NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 233/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje finanční nástroj pro rozvojovou spolupráci na období 2014-2020
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení tvoří součást politiky rozvojové spolupráce Unie a je jedním z nástrojů poskytujících podporu pro vnější politiku Unie. Nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1905/2006 (3), jehož platnost skončila dnem 31. prosince 2013.
(2)
Boj proti chudobě zůstává hlavním cílem rozvojové politiky Unie, jak je stanoveno v hlavě V kapitole 1 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a v části páté hlavě III kapitole 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), v souladu s rozvojovými cíli tisíciletí a dalšími mezinárodně sjednanými závazky a cíli v oblasti rozvoje schválenými Unií a jejími členskými státy v rámci Organizace spojených národů (OSN) a na dalších příslušných mezinárodních fórech.
(3)
Společné prohlášení Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, Evropského parlamentu a Komise o rozvojové politice Evropské unie: „Evropský konsensus“ (4) (dále jen „evropský konsensus“) a jeho schválené změny stanoví obecný politický rámec, hlavní směry a zaměření pro provádění tohoto nařízení.
(4)
Pomoc Unie by měla postupem času přispívat ke snížení závislosti na pomoci.
(5)
Činnost Unie na mezinárodní scéně má spočívat na zásadách, které se uplatnily při jejím založení, rozvoji a rozšiřování a které hodlá podporovat v ostatních částech světa, totiž demokracii, právním státu, univerzálnosti a nedělitelnosti lidských práv a základních svobod, úctě k lidské důstojnosti, zásadách rovnosti a solidarity a dodržování zásad Charty Organizace spojených národů a mezinárodního práva. Prostřednictvím dialogu a spolupráce se má Unie snažit rozvíjet a upevňovat odhodlání prosazovat tyto zásady v partnerských zemích, územích a regionech. Při naplňování těchto zásad Unie prokazuje svou přidanou hodnotu v roli aktéra v oblasti rozvojových politik.
(6)
Při provádění tohoto nařízení, a zejména v průběhu procesu programování, by Unie měla řádně zohlednit priority, cíle a referenční hodnoty v oblasti lidských práv a demokracie, které stanovila pro partnerské země, zejména své strategie v oblasti lidských práv pro jednotlivé země.
(7)
Dodržování lidských práv a základních svobod, podpora právního státu a demokratických zásad, transparentnost, řádná správa věcí veřejných, mír a stabilita a rovnost žen a mužů jsou nezbytné pro rozvoj partnerských zemí a tuto problematiku je třeba zahrnout do rozvojové politiky Unie, zejména pak do programování a do dohod s partnerskými zeměmi.
(8)
Pro zajištění soudržnosti a případnosti pomoci a zároveň pro snížení nákladů partnerských zemí je nezbytná účinná pomoc, větší transparentnost, spolupráce a doplňkovost a lepší harmonizace a soulad s partnerskými zeměmi, jakož i koordinace postupů jak mezi Unií a jejími členskými státy, tak i v rámci vztahů s dalšími dárci a aktéry v oblasti rozvoje. Prostřednictvím své rozvojové politiky je Unie odhodlána provést závěry prohlášení o účinnosti pomoci přijatého fórem na vysoké úrovni o účinnosti pomoci, jež se konalo v Paříži dne 2. března 2005, akčního programu z Akkry přijatého dne 4. září 2008 a jejich následného prohlášení přijatého v Pusanu dne 1. prosince 2011. Tyto závazky vedly k řadě závěrů Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, jako jsou Kodex chování EU pro doplňkovost a dělbu práce v rámci rozvojové politiky a Operační rámec pro účinnost pomoci. Je třeba zvýšit úsilí a posílit postupy pro dosažení společného programování.
(9)
Pomoc Unie by měla podporovat společnou strategii Afrika-EU přijatou na summitu EU-Afrika v Lisabonu ve dnech 8. a 9. prosince 2007 a její následné změny a doplnění, založené na společné vizi, zásadách a cílech, z nichž strategické partnerství Afrika-EU vychází.
(10)
Unie a členské státy by měly zlepšit jednotnost, koordinaci a doplňkovost svých politik v oblasti rozvojové spolupráce, a to zejména tím, že budou reagovat na priority partnerských zemí a regionů na úrovni jednotlivých zemí a regionů. Aby se zajistilo vzájemné doplňování a posilování politiky rozvojové spolupráce Unie a téže politiky členských států a aby se zajistilo nákladově účinné poskytování podpory, aniž by se v některých oblastech překrývala či naopak chyběla, je naléhavě nezbytné a vhodné stanovit společné postupy programování, které by se měly uplatňovat, kdykoli je to možné a vhodné.
(11)
Politika a mezinárodní činnost Unie v oblasti rozvojové spolupráce se řídí rozvojovými cíli tisíciletí, jako je vymýcení extrémní chudoby a hladu, a to včetně jejich případných pozdějších úprav, a rozvojovými cíli, zásadami a závazky, které schválila Unie a její členské státy, a to rovněž v souvislosti s jejich spoluprací v rámci OSN a jiných příslušných mezinárodních fór v oblasti rozvojové spolupráce. Politika Unie a její mezinárodní činnost se rovněž řídí jejími závazky a povinnostmi v oblasti lidských práv a rozvoje, mezi něž patří Všeobecná deklarace lidských práv, Mezinárodní pakt o občanských a politických právech, Mezinárodní pakt o hospodářských, sociálních a kulturních právech, Úmluva o odstranění všech forem diskriminace žen, Úmluva OSN o právech dítěte a Deklarace OSN o právu na rozvoj.
(12)
Unie je pevně odhodlána prosazovat rovnost žen a mužů jakožto jedno z lidských práv, otázku sociální spravedlnosti a jednu z hlavních zásad rozvojové politiky Unie. Rovnost žen a mužů je zásadní k dosažení všech rozvojových cílů tisíciletí. Dne 14. června 2010 Rada podpořila akční plán EU pro rovnost žen a mužů a posílení postavení žen v oblasti rozvoje na období 2010-2015.
(13)
Podpora komplexního přístupu při reakci na krize a katastrofy a konfliktní či nestabilní situace včetně situací během přechodného období a v období po ukončení krize by měla pro Unii představovat vysoce prioritní otázku. Tento přístup by měl především vycházet ze závěrů Rady ze dne 19. listopadu 2007 o reakci EU na nestabilní situace a ze závěrů Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě, rovněž ze dne 19. listopadu 2007, o bezpečnosti a rozvoji, jakož i ze závěrů Rady ze dne 20. června 2011 o předcházení konfliktům, jakož i z jakýchkoli příslušných následných závěrů.
(14)
Zejména v situacích, kdy jsou potřeby nejnaléhavější a chudoba nejrozsáhlejší a nejhlubší, by se podpora Unie měla zaměřit na posílení odolnosti zemí a jejich obyvatel vůči nepříznivým okolnostem. Toho by mělo být dosaženo vhodnou kombinací přístupů, reakcí a nástrojů, zejména zajištěním toho, aby přístupy zaměřené na bezpečnost, humanitární problematiku a rozvoj byly vyvážené, soudržné a účinně koordinované, čímž by došlo k propojení pomoci, obnovy a rozvoje.
(15)
Pomoc Unie by se měla zaměřit tam, kde má větší dopad s ohledem na její schopnost působit v globálním měřítku a reagovat na globální výzvy, jako je vymýcení chudoby, udržitelný rozvoj podporující začlenění a celosvětové prosazování demokracie, řádné správy věcí veřejných, lidských práv a právního státu, a s ohledem na její dlouhodobé a předvídatelné odhodlání poskytovat rozvojovou pomoc a její úlohu při koordinaci s členskými státy. K zajištění tohoto dopadu by se měla používat zásada rozlišování nejen na úrovni přidělování finančních prostředků, ale rovněž na úrovni programování, která zajistí, aby se dvoustranná rozvojová spolupráce zaměřila na ty partnerské země, které to nejvíce potřebují, včetně nestabilních států a vysoce zranitelných států, a na partnerské země s omezenou schopností přístupu k dalším zdrojům financování svého rozvoje. Unie by měla uzavřít nová partnerství se zeměmi, na které se přestávají vztahovat programy dvoustranné pomoci, především na základě regionálních a tematických programů v rámci těchto nástrojů a dalších tematických nástrojů Unie pro financování vnější činnosti, zejména nástroje partnerství pro spolupráci s třetími zeměmi, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 234/2014 (5) (dále jen „nástroj partnerství“).
(16)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno uceleným přístupem ke každé zemi na základě soudržnosti a doplňkovosti nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi tímto nástrojem, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. Mělo by to dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených podle nástrojů pro financování vnější činnosti. V rámci úsilí o celkovou soudržnost vnější činnosti Unie v souladu s článkem 21 Smlouvy o EU má Unie ve shodě s požadavkem článku 208 Smlouvy o fungování EU zajistit soudržnost politik ve prospěch rozvoje.
(17)
Při dodržení soudržnosti politik ve prospěch rozvoje by toto nařízení mělo umožnit větší jednotnost politik Unie. Mělo by také umožnit plné sladění s partnerskými zeměmi a regiony, pokud možno díky využívání národních rozvojových plánů nebo podobných komplexních rozvojových dokumentů přijatých se zapojením dotčených vnitrostátních a regionálních subjektů jako základ pro plánování činnosti Unie. Mělo by dále usilovat o lepší koordinaci mezi dárci, zejména mezi Unií a členskými státy, prostřednictvím společného programování.
(18)
V globalizovaném světě se stále více stávají součástí vnější činnosti Unie různé vnitřní politiky Unie, jako jsou životní prostředí, změna klimatu, podpora energie z obnovitelných zdrojů, zaměstnanost (včetně důstojných pracovních podmínek pro všechny), rovnost žen a mužů, energetika, vodní hospodářství, doprava, zdravotnictví, školství, spravedlnost a bezpečnost, kultura, výzkum a inovace, informační společnost, migrace a zemědělství a rybolov.
(19)
Strategie pro inteligentní a udržitelný růst podporující začlenění, což zahrnuje modely růstu, které posilují sociální, hospodářskou a územní soudržnost a umožňují chudým podílet se větší měrou na tvorbě národního bohatství a mít z něho prospěch, zdůrazňuje odhodlání Unie podporovat ve své vnitřní i vnější politice inteligentní, udržitelný růst podporující začlenění, který v sobě spojuje tři pilíře: hospodářský, sociální a environmentální.
(20)
Boj proti změně klimatu a ochrana životního prostředí patří mezi velké výzvy, jimž Unie a rozvojové země čelí a u nichž existuje naléhavá potřeba jednat na vnitrostátní i mezinárodní úrovni. Toto nařízení by tudíž mělo přispět k dosažení cíle vynaložit alespoň 20 % rozpočtu Unie na vytvoření nízkouhlíkové společnosti odolné vůči změně klimatu, přičemž 25 % prostředků z programu pro globální veřejné statky a výzvy stanoveného tímto nařízením by se mělo vynaložit na financování v oblasti životního prostředí a změny klimatu. Akce v těchto oblastech by se měla v mezích možností vzájemně podporovat, aby se posílily jejich dopady.
(21)
Toto nařízení by mělo Unii umožnit, aby přispívala k plnění společného závazku Unie zajistit trvalou podporu lidského rozvoje, který povede ke zlepšení životních podmínek lidí. K dosažení tohoto cíle by mělo přispět vynaložení nejméně 25 % prostředků z programu pro globální veřejné statky a výzvy na podporu této oblasti rozvoje.
(22)
Nejméně 20 % pomoci podle tohoto nařízení by mělo být přiděleno na základní sociální služby, zejména v oblasti zdravotní péče a vzdělávání, jakož i na středoškolské vzdělání, s vědomím, že stejně jako v případech mimořádné pomoci musí být uplatňována určitá míra pružnosti. Do výroční zprávy uvedené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2014 (6) je třeba zahrnout údaje o plnění tohoto požadavku.
(23)
V akčním programu OSN z Istanbulu pro nejméně rozvinuté země na období 2011-2020 se nejméně rozvinuté země zavázaly, že do svých národních strategií rozvoje začlení politiky v oblasti obchodu a budování obchodních kapacit. Na 8. ministerské konferenci Světové obchodní organizace konané v Ženevě ve dnech 15.-17. prosince 2011 se dále ministři dohodli, že po roce 2011 ponechají pomoc na podporu obchodu na úrovních, které odrážejí alespoň průměrnou hodnotu období 2006-2008. Toto úsilí musí být doprovázeno účinnější a cílenější pomocí na podporu obchodu a usnadněním obchodu.
(24)
Tematické programy by měly podporovat v první řadě rozvojové země, ale za podmínek stanovených v tomto nařízení by pro ně měly být způsobilé i některé přijímající země, jakož i zámořské země a území (ZZÚ), jejichž charakteristiky neumožňují vyhovět požadavkům Výboru pro rozvojovou pomoc Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD/DAC) na příjemce oficiální rozvojové pomoc, ale na něž se vztahuje čl. 1 odst. 1 písm. b).
(25)
Podrobnosti týkající se oblastí spolupráce a úpravy finančních přídělů pro jednotlivé zeměpisné oblasti a oblasti spolupráce představují jiné než podstatné prvky tohoto nařízení. Na Komisi by tedy měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o aktualizaci těch prvků příloh tohoto nařízení, které stanoví podrobnosti týkající se oblastí spolupráce v rámci zeměpisných a tematických programů a orientačních finančních přídělů pro jednotlivé zeměpisné oblasti a oblasti spolupráce. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracování aktů v přenesené pravomoci by měla Komise zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(26)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o strategické dokumenty a víceleté orientační programy podle tohoto nařízení. Tyto prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).
(27)
S ohledem na povahu těchto prováděcích aktů, zejména jejich politické zaměření a rozpočtové dopady, by se při jejich přijímání měl v zásadě použít přezkumný postup, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(28)
Komise by měla přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty, pokud se jedná o řádně odůvodněné případy, u nichž je vzhledem k naléhavosti a závažnosti situace nutná rychlá reakce Unie.
(29)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení (EU) č. 236/2014.
(30)
Organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost stanoví v rozhodnutí Rady 2010/427/EU (8),
(31)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu činnosti, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(32)
Toto nařízení stanoví pro celou dobu používání finanční krytí, které stanoví pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (9).
(33)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (10). Toto nařízení by se proto mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení zřizuje nástroj (dále jen „nástroj pro rozvojovou spolupráci“), v rámci kterého může Unie financovat:
a)
zeměpisné programy zaměřené na podporu rozvojové spolupráce s rozvojovými zeměmi, které jsou zařazeny na seznam příjemců oficiální rozvojové pomoci vypracovaného Výborem pro rozvojovou pomoc Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD), s výjimkou:
i)
zemí, které jsou stranami Dohody o partnerství mezi africkými, karibskými a tichomořskými státy na jedné straně a Evropským společenstvím a jeho členskými státy na straně druhé, podepsané v Cotonou dne 23. června 2000 (11), kromě Jihoafrické republiky;
ii)
zemí způsobilých pro financování z Evropského rozvojového fondu;
iii)
zemí způsobilých pro financování Unií v rámci evropského nástroje sousedství, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 232/2014 (12) (dále jen „evropský nástroj sousedství“);
iv)
příjemců způsobilých pro financování Unií v rámci nástroje předvstupní pomoci, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (13) (dále jen „nástroj předvstupní pomoci“);
b)
tematické programy k řešení problematiky globálních veřejných statků a výzev související s otázkami rozvoje a na podporu organizací občanské společnosti a místních orgánů v partnerských zemích podle písmene a) tohoto odstavce a v zemích způsobilých pro financování Unií v rámci nástrojů uvedených v písm. a) bodech i) až iii) tohoto odstavce a v zemích a na územích, které spadají do oblasti působnosti rozhodnutí Rady 2013/755/EU (14);
c)
panafrický program na podporu strategického partnerství mezi Afrikou a Unií a jeho následné změny a doplnění, který má zahrnout činnosti nadregionální, kontinentální nebo celosvětové povahy v Africe a ve spolupráci s Afrikou.
2. Pro účely tohoto nařízení je regionem zeměpisná oblast zahrnující více než jednu rozvojovou zemi.
3. Země a území podle odstavce. 1 se v tomto nařízení uvádějí jako „partnerské země“ nebo případně „partnerské regiony“ podle příslušného zeměpisného, tematického nebo panafrického programu.
Článek 2
Cíle a kritéria způsobilosti
1. V rámci zásad a cílů vnější činnosti Unie a evropského konsensu a jeho dohodnutých změn:
a)
hlavním cílem spolupráce podle tohoto nařízení je snížení a v dlouhodobém horizontu vymýcení chudoby;
b)
v souladu s hlavním cílem uvedeným v písmenu a) přispívá spolupráce podle tohoto nařízení k:
i)
posílení udržitelného hospodářského, sociálního a environmentálního rozvoje a
ii)
upevňování a podpoře demokracie, právního státu, řádné správy věcí veřejných, lidských práv a příslušných zásad mezinárodního práva.
Dosažení cílů uvedených v prvním pododstavci se měří pomocí příslušných ukazatelů, včetně ukazatelů lidského rozvoje, zejména rozvojového cíle tisíciletí 1 pro písmeno a) a rozvojových cílů tisíciletí 1 až 8 pro písmeno b), a po roce 2015 dalších ukazatelů sjednaných na mezinárodní úrovni Unií a jejími členskými státy.
2. Spolupráce podle tohoto nařízení přispívá k dosažení mezinárodních závazků a cílů v oblasti rozvoje, na nichž se Unie dohodla, zejména rozvojových cílů tisíciletí a nových rozvojových cílů pro období po roce 2015.
3. Akce v rámci zeměpisných programů musí být koncipovány tak, aby splňovaly kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD.
Akce v rámci tematických programů a panafrického programu musí být navrženy tak, aby splňovaly kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD, s výjimkou případů, kdy:
a)
se akce použijí na přijímající zemi či území, jež nemohou být považovány za příjemce oficiální rozvojové pomoci podle Výboru pro rozvojovou pomoc OECD, nebo
b)
se prostřednictvím akce provádí globální iniciativa, priorita politiky Unie nebo mezinárodní povinnost či závazek Unie podle čl. 6 odst. 2 písm. b) a e) a akce nemá vlastnosti nezbytné ke splnění kritérií pro oficiální rozvojovou pomoc.
4. Aniž je dotčen odst. 3 písm. a), nejméně 95 % výdajů předpokládaných v rámci tematických programů a nejméně 90 % výdajů předpokládaných v rámci panafrického programu musí splňovat kritéria pro oficiální rozvojovou pomoc stanovená Výborem pro rozvojovou pomoc OECD.
5. Akce, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1257/96 (15) a které jsou způsobilé pro financování podle uvedeného nařízení, nejsou v zásadě financovány podle tohoto nařízení s výjimkou případů, kdy je třeba zajistit kontinuitu spolupráce od krizové situace až do dosažení stabilních podmínek pro rozvoj. V takových případech je třeba věnovat zvláštní pozornost tomu, aby bylo zajištěno účinné propojení humanitární pomoci, obnovy a rozvojové pomoci.
Článek 3
Obecné zásady
1. Unie se snaží podporovat, rozvíjet a upevňovat zásady demokracie, právního státu a dodržování lidských práv a základních svobod, na nichž je založena, a to prostřednictvím dialogu a spolupráce s partnerskými zeměmi a regiony.
2. Při provádění tohoto nařízení je třeba prosazovat přístup založený na diferenciaci mezi partnerskými zeměmi, aby jim byla poskytována konkrétní, individuálně přizpůsobená spolupráce, která vychází z:
a)
jejich potřeb, a to na základě kritérií, jako je počet obyvatel, příjem na obyvatele, míra chudoby, rozdělení příjmů a úroveň lidského rozvoje;
b)
jejich schopnosti vytvářet finanční zdroje a mít k nim přístup a jejich schopnosti využít pomoc Unie;
c)
jejich závazků a jejich plnění, posuzovaného na základě kritérií a ukazatelů, jako je politický, hospodářský a sociální pokrok, rovnost žen a mužů, pokrok v oblasti řádné správy věcí veřejných a lidských práv a účinné využívání pomoci, zejména způsob, jakým země využívá omezených zdrojů pro rozvoj, a zda přednostně vychází ze svých vlastních zdrojů; a
d)
z potenciálního dopadu rozvojové pomoci Unie v partnerských zemích.
Nejpotřebnější země, zejména nejméně rozvinuté země, země s nízkými příjmy a země v krizi nebo v období po ukončení krize a nestabilní a zranitelné země mají při přidělování zdrojů přednost.
Na podporu analýzy a určení nejpotřebnějších zemí mohou být použita kritéria jako index lidského rozvoje, index ekonomické zranitelnosti a další příslušné indexy, včetně indexů pro měření chudoby a nerovnosti v jednotlivých zemích.
3. Do všech programů se začlení průřezové otázky stanovené v evropském konsensu. Navíc budou případně zahrnuty otázky související s předcházením konfliktům, důstojnými pracovními podmínkami a změnou klimatu.
Průřezovými otázkami uvedenými v prvním pododstavci se rozumějí otázky, které zahrnují následující aspekty, jimž je třeba věnovat zvláštní pozornost, pokud tak vyžadují okolnosti: nediskriminace, práva příslušníků menšin, práva osob se zdravotním postižením, práva osob postižených život ohrožujícím onemocněním a dalších zranitelných skupin, základní práva pracujících a sociální začlenění, silnější postavení žen, právní stát, posílení kapacity parlamentů a občanské společnosti a podpora dialogu, účasti a usmíření, jakož i budování institucí, a to i na místní a regionální úrovni.
4. Při provádění tohoto nařízení je nutno zajistit soudržnost politik ve prospěch rozvoje a konzistentnost s dalšími oblastmi vnější činnosti Unie a s dalšími příslušnými politikami Unie v souladu s článkem 208 Smlouvy o fungování EU.
V tomto ohledu vycházejí opatření financovaná podle tohoto nařízení, včetně těch, jež řídí Evropská investiční banka (EIB), z politik rozvojové spolupráce stanovené v takových nástrojích, jako jsou dohody, prohlášení a akční plány sjednané mezi Unií a dotyčnými partnerskými zeměmi a regiony, a z příslušných rozhodnutí, zvláštních zájmů, politických priorit a strategií Unie.
5. Unie a členské státy usilují o pravidelnou a častou výměnu informací, mimo jiné i s ostatními dárci, a podporují lepší koordinaci a doplňkovost dárců tím, že směřují ke společnému víceletému programování založenému na strategiích partnerských zemí pro snižování chudoby nebo obdobných rozvojových strategiích. Mohou provádět společná opatření včetně společné analýzy těchto strategií a společné reakce na tyto strategie, v nichž jsou určena prioritní odvětví zásahu a dělba práce v rámci dané země, tím, že provádějí společné mise více dárců a využívají režimy spolufinancování a delegovanou spolupráci.
6. Unie prosazuje vícestranný přístup ke globálním problémům a v tomto ohledu spolupracuje se členskými státy. Tam, kde je to vhodné, podporuje spolupráci s mezinárodními organizacemi a orgány i s dalšími bilaterálními dárci.
7. Vztahy mezi Unií a jejími členskými státy na jedné straně a partnerskými zeměmi na straně druhé jsou založeny na společných hodnotách, jako jsou lidská práva, demokracie a právní stát, a zásadách vlastní a vzájemné odpovědnosti a tyto společné hodnoty a zásady prosazují.
Ve vztazích s partnerskými zeměmi je dále zohledňováno jejich odhodlání a výsledky při provádění mezinárodních dohod a naplňování smluvních vztahů s Unií.
8. Unie prosazuje účinnou spolupráci s partnerskými zeměmi a regiony v souladu s osvědčenými mezinárodními postupy. Kdekoli je to možné, přizpůsobuje svou podporu jejich rozvojovým strategiím, reformním politikám a postupům a podněcuje demokratickou, jakož i národní a vzájemnou odpovědnost. Za tímto účelem podporuje:
a)
transparentní proces rozvoje, který řídí partnerská země nebo region a nese za něj odpovědnost, včetně podpory místní odborné základny;
b)
přístup založený na právech, který by zahrnoval všechna lidská práva, ať už občanská a politická, hospodářská, sociální či kulturní, s cílem začlenit do provádění tohoto nařízení zásady v oblasti lidských práv, napomoci partnerským zemím při provádění jejich mezinárodních závazků v oblasti lidských práv a podpořit držitele práv při vymáhání jejich nároků, se zaměřením na chudé a zranitelné skupiny;
c)
zlepšování postavení obyvatel partnerských zemí a přístupy k rozvoji, které podporují začleňování, účast a široké zapojení všech částí společnosti do procesu rozvoje a do vnitrostátního a regionálního dialogu, včetně dialogu politického. Zvláštní pozornost je věnována úloze parlamentů, místních orgánů a občanské společnosti, mimo jiné z hlediska účasti, dohledu a odpovědnosti;
d)
účinné způsoby a nástroje spolupráce uvedené v článku 4 nařízení (EU) č. 236/2014 v souladu s osvědčenými postupy Výboru pro rozvojovou pomoc OECD, včetně používání inovativních nástrojů, jako je kombinování grantů a půjček a dalších mechanismů sdílení rizik ve vybraných odvětvích a zemích a zapojení soukromého sektoru, s řádným přihlédnutím k otázkám udržitelnosti dluhu, počtu uvedených mechanismů a požadavku systematického posuzování dopadu v souladu s cíli tohoto nařízení, zejména s cílem snižování chudoby.
Všechny programy, zásahy a způsoby a nástroje spolupráce je nutno přizpůsobovat konkrétním okolnostem v jednotlivých partnerských zemích nebo regionech se zaměřením na přístupy založené na programech, na poskytování předvídatelného financování pomoci, na využití soukromých zdrojů, včetně zdrojů z místního soukromého sektoru, na všeobecném a nediskriminačním přístupu k základním službám a na vývoji a používání systémů jednotlivých zemí;
e)
mobilizaci domácích příjmů prostřednictvím posílení daňové politiky partnerských zemí s cílem snížit chudobu a závislost na pomoci;
f)
lepší dopad politik a programování prostřednictvím koordinace, soudržnosti a harmonizace mezi dárci, aby se vytvořila součinnost, zabránilo se překrývání a zdvojování, zlepšila se doplňkovost a podpořily iniciativy více dárců;
g)
koordinaci v partnerských zemích a regionech za použití dohodnutých směrů a zásad osvědčených postupů v oblasti koordinace a účinnosti pomoci;
h)
přístupy k rozvoji založené na výsledcích, a to mimo jiné prostřednictvím využití transparentních rámců pro výsledky na úrovni jednotlivých zemí, případně na základě mezinárodně dohodnutých cílových hodnot a ukazatelů, jako jsou ukazatele rozvojových cílů tisíciletí, pro vyhodnocení a sdílení výsledků zahrnujících výstupy, výsledky a dopad rozvojové pomoci.
9. Unie podle potřeby podporuje provádění dvoustranné, regionální a mnohostranné spolupráce a dialogu, rozvojový rozměr dohod o partnerství a třístrannou spolupráci. Unie rovněž podporuje spolupráci mezi zeměmi Jihu navzájem.
10. Komise informuje Evropský parlament a pořádá s ním pravidelnou výměnu názorů.
11. Komise pořádá pravidelnou výměnu informací s občanskou společností a s místními orgány.
12. Při svých činnostech v rámci rozvojové spolupráce Unie podle potřeby využívá a sdílí zkušenosti členských států s reformou a transformací a získané poznatky.
13. Pomoc Unie poskytovaná podle tohoto nařízení nesmí být použita k financování nákupu zbraní nebo střeliva ani k operacím pro vojenské či obranné účely.
HLAVA II
PROGRAMY
Článek 4
Provádění pomoci Unie
Pomoc Unie se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 prostřednictvím:
a)
zeměpisných programů,
b)
tematických programů, sestávajících z:
i)
programu „Globální veřejné statky a výzvy“ a
ii)
programu týkajícího se organizací občanské společnosti a místních orgánů, a
c)
panafrického programu.
Článek 5
Zeměpisné programy
1. Spolupráce Unie podle tohoto článku probíhá v rámci činností celostátního, regionálního, nadregionálního a kontinentálního charakteru.
2. Zeměpisný program zahrnuje spolupráci v příslušných oblastech činnosti:
a)
na regionální úrovni s partnerskými zeměmi podle čl. 1 odst. 1 písm. a), zejména v zájmu zmírnění dopadu, jaký má vyřazení z programů pomoci na partnerské země vykazující vysokou a rostoucí míru nerovností; nebo
b)
na dvoustranné úrovni:
i)
s partnerskými zeměmi, které nejsou zeměmi s vyššími středními příjmy podle seznamu rozvojových zemí vypracovaného Výborem pro rozvojovou pomoc OECD a nemají ani hrubý domácí produkt vyšší než 1 % světového hrubého domácího produktu;
ii)
ve výjimečných případech, mimo jiné za účelem postupného ukončení rozvojové pomoci v podobě grantů, může být také uskutečňována dvoustranná spolupráce s omezeným počtem partnerských zemí, pokud to je řádně odůvodněno v souladu s čl. 3 odst. 2. Postupné ukončení probíhá v těsné koordinaci s jinými dárci. Ukončení tohoto typu spolupráce je případně doprovázeno politickým dialogem s dotčenými zeměmi, který se zaměří na potřeby nejchudších a nejzranitelnějších skupin.
3. Aby bylo dosaženo cílů stanovených v čl. 2 odst. 1, čerpají se náměty pro zeměpisné programy z oblastí spolupráce obsažených v evropském konsensu rozvoji a jeho následných dohodnutých změnách, jakož i z těchto oblastí spolupráce:
a)
lidská práva, demokracie a řádná správa věcí veřejných:
i)
lidská práva, demokracie a právní stát,
ii)
rovnost žen a mužů, posilování postavení žen a rovné příležitosti pro ženy,
iii)
řízení veřejného sektoru na ústřední a místní úrovni,
iv)
daňová politika a správa,
v)
boj proti korupci,
vi)
občanská společnost a místní orgány,
vii)
prosazování a ochrana práv dětí;
b)
udržitelný růst podporující začlenění pro lidský rozvoj:
i)
zdravotní péče, vzdělávání, sociální ochrana, zaměstnanost a kultura,
ii)
podnikatelské prostředí, regionální integrace a světové trhy,
iii)
udržitelné zemědělství, zajišťování potravin a výživy,
iv)
udržitelná energetika,
v)
řízení přírodních zdrojů včetně půdy, lesů a vody,
vi)
změna klimatu a životní prostředí;
c)
další oblasti s významem pro rozvoj:
i)
migrace a azyl,
ii)
propojení humanitární pomoci a rozvojové spolupráce,
iii)
odolnost a snižování rizika katastrof,
iv)
rozvoj a bezpečnost včetně předcházení konfliktům.
4. Další podrobnosti o oblastech spolupráce uvedených v odstavci 3 jsou stanoveny v příloze I.
5. V rámci každého dvoustranného programu Unie v zásadě soustředí svou pomoc nejvýše na tři odvětví, na nichž se pokud možno dohodne s dotčenou partnerskou zemí.
Článek 6
Tematické programy
1. Akce prováděné v rámci tematických programů představují přidanou hodnotu k akcím financovaným v rámci zeměpisných programů, doplňují je a jsou s nimi soudržné.
2. Na programování tematických akcí se vztahuje nejméně jedna z těchto podmínek:
a)
politických cílů Unie podle tohoto nařízení nelze vhodným ani účinným způsobem dosáhnout prostřednictvím zeměpisných programů, včetně v případě potřeby případů, kdy zeměpisný program neexistuje nebo byl pozastaven nebo kdy neexistuje dohoda o akci s dotčenou partnerskou zemí;
b)
akce se týkají globálních iniciativ na podporu mezinárodně dohodnutých cílů rozvoje nebo globálních veřejných statků a výzev;
c)
akce zahrnují více regionů či více zemí nebo mají průřezový charakter;
d)
akce provádějí inovativní politiky nebo iniciativy, jejichž cílem je poskytnout informace pro budoucí akce;
e)
akce reagují na priority politiky Unie nebo na mezinárodní povinnost či závazek Unie týkající se rozvojové spolupráce.
3. Není-li v tomto nařízení stanoveno jinak, z tematických akcí mají přímý prospěch země nebo území podle čl. 1 odst. 1 písm. b) a dané akce se provádějí v těchto zemích či na těchto územích. Tyto akce lze provádět mimo uvedené země či území, pokud se jedná o nejúčinnější způsob pro dosažení cílů dotčeného programu.
Článek 7
Globální veřejné statky a výzvy
1. Cílem pomoci Unie v rámci programu „Globální veřejné statky a výzvy“ je podporovat akce v oblastech, které vycházejí z těchto tematických celků:
a)
životní prostředí a změna klimatu,
b)
udržitelná energetika,
c)
lidský rozvoj, včetně důstojných pracovních podmínek, sociální spravedlnosti a kultury,
d)
zajišťování potravin a výživy a udržitelné zemědělství a
e)
migrace a azyl.
2. Další podrobnosti týkající se oblastí spolupráce uvedených v odstavci 1 jsou stanoveny v části A přílohy II.
Článek 8
Organizace občanské společnosti a místní orgány
1. Cílem pomoci Unie v rámci programu týkajícího se organizací občanské společnosti a místních orgánů je posílit organizace občanské společnosti a místní orgány v partnerských zemích, a pokud je tak stanoveno v tomto nařízení, v Unii a přijímajících zemích způsobilých podle nařízení (EU) č. 231/2014.
Akce, které mají být financovány, jsou prováděny především organizacemi občanské společnosti a místními orgány. V zájmu zajištění jejich účinnosti mohou být tyto akce případně prováděny i jinými aktéry ve prospěch organizací občanské společnosti a dotčených místních orgánů.
2. Další podrobnosti ohledně oblastí spolupráce podle tohoto článku jsou stanoveny v části B přílohy II.
Článek 9
Panafrický program
1. Cílem pomoci Unie v rámci panafrického programu je podpora strategického partnerství mezi Afrikou a Unií a jeho následných změn a doplnění, což zahrnuje činnosti nadregionální, kontinentální nebo celosvětové povahy v Africe a ve spolupráci s Afrikou.
2. Panafrický program doplňuje další programy v rámci tohoto nařízení, jakož i další nástroje Unie pro financování vnější činnosti, zejména Evropský rozvojový fond a evropský nástroj sousedství, a je s nimi v souladu.
3. Další podrobnosti ohledně oblastí spolupráce podle tohoto článku jsou uvedeny v příloze III.
HLAVA III
PROGRAMOVÁNÍ A PŘIDĚLOVÁNÍ FINANČNÍCH PROSTŘEDKŮ
Článek 10
Obecný rámec
1. U zeměpisných programů se víceleté orientační programy pro partnerské země a regiony vypracují na základě strategického dokumentu, jak je stanoveno v článku 11.
U tematických programů se víceleté orientační programy vypracují podle článku 13.
Víceletý panafrický orientační program se vypracuje podle článku 14.
2. Komise přijme prováděcí opatření uvedená v článku 2 nařízení (EU) č. 236/2014 na základě programových dokumentů uvedených v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení.
3. Podpora poskytovaná Unií může mít také podobu opatření, na něž se programové dokumenty uvedené v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení nevztahují, jak je stanoveno v článku 2 nařízení (EU) č. 236/2014.
4. V zájmu podpory soudržnosti, doplňkovosti a jednotnosti svých činností v oblasti spolupráce se Unie a její členské státy v počáteční fázi a během programového procesu vzájemně konzultují. Tyto konzultace mohou vést ke společnému plánování Unie a členských států. Unie konzultuje také další dárce a aktéry rozvoje, včetně zástupců občanské společnosti, místních orgánů a jiných subjektů provádění. Evropský parlament je informován.
5. Při programování podle tohoto nařízení se řádně zohlední lidská práva a demokracie v partnerských zemích.
6. Finanční prostředky stanovené tímto nařízením mohou zůstat nepřidělené, aby byla zajištěna odpovídající reakce Unie v případech nepředvídaných okolností, zejména v nestabilních situacích a během krize a v období po krizi, a aby bylo umožněno časové sladění s cykly strategií partnerských zemí a změna orientačních finančních přídělů v návaznosti na přezkumy provedené podle čl. 11 odst. 5, čl. 13 odst. 2 a čl. 14 odst. 3. S výhradou jejich následného rozdělení nebo přerozdělení v souladu s postupy podle článku 15 se o použití těchto prostředků rozhodne později v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014.
Část finančních prostředků, které zůstanou na úrovni každého druhu programu nepřiděleny, nesmí přesáhnout 5 %, s výjimkou prostředků na účely časového sladění a prostředků pro země uvedené v čl. 12 odst. 1.
7. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3, může Komise začlenit zvláštní finanční příděl za účelem pomoci partnerským zemím a regionům při posilování jejich spolupráce se sousedními nejvzdálenějšími regiony Unie.
8. Při veškerém programování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 se zohlední její výsledky, zjištění a závěry.
Článek 11
Programové dokumenty pro zeměpisné programy
1. Při přípravě, provádění a přezkumu veškerých programových dokumentů, na něž se vztahuje tento článek, se dodržují zásady soudržnosti politik ve prospěch rozvoje a zásady účinnosti pomoci, a to demokratická odpovědnost, partnerství, koordinace, harmonizace, přizpůsobení se systémům partnerské země nebo regionu, transparentnost, vzájemná odpovědnost a zaměření na výsledky, jak stanoví čl. 3 odst. 4 až 8. Je-li to možné, programové období je z časového hlediska sladěno se strategickými cykly partnerských zemí.
Programové dokumenty pro zeměpisné programy, včetně společných programových dokumentů, jsou v nejvyšším možném rozsahu založeny na dialogu mezi Unií, členskými státy a dotčenou partnerskou zemí či regionem, včetně vnitrostátních a regionálních parlamentů, a podílejí se na nich občanská společnost a místní orgány a další strany, aby byla zvýšena vlastní odpovědnost za tento proces a stimulována podpora vnitrostátních strategií rozvoje, zvláště pak strategií zaměřených na snižování chudoby.
2. Strategické dokumenty Unie vypracuje pro dotčenou partnerskou zemí nebo region cílem poskytnout soudržný rámec pro rozvojovou spolupráci mezi Unií a danou zemí nebo regionem v souladu s celkovým účelem a oblastí působnosti, cíli, zásadami a politickými ustanoveními obsaženými v tomto nařízení.
3. Strategický dokument není nutný v případě:
a)
zemí, které mají vnitrostátní strategii rozvoje ve formě národního rozvojového plánu nebo podobného rozvojového dokumentu schváleného Komisí jako základ pro příslušný víceletý orientační program v době přijímání uvedeného dokumentu;
b)
zemí nebo regionů, pro něž byl vypracován společný rámcový dokument, který stanoví komplexní strategii Unie včetně zvláštní kapitoly týkající se rozvojové politiky;
c)
zemí nebo regionů, pro které byl mezi Unií a členskými státy sjednán společný víceletý programový dokument;
d)
regionů, které mají strategii společně sjednanou s Unií;
e)
zemí, u nichž má Unie v úmyslu sladit načasování své strategie s novým vnitrostátním cyklem začínajícím před 1. lednem 2017; v takových případech obsahuje víceletý orientační program pro přechodné období od 1. ledna 2014 do začátku nového vnitrostátního cyklu reakci Unie pro danou zemi;
f)
zemí nebo regionů přijímajících finanční prostředky Unie přidělené podle tohoto nařízení, jejichž výše pro období 2014-2020 nepřesahuje 50 000 000 EUR.
V případech uvedených v prvním pododstavci písm. b) a f) obsahuje rozvojovou strategii Unie pro dotčenou zemi či region víceletý orientační program pro uvedenou zemi či region.
4. Strategické dokumenty se přezkoumávají v polovině období nebo podle potřeby ad hoc, případně v souladu se zásadami a postupy stanovenými v dohodách o partnerství a spolupráci uzavřených s danou zemí nebo regionem.
5. Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy se vypracovávají pro každou ze zemí nebo každý z regionů, jež obdrží orientační přidělení finančních prostředků Unie podle tohoto nařízení. S výjimkou zemí nebo regionů uvedených v odst. 3 prvním pododstavci písm. e) a f) musí být tyto dokumenty vypracovány na základě strategických dokumentů nebo rovnocenných dokumentů uvedených v odstavci 3.
Pro účely tohoto nařízení lze společný víceletý programový dokument podle odst. 3 prvního pododstavce písm. c) tohoto článku považovat za víceletý orientační program, pokud je dotyčný programový dokument v souladu se zásadami a podmínkami stanovenými v tomto odstavci, včetně orientačního přídělu finančních prostředků, a s postupy uvedenými v článku 15.
Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy stanoví prioritní oblasti zvolené pro financování z prostředků Unie, konkrétní cíle, očekávané výsledky, konkrétní, jasné a transparentní ukazatele výkonu, orientační finanční příděly, a to jak celkové, tak i pro jednotlivé prioritní oblasti, a případně způsoby pomoci.
Komise přijme rozhodnutí o víceletých orientačních finančních přídělech v rámci každého zeměpisného programu v souladu s obecnými zásadami tohoto nařízení na základě kritérií stanovených v čl. 3 odst. 2, přičemž vedle zvláštní povahy jednotlivých programů přihlédne ke konkrétním obtížím, kterým čelí země nebo regiony, které prodělávají krizi, jsou zranitelné nebo nestabilní, nebo země či regiony s častým výskytem konfliktů nebo přírodních katastrof.
Je-li to vhodné, mohou být finanční příděly poskytovány ve formě rozmezí nebo některé prostředky mohou být ponechány nepřidělené. Orientační finanční příděly nesmějí být stanoveny nad rámec období 2014-2020, ledaže jsou konkrétně podmíněny dostupností zdrojů po tomto období.
Víceleté orientační programy pro zeměpisné programy mohou být v případě potřeby přezkoumány, mimo jiné v zájmu účinného provádění, s přihlédnutím k přezkumům v polovině období nebo ad hoc přezkumům strategického dokumentu, z něhož vycházejí.
V návaznosti na přezkumy, zejména v důsledku krize nebo v období po krizi, lze rovněž upravit orientační finanční příděly, priority, konkrétní cíle, očekávané výsledky, ukazatele výkonu a případně způsoby pomoci.
Tyto přezkumy by se měly zabývat potřebami i závazky a pokrokem, pokud jde o sjednané cíle rozvoje, včetně cílů týkajících se lidských práv, demokracie, právního státu a řádné správy věcí veřejných.
6. Komise podá o společném programování s členskými státy zprávu o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014, do níž zahrne doporučení v případě, že společné programování nebylo zcela dokončeno.
Článek 12
Programování pro země a regiony v krizi, po krizi nebo v nestabilní situaci
1. Při přípravě programových dokumentů pro země a regiony, které se nacházejí v krizi, v období po ukončení krize nebo v nestabilní situaci nebo jsou často zasahovány přírodními katastrofami, je nutno řádně zohlednit zranitelnost, zvláštní potřeby a okolnosti dotčených zemí nebo regionů.
Zvláštní pozornost by se měla věnovat předcházení konfliktům, budování státu a míru, usmíření po ukončení konfliktu a opatřením na obnovu země a rovněž úloze žen a právům dětí v těchto procesech.
V případech, kdy se partnerské země nebo regiony přímo účastní krize, situace po ukončení krize nebo nestabilní situace nebo kdy jsou těmito situacemi postiženy, se klade zvláštní důraz na zlepšení koordinace okamžité pomoci, obnovy a rozvoje mezi všemi příslušnými aktéry, aby se napomohlo přechodu z mimořádné situace do fáze rozvoje.
U nestabilních zemí a regionů nebo zemí a regionů, jež pravidelně zasahují přírodní katastrofy, obsahují programové dokumenty ustanovení, která se týkají připravenosti na katastrofy, předcházení jejich vzniku a zvládání jejich důsledků, řeší problém zranitelnosti v mimořádných situacích a posilují odolnost obyvatel.
2. V řádně odůvodněných zvláště naléhavých případech, jako jsou krize nebo bezprostřední ohrožení demokracie, právního státu, lidských práv nebo základních svobod, může Komise přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014 měnící strategické dokumenty a víceleté orientační programy uvedené v článku 11 tohoto nařízení.
V rámci takové revize může být navržena konkrétní přizpůsobená strategie, která zajistí přechod k dlouhodobé spolupráci a rozvoji přispívající k lepší koordinaci a přechodu od nástrojů humanitární pomoci k nástrojům rozvojové politiky.
Článek 13
Programové dokumenty pro tematické programy
1. Ve víceletých orientačních programech pro tematické programy se stanoví strategie Unie pro příslušné téma a s ohledem na program „Globální veřejné statky a výzvy“ i pro jednotlivé oblasti spolupráce a dále se v nich stanoví priority zvolené pro financování ze strany Unie, konkrétní cíle, očekávané výsledky, jasné, konkrétní a transparentní ukazatele výkonu, mezinárodní situace, činnosti hlavních partnerů a případně způsoby pomoci.
Případně se stanoví zdroje a priority zásahů pro účast v globálních iniciativách.
Víceleté orientační programy pro tematické programy doplňují zeměpisné programy a jsou v souladu se strategickými dokumenty uvedenými v čl. 11 odst. 2.
2. Ve víceletých orientačních programech pro tematické programy jsou uvedeny orientační finanční příděly, a to celkové, podle oblastí spolupráce a podle priorit. Je-li to vhodné, mohou být tyto orientační finanční příděly stanoveny ve formě rozmezí nebo některé prostředky mohou být ponechány nepřidělené.
Víceleté orientační programy pro tematické programy se s přihlédnutím k přezkumům v polovině období nebo ad hoc přezkumům přezkoumávají, je-li to zapotřebí v zájmu zajištění účinného provádění.
Orientační finanční příděly, priority, specifické cíle, očekávané výsledky, ukazatele výkonu a případné způsoby pomoci mohou rovněž být upravovány v důsledku přezkumů.
Článek 14
Programové dokumenty pro panafrický program
1. Při přípravě, provádění a přezkumu programových dokumentů pro panafrický program se uplatňují zásady účinnosti pomoci stanovené v čl. 3 odst. 4 až 8.
Programové dokumenty pro panafrický program jsou založeny na dialogu, kterého se účastní všechny příslušné zainteresované subjekty, jako například Panafrický parlament.
2. Ve víceletém orientačním programu pro panafrický program se stanoví priority zvolené pro financování, konkrétní cíle, očekávané výsledky, jasné, konkrétní a transparentní ukazatele výkonu a případně způsoby pomoci.
Tento víceletý orientační program pro panafrický program je v souladu se zeměpisnými a tematickými programy podle tohoto nařízení.
3. Ve víceletém orientačním programu pro panafrický program jsou uvedeny orientační finanční příděly, a to celkové, podle oblastí spolupráce a podle priorit. Je-li to vhodné, mohou být tyto orientační finanční příděly stanoveny ve formě rozmezí.
Víceletý orientační program pro panafrický program může být přezkoumán, je-li zapotřebí reagovat na nepředvídané výzvy či potíže s prováděním nebo zohlednit přezkum strategického partnerství.
Článek 15
Schvalování strategických dokumentů a přijímání víceletých orientačních programů
1. Komise schvaluje strategické dokumenty uvedené v článku 11 a přijímá víceleté orientační programy uvedené v článcích 11, 13 a 14 prostřednictvím prováděcích aktů. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Tento postup se vztahuje také na přezkumy, v jejichž důsledku se strategie nebo její plánování výrazně změní.
2. V řádně odůvodněných zvláště naléhavých případech, jako jsou krize nebo bezprostřední ohrožení demokracie, právního státu, lidských práv nebo základních svobod, může Komise strategické dokumenty uvedené v článku 11 tohoto nařízení a víceleté orientační programy uvedené v článcích 11, 13 a 14 tohoto nařízení přezkoumat postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 16
Účast třetí země, která není způsobilá podle tohoto nařízení
Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3 tohoto nařízení, za výjimečných a řádně odůvodněných okolností a za účelem zajištění soudržnosti a účinnosti financování z prostředků Unie nebo posílení regionální nebo nadregionální spolupráce se Komise v rámci víceletých orientačních programů v souladu s článkem 15 tohoto nařízení nebo příslušných prováděcích opatření v souladu s článkem 2 nařízení (EU) č. 236/2014 může rozhodnout rozšířit způsobilost akcí i na země a území, které by jinak nebyly pro financování podle článku 1 tohoto nařízení způsobilé, pokud akce, která má být provedena, je celosvětové, regionální, nadregionální nebo přeshraniční povahy.
Článek 17
Přenesení pravomocí na Komisi
1. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 18, jimiž změní:
a)
podrobnosti o oblastech spolupráce uvedených v:
i)
čl. 5 odst. 3, jak jsou stanoveny v části A a části B přílohy I,
ii)
čl. 7 odst. 2, jak jsou stanoveny v části A přílohy II,
iii)
čl. 8 odst. 2, jak jsou stanoveny v části B přílohy II,
iv)
čl. 9 odst. 3, jak jsou stanoveny v příloze III, a to zejména v návaznosti na summity EU-Afrika;
b)
orientační finanční příděly v rámci zeměpisných programů a v rámci tematického programu „Globální veřejné statky a výzvy“, jak jsou stanoveny v příloze IV. Změny nesmějí vést ke snížení původní částky o více než 5 %, s výjimkou přídělů podle bodu 1 písm. b) přílohy IV.
2. Komise zejména do 31. března 2018 přijme akty v přenesené pravomoci, kterými se prvky uvedené v odstavci 1 tohoto článku mění v návaznosti na zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 a na základě doporučení v ní obsažených.
Článek 18
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 17 je svěřena Komisi na dobu platnosti tohoto nařízení.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 17 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti jakýchkoli již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 17 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 19
Výbor
1. Komisi je nápomocen výbor nástroje pro rozvojovou spolupráci. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Jednání výboru nástroje pro rozvojovou spolupráci se u otázek týkajících se EIB účastní její pozorovatel.
Článek 20
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2014-2020 činí 19 661 639 000 EUR.
Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
2. Orientační částky přidělené pro každý program uvedený v článcích 5 až 9 na období 2014-2020 jsou uvedeny v příloze IV.
3. V souladu s čl. 18 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1288/2013 (16) se z různých nástrojů pro financování vnější činnosti (nástroj pro rozvojovou spolupráci, evropský nástroj sousedství, nástroj partnerství a nástroj předvstupní pomoci) přiděluje orientační částka 1 680 000 000 EUR na opatření v oblasti mobility ve vzdělávání směřující do partnerských zemí nebo z partnerských zemí ve smyslu nařízení (EU) č. 1288/2013 a na spolupráci a politický dialog s orgány, institucemi a organizacemi z těchto zemí.
Použití těchto finančních prostředků se řídí nařízením (EU) č. 1288/2013.
Finanční prostředky se poskytnou ve dvou víceletých přídělech, z nichž první se bude vztahovat na první čtyři roky, druhý pan na zbývající tři roky. S přidělením těchto finančních prostředků počítá víceleté orientační programování stanovené v tomto nařízení v souladu se zjištěnými potřebami a prioritami dotčených zemí. PV případě závažných nepředvídaných okolností nebo významných politických změn mohou být tyto příděly přehodnoceny v souladu s prioritami vnější činnosti Unie.
4. Výše financování podle tohoto nařízení pro akce uvedené v odstavci 3 nesmí překročit 707 000 000 EUR. Prostředky jsou čerpány z finančních přídělů pro zeměpisné programy, přičemž se uvede jejich předpokládané regionální rozdělení a typ financovaných činností. Prostředky podle tohoto nařízení, které jsou určeny k financování akcí, na něž se vztahuje nařízení (EU) č. 1288/2013, se použijí na akce v partnerských zemích, na které se vztahuje toto nařízení, se zvláštním zřetelem k nejchudším zemím. Opatření v oblasti mobility studentů a pracovníků probíhající, které jsou financovány příděly podle tohoto nařízení, se zaměřují na oblasti, jež jsou významné z hlediska udržitelného rozvoje rozvojových zemí podporujícího začlenění.
5. Komise do své výroční zprávy o provádění tohoto nařízení podle článku 13 nařízení (EU) č. 236/2014 zahrne seznam všech opatření uvedených v odstavci 3 tohoto článku financovaných podle tohoto nařízení a informace o tom, jak splňují cíle a zásady stanovené v článcích 2 a 3 tohoto nařízení.
Článek 21
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU.
Článek 22
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 233/2014,
annettu 11 päivänä maaliskuuta 2014,
kehitysyhteistyön rahoitusvälineen perustamisesta kaudelle 2014-2020
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 209 artiklan 1 kohdan ja 212 artiklan 2 kohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen, kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Tämä asetus on osa unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaa ja kuuluu unionin ulkoisia politiikkoja tukeviin välineisiin. Sillä korvataan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1905/2006 (3), jonka voimassaolo päättyi 31 päivänä joulukuuta 2013.
(2)
Euroopan unionin kehitysyhteistyöpolitiikan ensisijaisena tavoitteena säilyy Euroopan unionista tehdyn sopimuksen V osaston 1 luvun ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen viidennen osan III osaston 1 luvun määräysten nojalla edelleen köyhyyden torjunta vuosituhannen kehitystavoitteiden ja muiden kansainvälisesti sovittujen kehityssitoumusten ja unionin ja jäsenvaltioiden Yhdistyneiden kansakuntien (YK) ja muiden toimivaltaisten kansainvälisten järjestöjen puitteissa hyväksymien tavoitteiden mukaisesti.
(3)
Neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien, Euroopan parlamentin ja komission yhteisessä julkilausumassa Euroopan unionin kehityspolitiikasta: ”Eurooppalainen konsensus”, jäljempänä ”Eurooppalainen konsensus” (4), esitetään yleiset poliittiset puitteet, suuntaviivat sekä päämäärät, joilla ohjataan tämän asetuksen täytäntöönpanoa.
(4)
Ajan mittaan unionin tuen tulisi osaltaan vähentää riippuvuutta avusta.
(5)
Unionin kansainvälisen toiminnan ohjenuorana on periaatteita, joihin sen perustaminen, kehittäminen ja laajentuminen perustuvat ja joita se pyrkii edistämään koko maailmassa, nimittäin: demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien yleismaailmallisuus ja jakamattomuus, ihmisarvon kunnioittaminen, tasa-arvon ja yhteisvastuun periaatteiden sekä Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan periaatteiden ja kansainvälisen oikeuden noudattaminen. Unioni pyrkii kehittämään ja vakiinnuttamaan näitä periaatteita kumppanimaissa, -hallintoalueilla ja -alueilla vuoropuhelun ja yhteistyön avulla. Edistäessään näitä periaatteita unioni todistaa lisäarvonsa kehityspolitiikan toimijana.
(6)
Tämän asetuksen täytäntöönpanossa ja erityisesti ohjelmasuunnittelun aikana unionin olisi otettava asianmukaisesti huomioon kumppanimaiden osalta vahvistamansa ihmisoikeuksia ja demokratiaa koskevat painopisteet, tavoitteet ja vertailukohdat ja erityisesti unionin maakohtaiset ihmisoikeusstrategiat.
(7)
Ihmisoikeuksien kunnioittaminen, perusvapaudet, oikeusvaltion edistäminen, demokratian periaatteet, avoimuus, hyvä hallintotapa, rauha ja vakaus ja sukupuolten tasa-arvo ovat olennaisen tärkeitä kumppanimaiden kehittymiselle ja että nämä seikat olisi otettava huomioon kaikessa unionin kehityspolitiikassa, varsinkin ohjelmasuunnittelussa ja kumppanimaiden kanssa tehtävissä sopimuksissa.
(8)
Avun johdonmukaisuuden ja hyödyllisyyden varmistamiseksi ja kumppanimaille aiheutuvien kulujen vähentämiseksi keskeisellä sijalla ovat avun tuloksellisuus, suurempi avoimuus, yhteistyö ja täydentävyys sekä parempi yhdenmukaisuus, mukauttaminen kumppanimaiden kanssa ja menettelyjen koordinointi sekä unionin ja jäsenvaltioiden kesken että suhteissa muihin avunantajiin ja kehitysalan toimijoihin. Unioni on sitoutunut kehityspolitiikassaan panemaan täytäntöön päätelmät, jotka johtuvat Pariisissa järjestetyn avun tuloksellisuutta käsitelleen korkean tason foorumin 2 päivänä maaliskuuta 2005 avun tuloksellisuudesta hyväksymästä julistuksesta, 4 päivänä syyskuuta 2008 hyväksytystä Accran toimintasuunnitelmasta ja niiden seurannasta Busanissa 1 päivänä joulukuuta 2011 hyväksytystä julistuksesta. Nämä sitoumukset ovat johtaneet moniin neuvoston ja neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien päätelmiin, joita ovat esimerkiksi kehityspolitiikan täydentävyyttä ja työnjakoa koskevat EU:n menettelysäännöt ja avun tuloksellisuutta koskeva toimintakehys. Toimenpiteitä ja menettelyjä yhteisen ohjelmasuunnittelun aikaansaamiseksi olisi lujitettava.
(9)
Unionin avulla olisi tuettava yhteistä EU-Afrikka-strategiaa, joka hyväksyttiin Lissabonin EU-Afrikka -huippukokouksessa 8 ja 9 päivänä joulukuuta 2007, joka perustuu Afrikan ja EU:n strategisen kumppanuuden taustalla olevaan yhteiseen näkemykseen, periaatteisiin ja tavoitteisiin, ja siihen myöhemmin tehtyjä muutoksia ja lisäyksiä.
(10)
Unionin ja jäsenvaltioiden olisi parannettava kehitysyhteistyöpolitiikkojensa johdonmukaisuutta, koordinointia ja täydentävyyttä erityisesti vastaamalla kumppanimaiden ja -alueiden ensisijaisiin tavoitteisiin maiden ja alueiden tasolla. Sen varmistamiseksi, että unionin ja jäsenvaltioiden kehitysyhteistyöpolitiikat täydentävät ja tukevat toisiaan, ja avun kustannustehokkaan toimittamisen takaamiseksi sekä päällekkäisyyksien ja puutteiden välttämiseksi on sekä kiireellistä että aiheellista säätää yhteisen ohjelmasuunnittelun menettelyistä, joita olisi noudatettava aina, kun se on mahdollista ja hyödyllistä.
(11)
Unionin kehitysyhteistyöpolitiikkaa ja alan kansainvälisiä toimia ohjaavat vuosituhannen kehitystavoitteet, kuten äärimmäisen köyhyyden ja nälän poistaminen, mukaan lukien siihen myöhemmin tehdyt muutokset, ja ne kehitystavoitteet, periaatteet ja sitoumukset, jotka unioni ja jäsenvaltiot ovat hyväksyneet muun muassa YK:ssa ja muilla kehitysyhteistyön alalla toimivaltaisilla kansainvälisillä foorumeilla. Unionin politiikkaa ja kansainvälisiä toimia ohjaavat myös sen ihmisoikeuksia ja kehitystä koskevat sitoumukset ja velvoitteet, mukaan lukien ihmisoikeuksien yleismaailmallinen julistus, kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus, taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia koskeva kansainvälinen yleissopimus, kaikkinaisen naisten syrjinnän poistamista koskeva yleissopimus, YK:n yleissopimus lapsen oikeuksista ja YK:n julistus oikeudesta kehitykseen.
(12)
Unioni pitää sukupuolten tasa-arvoa erittäin tärkeänä ihmisoikeutena, osana sosiaalista oikeudenmukaisuutta sekä unionin kehityspolitiikan keskeisenä arvona. Sukupuolten tasa-arvolla on keskeinen merkitys kaikkien vuosituhattavoitteiden saavuttamisen kannalta. Neuvosto vahvisti 14 kesäkuuta 2010 sukupuolten tasa-arvoa ja naisten vaikutusvallan lisäämistä kehitysyhteistyössä koskevan EU:n toimintasuunnitelman kaudelle 2010-2015.
(13)
Unionin olisi erittäin tärkeänä painopisteenä edistettävä kokonaisvaltaista lähestymistapaa kriiseihin ja suuronnettomuuksiin sekä konfliktitilanteisiin ja epävakauteen mukaan luettuina siirtymä- ja kriisin jälkeiset vaiheet. Sen olisi perustuttava erityisesti 19 päivänä marraskuuta 2007 annettuihin päätelmiin EU:n toimista epävakaissa tilanteissa ja neuvoston sekä neuvostossa kokoontuneiden jäsenvaltioiden hallitusten edustajien myös 19 päivälle marraskuuta 2007 päivättyihin päätelmiin turvallisuudesta ja kehityksestä, sekä neuvoston 20 päivänä kesäkuuta 2011 annettuihin päätelmiin konfliktinestosta sekä kaikkiin asiaa koskeviin myöhemmin annettuihin päätelmiin.
(14)
Erityisesti niissä tilanteissa, joissa tarpeet ovat kiireellisimpiä ja köyhyys laajimmalle levinnyttä ja vakavinta, unionin tuki olisi ohjattava maiden ja niiden väestöjen selviytymiskyvyn vahvistamiseen vaaratilanteissa. Tämä olisi tehtävä tarjoamalla asianmukainen valikoima lähestymistapoja, toimia ja välineitä ja erityisesti varmistamalla, että turvallisuuspainotteiset, humanitaariset ja kehitykseen liittyvät lähestymistavat ovat tasapainoisia, yhtenäisiä ja tehokkaasti koordinoituja, niveltäen hätäapu-, kunnostus- ja kehitystoimet toisiinsa.
(15)
Unionin tuki olisi keskitettävä siihen, missä sillä on suurin vaikutus, ottaen huomioon sen valmiudet toimia maailmanlaajuisesti ja vastata maailmanlaajuisiin haasteisiin, kuten köyhyyden poistamiseen, kestävään ja osallistavaan kehitykseen ja demokratian, hyvän hallinnon, ihmisoikeuksien ja oikeusvaltioperiaatteen edistämiseen maailmanlaajuisesti, sekä sen pitkäaikainen ja ennakoitava sitoutuminen kehitysapuun ja sen koordinointitehtävä jäsenvaltioiden suhteen. Tällaisen vaikutuksen takaamiseksi olisi sekä varojen kohdentamisessa että ohjelmasuunnittelussa sovellettava eriyttämisen periaatetta, jotta voidaan varmistaa, että kahdenvälinen kehitysyhteistyö kohdennetaan apua eniten tarvitseville kumppanimaille, myös epävakaille valtioille ja valtioille, jotka ovat erityisen haavoittuvia tai joilla on suhteellisen vähäiset mahdollisuudet saada muista lähteistä rahoitusta oman kehityksensä tueksi. Unionin olisi solmittava uudenlaisia kumppanuuksia niiden maiden kanssa, jotka eivät enää tarvitse kahdenvälisiä kehitysapuohjelmia, etenkin tämän välineen ja muiden unionin ulkoisen toiminnan temaattisten rahoitusvälineiden mukaisten alueellisten ja temaattisten ohjelmien ja erityisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 234/2014 (5) perustetun kumppanuusvälineen kolmansien maiden kanssa tehtävää yhteistyötä varten, jäljempänä ”kumppanuusväline”, pohjalta.
(16)
Unionin olisi pyrittävä hyödyntämään käytettävissä olevia resursseja mahdollisimman tehokkaasti optimoidakseen ulkoisen toimintansa vaikutukset. Tähän olisi päästävä unionin ulkoisen toiminnan välineiden keskinäiselle johdonmukaisuudelle ja täydentävyydelle perustuvalla kutakin maata koskevalla kokonaisvaltaisella lähestymistavalla sekä luomalla yhteisvaikutuksia tämän välineen, muiden ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden ja unionin muiden politiikkojen välillä. Tällä tavoin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineisiin perustuvien ohjelmien olisi edelleen vahvistettava toisiaan. Pyrkiessään ulkoisten toimiensa yleiseen johdonmukaisuuteen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 21 artiklan mukaisesti unionin on samalla taattava Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 208 artiklassa edellytetty kehityspolitiikan johdonmukaisuus.
(17)
Noudattaen kehitysyhteistyöpolitiikan johdonmukaisuusperiaatetta tällä asetuksella olisi voitava edistää unionin politiikkojen keskinäistä johdonmukaisuutta. Sen avulla olisi voitava mukautua täysin kumppanimaihin ja -alueisiin käyttäen mahdollisuuksien mukaan unionin toimien suunnittelun perustana kansallisia kehityssuunnitelmia tai vastaavia kokonaisvaltaisia kehitysasiakirjoja, joiden hyväksymiseen kyseiset kansalliset ja alueelliset elimet ovat osallistuneet. Sillä olisi lisäksi edistettävä parempaa koordinointia avunantajien kesken ja erityisesti unionin ja jäsenvaltioiden välillä yhteisen ohjelmasuunnittelun avulla.
(18)
Globalisoituneessa maailmassa unionin eri sisäiset politiikat, jotka liittyvät muun muassa ympäristöön, ilmastonmuutokseen, uusiutuvien energialähteiden edistämiseen, työllisyyteen (myös ihmisarvoisen työn tarjoaminen kaikille), sukupuolten tasa-arvoon, energiaan, veteen, liikenteeseen, terveyteen, koulutukseen, oikeuteen ja turvallisuuteen, kulttuuriin, tutkimukseen ja innovointiin, tietoyhteiskuntaan, muuttoliikkeeseen sekä maa- ja kalatalouteen, tulevat yhä enenevässä määrin osaksi unionin ulkoisia toimia.
(19)
Älykkään, kestävän ja osallistavan kasvun strategiassa joka koskee kasvumalleja, joilla edistetään sosiaalista, taloudellista ja alueellista yhteenkuuluvuutta ja joiden avulla köyhät voivat lisätä osallistumistaan kansalliseen vaurauteen ja hyötyä siitä, korostetaan unionin sitoumusta edistää sisäisissä ja ulkoisissa politiikoissaan älykästä, osallistavaa ja kestävää kasvua, jossa yhdistyvät taloudelliset, sosiaaliset ja ympäristönäkökohdat.
(20)
Ilmastonmuutoksen torjuminen ja ympäristön suojelu ovat suuria haasteita unionille ja kehitysmaille, ja niissä tarvitaan välittömästi kansallisia ja kansainvälisiä toimia. Tällä asetuksella olisi siksi edistettävä tavoitetta, jonka mukaan vähintään 20 prosenttia unionin talousarviosta varataan vähähiiliseen ja ilmastonmuutoksen kestävään yhteiskuntaan ja vähintään 25 prosenttia tässä asetuksessa säädetyn globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevan ohjelman varoista ilmastonmuutosta ja ympäristöä koskevien tavoitteiden toteuttamiseen. Näiden alojen toimien olisi niiden vaikutuksen tehostamiseksi mahdollisuuksien mukaan tuettava toisiaan.
(21)
Unionin olisi voitava tämän asetuksen avulla täyttää unionin yhteinen sitoumus antaa jatkuvaa tukea inhimilliselle kehitykselle ihmisten elämän parantamiseksi. Sen edistämiseksi globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevasta ohjelmasta olisi tuettava kyseistä kehityksen aluetta vähintään 25 prosentilla.
(22)
Vähintään 20 prosenttia tämän asetuksen mukaisesta avusta olisi kohdennettava sosiaalisiin peruspalveluihin, joissa keskitytään terveyteen ja koulutukseen sekä toisen asteen koulutukseen, tunnustaen, että sääntönä on pidettävä jonkinasteista joustavuutta, esimerkiksi tapauksissa, joihin liittyy poikkeuksellista tukea. Kyseisen vaatimuksen noudattamista koskevat tiedot olisi sisällytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 236/2014 (6) tarkoitettuun vuosikertomukseen.
(23)
YK:n Istanbulin vähiten kehittyneitä maita koskevassa toimintaohjelmassa vuosille 2011-2020 vähiten kehittyneet maat sitoutuivat sisällyttämään kauppa- ja kaupankäyntivalmiuksien kehittämispolitiikat kansallisiin kehitysstrategioihinsa. Lisäksi ministerit sopivat Genevessä 15-17 päivänä joulukuuta 2011 pidetyssä Maailman kauppajärjestön kahdeksannessa ministerikokouksessa, että kauppaa tukevan avun (Aid for Trade) taso säilytetään vuoden 2011 jälkeen vähintään kauden 2006-2008 keskiarvon tasolla. Näitä toimia on tuettava entistä paremmin ja tarkemmin kohdennetulla kauppaa tukevalla avulla ja kaupan helpottamistoimilla.
(24)
Vaikka temaattisista ohjelmista olisi ensisijaisesti tuettava kehitysmaita, joidenkin tuensaajamaiden sekä merentakaisten maiden ja alueiden, joiden ominaisuudet eivät täytä vaatimuksia, jotka mahdollistaisivat niiden määrittelemisen Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön kehitysapukomitean (OECD/DAC) virallisen kehitysavun saajiksi, mutta jotka kuuluvat 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan soveltamisalaan, olisi myös voitava saada tukea temaattisista ohjelmista tässä asetuksessa vahvistetuin ehdoin.
(25)
Yhteistyöalojen yksityiskohdat ja maantieteellisten alueiden ja yhteistyöalojen määrärahojen mukautukset eivät ole tämän asetuksen olennaisia osia. Tämän vuoksi komissiolle olisi siirrettävä valta hyväksyä Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädösvallan siirron nojalla annettavia delegoituja säädöksiä, joilla saatetaan ajan tasalle tämän asetuksen liitteiden sellaisia osia, joilla säädetään maantieteellisten ja temaattisten ohjelmien mukaisten yhteistyöalojen yksityiskohtia sekä maantieteellisten alueiden ja yhteistyöalojen suuntaa-antavia määrärahoja. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti.
(26)
Jotta voidaan varmistaa tämän asetuksen yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa tässä asetuksessa tarkoitettujen strategia-asiakirjojen ja suuntaa-antavien monivuotisten ohjelmien osalta. Tätä valtaa olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 (7) mukaisesti.
(27)
Täytäntöönpanosäädösten hyväksymiseen olisi kustannuksiltaan vähäisiä toimenpiteitä lukuun ottamatta käytettävä lähtökohtaisesti tarkastelumenettelyä, ottaen huomioon kyseisten säädösten luonne, erityisesti niiden toimintapoliittinen luonne ja talousarviovaikutukset.
(28)
Komission olisi hyväksyttävä välittömästi sovellettavia täytäntöönpanosäädöksiä, kun tämä on tarpeen asianmukaisesti perustelluissa erittäin kiireellisissä tapauksissa, jotka liittyvät unionilta edellytettäviin nopeisiin toimiin.
(29)
Unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden täytäntöönpanoa koskevat yhteiset säännöt ja menettelyt vahvistetaan asetuksessa (EU) N:o 236/2014.
(30)
Euroopan ulkosuhdehallinnon organisaatiosta ja toiminnasta säädetään neuvoston päätöksessä 2010/427/EU (8).
(31)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita, vaan ne voidaan toiminnan laajuuden vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuus- ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
(32)
Tässä asetuksessa olisi vahvistetaan sen koko soveltamiskauden ajaksi rahoituspuitteet, joita Euroopan parlamentti ja neuvosto pitävät talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta, talousarvioyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta 2 päivänä joulukuuta 2013 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen (9) 17 kohdan mukaisesti ensisijaisena ohjeenaan vuosittaisessa talousarviomenettelyssä.
(33)
On aiheellista yhdenmukaistaa tämän asetuksen soveltamisajankohta neuvoston asetuksen (EU, Euratom) N:o 1311/2013 (10) kanssa. Näin ollen tätä asetusta olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2014 ja 31 päivään joulukuuta 2020,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tällä asetuksella perustetaan väline, jäljempänä ”kehitysyhteistyöväline”, jonka nojalla unioni voi rahoittaa
a)
maantieteellisiä ohjelmia, joilla tuetaan kehitysyhteistyötä niiden kehitysmaiden kanssa, jotka sisältyvät OECD:n perustaman kehitysapukomitean luetteloon virallisen kehitysavun saajista, lukuun ottamatta
i)
maita, jotka ovat allekirjoittaneet Cotonoussa 23 päivänä kesäkuuta 2000 allekirjoitetun Afrikan, Karibian ja Tyynenmeren valtioiden ryhmän jäsenten sekä Euroopan yhteisön ja jäsenvaltioiden välisenkumppanuussopimuksen (11), Etelä-Afrikkaa lukuun ottamatta;
ii)
maita, jotka voivat hakea tukea Euroopan kehitysrahastosta;
iii)
maita, jotka voivat hakea Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 232/2014 (12) perustetusta Euroopan naapuruusvälineestä, jäljempänä ”Euroopan naapuruusväline”, myönnettävää unionin rahoitusta;
iv)
edunsaajia, jotka voivat hakea Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 231/2014 (13) perustetusta liittymistä valmistelevasta tukivälineestä, jäljempänä ”liittymistä valmisteleva tukiväline”, myönnettävää unionin rahoitusta.
b)
temaattisia ohjelmia, joissa käsitellään kehitykseen liittyviä globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita ja tuetaan kansalaisjärjestöjä ja paikallisviranomaisia kumppanimaissa tämän kohdan a alakohdan mukaisesti, maissa, jotka voivat saada tämän kohdan a alakohdan i-iii alakohdassa tarkoitetuista välineistä myönnettävää unionin rahoitusta, sekä maissa ja alueilla, jotka kuuluvat neuvoston päätöksen 2013/755/EU (14) soveltamisalaan;
c)
yleisafrikkalaista ohjelmaa, jolla tuetaan Afrikan ja unionin välistä strategista kumppanuutta sekä siihen myöhemmin tehtäviä muutoksia ja lisäyksiä, joilla pyritään kattamaan Afrikassa ja Afrikan kanssa toteutettavat rajatylittävät, maanosan laajuiset tai maailmanlaajuiset toimet.
2. Tässä asetuksessa alueella tarkoitetaan maantieteellistä kokonaisuutta, joka koostuu useammasta kuin yhdestä kehitysmaasta.
3. Edellä 1 kohdassa tarkoitetuista maista ja alueista käytetään tässä asetuksessa tapauksen mukaan nimitystä ”kumppanimaat” tai ”kumppanialueet” asianomaisen maantieteellisen, temaattisen tai yleisafrikkalaisen ohjelman mukaisesti.
2 artikla
Tavoitteet ja tukikelpoisuusperusteet
1. Unionin ulkoisen toiminnan ja eurooppalaisen konsensuksen periaatteiden ja tavoitteiden sekä niihin sovittujen muutosten mukaisesti
a)
tämän asetuksen nojalla tehtävän yhteistyön ensisijaisena tavoitteena on köyhyyden vähentäminen ja pitkällä aikavälillä sen poistaminen,
b)
edellä a alakohdassa tarkoitetun ensisijaisen tavoitteen mukaisesti tämän asetuksen nojalla tehtävällä yhteistyöllä
i)
tuetaan kestävää taloudellista, sosiaalista ja ympäristöä koskevaa kehitystä ja
ii)
lujitetaan ja tuetaan demokratiaa, oikeusvaltioperiaatetta, hyvää hallintotapaa, ihmisoikeuksia ja asiaankuuluvia kansainvälisen oikeuden periaatteita.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen sitoumusten ja tavoitteiden saavuttamista mitataan soveltuvilla indikaattoreilla, inhimillisen kehityksen indikaattorit mukaan luettuina, erityisesti vuosituhannen kehitystavoitteella nro 1 a alakohdan osalta ja vuosituhannen kehitystavoitteilla nro 1-8 b alakohdan osalta, sekä vuoden 2015 jälkeen muilla indikaattoreilla, joista unioni ja jäsenvaltiot ovat sopineet kansainvälisesti.
2. Tämän asetuksen mukaisella yhteistyöllä edistetään sellaisten kansainvälisten kehityssitoumusten ja -tavoitteiden saavuttamista, jotka unioni on hyväksynyt, erityisesti vuosituhannen kehitystavoitteita ja vuoden 2015 jälkeisiä uusia kehitystavoitteita.
3. Maantieteellisiin ohjelmiin kuuluvat toimet suunnitellaan niin, että ne täyttävät OECD:n kehitysapukomitean vahvistaman virallisen kehitysavun määritelmän.
Temaattisiin ohjelmiin ja yleisafrikkalaiseen ohjelmaan kuuluvat toimet suunnitellaan niin, että ne täyttävät OECD:n kehitysapukomitean vahvistaman virallisen kehitysavun määritelmän, paitsi
a)
jos toimia sovelletaan avunsaajamaahan tai -alueeseen, jota ei luokitella virallisen kehitysavun saajamaaksi tai -alueeksi OECD:n kehitysapukomitean mukaan; tai
b)
jos toimella pannaan täytäntöön 6 artiklan 2 kohdan b ja e alakohdassa tarkoitettu maailmanlaajuinen aloite, unionin politiikan painopiste tai sen kansainvälinen velvoite tai sitoumus, ja toimi ei luonteensa vuoksi vastaa virallisen kehitysavun määritelmää.
4. Vähintään 95 prosentin temaattisissa ohjelmissa ja vähintään 90 prosentin yleisafrikkalaisessa ohjelmassa käytettäviksi tarkoitetuista menoista on vastattava OECD:n kehitysapukomitean vahvistamaa virallisen kehitysavun määritelmää, tämän kuitenkaan rajoittamatta 3 kohdan a alakohdan soveltamista.
5. Toimia, jotka kuuluvat neuvoston asetuksen (EY) N:o 1257/96 (15) soveltamisalaan ja jotka voivat saada sen nojalla rahoitusta, ei rahoiteta tämän asetuksen nojalla, paitsi jos on varmistettava yhteistyön jatkuvuus kriisitilanteesta vakaisiin kehitysoloihin. Tällaisissa tapauksissa erityistä huomiota on kiinnitettävä sen varmistamiseen, että humanitaarinen hätäapu, kunnostustoimet ja kehitysapu nivelletään tosiasiallisesti toisiinsa.
3 artikla
Yleiset periaatteet
1. Unioni pyrkii edistämään, kehittämään ja vakiinnuttamaan perustanaan olevia demokratian, oikeusvaltion sekä ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittamisen periaatteita käymällä vuoropuhelua ja tekemällä yhteistyötä kumppanimaiden ja -alueiden kanssa.
2. Tämän asetuksen täytäntöönpanossa ja unionin avun mahdollisimman suuren vaikutuksen takaamiseksi kumppanimaiden osalta noudatetaan eriytettyä lähestymistapaa siten, että niille voidaan räätälöidä erityisiä yhteistyöohjelmia, jotka perustuvat
a)
niiden tarpeisiin, jotka määritellään muun muassa väestön, asukaskohtaisen tulon, köyhyyden määrän, tulojen jakautumisen ja inhimillisen kehityksen tason perusteella;
b)
niiden valmiuksiin tuottaa, saada ja hyödyntää taloudellisia resursseja;
c)
niiden sitoumuksiin ja tuloksiin, jotka perustuvat esimerkiksi sellaisiin kriteereihin ja indikaattoreihin kuin poliittinen, taloudellinen ja sosiaalinen edistys, sukupuolten tasa-arvo, edistys hyvässä hallinnossa ja ihmisoikeuksissa sekä avun tuloksellinen käyttö, erityisesti tapa, jolla maa käyttää niukkoja resursseja kehitykseen, alkaen sen omista resursseista; ja
d)
unionin kehitysavun mahdollisiin vaikutuksiin kumppanimaissa.
Maat, jotka tarvitsevat apua eniten, erityisesti vähiten kehittyneet maat, alhaisen tulotason maat ja kriisissä olevat maat, kriisistä toipuvat maat, epävakaat valtiot ja heikommassa asemassa olevat maat ovat etusijalla varoja kohdennettaessa.
Esimerkiksi inhimillisen kehityksen indeksi, talouden haavoittuvuuden indeksi ja muut asiaankuuluvat, muun muassa maan köyhyystasoa ja eriarvoisuutta mittaavat indeksit otetaan huomioon eniten apua tarvitsevien maiden analyysin ja määrittämisen tukena.
3. Eurooppalaisessa konsensuksessa määritellyt laaja-alaiset aiheet valtavirtaistetaan kaikissa ohjelmissa. Lisäksi konfliktinesto, ihmisarvoinen työ ja ilmastonmuutos valtavirtaistetaan tarpeen mukaan.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettujen laaja-alaisten aiheiden katsotaan kattavan seuraavat ulottuvuudet, joihin kiinnitetään erityistä huomiota olosuhteiden niin vaatiessa: syrjimättömyys, vähemmistöihin kuuluvien oikeudet, vammaisten oikeudet, hengenvaarallisesta sairaudesta kärsivien henkilöiden ja muiden haavoittuvien ryhmien oikeudet, työntekijöiden perusoikeudet ja sosiaalinen osallisuus, naisten vaikutusmahdollisuuksien edistäminen, oikeusvaltioperiaate, parlamenttien ja kansalaisyhteiskunnan valmiuksien kehittäminen ja vuoropuhelun, osallistumisen ja sovinnon edistäminen sekä instituutioiden kehittäminen, myös paikallisesti ja alueellisesti.
4. Tämän asetuksen täytäntöönpanossa varmistetaan kehityspolitiikan johdonmukaisuus ja yhtenäisyys unionin muiden ulkoisen toiminnan alojen ja muiden asiaankuuluvien unionin politiikkojen kanssa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 208 artiklan mukaisesti.
Tältä osin tämän asetuksen nojalla rahoitettavat toimenpiteet, mukaan luettuna Euroopan investointipankin (EIP) hallinnoimat toimenpiteet, perustuvat kehitysyhteistyöpolitiikkoihin, jotka on vahvistettu unionin ja kyseessä olevien kumppanimaiden ja alueiden välisten sopimusten, julistusten ja toimintasuunnitelmien kaltaisissa välineissä, ja unionin asiaankuuluviin päätöksiin, erityisetuihin, poliittisiin painopisteisiin ja strategioihin.
5. Unioni ja jäsenvaltiot pyrkivät säännölliseen ja tiheään tietojen vaihtoon, myös muiden avunantajien kanssa, sekä edistämään avunantajien parempaa koordinointia ja täydentävyyttä pyrkimällä yhteiseen monivuotiseen ohjelmasuunnitteluun, joka perustuu kumppanimaiden köyhyydenvähentämis- tai vastaaviin kehitysstrategioihin. Ne voivat toteuttaa yhteisiä toimia, muun muassa kyseisten strategioiden yhteistä analysointia ja yhteistä reagointia niihin, määrittelemällä toiminnan painopistealat ja maansisäisen työnjaon, järjestämällä avunantajien yhteisiä käyntejä kohdepaikassa ja hyödyntämällä yhteisrahoitusjärjestelyjä ja hajautettuja yhteistyöjärjestelyjä.
6. Unioni edistää monenvälistä lähestymistapaa maailmanlaajuisiin haasteisiin ja tekee tässä tarkoituksessa yhteistyötä jäsenvaltioiden kanssa. Se tehostaa tarvittaessa yhteistyötä kansainvälisten järjestöjen ja elinten ja muiden kahdenvälisten avunantajien kanssa.
7. Unionin ja jäsenvaltioiden sekä kumppanimaiden suhteet perustuvat ihmisoikeuksia, demokratiaa ja oikeusvaltiota koskeviin yhteisiin arvoihin sekä oman sitoutumisen ja molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden periaatteisiin ja näiden edistämiseen.
Lisäksi suhteissa kumppanimaihin otetaan huomioon niiden sitoutuminen kansainvälisten sopimusten ja unionin kanssa luotujen sopimussuhteiden täytäntöönpanoon ja tämän osalta saavutetut tulokset.
8. Unioni edistää toimivaa yhteistyötä kumppanimaiden ja -alueiden kanssa parhaiden kansainvälisten käytäntöjen mukaisesti. Se mukauttaa tukensa niiden kansallisiin tai alueellisiin kehitysstrategioihin, uudistuspolitiikkoihin ja menettelyihin aina, kun se on mahdollista, sekä tukee demokraattista sitoutumista ja maan sisäistä ja molemminpuolista vastuuvelvollisuutta. Tätä varten se edistää
a)
kehitysprosessia, joka on avoin ja kumppanimaan tai -alueen johtama ja sen omalla vastuulla, paikallisen asiantuntemuksen tukeminen mukaan lukien;
b)
oikeuksiin perustuvaa lähestymistapaa, joka kattaa kaikki ihmisoikeudet, olipa kyse kansalais- ja poliittisista oikeuksista tai taloudellisista, sosiaalisista ja sivistyksellisistä oikeuksista, jotta ihmisoikeusperiaatteet voidaan sisällyttää tämän asetuksen täytäntöönpanoon ja avustaa kumppanimaita niiden kansainvälisten ihmisoikeusvelvoitteiden täytäntöönpanossa ja tukea oikeudenhaltijoita, erityisesti köyhiä ja haavoittuvia ryhmiä, oikeuksiensa vaatimisessa;
c)
kumppanimaiden väestön vaikutusmahdollisuuksien lisäämistä, kattavia ja osallistavia tapoja lähestyä kehitysyhteistyötä sekä kaikkien yhteiskuntaryhmien laajaa osallistumista kehitysprosessiin ja kansalliseen ja alueelliseen vuoropuheluun, poliittinen vuoropuhelu mukaan lukien. Erityistä huomiota kiinnitetään parlamenttien, paikallisviranomaisten ja kansalaisyhteiskunnan rooleihin muun muassa osallistumisen, valvonnan ja vastuuvelvollisuuden aloilla;
d)
asetuksen (EU) N:o 236/2014 4 artiklassa vahvistettuja, OECD:n kehitysapukomitean parhaiden käytäntöjen mukaisia tehokkaita yhteistyötapoja ja -välineitä ja innovatiivisten välineiden käyttöä, kuten avustusten ja lainojen yhdistämistä ja muita riskinjakomekanismeja valituilla aloilla ja maissa ja yksityisen sektorin osallistumista, ottaen asianmukaisesti huomioon velanhoitokyky, tällaisten mekanismien määrä ja tämän asetuksen tavoitteiden mukaisten vaikutusten, erityisesti köyhyyden vähentämisen, järjestelmällinen arviointivaatimus.
Kaikki ohjelmat, toimet ja yhteistyötavat ja -välineet mukautetaan kunkin kumppanimaan ja -alueen erityisolosuhteisiin, ja keskeisiä tekijöitä ovat ohjelmaperusteiset lähestymistavat, ennakoitavan apurahoituksen saanti, yksityisten resurssien hankinta, mukaan lukien paikalliselta yksityissektorilta, yleiset ja syrjimättömät mahdollisuudet käyttää peruspalveluja sekä maakohtaisten järjestelmien kehittäminen ja käyttö;
e)
kansallisten tulojen käyttöönottoa vahvistamalla kumppanimaiden finanssipolitiikkaa, tarkoituksena vähentää köyhyyttä ja riippuvuutta tuesta;
f)
politiikkojen ja ohjelmasuunnittelun vaikutuksen lisäämistä avunantajien toimien koordinoinnin, johdonmukaistamisen ja yhdenmukaistamisen myötä, jotta voidaan luoda synergiaa ja välttää päällekkäisyyksiä ja kaksinkertaista työtä, parantaa täydentävyyttä ja tukea kaikille avunantajille avoimia aloitteita;
g)
koordinointia kumppanimaissa ja -alueilla koordinoinnista ja avun tuloksellisuudesta annettujen yhteisten ohjeiden ja parhaiden käytäntöjen periaatteiden mukaisesti;
h)
tuloksiin perustuvia lähestymistapoja kehitykseen, myös käyttämällä avoimia maakohtaisia tuloskehyksiä, jotka perustuvat tarvittaessa kansainvälisesti sovittuihin tavoitteisiin ja indikaattoreihin, kuten vuosituhannen kehitystavoitteiden indikaattoreihin, joilla arvioidaan kehitysavun tuloksia, tuotokset, seuraukset ja vaikutukset mukaan luettuina, ja tiedotetaan niistä.
9. Unioni tukee tarvittaessa kahdenvälisen, alueellisen ja monenvälisen yhteistyön ja vuoropuhelun täytäntöönpanoa, kumppanuussopimusten kehitysulottuvuutta ja kolmenvälistä yhteistyötä. Unioni edistää myös eteläisten maiden keskinäistä yhteistyötä.
10. Komissio antaa tietoja Euroopan parlamentille ja vaihtaa säännöllisesti näkemyksiä sen kanssa.
11. Komissio vaihtaa säännöllisesti tietoja kansalaisyhteiskunnan sekä paikallisviranomaisten kanssa.
12. Kehitysyhteistyötoimissaan unioni pyrkii tarvittaessa hyödyntämään jäsenvaltioiden uudistus- ja siirtymäkokemuksia ja vaihtamaan tietoa niistä.
13. Tämän asetuksen mukaista unionin tukea ei käytetä rahoittamaan aseiden tai ampumatarvikkeiden hankintaa tai operaatioita, joilla on sotilaallisia tai puolustukseen liittyviä tarkoituksia.
II OSASTO
OHJELMAT
4 artikla
Unionin avun toteuttaminen
Unionin apu toteutetaan asetuksen (EU) N:o 236/2014 mukaisesti, seuraavien avulla:
a)
maantieteelliset ohjelmat;
b)
temaattiset ohjelmat, jotka muodostuvat seuraavista:
i)
Globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskeva ohjelma, ja
ii)
Kansalaisjärjestöjä ja paikallisviranomaisia koskeva ohjelma, ja
c)
yleisafrikkalainen ohjelma.
5 artikla
Maantieteelliset ohjelmat
1. Tämän artiklan mukaiset unionin yhteistyötoimet pannaan täytäntöön kansallisten, alueellisten, alueiden välisten ja maanosan laajuisten toimien osalta.
2. Toteutettava maantieteellinen ohjelma kattaa asianmukaisten alojen yhteistyötoimet:
a)
alueellisesti 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen kumppanimaiden kanssa, erityisesti graduaation vaikutuksen lieventämiseksi kumppanimaissa, joissa esiintyy selkeää ja kasvavaa eriarvoisuutta; tai
b)
kahdenvälisesti:
i)
niiden kumppanimaiden kanssa, jotka eivät ole OECD:n kehitysapukomitean laatimassa kehitysmaiden luettelossa tarkoitettuja ylemmän keskitulotason maita tai joiden bruttokansantuote ei ylitä yhtä prosenttia maailman bruttokansantuotteesta;
ii)
poikkeustapauksissa, muun muassa kehitysavun asteittaista poistamista varten, kahdenvälistä yhteistyötä voidaan myös tehdä rajoitetun kumppanimaamäärän kanssa 3 artiklan 2 kohdan mukaisesti asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa. Asteittainen poistaminen suoritetaan läheisessä yhteistyössä muiden avunantajien kanssa. Tällaisen yhteistyön lopettamista tuetaan tarvittaessa poliittisella vuoropuhelulla kyseisten maiden kanssa ja siinä keskitytään köyhimpien ja haavoittuvimpien ryhmien tarpeisiin.
3. Edellä olevassa 2 artiklassa tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamiseksi maantieteellisiä ohjelmia laaditaan eurooppalaiseen konsensukseen ja siihen myöhemmin tehtyihin muutoksiin kuuluvilla sekä seuraavilla yhteistyöaloilla:
a)
ihmisoikeudet, demokratia ja hyvä hallintotapa:
i)
ihmisoikeudet, demokratia ja oikeusvaltio;
ii)
sukupuolten tasa-arvo, naisten vaikutusvallan lisääminen ja yhtäläiset mahdollisuudet;
iii)
julkisen sektorin hallinto keskus- ja paikallistasolla;
iv)
veropolitiikka ja -hallinto;
v)
korruption torjunta;
vi)
kansalaisyhteiskunta ja paikallisviranomaiset;
vii)
lasten oikeuksien edistäminen ja suojeleminen;
b)
osallistava ja kestävä kasvu inhimillistä kehitystä varten;
i)
terveys, koulutus, sosiaalinen suojelu, työllisyys ja kulttuuri;
ii)
liiketoimintaympäristö, alueellinen yhdentyminen ja maailmanmarkkinat;
iii)
kestävä maatalous sekä elintarvike- ja ravitsemusturva;
iv)
kestävä energia;
v)
luonnonvarojen hoito, myös maa-, metsä- ja vesitalous;
vi)
ilmastonmuutos ja ympäristö;
c)
muut kehitysavun kannalta merkittävät alat:
i)
muuttoliike- ja turvapaikka-asiat;
ii)
humanitaarisen avun ja kehitysyhteistyön niveltäminen toisiinsa;
iii)
palautumiskyky ja katastrofiriskin vähentäminen;
iv)
kehitys ja turvallisuus, myös konfliktinesto.
4. Tarkemmat yksityiskohdat 3 kohdassa tarkoitetuista yhteistyöaloista sisältyvät liitteeseen I.
5. Unioni keskittää kussakin kahdenvälisessä ohjelmassa apunsa periaatteessa enintään kolmelle alalle, joista sovitaan kyseisen kumppanimaan kanssa aina, kun se on mahdollista.
6 artikla
Temaattiset ohjelmat
1. Temaattisin ohjelmin toteutetuilla toimilla tuodaan lisäarvoa maantieteellisistä ohjelmista rahoitetuille toimille, joita ne täydentävät ja joiden kanssa ne ovat johdonmukaisia.
2. Temaattisten toimien ohjelmasuunnitteluun sovelletaan vähintään yhtä seuraavista ehdoista:
a)
tämän asetuksen mukaisia unionin politiikan tavoitteita ei voida asianmukaisesti tai tehokkaasti saavuttaa maantieteellisillä ohjelmilla, mukaan lukien tarvittaessa jos maantieteellistä ohjelmaa ei ole tai se on keskeytetty tai joissa toimista ei ole tehty sopimusta kyseessä olevan kumppanimaan kanssa;
b)
toimet kohdistuvat kansainvälisesti sovittuja kehitystavoitteita tukeviin maailmanlaajuisiin aloitteisiin tai globaaleihin julkishyödykkeisiin ja haasteisiin;
c)
toimet ovat luonteeltaan useita alueita, maita ja/tai aloja kattavia;
d)
toimet täydentävät innovatiivisia politiikkoja tai aloitteita, joiden tavoitteena on hankkia tietoja tulevia toimia varten;
e)
toimet ovat kehitysyhteistyöhön liittyvän unionin poliittisen painopisteen tai kansainvälisen velvoitteen tai sitoumuksen mukaisia.
3. Temaattisten toimien on suoraan hyödytettävä 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuja maita tai alueita, ja ne on toteutettava näissä maissa tai näillä alueilla, jollei tässä asetuksessa toisin säädetä. Tällaiset toimet voidaan toteuttaa näiden maiden tai alueiden ulkopuolella, jos se on tehokkain tapa kyseisen ohjelman tavoitteiden saavuttamiseksi.
7 artikla
Globaalit julkishyödykkeet ja haasteet
1. Globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevan ohjelman mukaisella unionin avulla pyritään tukemaan toimia muun muassa seuraavilla aloilla:
a)
ympäristö ja ilmastonmuutos;
b)
kestävä energia;
c)
inhimillinen kehitys, mukaan lukien ihmisarvoinen työ, sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja kulttuuri;
d)
elintarvike- ja ravitsemusturva ja kestävä maatalous;
e)
muuttoliike- ja turvapaikka-asiat.
2. Tarkemmat yksityiskohdat 1 kohdassa tarkoitetuista yhteistyöaloista säädetään liitteessä II olevassa A osassa.
8 artikla
Kansalaisjärjestöt ja paikallisviranomaiset
1. ”Kansalaisjärjestöt ja paikallisviranomaiset” -ohjelman mukaisella unionin avulla pyritään vahvistamaan kansalaisjärjestöjä ja paikallisviranomaisia kumppanimaissa ja, jos tässä asetuksessa niin säädetään, unionissa, sekä asetuksen (EU) N:o 231/2014 mukaisesti tukikelpoisia edunsaajia.
Ensisijaisesti kansalaisjärjestöt ja paikallisviranomaiset toteuttavat rahoitettavat toimet. Toimien tuloksellisuuden varmistamiseksi muut toimijat voivat tarvittaessa toteuttaa ne kyseessä olevien kansalaisjärjestöjen ja paikallisviranomaisten hyväksi.
2. Tarkemmat yksityiskohdat tämän artiklan mukaisista yhteistyöaloista säädetään liitteessä II olevassa B osassa.
9 artikla
Yleisafrikkalainen ohjelma
1. Yleisafrikkalaisen ohjelman mukaisella unionin avulla pyritään tukemaan Afrikan ja unionin strategista kumppanuutta ja sen myöhempiä muutoksia ja lisäyksiä, jolla pyritään kattamaan Afrikassa ja Afrikan kanssa toteutettavat rajatylittävät, maanosan laajuiset tai maailmanlaajuiset toimet.
2. Yleisafrikkalainen ohjelma on tämän asetuksen mukaisia muita ohjelmia sekä unionin ulkoisen toiminnan muita rahoitusvälineitä, erityisesti Euroopan kehitysrahastoa ja Euroopan naapuruusvälinettä täydentävä ja johdonmukainen niiden kanssa.
3. Tarkemmat yksityiskohdat tämän artiklan mukaisista yhteistyöaloista säädetään liitteessä III.
III OSASTO
OHJELMASUUNNITTELU JA VAROJEN KOHDENTAMINEN
10 artikla
Yleiset puitteet
1. Maantieteellisten ohjelmien osalta kunkin kumppanimaan ja -alueen suuntaa-antava monivuotinen ohjelma laaditaan strategia-asiakirjan perusteella 11 artiklan mukaisesti.
Temaattisten ohjelmien osalta suuntaa-antavat monivuotiset ohjelmat laaditaan 13 artiklan mukaisesti.
Yleisafrikkalainen suuntaa-antava monivuotinen ohjelma laaditaan 14 artiklan mukaisesti.
2. Komissio hyväksyy asetuksen (EU) N:o 236/2014 2 artiklassa tarkoitetut täytäntöönpanosäädökset tämän asetuksen 11, 13 ja 14 artiklassa tarkoitettujen ohjelmasuunnitteluasiakirjojen perusteella.
3. Unionin tuki voi olla muodoltaan muutakin kuin tämän asetuksen 11, 13 ja 14 artiklassa tarkoitettujen ohjelmasuunnitteluasiakirjojen soveltamisalaan kuuluvia toimenpiteitä, asetuksen (EU) N:o 236/2014 2 artiklan mukaisesti.
4. Unioni ja jäsenvaltiot kuulevat toisiaan ohjelmasuunnittelun varhaisessa vaiheessa ja koko sen ajan lisätäkseen yhteistyötoimiensa johdonmukaisuutta, täydentävyyttä ja yhtenäisyyttä. Unioni ja jäsenvaltiot voivat tämän kuulemisen perusteella päättää yhteisestä ohjelmasuunnittelusta. Unioni kuulee myös muita avunantajia ja kehitysyhteistyön toimijoita, mukaan lukien kansalaisyhteiskunnan edustajat, paikallisviranomaiset ja muut täytäntöönpanoelimet. Asiasta ilmoitetaan Euroopan parlamentille.
5. Tämän asetuksen mukaisessa ohjelmasuunnittelussa otetaan asianmukaisesti huomioon ihmisoikeudet ja demokratia kumppanimaissa.
6. Tässä asetuksessa säädettyjä varoja voidaan jättää kohdentamatta, jotta varmistettaisiin unionin asianmukainen kyky vastata ennakoimattomiin olosuhteisiin, erityisesti epävakaissa tilanteissa, kriisitilanteissa ja kriisin jälkitilanteissa, sekä mahdollistettaisiin yhteensovittaminen kumppanimaiden strategiasyklien kanssa ja suuntaa-antavien määrärahojen muuttaminen 11 artiklan 5 kohdan, 13 artiklan 2 kohdan ja 14 artiklan 3 kohdan nojalla suoritettujen tarkistusten perusteella. Jollei kyseisten varojen myöhemmästä kohdentamisesta tai uudelleenkohdentamisesta 15 artiklassa säädettyjen menettelyjen mukaisesti muuta johdu, niiden käytöstä päätetään myöhemmin asetuksen (EU) N:o 236/2014 mukaisesti.
Kunkin ohjelmatyypin tasolla kohdentamatta jätettyjen varojen osuus saa olla enintään viisi prosenttia, lukuun ottamatta synkronointitarkoituksia ja 12 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja maita.
7. Komissio voi kohdentaa erillisen määrärahan unionin syrjäisimpien alueiden ja niiden naapureina olevien kumppanimaiden ja -alueiden välisen yhteistyön lujittamista varten, sanotun vaikuttamatta 2 artiklan 3 kohdan soveltamiseen.
8. Kaikessa asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetun välikertomuksen julkaisemisen jälkeisessä ohjelmasuunnittelussa tai ohjelmien uudelleentarkastelussa on otettava huomioon kertomuksessa esitetyt tulokset, havainnot ja päätelmät.
11 artikla
Temaattisten ohjelmien ohjelmasuunnitteluasiakirjat
1. Kaikkien tässä artiklassa tarkoitettujen ohjelmasuunnitteluasiakirjojen laatimisessa, täytäntöönpanossa ja tarkistamisessa noudatetaan kehityspolitiikan johdonmukaisuutta ja avun tuloksellisuutta koskevia periaatteita, joita ovat demokraattinen sitoutuminen, kumppanuus, koordinointi, yhdenmukaistaminen, kumppanimaan tai alueellisiin järjestelmiin mukautuminen, avoimuus, molemminpuolinen vastuuvelvollisuus ja tuloshakuisuus, 3 artiklan 4-8 kohdassa säädetyn mukaisesti. Ohjelmasuunnittelukausi synkronoidaan mahdollisuuksien mukaan kumppanimaan strategiasyklien kanssa.
Maantieteellisiä ohjelmia koskevat ohjelmasuunnitteluasiakirjat, myös yhteiset ohjelmasuunnitteluasiakirjat, perustuvat mahdollisuuksien mukaan pääsääntöisesti unionin, kyseessä olevien jäsenvaltioiden ja kumppanimaan tai -alueen vuoropuheluun, jossa ovat tarvittaessa mukana kansalliset ja alueelliset parlamentit ja johon osallistuvat kansalaisyhteiskunta ja paikallisviranomaiset sekä muita osapuolia, jotta voidaan edistää omaa sitoutumista prosessiin ja kannustaa kansallisille kehitysstrategioille ja etenkin köyhyyden vähentämisstrategioille annettavaa tukea.
2. Unioni laatii kyseessä olevan kumppanimaata tai -aluetta varten strategia-asiakirjoja vahvistaakseen unionin ja kyseessä olevan kumppanimaan tai -alueen väliselle kehitysyhteistyölle yhtenäisen kehyksen, joka on johdonmukainen tässä asetuksessa säädettyjen yleistä tarkoitusta ja soveltamisalaa, tavoitteita, periaatteita ja politiikkaa koskevien säännösten kanssa.
3. Strategia-asiakirjaa ei edellytetä seuraavissa tapauksissa:
a)
mailla on kansallinen kehitysstrategia kansallisen kehityssuunnitelman tai vastaavan kokonaisvaltaisen kehitysasiakirjan muodossa ja komissio on hyväksynyt sen perustaksi suuntaa-antavalle monivuotiselle ohjelmalle hyväksyessään jälkimmäisen asiakirjan;
b)
maissa tai alueilla, joita varten on laadittu yhteinen puiteasiakirja, jossa esitetään kattava unionin strategia, mukaan lukien oma luku kehityspolitiikasta;
c)
unioni ja jäsenvaltiot ovat sopineet maan tai alueen yhteisestä monivuotisesta ohjelmasuunnitteluasiakirjasta;
d)
alueilla on yhteisesti sovittu strategia unionin kanssa;
e)
maissa, joissa unioni aikoo synkronoida strategiansa uuden kansallisen strategiasyklin kanssa ennen 1 päivää tammikuuta 2017; tällaisissa tapauksissa unionin toimet kyseisen maan osalta kirjataan suuntaa-antavaan monivuotiseen ohjelmaan 1 päivän tammikuuta 2014 ja uuden kansallisen syklin alun väliseksi siirtymäkaudeksi;
f)
mailta tai alueilta, jotka saavat tämän asetuksen nojalla unionin varoista määrärahoja enintään 50 000 000 euroa kaudella 2014-2020.
Ensimmäisen alakohdan e ja f alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa kyseisen maan tai alueen suuntaa-antava monivuotinen ohjelma sisältää unionin kyseiseen maahan tai alueeseen nähden noudattaman kehitysstrategian.
4. Strategia-asiakirjoja tarkistetaan kauden puolivälissä tai tarvittaessa soveltaen kyseisen kumppanimaan tai -alueen kanssa tehdyissä kumppanuus- ja yhteistyösopimuksissa määriteltyjä periaatteita ja menettelytapoja.
5. Maantieteellisiä ohjelmia koskevat suuntaa-antavat monivuotiset ohjelmat laaditaan kaikille maille tai alueille, jotka saavat unionin varoista suuntaa-antavia määrärahoja tämän asetuksen nojalla. Lukuun ottamatta 3 kohdan ensimmäisen alakohdan e ja f alakohdassa tarkoitettuja maita ja alueita nämä asiakirjat laaditaan 3 kohdassa tarkoitettujen strategia-asiakirjojen tai vastaavien asiakirjojen perusteella.
Tämän artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohdassa tarkoitettua yhteistä monivuotista ohjelmasuunnitteluasiakirjaa voidaan tämän asetuksen soveltamista varten pitää suuntaa-antavana monivuotisena ohjelmana, jos siinä noudatetaan tässä kohdassa vahvistettuja periaatteita ja ehtoja, mukaan lukien määrärahojen suuntaa-antava kohdentaminen, sekä 15 artiklassa säädettyjä menettelyjä.
Maantieteellisiä ohjelmia koskevissa suuntaa-antavissa monivuotisissa ohjelmissa yksilöidään unionin rahoitusta saavat ensisijaiset alat, tarkat tavoitteet, odotetut tulokset, selkeät, yksilöidyt ja avoimet tulosindikaattorit, alustava määrärahojen kokonaismäärä ja niiden jakautuminen ensisijaisiin aloihin ja tarvittaessa avun yksityiskohtaiset säännöt.
Komissio hyväksyy kunkin maantieteellisen ohjelman puitteissa monivuotiset suuntaa-antavat määrärahat tämän asetuksen yleisten periaatteiden mukaisesti 3 artiklan 2 kohdassa säädettyjen kriteerien perusteella ja ottaen huomioon niiden maiden tai alueiden erityisvaikeudet, joissa on kriisi tai konflikti tai jotka ovat muita heikommassa asemassa, epävakaita tai katastrofialttiita, samoin kuin eri ohjelmien ominaispiirteet.
Nämä määrärahat voidaan esittää tarvittaessa vaihteluvälinä, ja/tai joitakin varoja voidaan jättää kohdentamatta. Suuntaa-antavia määrärahoja ei voida osoittaa myöhemmälle ajankohdalle kuin 2014-2020, elleivät ne ole nimenomaisesti kyseisen jakson jälkeen käytettävissä olevia varoja.
Maantieteellisiä ohjelmia koskevia suuntaa-antavia monivuotisia ohjelmia voidaan tarvittaessa tarkistaa muun muassa täytäntöönpanon tehostamiseksi ottaen huomioon niiden perustana olevien strategia-asiakirjojen välitarkistus tai muu tarkistus.
Suuntaa-antavia määrärahoja, ensisijaisia aloja, täsmällisiä tavoitteita, odotettuja tuloksia, tulosindikaattoreita ja tarvittaessa avun yksityiskohtaisia sääntöjä voidaan myös mukauttaa tarkistusten perusteella erityisesti kriisin seurauksena tai kriisin jälkeisessä tilanteessa.
Tällaisissa tarkistuksissa on otettava huomioon tarpeet sekä sitoutuminen muun muassa ihmisoikeuksiin, demokratiaan, oikeusvaltioon ja hyvään hallintotapaan liittyviin kehitystavoitteisiin ja edistyminen niiden saavuttamisessa.
6. Komissio antaa selvityksen yhteisestä ohjelmasuunnittelusta jäsenvaltioiden kanssa asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetussa välikertomuksessa ja antaa suosituksia tapauksissa, joissa yhteinen ohjelmasuunnittelu ei täysin toteutunut.
12 artikla
Ohjelmasuunnittelu kriisissä, kriisin jälkitilanteessa tai epävakaassa tilanteessa olevia maita ja alueita varten
1. Laadittaessa ohjelmasuunnitteluasiakirjoja kriisissä, kriisin jälkitilanteessa tai epävakaassa tilanteessa oleville tai luonnononnettomuuksille alttiille maille ja alueille kyseessä olevien maiden tai alueiden haavoittuvuus, erityistarpeet ja olosuhteet otetaan asianmukaisesti huomioon.
Konfliktin ehkäisyyn, valtiorakenteiden kehittämiseen ja rauhan rakentamiseen, konfliktin jälkeiseen sovinnontekoon ja jälleenrakennustoimenpiteisiin sekä naisten rooliin ja lasten oikeuksiin näissä prosesseissa olisi kiinnitettävä asianmukaista huomiota.
Jos kumppanimaat tai -alueet ovat kriisissä, kriisin jälkeisessä tilanteessa tai epävakaassa tilanteessa tai jos tällainen tilanne vaikuttaa niihin, hätäavun, kunnostustoimien ja kehityksen koordinoinnin tehostamista painotetaan erityisesti kaikkien asiaankuuluvien toimijoiden piirissä, jotta edistetään siirtymistä hätätilanteesta kehitysvaiheeseen.
Epävakaiden tai säännöllisesti luonnononnettomuuksille alttiiden maiden ja alueiden ohjelmasuunnitteluasiakirjoissa korostetaan katastrofivalmiutta ja katastrofien ehkäisyä sekä tällaisten onnettomuuksien seurausten hoitoa ja tarkastellaan altistumista šokeille sekä vahvistetaan sietokykyä.
2. Asianmukaisesti perustelluissa erittäin kiireellisissä tapauksissa, kuten kriiseissä tai jos demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeudet tai perusvapaudet ovat välittömästi uhattuina, komissio voi antaa välittömästi sovellettavia täytäntöönpanosäädöksiä asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti muuttaakseen strategia-asiakirjoja ja tämän asetuksen 11 artiklassa tarkoitettuja suuntaa-antavia monivuotisia ohjelmia.
Tällaiset tarkistukset voivat johtaa erityiseen ja mukautettuun strategiaan, jolla varmistetaan siirtyminen pitkän aikavälin yhteistyöhön ja kehitykseen ja edistetään parempaa yhteensovittamista ja siirtymistä humanitaaristen ja kehityspoliittisten välineiden kesken.
13 artikla
Temaattisten ohjelmien ohjelmasuunnitteluasiakirjat
1. Temaattisia ohjelmia koskevissa suuntaa-antavissa monivuotisissa ohjelmissa määritellään asianomaista aihetta koskeva unionin strategia, ja globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevan ohjelman osalta kullekin yhteistyöalalle unionin rahoitusta saavat ensisijaiset alat, erityiset tavoitteet, odotetut tulokset, selkeät, yksilöidyt ja avoimet tulosindikaattorit, kansainvälinen tilanne ja tärkeimpien kumppanien toimet sekä soveltuvin osin avun yksityiskohtaiset säännöt.
Maailmanlaajuisiin aloitteisiin osallistumista varten määritellään tarvittaessa voimavarat ja toimien tärkeysjärjestys.
Temaattisia ohjelmia koskevat suuntaa-antavat monivuotiset ohjelmat täydentävät maantieteellisiä ohjelmia ja ovat 11 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen strategia-asiakirjojen mukaisia.
2. Temaattisia ohjelmia koskevissa suuntaa-antavissa monivuotisissa ohjelmissa esitetään alustava määrärahojen kokonaismäärä, jakautuminen yhteistyöaloihin ja jakautuminen ensisijaisiin aloihin. Suuntaa-antavat määrärahat voidaan esittää tarvittaessa vaihteluvälinä ja/tai joitakin varoja voidaan jättää kohdentamatta.
Temaattisia ohjelmia koskevia suuntaa-antavia monivuotisia ohjelmia tarkistetaan tarvittaessa täytäntöönpanon tehostamiseksi ottaen huomioon niiden välitarkistukset tai muut tarkistukset.
Myös suuntaa-antavia määrärahoja, ensisijaisia aloja, erityisiä tavoitteita, odotettuja tuloksia, tulosindikaattoreita ja tapauksen mukaan tuen yksityiskohtaisia sääntöjä voidaan mukauttaa tarkistusten perusteella.
14 artikla
Yleisafrikkalaisen ohjelman ohjelmasuunnitteluasiakirjat
1. Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevien ohjelmasuunnitteluasiakirjojen valmistelussa, täytäntöönpanossa ja tarkistamisessa on noudatettava 3 artiklan 4-8 kohdassa säädettyjä avun tuloksellisuuden periaatteita.
Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevat ohjelmasuunnitteluasiakirjat perustuvat vuoropuheluun, johon osallistuvat kaikki asiaankuuluvat sidosryhmät, muiden muassa yleisafrikkalainen parlamentti.
2. Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevassa suuntaa-antavassa monivuotisessa ohjelmassa esitetään painopistealat, jotka on valittu rahoitusta, erityisiä tavoitteita, odotettuja tuloksia, selkeitä, yksilöityjä ja avoimia tulosindikaattoreita ja tarvittaessa avun yksityiskohtaisia sääntöjä varten.
Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskeva suuntaa-antava monivuotinen ohjelma on johdonmukainen tämän asetuksen mukaisten maantieteellisten ja temaattisten ohjelmien kanssa.
3. Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevassa suuntaa-antavassa monivuotisessa ohjelmassa esitetään suuntaa-antava määrärahojen kokonaismäärä, jakautuminen toimintoihin ja jakautuminen ensisijaisiin aloihin. Suuntaa-antavat määrärahat voidaan tarvittaessa esittää myös vaihteluvälinä.
Yleisafrikkalaista ohjelmaa koskevaa suuntaa-antavaa monivuotista ohjelmaa voidaan tarvittaessa tarkistaa, jotta vastataan odottamattomiin haasteisiin tai täytäntöönpanoon liittyviin ongelmiin ja otetaan huomioon strategisen kumppanuuden mahdolliset tarkistukset.
15 artikla
Strategia-asiakirjojen ja suuntaa-antavien monivuotisten ohjelmien hyväksyminen
1. Komissio hyväksyy 11 artiklassa tarkoitetut strategia-asiakirjat ja 11, 13 ja 14 artiklassa tarkoitetut suuntaa-antavat monivuotiset ohjelmat täytäntöönpanosäädöksillä. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Tätä menettelyä sovelletaan myös tarkistuksiin, joiden seurauksena strategia tai sen ohjelmasuunnittelu muuttuu huomattavasti.
2. Asianmukaisesti perustellussa pakottavassa hätätilanteessa, kuten kriiseissä tai jos demokratia, oikeusvaltio, ihmisoikeudet tai perusvapaudet ovat välittömästi uhattuina, komissio voi tarkistaa tämän asetuksen 11 artiklassa tarkoitettuja strategia-asiakirjoja ja tämän asetuksen 11, 13 ja 14 artiklassa tarkoitettuja suuntaa-antavia monivuotisia ohjelmia asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 4 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti.
IV OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
16 artikla
Muun kuin tämän asetuksen perusteella tukikelpoisen kolmannen maan osallistuminen
Poikkeuksellisissa ja asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa ja unionin rahoituksen johdonmukaisuuden ja tuloksellisuuden varmistamiseksi taikka alueellisen tai alueiden välisen yhteistyön edistämiseksi komissio voi suuntaa-antavien monivuotisten ohjelmien puitteissa ja tämän asetuksen 15 artiklan tai asetuksen (EU) N:o 236/2014 2 artiklassa tarkoitettujen täytäntöönpanosäädösten mukaisesti päättää laajentaa tukikelpoisuutta sellaisten maiden ja hallintoalueiden toimiin, jotka eivät muuten voisi saada rahoitusta tämän asetuksen 1 artiklan nojalla, jos täytäntöönpantava toimi on maailmanlaajuinen, alueellinen, alueiden välinen tai rajatylittävä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän asetuksen 2 artiklan 3 kohdan soveltamista.
17 artikla
Säädösvallan siirtäminen komissiolle
1. Siirretään komissiolle valta antaa 18 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan:
a)
yhteistyöalojen yksityiskohtia, joihin viitataan seuraavissa:
i)
5 artiklan 3 kohta sellaisena kuin se on liitteessä I olevassa A ja B osassa;
ii)
7 artiklan 2 kohta sellaisena kuin se on liitteessä II olevassa A osassa;
iii)
8 artiklan 2 kohta sellaisena kuin se on liitteessä II olevassa B osassa;
iv)
9 artiklan 3 kohta sellaisena kuin se on liitteessä III, erityisesti toteutettaessa Afrikka-EU-huippukokousten jatkotoimia;
b)
maantieteellisten ohjelmien ja globaaleja julkishyödykkeitä ja haasteita koskevan temaattisen ohjelman suuntaa-antavat määrärahat sellaisina kuin ne ovat liitteessä IV. Muutoksilla voidaan vähentää alkuperäistä määrää enintään viidellä prosentilla lukuun ottamatta liitteessä IV olevan 1 kohdan b alakohdan määrärahoja.
2. Erityisesti asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetun välikertomuksen julkaisemisen jälkeen ja välikertomukseen sisältyvien suositusten perusteella komissio antaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja delegoituja säädöksiä viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2018.
18 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttäminen
1. Komissiolle siirrettyä valtaa antaa delegoituja säädöksiä koskevat tässä artiklassa säädetyt edellytykset.
2. Edellä 17 artiklassa tarkoitettu säädösvallan siirtäminen on voimassa tämän asetuksen voimassaolon ajan.
3. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 17 artiklassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Peruuttaminen tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona sitä koskeva päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai jonakin myöhempänä, kyseisessä päätöksessä mainittuna päivänä. Peruuttamispäätös ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.
4. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
5. Edellä olevan 17 artiklan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.
19 artikla
Komitea
1. Komissiota avustaa komitea, jäljempänä ”DCI-komitea”. Tämä komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.
2. Euroopan investointipankin tarkkailija osallistuu DCI-komitean työskentelyyn investointipankkia koskevissa kysymyksissä.
20 artikla
Rahoituspuitteet
1. Rahoituspuitteet tämän asetuksen täytäntöönpanoa varten ajanjaksolla 2014-2020 ovat 19 661 639 000 euroa.
Euroopan parlamentti ja neuvosto päättävät vuotuisista määrärahoista monivuotisessa rahoituskehyksessä määritellyissä rajoissa vuotuisen talousarviomenettelyn yhteydessä.
2. Kullekin 5-9 artiklassa tarkoitetuista ohjelmista kohdennettavat suuntaa-antavat määrärahat ajanjaksolla 2014-2020 vahvistetaan liitteessä IV.
3. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1288/2013 (16) 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti osoitetaan erilaisista ulkoisen toiminnan rahoitusvälineistä (kehitysyhteistyöväline, Euroopan naapuruusväline, kumppanuuden väline ja liittymistä valmisteleva tukiväline) 1 680 000 000 euron suuntaa-antava määräraha toimiin, jotka koskevat asetuksessa (EU) N:o 1288/2013 tarkoitetulla tavalla oppimiseen liittyvää liikkuvuutta kolmansiin maihin tai kolmansista maista, sekä yhteistyöhön tai poliittiseen vuoropuheluun näiden maiden viranomaisten, laitosten ja organisaatioiden kanssa.
Näiden varojen käyttöön sovelletaan asetuksen (EU) N:o 1288/2013 säännöksiä.
Rahoitus asetetaan käyttöön kahtena monivuotisena määrärahakokonaisuutena, joista ensimmäinen kattaa ensimmäiset neljä vuotta ja toinen loput kolme vuotta. Mainitun rahoituksen jakautuminen vahvistetaan tässä asetuksessa säädetyissä monivuotisissa suuntaa-antavissa ohjelmissa kyseisten maiden osalta kartoitettujen tarpeiden ja prioriteettien mukaan. Määrärahoja voidaan tarkistaa merkittävien ennakoimattomien olosuhteiden tai merkittävien poliittisten muutosten mukaan unionin ulkoisen toiminnan painopisteiden mukaisesti.
4. Tämän asetuksen nojalla 3 kohdassa tarkoitettuihin toimiin myönnettävä rahoitus saa olla enintään 707 000 000 euroa. Varat otetaan maantieteellisille ohjelmille osoitetuista määrärahoista siten, että rahoitettavien toimenpiteiden alueellinen jakautuminen ja tyyppi täsmennetään. Tämän asetuksen nojalla myönnettävää rahoitusta, joka on tarkoitettu asetuksen (EU) N:o 1288/2013 mukaisiin toimiin, käytetään tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa kumppanimaissa toteutettaviin toimiin kiinnittäen erityistä huomiota köyhimpiin maihin. Tämän asetuksen määrärahoista rahoitetussa opiskelijoiden ja henkilöstön liikkuvuutta osallistujamaiden ja kumppanimaiden välillä koskevissa toimissa keskitytään kehitysmaiden osallistavan ja kestävän kehityksen kannalta olennaisiin alueisiin.
5. Komissio sisällyttää tämän asetuksen täytäntöönpanoa koskevaan asetuksen (EU) N:o 236/2014 13 artiklassa säädettyyn vuosittaiseen kertomukseensa luettelon kaikista tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitetuista toimista, jotka saavat tästä asetuksesta johdettua rahoitusta, ja siitä, miten ne noudattavat tämän asetuksen 2 ja 3 artiklassa säädettyjä tavoitteita ja periaatteita.
21 artikla
Euroopan ulkosuhdehallinto
Tätä asetusta sovelletaan päätöksen 2010/427/EU mukaisesti.
22 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2014 ja 31 päivään joulukuuta 2020.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 11 päivänä maaliskuuta 2014.