NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 232/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje evropský nástroj sousedství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení zřizuje evropský nástroj sousedství jako jeden z nástrojů přímo podporujících vnější politiky Evropské unie. Nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1638/2006 (4), jež pozbylo platnosti dne 31. prosince 2013.
(2)
Článek 8 Smlouvy o Evropské unii stanoví, že Unie má rozvíjet se zeměmi ve svém sousedství výsadní vztahy s cílem vytvořit prostor prosperity a dobrých sousedských vztahů, založený na hodnotách Unie a vyznačující se úzkými a mírovými vztahy spočívajícími na spolupráci.
(3)
V rámci evropské politiky sousedství nabízí Unie zemím v sousedství privilegovaný vztah na základě vzájemných závazků k vyznávání a podpoře hodnot demokracie a lidských práv, právního státu, řádné správy věcí veřejných, zásad tržní ekonomiky a udržitelného rozvoje podporujícího začlenění. Tato politika dále ve vhodných případech stanoví rámec pro větší mobilitu a intenzivnější mezilidské kontakty, zejména prostřednictvím dohod o zjednodušení vízového režimu a o zpětném přebírání osob a v jednotlivých případech prostřednictvím uvolnění vízové povinnosti.
(4)
Evropská politika sousedství od svého zavedení posílila vztahy s partnerskými zeměmi a přináší hmatatelný prospěch Unii i jejím partnerům, včetně zahájení regionálních iniciativ a podpory demokratizace evropského sousedství. Řada významných událostí v evropském sousedství vyvolala komplexní strategický přezkum evropské politiky sousedství v roce 2011. Revize obsahuje mimo jiné větší podporu partnerů, kteří jsou odhodláni budovat demokratickou společnost a provádět reformy, v souladu se pobídkovým přístupem (zásada „více za více“) a s principem vzájemné odpovědnosti, dále partnerství se společností a diferencovanější a individuální přístup k jednotlivým partnerským zemím. Toto nařízení by mělo stanovit jasné vazby mezi rámcem evropské politiky sousedství a podporou, která má být podle nástroje zavedeného tímto nařízením poskytována.
(5)
Toto nařízení by mělo podporovat provádění politických iniciativ, které přispívají k utváření evropské politiky sousedství: Východního partnerství mezi Unií a jejími východními sousedy, Partnerství pro demokracii a sdílenou prosperitu a Unie pro Středomoří v jižním sousedství. Všechny tyto iniciativy jsou strategicky důležité a představují stejně významné politické rámce pro prohlubování vztahů s partnerskými zeměmi i vztahů mezi nimi na základě zásady vzájemné odpovědnosti, společné odpovědnosti a závazků. Toto nařízení by mělo podporovat také uskutečňování regionální spolupráce v celém evropském sousedství, mimo jiné v rámci politiky Severní dimenze nebo černomořské synergie, a vnějších aspektů příslušných makroregionálních strategií, zejména pak v případě přeshraniční spolupráce.
(6)
Do plnění cílů tohoto nařízení by s ohledem na jejich významnou úlohu měli být vhodným způsobem zapojeni partneři při vnější činnosti, včetně organizací občanské společnosti a místních orgánů, pokud jde o přípravu podpory Unie a její poskytování a monitorování. Toto nařízení by mělo rovněž přispět k tomu, aby organizace občanské společnosti byly lépe schopny zajistit skutečnou odpovědnost domácích aktérů za své jednání i odpovědnost na místní úrovni a hrát úlohu plnohodnotných činitelů v demokratizačním procesu.
(7)
Toto nařízení uznává zvláštní postavení Ruské federace jako souseda Unie i jako strategického partnera v regionu.
(8)
Podpora podle tohoto nařízení i z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) by se měla poskytovat na programy přeshraniční spolupráce mezi členskými státy na jedné straně a partnerskými zeměmi nebo Ruskou federací na straně druhé („dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce“), které jsou realizovány podél vnějších hranic Unie s cílem napomáhat jednak integrovanému a udržitelnému regionálnímu rozvoji a spolupráci mezi sousedními hraničními oblastmi, jednak harmonické územní integraci napříč Unií a se sousedními zeměmi. K zajištění účinného provádění přeshraniční spolupráce je ve vhodných případech důležité harmonizovat postupy s postupy v rámci evropské územní spolupráce.
(9)
Důležité je také podporovat a usnadňovat spolupráci mezi Unií, jejími partnery a dalšími zúčastněnými zeměmi k jejich vzájemnému prospěchu, především prostřednictvím co nejlepší a nejúčinnější koordinace poskytnutých zdrojů a sdružování příspěvků z vnitřních a vnějších nástrojů rozpočtu Unie, zejména pak ku prospěchu projektů přeshraniční spolupráce a regionální spolupráce, infrastrukturních projektů v zájmu Unie, které zahrnují země v sousedství, a jiných oblastí spolupráce.
(10)
Přeshraniční spolupráce by se měly moci účastnit také územní jednotky podél hranic, které náležejí zemím Evropského hospodářského prostoru (EHP), a příslušné územní jednotky příjemců uvedených v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (5). Zapojení zemí EHP do programů přeshraniční spolupráce by se mělo i nadále zakládat na jejich vlastních zdrojích.
(11)
Očekává se, že členské státy, partnerské země a další země účastnící se přeshraniční a regionální spolupráce budou tuto spolupráci spolufinancovat. Země se tak budou s programy lépe ztotožňovat, zvýší se finanční zdroje dostupné pro programy a usnadní se zapojení místních zúčastněných stran.
(12)
Za účelem sjednocení terminologie používané v tomto nařízení s terminologií evropské územní spolupráce by se měly prováděcí dokumenty pro programy přeshraniční spolupráce nazývat společnými operačními programy.
(13)
Podpora, jež bude poskytována sousedním zemím v rámci vytyčeném evropskou politikou sousedství, by měla být v souladu s cíli a zásadami vnějších politik Unie, zejména její rozvojové politiky a společné zahraniční a bezpečnostní politiky Unie. Měla by být rovněž zajištěna soudržnost s vnějšími rozměry vnitřních politik a nástrojů Unie.
(14)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno soudržností a doplňkovostí nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi evropským nástrojem sousedství, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. To by mělo dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených na základě nástrojů pro financování vnější činnosti.
(15)
Z hlediska vztahů se středomořskými sousedy ze severní Afriky má význam společná strategie EU-Afrika.
(16)
Unie a její členské státy by měly zlepšit soudržnost, účinnost a doplňkovost svých politik spolupráce se sousedními zeměmi. Aby se zajistilo, že spolupráce Unie a spolupráce členských států se bude vzájemně doplňovat a posilovat, je vhodné zajistit společné programování, k němuž by se mělo přistupovat vždy, když to bude možné a relevantní. Přitom by měla být zajištěna náležitá spolupráce a koordinace s dalšími dárci mimo Unii.
(17)
Podpora Unie podle tohoto nařízení by měla být v zásadě v souladu s příslušnými státními či místními strategiemi a opatřeními partnerských zemí a případně i se strategiemi a opatřeními Ruské federace.
(18)
Komise by měla usilovat o to, aby se s dostupnými zdroji nakládalo co nejúčinněji, a to využíváním finančních nástrojů s pákovým efektem. Ten by se mohl zvýšit, pokud by se umožnilo jednorázově a opakovaně využívat prostředků investovaných a vytvořených finančními nástroji.
(19)
Jedním z největších problémů, kterým Unie čelí, je boj se změnou klimatu a v tomto ohledu jsou zapotřebí naléhavá opatření na mezinárodní úrovni. V souladu se záměrem formulovaným ve sdělení Komise ze dne 29. června 2011 nazvaným „Rozpočet - Evropa 2020“ zvýšit podíl prostředků, jež jsou v rozpočtu Unie vyhrazeny na výdaje související s klimatem, alespoň na 20 %, by toto nařízení mělo ke splnění tohoto cíle přispět.
(20)
K zabezpečení Unie v oblasti energetiky a zdrojů přispěje stabilní rámec spolupráce se sousedními zeměmi v této oblasti, který bude v souladu s pravidly Unie týkajícími se vnitřního trhu.
(21)
Průřezovými cíli všech opatření přijatých podle tohoto nařízení jsou rovnost žen a mužů, práva příslušníků menšin a boj proti diskriminaci a nerovnostem.
(22)
Unie je odhodlána podporovat ve vztazích se svými partnery z celého světa důstojnou práci a sociální spravedlnost, jakož i ratifikaci a skutečné provádění mezinárodně uznaných pracovních norem, včetně vymýcení dětské práce, a vícestranných dohod v oblasti životního prostředí.
(23)
Toto nařízení stanoví finanční krytí na celou dobu své použitelnosti, které představuje pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (6).
(24)
Finanční zájmy Unie by měly být chráněny přiměřenými opatřeními v celém výdajovém cyklu, včetně prevence, odhalování a vyšetřování nesrovnalostí, vymáhání ztracených, neoprávněně vyplacených nebo nesprávně použitých finančních prostředků a případně ukládání sankcí. Tato opatření by měla být prováděna v souladu s platnými dohodami uzavřenými s mezinárodními organizacemi a třetími zeměmi.
(25)
Za účelem uzpůsobení podpory Unie podle tohoto nařízení by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny seznamu priorit podpory Unie podle tohoto nařízení a finančních přídělů podle druhu programu. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(26)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci.
(27)
Prováděcí pravomoci týkající se víceletých jednotných rámců podpory, jiných programových dokumentů a prováděcích pravidel obsahujících konkrétní ustanovení k provádění přeshraniční spolupráce by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).
(28)
Při přijímání těchto prováděcích aktů by se s ohledem na jejich povahu, zejména jejich politické zaměření a finanční dopady, měl v zásadě použít přezkumný postup, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(29)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2014 (8).
(30)
Organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost stanoví rozhodnutí Rady 2010/427/EU (9).
(31)
V zemích evropského sousedství, kde je jedním z klíčových politických cílů sblížení s pravidly a standardy Unie, je Unie nejlépe schopna podporu podle tohoto nařízení poskytnout. Určitá specifická podpora může být poskytována pouze na úrovni Unie. K úspěšnému provedení reforem v zemích evropského sousedství a k prosazování všeobecně platných hodnot v evropském sousedství mohou přispět i zkušenosti členských států s transformací.
(32)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu jeho rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(33)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (10). Proto by se toto nařízení mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
CÍLE A ZÁSADY
Článek 1
Obecný cíl a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se zavádí evropský nástroj sousedství s cílem pokročit při vytváření prostoru společné prosperity a dobrých sousedských vztahů, jehož součástí bude Unie a země a území uvedené v příloze I (dále jen „partnerské země“), vytvořením zvláštních vztahů založených na spolupráci, míru a bezpečnosti, vzájemné odpovědnosti a společné oddanosti všeobecně platným hodnotám demokracie, právního státu a dodržování lidských práv v souladu se Smlouvou o Evropské unii.
2. Podpora Unie podle tohoto nařízení se využívá ku prospěchu partnerských zemí a oblastí zapojených do přeshraniční spolupráce. Může se rovněž využívat ke společnému prospěchu Unie a partnerských zemí.
3. Finanční podpora podle tohoto nařízení se může rovněž používat k tomu, aby se Ruské federaci umožnila účast v přeshraniční spolupráci, regionální spolupráci s účastí Unie a příslušných programech pro více zemí, včetně spolupráce v oblasti vzdělávání, zejména výměn studentů.
4. Unie prostřednictvím dialogu a spolupráce se třetími zeměmi a v souladu se zásadami mezinárodního práva podporuje, rozvíjí a upevňuje hodnoty svobody, demokracie, univerzálnosti a nedělitelnosti lidských práv a základních svobod a jejich dodržování, jakož i zásady rovnosti a právního státu, na nichž je založena. Financování podle tohoto nařízení musí být proto prováděno v souladu s uvedenými hodnotami a zásadami, jakož i se závazky Unie podle mezinárodního práva s přihlédnutím k příslušným politikám a postojům Unie.
Článek 2
Specifické cíle podpory Unie
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení se zaměřuje na podporování posílené politické spolupráce, pevné a udržitelné demokracie, postupné hospodářské integrace a posíleného partnerství se společností mezi Unií a partnerskými zeměmi, zejména pak provádění dohod o partnerství a spolupráci, dohod o přidružení nebo jiných stávajících a budoucích dohod, jakož i společně sjednaných akčních plánů nebo rovnocenných dokumentů.
2. Podpora Unie podle tohoto nařízení se soustřeďuje zejména na:
a)
podporu lidských práv a základních svobod, právního státu, zásad rovnosti a boje proti všem formám diskriminace, na zavádění pevné a udržitelné demokracie, na podporu řádné správy věcí veřejných a boje proti korupci, na posilování institucionálních kapacit na všech úrovních a budování prosperující občanské společnosti včetně sociálních partnerů;
b)
dosažení postupné integrace do vnitřního trhu Unie a posílené odvětvové a meziodvětvové spolupráce, mimo jiné prostřednictvím sbližování a sjednocování právních a správních předpisů s předpisy Unie a dalšími příslušnými mezinárodními standardy, a lepšího přístupu na trh, mimo jiné prostřednictvím prohloubených a komplexních zón volného obchodu, souvisejícího budování institucí a investic, zejména do propojování;
c)
vytváření podmínek pro lepší organizaci legální migrace a podporu řádně řízené mobility osob, pro provádění stávajících nebo budoucích dohod uzavřených v souladu s globálním přístupem k migraci a mobilitě a pro podporu mezilidských kontaktů, zejména pokud jde o kulturní, vzdělávací, profesní či sportovní činnosti;
d)
podporu inteligentního, udržitelného a všestranného rozvoje podporujícího začlenění; snižování chudoby, mimo jiné prostřednictvím rozvoje soukromého sektoru, a snižování sociálního vyloučení; podporu budování kapacit v oblasti vědy, vzdělávání, především vysokoškolského, technologií, výzkumu a inovací; podporu vnitřní hospodářské, sociální a územní soudržnosti; podporu rozvoje venkova; podporu veřejného zdraví; a podporu ochrany životního prostředí, opatření v oblasti klimatu a odolnosti vůči pohromám;
e)
podporu budování důvěry, dobrých sousedských vztahů a dalších opatření všestranně přispívajících k bezpečnosti a předcházení konfliktům, včetně dlouhotrvajících, a jejich řešení;
f)
podporu spolupráce na úrovni subregionů, regionů a celého evropského sousedství a podporu přeshraniční spolupráce.
3. Dosahování specifických cílů uvedených v odstavcích 1 a 2 se měří především pomocí příslušných pravidelných zpráv Unie o provádění evropské politiky sousedství, v případě odst. 2 písm. a), d) a e) pomocí příslušných ukazatelů stanovených mezinárodními organizacemi a jinými významnými subjekty, v případě odst. 2 písm. b), c) a d) se posuzuje případně rozsah přejímání právního rámce Unie partnerskými zeměmi a v případě odst. 2 písm. c) a f) se zvažuje počet příslušných dohod a opatření v oblasti spolupráce.
Ukazatele používané k měření dosažení specifických cílů musí být předem vymezené, jasné, transparentní, případně určené jednotlivým zemím a měřitelné a patří mezi ně mimo jiné náležitě monitorované demokratické volby, dodržování lidských práv a základních svobod, nezávislé soudnictví, spolupráce ve věcech spravedlnosti, svobody a bezpečnosti, úroveň korupce, obchodní toky, rovnost žen a mužů a ukazatele umožňující měření vnitřních hospodářských rozdílů včetně míry zaměstnanosti.
4. Podporu Unie podle tohoto nařízení lze využívat i v jiných relevantních oblastech, je-li to v souladu s celkovými cíli evropské politiky sousedství.
Článek 3
Politický rámec
1. Zastřešující politický rámec tohoto nařízení pro programování a provádění podpory Unie podle tohoto nařízení vytvářejí, při respektování zásady vlastní odpovědnosti, dohody o partnerství a spolupráci, dohody o přidružení a jiné stávající nebo budoucí dohody o navázání vztahů s partnerskými zeměmi, příslušná sdělení Komise, závěry Evropské rady a závěry Rady, jakož i příslušná prohlášení z vrcholných schůzek nebo závěry ministerských zasedání s partnerskými zeměmi evropské politiky sousedství, mimo jiné v kontextu Východního partnerství a Unie pro Středomoří, a rovněž příslušná usnesení Evropského parlamentu.
2. Hlavním referenčním rámcem pro stanovení priorit pro podporu Unie podle tohoto nařízení a pro posuzování pokroku podle čl. 2 odst. 3 jsou akční plány nebo jiné rovnocenné společně dohodnuté dokumenty jako programy přidružení mezi partnerskými zeměmi a Unií na dvoustranném a mnohostranném základě, v příslušných případech rovněž v rámci Východního partnerství a jižního rozměru evropské politiky sousedství.
3. V případech, kdy žádné dohody uvedené v odstavci 1 mezi Unií a partnerskými zeměmi neexistují, lze podporu Unie podle tohoto nařízení poskytnout, pokud se ukáže, že je užitečná k naplňování cílů politiky Unie; tato podpora se pak programuje na základě těchto cílů s přihlédnutím k potřebám dotčené země.
Článek 4
Diferenciace, partnerství a spolufinancování
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení poskytovaná jednotlivým partnerským zemím v souladu s čl. 6. odst. 1 písm. a) je založena na pobídkách, je diferencovaná co do formy a příslušných částek a bere v úvahu všechny níže uvedené prvky, jež u dané partnerské země zohledňují její:
a)
potřeby na základě ukazatelů, jako jsou například počet obyvatel a úroveň rozvoje;
b)
odhodlání naplňovat vzájemně dohodnuté cíle v oblasti politických, hospodářských a sociálních reforem a pokrok při jejich provádění;
c)
odhodlání vybudovat pevnou a udržitelnou demokracii a pokrok v tomto procesu;
d)
partnerství s Unií, včetně úrovně jejích ambicí pro toto partnerství;
e)
schopnost využívat podporu Unie podle tohoto nařízení a potenciální dopad této podpory.
Tato podpora se zohlední ve víceletých programových dokumentech uvedených v článku 7.
2. Po přijetí programových dokumentů uvedených v článku 7 a aniž jsou dotčeny ostatní prvky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, se podíl dostupných zdrojů nabídnutých partnerským zemím upraví především s ohledem na jejich pokrok při budování a konsolidaci pevné a udržitelné demokracie a při naplňování dohodnutých cílů v oblasti politických, hospodářských a sociálních reforem v souladu s motivačním přístupem.
U zastřešujících programů pro více zemí se tento podíl stanoví s ohledem na pokrok, jehož partnerské země dosáhly při budování pevné a udržitelné demokracie, mimo jiné i s přihlédnutím k jejich pokroku při plnění dohodnutých cílů reforem, které k budování demokracie přispívají.
Pokrok partnerských zemí je pravidelně vyhodnocován, zejména prostřednictvím zpráv o pokroku v oblasti evropské politiky sousedství, které informují i o vývoji v porovnání s předchozími roky.
V případě závažných nebo přetrvávajících nedostatků je možné podporu znovu zvážit.
3. Motivační přístup se nevztahuje na podporu občanské společnosti, mezilidských kontaktů včetně spolupráce mezi místními orgány, podporu zlepšení situace v oblasti lidských práv nebo podpůrná opatření v souvislosti s krizí. Tuto podporu lze v případě závažných nebo přetrvávajících nedostatků zvýšit.
4. Motivační přístup podle tohoto nařízení je předmětem pravidelné výměny názorů v Evropském parlamentu a v Radě.
5. Podpora Unie podle tohoto nařízení se v zásadě stanovuje v partnerství s příjemci. V rámci tohoto partnerství jsou do přípravy, provádění a monitorování podpory Unie podle potřeby zapojeny tyto zúčastněné strany:
a)
státní a místní orgány a
b)
organizace občanské společnosti,
mimo jiné prostřednictvím konzultací a včasného přístupu k příslušným informacím, jež jim umožní plnit v tomto procesu smysluplnou úlohu.
6. Podporu Unie podle tohoto nařízení v zásadě spolufinancují partnerské země a jiné zúčastněné země z veřejných finančních prostředků, příspěvků příjemců nebo jiných zdrojů. Od požadavků na spolufinancování lze upustit v řádně odůvodněných případech a pokud je to nezbytné pro podporu rozvoje občanské společnosti a nestátních subjektů, zejména malých organizací občanské společnosti, aniž je tím dotčeno plnění ostatních podmínek stanovených v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (11).
Článek 5
Soudržnost a koordinace dárců
1. Při provádění tohoto nařízení se zajistí soudržnost se všemi oblastmi vnější činnosti Unie, jakož i s dalšími příslušnými politikami Unie. Za tímto účelem musí být opatření financovaná podle tohoto nařízení, včetně opatření řízených Evropskou investiční bankou (EIB), založena na dokumentech týkajících se politiky spolupráce a popsaných v čl. 3 odst. 1 a 2 a také na konkrétních zájmech, politických prioritách a strategiích Unie. Tato opatření musí respektovat závazky vyplývající z mnohostranných dohod a mezinárodních úmluv, jichž jsou Unie a partnerské země stranami.
2. Unie, členské státy a EIB zajistí soudržnost mezi podporou poskytovanou podle tohoto nařízení a jinou podporou poskytovanou Unií, členskými státy a evropskými finančními institucemi.
3. Unie a členské státy koordinují své programy podpory, aby se zvýšila účinnost a efektivita poskytování podpory a politického dialogu a předešlo dvojímu financování, v souladu se zavedenými zásadami pro posilování operativní koordinace v oblasti vnější podpory a pro harmonizaci politik a postupů. Koordinace zahrnuje pravidelné konzultace a časté výměny příslušných informací v jednotlivých fázích cyklu podpory, zejména přímo na místě. Vždy, když je to možné a vhodné, provádí se společné programování. Pokud toho nelze dosáhnout, zváží se jiný postup, například delegovaná spolupráce nebo ujednání o přenosu, aby tak byla zajištěna co nejvyšší míra koordinace.
Komise informuje o společném programování s členskými státy ve zprávě uvedené v článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 a v případech, kdy společné programování nebylo zajištěno v plném rozsahu, připojí doporučení.
4. Unie ve spolupráci s členskými státy činí nezbytné kroky, včetně konzultací v počáteční fázi programového procesu, s cílem zajistit doplňkovost, řádnou koordinaci a spolupráci s mnohostrannými a regionálními organizacemi a subjekty, včetně evropských finančních institucí, mezinárodních finančních institucí, agentur, fondů a programů OSN, soukromých a politických nadací a dárců mimo Unii.
5. Dokumenty uvedené v čl. 7 odst. 2 a 3 rovněž v co nejvyšší míře informují o činnostech jiných dárců v Unii.
HLAVA II
ORIENTAČNÍ PROGRAMOVÁNÍ A PŘIDĚLOVÁNÍ PROSTŘEDKŮ
Článek 6
Druhy programů
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení se programuje prostřednictvím:
a)
dvoustranných programů týkajících se podpory Unie jedné partnerské zemi;
b)
programů pro více zemí zaměřených na problémy, jež jsou společné všem nebo několika partnerským zemím, a to na základě priorit Východního partnerství a jižního rozměru evropské politiky sousedství a s přihlédnutím k činnostem prováděným v kontextu Unie pro Středomoří, a na regionální a subregionální spolupráci, především mezi dvěma nebo více partnerskými zeměmi, mimo jiné i v rámci Severní dimenze a černomořské synergie. V souladu s čl. 1 odst. 3 může být zapojena i Ruská federace;
c)
programů přeshraniční spolupráce zaměřených na spolupráci mezi jedním či více členskými státy na jedné straně a jednou či více partnerskými zeměmi nebo Ruskou federací (dále jen „další země účastnící se přeshraniční spolupráce“) na straně druhé, která probíhá podél sdílené části vnější hranice Unie.
2. Priority pro podporu Unie podle tohoto nařízení jsou uvedeny v příloze II.
3. Podpora Unie podle tohoto nařízení se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 a v případě programů uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení rovněž v souladu s prováděcími pravidly obsahujícími specifická ustanovení o provádění přeshraniční spolupráce uvedené v článku 12 tohoto nařízení.
Článek 7
Programování a orientační přidělování prostředků na orientační programy pro jednotlivé země a pro více zemí
1. Orientační finanční příděly na programy pro jednotlivé země se určí na základě kritérií stanovených v čl. 4 odst. 1.
2. Pro země, pro něž existují dokumenty uvedené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení, se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní víceletý jednotný rámec podpory. Tento rámec:
a)
posoudí pokrok, jehož bylo dosaženo ve vztahu k politickému rámci, a plnění dříve dohodnutých cílů a zhodnotí situaci, pokud jde o vztahy mezi Unií a dotyčnou partnerskou zemí, včetně míry ambicí partnerství této země s Unií;
b)
stanoví cíle a priority pro podporu Unie, vybrané převážně z cílů a priorit stanovených v dokumentech uvedených v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení a ve strategiích či plánech partnerských zemí, jsou-li tyto strategie nebo plány v souladu s celkovým politickým rámcem a z pravidelného hodnocení Unie u nich vyplynulo, že podporu potřebují;
c)
uvede očekávané výsledky a
d)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Orientační finanční příděly pro každý jednotný rámec podpory se uvádějí formou rozpětí maximálně ve výši 20 % těchto přídělů.
Doba platnosti jednotného rámce podpory v zásadě odpovídá době platnosti příslušného dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení.
3. Pro země, pro něž dokumenty uvedené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení neexistují, se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní programový dokument včetně strategie a víceletého orientačního programu. Tento dokument:
a)
vymezí strategii pro reakci Unie na základě rozboru situace v dotyčné zemi, jejích vztahů s Unií a strategií či plánů partnerských zemí, jsou-li tyto strategie nebo plány v souladu s celkovým politickým rámcem;
b)
stanoví cíle a priority pro podporu Unie;
c)
uvede očekávané výsledky a
d)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Související orientační finanční příděly se uvádějí formou rozpětí maximálně ve výši 20 % těchto přídělů. Programový dokument platí pro odpovídající víceleté období.
4. U programů pro více zemí se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní programový dokument včetně strategie a víceletého orientačního programu. Tento dokument:
a)
vymezí cíle a priority pro podporu Unie v daném regionu či subregionu a zohlední případné priority, o nichž bylo rozhodnuto v rámci Východního partnerství nebo Unie pro Středomoří;
b)
uvede očekávané výsledky a
c)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Orientační finanční příděly na programy pro více zemí se určí na základě transparentních a objektivních kritérií.
Programový dokument platí pro odpovídající víceleté období.
5. Dokumenty jednotného rámce podpory se v případě potřeby přezkoumají, mimo jiné s ohledem na příslušné pravidelné zprávy Unie a s přihlédnutím k činnosti společných subjektů zřízených podle dohod s partnerskými zeměmi, a mohou být revidovány přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Programové dokumenty uvedené v odstavcích 3 a 4 tohoto článku se přezkoumají v polovině období nebo vždy v případě potřeby a mohou být revidovány týmž postupem.
6. Pro snadnější uplatňování motivačního přístupu uvedeného v čl. 4 odst. 2 se prostředky ve výši přibližně 10 % finančního krytí stanoveného v čl. 17 odst. 1, které doplní finanční příděly pro jednotlivé země uvedené v čl. 7 odst. 2 a 3, přidělí na zastřešující programy pro více zemí. V příslušných rozhodnutích Komise o zřízení těchto zastřešujících programů se přesně stanoví země, které mohou tyto příděly obdržet, přičemž o skutečných přídělech se rozhodne na základě pokroku při budování pevné a udržitelné demokracie a při naplňování dohodnutých cílů reforem, které k dosažení tohoto cíle přispívají.
7. Je-li-to zapotřebí k účinnějšímu provádění opatření ke společnému prospěchu Unie i partnerských zemí v oblastech, jako je nadnárodní spolupráce a propojování, lze financování podle tohoto nařízení sloučit s financováním, na které se vztahují jiná příslušná nařízení Unie zřizující finanční nástroje. V takovém případě Komise rozhodne, který soubor pravidel se má jako jediný použít k provádění.
8. Do programového procesu jsou zapojeny členské státy v souladu s čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Obzvláště úzce se zapojí ty členské státy a jiní dárci, kteří se zavázali, že budou svou podporu programovat společně s Unií. V programových dokumentech může být také případně stanoven jejich příspěvek.
9. Pokud se členské státy a jiní dárci zavázali ke společnému programování své podpory, mohou být jednotný rámec podpory a programové dokumenty uvedené v odstavcích 3 a 4 nahrazeny společným víceletým programovým dokumentem, který musí splňovat požadavky stanovené v uvedených odstavcích.
10. V případě krizí či ohrožení demokracie, právního státu nebo lidských práv a základních svobod nebo v případě přírodních či člověkem způsobených katastrof mohou být programové dokumenty podrobeny přezkumu ad hoc. Tento nouzový přezkum zajistí zachování soudržnosti mezi politikami Unie, podporou Unie poskytovanou podle tohoto nařízení a podporou poskytovanou podle jiných nástrojů Unie pro financování vnější činnosti. Nouzový přezkum může vést k přijetí revidovaných programových dokumentů. V takovém případě Komise zašle revidované programové dokumenty do jednoho měsíce od jejich přijetí pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
11. Při veškerém programování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období uvedené v článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 (dále jen „zpráva o přezkumu v polovině období“) se zohlední její výsledky, zjištění a závěry.
HLAVA III
PŘESHRANIČNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 8
Zeměpisná způsobilost
1. Programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c) lze zavést:
a)
pro pozemní hranice v územních jednotkách odpovídajících úrovni 3 v klasifikaci územních statistických jednotek (NUTS) nebo rovnocenné úrovni podél pozemních hranic mezi členskými státy a dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce, aniž jsou dotčeny případné úpravy nutné pro zajištění soudržnosti a návaznosti opatření v oblasti spolupráce a v souladu s čl. 9 odst. 4;
b)
pro námořní hranice v územních jednotkách odpovídajících úrovni NUTS 3 nebo rovnocenné úrovni podél námořních hranic mezi členskými státy a dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce, pokud jsou od sebe vzdálené nejvíce 150 km, aniž jsou dotčeny případné úpravy nutné pro zajištění soudržnosti a návaznosti opatření v oblasti spolupráce;
c)
v přímořských oblastech v pobřežních územních jednotkách odpovídajících úrovni NUTS 2 nebo rovnocenné úrovni, jež leží u moře společného členským státům a dalším zemím účastnícím se přeshraniční spolupráce.
2. V zájmu zajištění návaznosti stávajících režimů spolupráce a v jiných odůvodněných případech a s cílem přispět k cílům programu lze povolit, aby se přeshraniční spolupráce účastnily i územní jednotky, jež přiléhají k jednotkám uvedeným v odstavci 1. Podmínky, za nichž se tyto přilehlé územní jednotky mohou spolupráce účastnit, se stanoví ve společných operačních programech.
3. V řádně odůvodněných případech se do přeshraniční spolupráce mohou zapojit i významná společenská, hospodářská či kulturní střediska v členských státech nebo v dalších zemích účastnících se přeshraniční spolupráce, která ke způsobilým územním jednotkám nepřiléhají, pokud jejich účast přispěje k cílům stanoveným v programovém dokumentu. Podmínky, za nichž se tato střediska mohou spolupráce účastnit, se stanoví ve společných operačních programech.
4. Při zavádění programů podle odst. 1 písm. b) může Komise po dohodě s účastníky navrhnout, aby se zeměpisná způsobilost rozšířila na celou územní jednotku úrovně NUTS 2, na jejímž území se nachází územní jednotka úrovně NUTS 3.
5. Při přeshraniční spolupráci se usiluje o soudržnost s cíli stávajících a budoucích makroregionálních strategií.
Článek 9
Programování a přidělování prostředků na přeshraniční spolupráci
1. Připraví se programový dokument, jehož účelem je vymezit:
a)
strategické cíle, které má přeshraniční spolupráce sledovat, a priority a očekávané výsledky této spolupráce;
b)
seznam společných operačních programů, které budou zavedeny;
c)
orientační rozčlenění zdrojů mezi programy týkající se pozemních a námořních hranic uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) a programy pro přímořské oblasti uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. c);
d)
orientační víceleté příděly pro jednotlivé společné operační programy;
e)
územní jednotky, jež jsou způsobilé k účasti v jednotlivých společných operačních programech, a územní jednotky a střediska uvedené v čl. 8 odst. 2, 3 a 4;
f)
orientační příděl určený na podporu horizontálních opatření k budování kapacit, popřípadě na podporu vytváření sítí a výměny zkušeností mezi programy;
g)
příspěvky do nadnárodních programů zřízených podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1299/2013 (12), na nichž se podílejí partnerské země nebo Ruská federace.
Programový dokument se vztahuje na období sedmi let a Komise ho přijme přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Přezkoumá se v polovině období nebo vždy v případě potřeby a může být revidován týmž postupem.
2. Společné operační programy jsou spolufinancovány z EFRR. Celková výše příspěvku z EFRR se určí podle čl. 4 odst. 4 nařízení (EU) č. 1299/2013. Použití tohoto příspěvku se řídí tímto nařízením.
3. Společné operační programy mohou být používány ke spolufinancování z nástroje předvstupní pomoci (NPP II), zřízeného nařízením (EU) č. 236/2014, pokud se jich účastní příjemci uvedení v příloze I uvedeného nařízení. Použití tohoto spolufinancování se řídí tímto nařízením.
4. Orientační příděly finančních prostředků na společné operační programy jsou založeny na objektivních kritériích, zejména počtu obyvatel ve způsobilých územních jednotkách vymezených v čl. 8 odst. 1 písm. a), b) a c). Při určování orientačních přídělů je možné provést úpravy, aby se zohlednila potřeba vyváženosti mezi příspěvky z EFRR a příspěvky poskytovanými podle tohoto nařízení, jakož i další faktory ovlivňující intenzitu spolupráce, jako jsou zvláštní rysy hraničních oblastí a jejich schopnost, pokud jde o správu a schopnost využití podpory Unie.
Článek 10
Společné operační programy
1. Přeshraniční spolupráce se provádí prostřednictvím víceletých společných operačních programů, které se týkají spolupráce na jedné či více hranicích a zahrnují víceletá opatření, která jsou zaměřena na jednotný soubor priorit a mohou se provádět za podpory Unie. Společné operační programy vycházejí z programového dokumentu uvedeného v čl. 9 odst. 1. Jejich součástí je souhrnný popis řídicích a kontrolních systémů, který se týká prvků uvedených v čl. 11 odst. 2 a v čl. 12 odst. 2.
2. Společné operační programy pro pozemní a námořní hranice se stanoví pro každou hranici na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky náležející jednomu nebo více členským státům a jedné nebo více z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce.
3. Společné operační programy v přímořských oblastech jsou mnohostranné, zavádějí se na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky, které leží u moře společného několika zúčastněným zemím, mezi nimi nejméně jednomu členskému státu a jedné další zemi účastnící se přeshraniční spolupráce. Mohou zahrnovat dvojstranné činnosti podporující spolupráci mezi jedním členským státem a jednou z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce.
4. Zúčastněné země do jednoho roku od schválení programového dokumentu uvedeného v čl. 9 odst. 1 a po přijetí prováděcích pravidel obsahujících specifická ustanovení o provádění přeshraniční spolupráce společně předloží Komisi návrhy společných operačních programů. Komise ve lhůtě stanovené v prováděcích pravidlech přijme každý společný operační program po posouzení jeho souladu s tímto nařízením, programovým dokumentem a prováděcími pravidly. Komise společné operační programy do jednoho měsíce od jejich přijetí předloží pro informaci Evropskému parlamentu a členským státům.
5. Oblasti jiných zemí, než jsou členské státy nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce, které přiléhají ke způsobilým oblastem vymezeným v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nebo leží při společném moři, kde se zavádí společný operační program, mohou být do společného operačního programu zahrnuty a přijímat podporu Unie podle tohoto nařízení za podmínek stanovených v programovém dokumentu uvedeném v čl. 9 odst. 1.
6. Komise a zúčastněné země přijmou vhodná opatření, aby zajistily, aby se programy přeshraniční spolupráce, zejména programy pro přímořské oblasti, zavedené podle tohoto nařízení a programy nadnárodní spolupráce zavedené podle nařízení (EU) č. 1299/2013, jež mají částečně shodnou zeměpisnou působnost, plně doplňovaly a vzájemně posilovaly.
7. Společné operační programy mohou být z podnětu zúčastněných zemí nebo Komise revidovány například z důvodu:
a)
změn v prioritách spolupráce nebo socioekonomického vývoje,
b)
výsledků v provádění dotčených opatření a výsledků monitorovacího a hodnotícího procesu,
c)
potřeby upravit částky dostupných finančních prostředků a přerozdělit zdroje.
8. Do konce kalendářního roku následujícího po roce, v němž byly společné operační programy přijaty, uzavře Komise s dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce dohodu o financování. Tato dohoda musí obsahovat právní ustanovení nezbytná pro provádění společných operačních programů a mohou ji spolupodepsat i ostatní zúčastněné země a řídící orgán uvedený v čl. 12 odst. 2 písm. c) nebo hostitelská země, v níž má řídící orgán sídlo.
V případě potřeby uzavřou zúčastněné země a řídící orgán dohodu, například ve formě memoranda o porozumění, v níž stanoví dotčeným zemím konkrétní finanční povinnosti a způsoby provádění programu, včetně jejich řídicích a správních úkolů a odpovědnosti.
9. Společný operační program týkající se více než jedné z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce se zavede tehdy, pokud alespoň jedna z těchto zemí podepíše dohodu o financování. Další země účastnící se přeshraniční spolupráce, na které se zavedený program vztahuje, se mohou k programu kdykoli připojit tím, že podepíší dohodu o financování.
10. Jestliže se zúčastněná země rozhodne společný operační program spolufinancovat, v tomto programu se jasně stanoví postupy a nezbytné ochranné mechanismy týkající se auditu, poskytování, využívání a monitorování tohoto spolufinancování. Související dohodu o financování podepíšou všechny zúčastněné země a řídící orgán společného operačního programu nebo hostitelská země, v níž má řídící orgán sídlo.
11. Společné operační programy mohou rovněž stanovit finanční příspěvek z nástrojů a do finančních nástrojů, který by mohl být s výhradou pravidel platných pro tyto nástroje kombinován s granty, pokud se tím přispěje k dosažení priorit těchto programů.
12. Podle zásady partnerství zúčastněné země a případně i jejich místní orgány vyberou společně pro podporu Unie činnosti, jež jsou v souladu s prioritami a opatřeními společného operačního programu.
13. Ve zvláštních a řádně odůvodněných případech, kdy
a)
společný operační program není možné předložit v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi nebo mezi Unií a některou z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce;
b)
společný operační program není možné provádět v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi;
c)
zúčastněné země nepředloží společný operační program Komisi do 30. června 2017; nebo
d)
žádná z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce a uvedených v programu nepodepíše do konce roku následujícího po přijetí programu příslušnou dohodu o financování,
učiní Komise po konzultacích s dotčeným členským státem nebo státy kroky nezbytné k tomu, aby mohl tento dotčený členský stát nebo státy využít příspěvku z EFRR na společný operační program podle čl. 4 odst. 7 a 8 nařízení (EU) č. 1299/2013.
14. Rozpočtové závazky na činnosti nebo programy v rámci přeshraniční spolupráce, které trvají déle než jeden rozpočtový rok, mohou být rozděleny na roční splátky v průběhu několika let.
Článek 11
Řízení společných operačních programů
1. Společné operační programy se obvykle provádějí ve sdíleném řízení s členskými státy. Zúčastněné země však mohou navrhnout provádění v nepřímém řízení subjektem uvedeným v nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 v souladu s prováděcími pravidly uvedenými v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
2. Komise se na základě dostupných informací ujistí, že daný členský stát v případě sdíleného řízení nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce nebo mezinárodní organizace v případě nepřímého řízení zavedly a provozují systémy řízení a kontroly, které jsou v souladu s nařízením (EU, Euratom) č. 966/2012, tímto nařízením a prováděcími pravidly k němu uvedenými v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
Dotčené členské státy, další země účastnící se přeshraniční spolupráce a mezinárodní organizace zajistí účinné fungování svých systémů řízení a kontroly, legalitu a správnost uskutečněných operací a dodržování zásady řádného finančního řízení. Odpovídají za řízení a kontrolu programů.
Komise může vyžadovat, aby daný členský stát nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce nebo mezinárodní organizace prošetřovaly stížnosti podané Komisi v souvislosti s výběrem či prováděním operací podporovaných podle této hlavy nebo v souvislosti s fungováním systému řízení a kontroly.
3. Aby se mohlo odpovídajícím způsobem připravit provádění společných operačních programů, jsou výdaje vynaložené po předložení těchto programů Komisi způsobilé ode dne 1. ledna 2014.
4. Je-li způsobilost omezena v souladu s čl. 8 odst. 7 nařízení (EU) č. 236/2014, je subjekt uvedený v odstavci 1 tohoto článku, který může vydávat výzvy k předkládání návrhů a nabídek, v souladu s čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 oprávněn přijímat žadatele a uchazeče z nezpůsobilých zemí jakožto způsobilé uchazeče nebo přijímat zboží nezpůsobilého původu.
Článek 12
Prováděcí pravidla pro přeshraniční spolupráci
1. Prováděcí pravidla, jež stanoví konkrétní ustanovení k provedení této hlavy, se přijmou přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014.
2. Prováděcí pravidla zahrnují podrobná ustanovení týkající se mimo jiné těchto otázek:
a)
míry a způsobů spolufinancování;
b)
obsahu, přípravy, změn a uzavírání společných operačních programů;
c)
úlohy a funkce struktur programu, například společného monitorovacího výboru, řídícího orgánu a jeho společného technického sekretariátu včetně jejich postavení, účinné identifikace, odpovědnosti a povinností, popisu systémů řízení a kontroly a podmínek upravujících technické a finanční řízení podpory Unie včetně způsobilosti výdajů;
d)
postupů pro zpětné získání prostředků ve všech zúčastněných zemích;
e)
monitorování a hodnocení;
f)
propagačních a informačních činností;
g)
sdíleného a nepřímého řízení podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EU) č. 236/2014.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 14 měnící přílohu II. Komise zejména do 31. března 2018 přijme akt v přenesené pravomoci, kterým se příloha II mění v návaznosti na zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období a na základě doporučení v ní obsažených.
Článek 14
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 13 je svěřena Komisi do 31. prosince 2020.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 13 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 13 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 15
Výbor
Komisi je nápomocen Výbor pro evropský nástroj sousedství. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 16
Účast třetích zemí, na které se nevztahuje článek 1
1. V řádně odůvodněných případech a k zajištění soudržnosti a účinnosti financování Unie nebo na podporu regionální či nadregionální spolupráce může Komise v souladu s článkem 2 nařízení (EU) č. 236/2014 v jednotlivých případech rozhodnout o rozšíření způsobilosti určitých opatření na země, území a oblasti, jež by jinak nebyly pro financování způsobilé.
Do postupů provádějících taková opatření se bez ohledu na čl. 8 odst. 1 nařízení (EU) č. 236/2014 mohou zapojit fyzické a právnické osoby z dotyčných zemí, území a oblastí.
2. Možnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku mohou být stanoveny v programových dokumentech uvedených v článku 7.
Článek 17
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2014-2020 činí 15 432 634 000 EUR v běžných cenách. Až 5 % z finančního krytí se přidělí na programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c).
2. Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
3. V souladu s čl. 18 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1288/2013 (13) se z různých nástrojů pro financování vnější činnosti, totiž nástroje pro rozvojovou spolupráci, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 233/2014 (14), evropského nástroje sousedství, nástroje předvstupní pomoci (NPP II), zřízeného nařízením (EU) č. 231/2014, a nástroje partnerství, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 234/2014 (15), přiděluje orientační částka ve výši 1 680 000 000 EUR na opatření v oblasti mobility ve vzdělávání do partnerských zemí nebo z partnerských zemí ve smyslu nařízení (EU) č. 1288/2013 a na spolupráci a politický dialog s orgány, institucemi a organizacemi z těchto zemí. Použití těchto finančních prostředků se řídí nařízením (EU) č. 1288/2013.
Finanční prostředky se poskytnou ve dvou víceletých přídělech, z nichž první se bude vztahovat na první čtyři roky, druhý pak na tři zbývající roky. S přidělením těchto finančních prostředků počítá programování stanovené v tomto nařízení v souladu se zjištěnými potřebami a prioritami dotčených zemí. V případě závažných nepředvídaných okolností nebo významných politických změn mohou být tyto příděly přehodnoceny v souladu s prioritami vnější činnosti Unie.
Článek 18
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU.
Článek 19
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 232/2014,
annettu 11 päivänä maaliskuuta 2014,
Euroopan naapuruusvälineen perustamisesta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 209 artiklan 1 kohdan ja 212 artiklan 2 kohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ottavat huomioon Euroopan talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (1),
ottavat huomioon alueiden komitean lausunnon (2),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (3),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Tällä asetuksella perustetaan Euroopan naapuruusväline (European Neighbourhood Instrument, ENI) eräänä Euroopan unionin ulkoisia politiikkoja suoraan tukevana välineenä. Sillä korvataan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EY) N:o 1638/2006 (4), jonka voimassaolo päättyy 31 päivänä joulukuuta 2013.
(2)
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 8 artiklan mukaan unioni luo naapurimaittensa kanssa erityissuhteet pyrkien saamaan aikaan unionin arvoihin perustuvan alueen, jolla vallitsee vauraus ja hyvä naapuruus ja jolle ovat ominaisia yhteistyöhön perustuvat läheiset ja rauhanomaiset suhteet.
(3)
Unioni tarjoaa Euroopan naapuruuspolitiikan, jäljempänä ”ENP”, puitteissa sen piiriin kuuluville naapurimaille erityissuhteen, joka perustuu molemminpuoliseen sitoutumiseen demokratian ja ihmisoikeuksien arvoihin, oikeusvaltioperiaatteeseen, hyvään hallintotapaan ja markkinatalouden periaatteisiin sekä kestävään ja osallistavaan kehitykseen. Se muodostaa lisäksi tarvittaessa kehyksen liikkuvuuden ja ihmisten välisen kanssakäymisen lisäämiseksi erityisesti viisumihelpotus- ja takaisinottosopimuksin sekä tapauskohtaisesti viisumivapautuksin.
(4)
ENP:llä on sen alusta asti lujitettu suhteita kumppanimaihin, ja se on tuottanut konkreettisia etuja sekä unionille että sen kumppaneille, mukaan luettuna alueellisten aloitteiden käynnistäminen ja demokratisoitumisen tukeminen Euroopan naapurustossa. Euroopan naapurustossa on tapahtunut merkittäviä muutoksia, jotka ovat johtaneet ENP:n kattavaan strategiseen uudelleentarkasteluun vuonna 2011. Uudelleentarkastelussa esitetään muun muassa enemmän tukea niille kumppaneille, jotka ovat sitoutuneet demokraattisen yhteiskunnan rakentamiseen ja uudistusten toteuttamiseen kannusteisiin perustuvan (”enemmällä enemmän”) lähestymistavan ja molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden periaatteen mukaisesti, kumppanuuksia yhteisöjen kanssa ja kutakin kumppanimaata varten eriytettyä ja räätälöityä lähestymistapaa. Tässä asetuksessa olisi luotava selkeät yhteydet ENP:n kehyksen ja tämän asetuksen perusteella annettavan tuen välille.
(5)
Tällä asetuksella olisi tuettava niiden poliittisten aloitteiden täytäntöönpanoa, jotka ovat muokanneet ENP:aa, joita ovat: unionin ja sen itäisten naapureiden välinen itäinen kumppanuus, demokratiaan ja yhteiseen vaurauteen tähtäävä kumppanuus ja Välimeren unioni eteläisessä naapurustossa. Nämä aloitteet ovat kaikki strategisesti tärkeitä ja muodostavat molemminpuolisen vastuuvelvollisuuden, jaetun omistajuuden ja vastuun periaatteisiin perustuvat yhtä merkitykselliset poliittiset puitteet, joissa voidaan syventää suhteita kumppanimaihin ja kumppanimaiden kesken. Tällä asetuksella olisi tuettava myös alueellisen yhteistyön täytäntöönpanoa kaikkialla Euroopan naapurustossa esimerkiksi pohjoisen ulottuvuuden politiikan ja Mustanmeren synergian puitteissa sekä, varsinkin rajatylittävän yhteistyön osalta, asiaankuuluvien makroaluestrategioiden ulkoisten näkökohtien puitteissa.
(6)
Tämän asetuksen tavoitteisiin pyrittäessä olisi unionin tuen valmisteluun, täytäntöönpanoon ja seurantaan niiden tärkeän merkityksen vuoksi otettava asianmukaisessa määrin mukaan ulkoisen toiminnan kumppaneita, muun muassa kansalaisjärjestöjä ja paikallisviranomaisia. Tällä asetuksella olisi lisäksi tuettava kansalaisjärjestöjen valmiuksien vahvistamista, jotta ne voisivat taata kansallisen vastuuvelvollisuuden tehokkaan toteutumisen ja paikallisen sitoutumisen sekä osallistua täysipainoisesti demokratisoitumisprosessiin.
(7)
Tässä asetuksessa tunnustetaan Venäjän federaation erityisasema sekä unionin naapurina että strategisena kumppanina alueella.
(8)
Sekä tämän asetuksen että Euroopan aluekehitysrahaston (EAKR) perusteella olisi tuettava rajatylittävän yhteistyön ohjelmia yhtäältä jäsenvaltioiden ja toisaalta kumppanimaiden ja/tai Venäjän federaation, jäljempänä ”muut rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvat maat”, välillä unionin ulkorajoilla, jotta voidaan edistää kokonaisvaltaista ja kestävää alueellista kehitystä ja yhteistyötä toistensa naapureina olevien raja-alueiden välillä sekä tasapainoista alueellista yhdentymistä koko unionissa ja unionin ja sen naapurimaiden kesken. Jotta taataan rajatylittävän yhteistyön tehokas toteuttaminen, on tärkeää yhdenmukaistaa soveltuvin osin menettelyt niiden kanssa, joita sovelletaan Euroopan alueellisessa yhteistyössä.
(9)
Lisäksi on tärkeää vaalia ja helpottaa yhteistyötä unionin ja sen kumppaneiden sekä muiden osallistuvien maiden yhteiseksi hyödyksi erityisesti koordinoimalla käyttöön annettuja resursseja mahdollisimman hyvin ja tehokkaasti sekä kokoamalla yhteen resursseja unionin talousarvion sisäisen toiminnan ja ulkoisen toiminnan välineistä erityisesti rajatylittävää yhteistyötä ja alueellisia yhteistyöhankkeita, unionin edun mukaisia infrastruktuurihankkeita, joihin naapurimaat osallistuvat, ja muita yhteistyöaloja varten.
(10)
Euroopan talousalueen (ETA) maihin kuuluvien raja-alueiden alueyksiköt ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 231/2014 (5) liitteessä I luetelluissa edunsaajissa olevien alueyksiköiden olisi myös voitava osallistua rajatylittävään yhteistyöhön. ETA-maiden osallistumisen rajatylittävän yhteistyön ohjelmiin olisi edelleen perustuttava niiden omiin resursseihin.
(11)
Jäsenvaltioiden, kumppanimaiden ja muiden rajatylittävään yhteistyöhön ja alueelliseen yhteistyöhön osallistuvien maiden odotetaan tarjoavan kansallista osarahoitusta. Tämä vahvistaa maiden omaa sitoutumista, lisää ohjelmien käytettävissä olevia varoja ja helpottaa paikallisten sidosryhmien osallistumista.
(12)
Rajatylittävän yhteistyön ohjelmien täytäntöönpanoasiakirjoja olisi kutsuttava yhteisiksi toimintaohjelmiksi tämän asetuksen terminologian yhdenmukaistamiseksi Euroopan alueellista yhteistyötä koskevan terminologian kanssa.
(13)
Unionin naapureina oleville maille ENP:n puitteissa annettavan tuen olisi oltava johdonmukaista unionin ulkoisten politiikkojen ja erityisesti sen kehitysyhteistyöpolitiikan sekä yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan tavoitteiden ja periaatteiden kanssa. Olisi myös varmistettava johdonmukaisuus unionin sisäisten politiikkojen ja välineiden ulkoisten ulottuvuuksien kanssa.
(14)
Unionin olisi pyrittävä hyödyntämään käytettävissä olevia resursseja mahdollisimman tehokkaasti optimoidakseen ulkoisen toimintansa vaikutukset. Tähän olisi päästävä unionin ulkoisen toiminnan välineiden keskinäisellä johdonmukaisuudella ja täydentävyydellä sekä luomalla yhteisvaikutuksia ENI:n, muiden unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden ja unionin muiden politiikkojen välillä. Tällä tavoin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineisiin perustuvat ohjelmat vahvistaisivat toisiaan.
(15)
Yhteisellä EU-Afrikka-strategialla on merkitystä suhteissa Pohjois-Afrikassa sijaitseviin Välimeren alueen naapurimaihin.
(16)
Unionin ja sen jäsenvaltioiden olisi parannettava naapurimaiden kanssa tehtävää yhteistyötä koskevien politiikkojensa johdonmukaisuutta, tehokkuutta ja täydentävyyttä. Jotta unionin tekemä ja jäsenvaltioiden tekemä yhteistyö täydentäisivät ja vahvistaisivat toisiaan, on syytä säätää yhteisestä ohjelmasuunnittelusta, jota olisi toteutettava aina, kun se on mahdollista ja asianmukaista Olisi varmistettava asianmukainen yhteistyö ja koordinointi muiden unionin ulkopuolisten avunantajien kanssa.
(17)
Tämän asetuksen perusteella myönnettävä unionin tuki olisi periaatteessa mukautettava kumppanimaiden vastaaviin kansallisiin tai paikallisiin strategioihin ja toimenpiteisiin sekä tarvittaessa myös Venäjän federaation vastaaviin strategioihin ja toimenpiteisiin.
(18)
Komission olisi pyrittävä mahdollisimman tehokkaaseen resurssien käyttöön käyttämällä rahoitusvälineitä, joilla on vipuvaikutus. Tällaista vaikutusta voitaisiin lisätä mahdollistamalla rahoitusvälineiden sijoittamien ja tuottamien varojen käyttö ja uudelleenkäyttö.
(19)
Ilmastonmuutoksen torjunta kuuluu unionin suurimpiin haasteisiin, ja siihen vastaamiseksi tarvitaan kiireellisesti kansainvälisiä toimia. Komission 29 päivänä kesäkuuta 2011 antamaan tiedonantoon ”Eurooppa 2020 -strategiaa tukeva talousarvio” on kirjattu aikomus korottaa ilmastoon liittyvä osuus unionin talousarviosta vähintään 20 prosenttiin. Tällä asetuksella olisi myötävaikutettava tuon päämäärän saavuttamiseen.
(20)
Naapurimaiden kanssa tehtävä energiaa ja luonnonvaroja koskeva vakaa yhteistyö, joka on sopusoinnussa unionin sisämarkkinasääntöjen kanssa, lisää osaltaan unionin huoltovarmuutta tällä alalla.
(21)
Sukupuolten tasa-arvo, vähemmistöihin kuuluvien henkilöiden oikeudet sekä syrjinnän ja epätasa-arvon torjunta ovat monialaisia tavoitteita kaikissa tämän asetuksen perusteella toteutettavissa toimissa.
(22)
Unioni on suhteissaan kumppaneihinsa ympäri maailman sitoutunut edistämään ihmisarvoista työtä ja sosiaalista oikeudenmukaisuutta sekä kansainvälisesti hyväksyttyjen työelämän normien, lapsityövoiman käytön poistaminen mukaan lukien, ja monenvälisten ympäristösopimusten ratifiointia ja tuloksellista täytäntöönpanoa.
(23)
Tällä asetuksella vahvistetaan koko sen soveltamisajaksi rahoituspuitteet, jotka ovat talousarviota koskevasta kurinalaisuudesta, talousarvioyhteistyöstä ja moitteettomasta varainhoidosta 2 päivänä joulukuuta 2013 tehdyn Euroopan parlamentin, neuvoston ja komission välisen toimielinten sopimuksen (6) 17 kohdan mukaisesti Euroopan parlamentin ja neuvoston ensisijaisena rahoitusohjeena vuosittaisessa talousarviomenettelyssä.
(24)
Unionin taloudellisia etuja olisi menojen hallinnoinnin kaikissa vaiheissa suojattava oikeasuhteisin toimenpitein, joita ovat sääntöjenvastaisuuksien ehkäiseminen, havaitseminen ja tutkiminen sekä hukattujen, aiheettomasti maksettujen tai virheellisesti käytettyjen varojen takaisinperintä ja soveltuvin osin seuraamusten määrääminen. Nämä toimenpiteet olisi toteutettava kansainvälisten järjestöjen ja kolmansien maiden kanssa tehtyjen, asiassa sovellettavien sopimusten mukaisesti.
(25)
Tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen mukauttamiseksi komissiolle olisi siirrettävä valta antaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 290 artiklan mukaisesti säädöksiä, joilla muutetaan tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin antaman tuen ensisijaisia tavoitteita ja määrärahojen kohdentamista ohjelmien eri lajeille. On erityisen tärkeää, että komissio asiaa valmistellessaan toteuttaa asianmukaiset kuulemiset, myös asiantuntijatasolla. Komission olisi delegoituja säädöksiä valmistellessaan ja laatiessaan lisäksi varmistettava, että asianomaiset asiakirjat toimitetaan Euroopan parlamentille ja neuvostolle yhtäaikaisesti, hyvissä ajoin ja asianmukaisesti.
(26)
Tämän asetuksen yhdenmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa.
(27)
Täytäntöönpanovaltaa, joka liittyy monivuotiseen yhdistettyyn tukikehykseen, muihin ohjelmasuunnitteluasiakirjoihin sekä rajatylittävän yhteistyön toteuttamista koskevat erityissäännökset sisältäviin täytäntöönpanosääntöihin, olisi käytettävä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 (7) mukaisesti.
(28)
Näiden täytäntöönpanosäädösten hyväksymiseen olisi periaatteessa käytettävä tarkastelumenettelyä ottaen huomioon kyseisten täytäntöönpanosäädösten luonne, erityisesti niiden poliittiset linjaukset tai niiden taloudelliset vaikutukset, jollei kyse ole vain vähäisessä määrin rahoitukseen vaikuttavista toimenpiteistä.
(29)
Unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineiden täytäntöönpanoa koskevat yhteiset säännöt ja menettelyt on annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 236/2014 (8).
(30)
Euroopan ulkosuhdehallinnon (EUH) organisaatiota ja toimintaa koskevista säännöistä säädetään neuvoston päätöksessä 2010/427/EU (9).
(31)
Euroopan naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvissa maissa, joissa omien sääntöjen ja normien mukauttaminen unionin sääntöihin ja normeihin kuuluu politiikan keskeisiin tavoitteisiin, unionilla on parhaat edellytykset antaa tukeaan tämän asetuksen perusteella. Tiettyä erityistukea voidaan tarjota ainoastaan unionin tasolla. Jäsenvaltioiden siirtymäkausia koskevat kokemukset voivat myös vaikuttaa uudistusten onnistumiseen Euroopan naapuruuspolitiikan piiriin kuuluvissa maissa ja edistää yleismaailmallisia arvoja Euroopan naapurustossa.
(32)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitteita, vaan ne voidaan suunnitellun toiminnan laajuuden ja vaikutusten vuoksi saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi.
(33)
On aiheellista sovittaa tämän asetuksen soveltamisaika vastaamaan neuvoston asetusta (EU, Euratom) N:o 1311/2013 (10). Sen vuoksi tätä asetusta olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2014 alkaen 31 päivään joulukuuta 2020,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I OSASTO
TAVOITTEET JA PERIAATTEET
1 artikla
Yleinen tavoite ja soveltamisala
1. Tällä asetuksella perustetaan Euroopan naapuruusväline (ENI), jolla pyritään edistämään kohti sellaista yhteisen vaurauden ja hyvän naapuruuden aluetta, joka käsittää unionin sekä liitteessä I luetellut maat ja alueet, jäljempänä ”kumppanimaat”, luomalla erityissuhde, joka perustuu yhteistyöhön, rauhaan ja turvallisuuteen, molemminpuoliseen vastuuvelvollisuuteen sekä yhteiseen sitoutumiseen demokratian, oikeusvaltioperiaatteen ja ihmisoikeuksien kunnioittamisen yleismaailmallisiin arvoihin Euroopan unionista tehdyn sopimuksen mukaisesti.
2. Tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea on käytettävä kumppanimaiden ja rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien alueiden hyödyksi. Sitä voidaan käyttää myös unionin ja kumppanimaiden yhteiseksi hyödyksi.
3. Tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin rahoitusta voidaan käyttää myös Venäjän federaation osallistumiseen rajatylittävään yhteistyöhön, alueelliseen yhteistyöhön unionin osallistuessa siihen ja asiaankuuluviin useita maita koskeviin ohjelmiin, myös koulutusta koskevaan yhteistyöhön ja erityisesti opiskelijavaihtoihin.
4. Unioni edistää, kehittää ja vakiinnuttaa perustanaan olevia vapauden, demokratian, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien yleismaailmallisuuden, jakamattomuuden ja kunnioittamisen arvoja sekä tasa-arvon ja oikeusvaltion periaatteita käymällä vuoropuhelua ja tekemällä yhteistyötä kolmansien maiden kanssa kansainvälisen oikeuden periaatteita noudattaen. Tämän asetuksen perusteella myönnettävän rahoituksen on siten noudatettava näitä arvoja ja periaatteita sekä kansainvälisen oikeuden mukaisia unionin sitoumuksia ottaen huomioon asiaankuuluvat unionin politiikat ja kannat.
2 artikla
Unionin tuen erityistavoitteet
1. Tämän asetuksen perusteella myönnettävällä unionin tuella keskitytään edistämään tehostettua poliittista yhteistyötä, syvää ja kestävää demokratiaa, asteittaista taloudellista yhdentymistä ja yhteisöjen kanssa solmittujen kumppanuuksien lujittamista unionin ja kumppanimaiden välillä sekä erityisesti kumppanuus- ja yhteistyösopimusten, assosiaatiosopimusten tai muiden voimassa olevien ja tulevien sopimusten sekä yhteisesti sovittujen toimintasuunnitelmien tai vastaavien asiakirjojen täytäntöönpanoa.
2. Tämän asetuksen perusteella myönnettävällä unionin tuella pyritään erityisesti
a)
edistämään ihmisoikeuksia ja perusoikeuksia, oikeusvaltioperiaatetta, tasa-arvoa ja kaikenlaisen syrjinnän torjuntaa koskevia periaatteita, luomaan syvä ja kestävä demokratia, edistämään hyvää hallintotapaa, korruption torjuntaa, institutionaalisia valmiuksia kaikilla tasoilla sekä kehittämään kukoistava kansalaisyhteiskunta, johon myös työmarkkinaosapuolet kuuluvat;
b)
saavuttamaan asteittainen yhdentyminen unionin sisämarkkinoihin ja lisäämään alakohtaista ja monialaista yhteistyötä muun muassa lähentämällä lainsäädäntöä ja sääntelyä unionin ja muihin kansainvälisiin normeihin ja parantamalla markkinoille pääsyä, myös pitkälle menevien ja laaja-alaisten vapaakauppa-alueiden avulla, ja kehittämällä tähän liittyviä instituutioita ja investoimalla erityisesti keskinäisiin yhteyksiin;
c)
luomaan edellytyksiä laillisen muuttoliikkeen paremmalle järjestämiselle ja hyvin hallitun ihmisten liikkuvuuden edistämiselle, maahanmuuttoa ja liikkuvuutta koskevan kokonaisvaltaisen lähestymistavan mukaisesti tehtyjen nykyisten tai tulevien sopimusten täytäntöönpanolle ja ihmisten välisen kanssakäymisen edistämiselle, erityisesti kulttuuri- ja koulutustoiminnan sekä ammatillisen ja urheilutoiminnan yhteydessä;
d)
tukemaan kaikin puolin älykästä, kestävää ja osallistavaa kehitystä, vähentämään köyhyyttä, myös yksityissektoria kehittämällä ja vähentämään sosiaalista syrjäytymistä, edistämään valmiuksien kehittämistä tieteessä, koulutuksessa ja erityisesti korkeakouluopetuksessa, teknologiassa, tutkimuksessa ja innovoinnissa, edistämään sisäistä taloudellista, sosiaalista ja alueellista yhteenkuuluvuutta, edistämään maaseudun kehittämistä, edistämään kansanterveyttä sekä tukemaan ympäristönsuojelua, ilmastotoimia sekä katastrofivalmiutta ja -palautuvuutta;
e)
edistämään luottamuksen lisäämistä, hyviä naapurisuhteita ja muita kaikenmuotoista turvallisuutta lisääviä toimenpiteitä sekä konfliktien, myös pitkittyneiden, ehkäisemistä ja ratkaisemista;
f)
lisäämään alueiden osien välistä, alueellista ja Euroopan naapuruuspolitiikan toteuttamisalueen laajuista yhteistyötä sekä rajatylittävää yhteistyötä.
3. Edellä 1 ja 2 kohdassa asetettujen erityistavoitteiden saavuttamista mitataan käyttäen erityisesti ENP:n täytäntöönpanoa koskevia asiaan liittyviä unionin määräaikaiskertomuksia; 2 kohdan a, d ja e alakohdan osalta kansainvälisten järjestöjen ja muiden asianomaisten elinten luomia asiaa koskevia indikaattoreita; 2 kohdan b, c ja d alakohdan osalta unionin sääntelykehyksen tarvittavan käyttöönoton laajuutta kumppanimaissa; ja 2 kohdan c ja f alakohdan osalta asiaa koskevien sopimusten ja yhteistyötoimien määrää.
Erityistavoitteiden saavuttamisen mittaamiseen käytettävien indikaattoreiden on oltava ennalta määriteltyjä, selkeitä, avoimia ja tarvittaessa maakohtaisia ja mitattavia; niitä ovat muun muassa riittävästi tarkkaillut demokraattiset vaalit, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien kunnioittaminen, riippumaton oikeuslaitos, yhteistyö oikeutta, vapautta ja turvallisuutta koskevissa kysymyksissä, korruption laajuus, kauppavirrat, sukupuolten tasa-arvo ja indikaattorit, joilla voidaan mitata sisäistä taloudellista eriarvoisuutta ja myös työllisyystasoa.
4. Tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea voidaan käyttää myös muilla asiaankuuluvilla alueilla, jos se on ENP:n yleisten tavoitteiden mukaista.
3 artikla
Poliittinen kehys
1. Kumppanuus- ja yhteistyösopimukset, assosiaatiosopimukset ja muut voimassa olevat tai tulevat sopimukset, joilla luodaan suhde kumppanimaihin, vastaavat komission tiedonannot, Eurooppa-neuvoston ja neuvoston päätelmät sekä asiaankuuluvat huippukokousten julkilausumat tai ENP:n kumppanimaiden kanssa, myös itäisen kumppanuuden ja Välimeren unionin puitteissa, pidettävien ministerikokousten päätelmät sekä myös asiaankuuluvat Euroopan parlamentin päätöslauselmat muodostavat, samalla kun noudatetaan oman sitoutumisen periaatetta, tämän asetuksen yleisen poliittisen kehyksen tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen ohjelmasuunnittelua ja täytäntöönpanoa varten.
2. Tämän asetuksen mukaisen unionin tuen ensisijaisia tavoitteita asetettaessa ja 2 artiklan 3 kohdassa kuvattua edistymistä arvioitaessa keskeisiä lähtökohtia ovat seuraavat: toimintasuunnitelmat ja muut vastaavat yhteisesti sovitut asiakirjat kuten kahdenvälisesti tai monenvälisesti, tapauksen mukaan itäisen kumppanuuden ja ENP:n eteläisen ulottuvuuden puitteissa, sovitut kumppanimaiden ja unionin assosiaatio-ohjelmat.
3. Jollei unionilla ja kumppanimailla ole 1 kohdassa tarkoitettuja sopimuksia, tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea voidaan antaa, kun sen katsotaan edistävän unionin poliittisten tavoitteiden saavuttamista, ja tuki on suunniteltava tällaisten tavoitteiden mukaisesti ottaen huomioon kyseisen maan tarpeet.
4 artikla
Eriyttäminen, kumppanuus ja osarahoitus
1. Jäljempänä olevan 6 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti kullekin kumppanimaalle annettava tämän asetuksen perusteella myönnettävä unionin tuki perustuu kannustimiin, ja se eriytetään muodoltaan ja määriltään ottaen huomioon kaikki seuraavat seikat, joista käyvät ilmi kumppanimaan
a)
tarpeet, käyttäen väestön ja kehitystason kaltaisia indikaattoreita;
b)
sitoutuminen keskinäisesti sovittujen poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten uudistustavoitteiden täytäntöönpanoon ja edistyminen siinä;
c)
sitoutuminen syvän ja kestävän demokratian rakentamiseen ja edistyminen siinä;
d)
kumppanuus unionin kanssa, mukaan lukien kumppanuuden tavoitetaso;
e)
vastaanottokyky ja tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen mahdollinen vaikutus.
Tällainen tuki otetaan huomioon 7 artiklassa tarkoitetuissa monivuotisissa ohjelmasuunnitteluasiakirjoissa.
2. Sen jälkeen kun 7 artiklassa mainitut ohjelmasuunnitteluasiakirjat on hyväksytty, ja rajoittamatta tämän artiklan 1 kohdassa mainittuja muita seikkoja, kumppanimaille tarjottu käytettävissä olevien resurssien osuus mukautetaan ensisijaisesti sen mukaan, miten ne ovat edistyneet syvän ja kestävän demokratian rakentamisessa ja lujittamisessa ja sovittujen poliittisten, taloudellisten ja sosiaalisten uudistustavoitteiden täytäntöönpanossa, kannustimiin perustuvan lähestymistavan mukaisesti.
Useita maita koskevien yleisohjelmien osalta tämä osuus määritetään sen mukaisesti, kuinka kumppanimaat ovat edistyneet syvän ja kestävän demokratian rakentamisessa, ottaen huomioon myös niiden edistyminen tämän tavoitteen saavuttamista edistävien sovittujen uudistustavoitteiden täytäntöönpanossa.
Kumppanimaiden edistymistä arvioidaan säännöllisesti ja erityisesti ENP:n edistymiskertomuksissa, joissa hahmotellaan suuntauksia aiempiin vuosiin verrattuna.
Tukea voidaan harkita uudelleen, jos ilmenee vakavaa tai jatkuvaa taantumista.
3. Kannustimiin perustuvaa lähestymistapaa ei sovelleta kansalaisyhteiskunnalle, ihmisten väliseen kanssakäymiseen, mukaan lukien paikallisviranomaisten välinen yhteistyö, annettavaan tukeen, ihmisoikeuksien parantamiseksi annettavaan tukeen eikä kriiseihin liittyviin tukitoimenpiteisiin. Tällaista tukea voidaan lisätä, jos ilmenee vakavaa tai jatkuvaa taantumista.
4. Tämän asetuksen mukaisesta kannustimiin perustuvasta lähestymistavasta käydään säännöllistä näkemysten vaihtoa Euroopan parlamentissa ja neuvostossa.
5. Periaatteena on, että tämän asetuksen perusteella myönnettävä unionin tuki vahvistetaan kumppanuussuhteessa edunsaajien kanssa. Kumppanuudessa on otettava tapauksesta riippuen seuraavat sidosryhmät mukaan unionin tuen valmisteluun, täytäntöönpanoon ja seurantaan:
a)
kansalliset ja paikalliset viranomaiset; ja
b)
kansalaisjärjestöt;
mukaan lukien neuvotteluin ja mahdollistamalla ajoissa asiaan kuuluvien tietojen saanti, jotta ne voivat osallistua prosessiin merkityksellisellä tavalla.
6. Periaatteena on, että kumppanimaat ja muut osallistuvat maat osarahoittavat tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea julkisilla varoilla, edunsaajilta saatavilla osuuksilla tai muista lähteistä saatavilla varoilla. Osarahoitusvaatimuksista voidaan luopua asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa ja jos se on tarpeen kansalaisyhteiskunnan ja valtiosta riippumattomien toimijoiden, erityisesti pienten kansalaisjärjestöjen, kehityksen tukemiseksi, rajoittamatta kuitenkaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU, Euratom) N:o 966/2012 (11) asetettujen muiden ehtojen noudattamista.
5 artikla
Johdonmukaisuus ja avunantajien toiminnan koordinointi
1. Pantaessa täytäntöön tätä asetusta on huolehdittava johdonmukaisuudesta unionin ulkoisen toiminnan kaikkien alojen kanssa sekä unionin muiden asiaankuuluvien politiikkojen kanssa. Tämän asetuksen perusteella rahoitettavien toimenpiteiden, myös niiden, joita Euroopan investointipankki (EIP) hallinnoi, on tässä tarkoituksessa perustuttava 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuihin yhteistyöasiakirjoihin sekä unionin etuihin, politiikan ensisijaisiin tavoitteisiin ja strategioihin. Toimenpiteissä on noudatettava sellaisten monenvälisten sopimusten ja kansainvälisten yleissopimusten mukaisia sitoumuksia, joiden osapuolia unioni ja kumppanimaat ovat.
2. Unionin, jäsenvaltioiden ja EIP:n on varmistettava johdonmukaisuus tämän asetuksen perusteella myönnettävän tuen sekä unionin, jäsenvaltioiden ja eurooppalaisten rahoituslaitosten antaman muun tuen välillä.
3. Tuen toimittamisen ja poliittisen vuoropuhelun tuloksellisuuden ja tehokkuuden parantamiseksi ja päällekkäisen rahoituksen estämiseksi unioni ja jäsenvaltiot koordinoivat omia tukiohjelmiaan ulkoisen tuen alalla vahvistettujen, toiminnan koordinoinnin vahvistamista ja toimintaperiaatteiden ja menettelyjen yhdenmukaistamista koskevien periaatteiden mukaisesti. Koordinointiin on sisällytettävä säännöllisiä neuvotteluja sekä tiivistä asiaankuuluvien tietojen vaihtoa tukiprosessin eri vaiheissa etenkin käytännön tasolla. Yhteistä ohjelmasuunnittelua toteutetaan aina, kun se on mahdollista ja asianmukaista. Jollei tämä ole mahdollista, harkitaan muita järjestelyjä, kuten delegoitua yhteistyötä ja järjestelyjen siirtoa, jotta varmistetaan mahdollisimman korkeatasoinen koordinointi.
Komissio raportoi jäsenvaltioiden kanssa tehtävästä yhteisestä ohjelmasuunnittelusta asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetussa väliarviointia koskevassa kertomuksessa ja sisällyttää siihen suosituksia, jos yhteinen ohjelmasuunnittelu ei ole täysin toteutunut.
4. Unioni toteuttaa yhdessä jäsenvaltioiden kanssa tarvittavat toimet, mukaan lukien neuvottelut ohjelmasuunnittelun aikaisessa vaiheessa, varmistaakseen täydentävyyden, asianmukaisen koordinoinnin ja yhteistyön monenvälisten ja alueellisten järjestöjen ja yksiköiden, kuten eurooppalaisten rahoituslaitosten, kansainvälisten rahoituslaitosten, Yhdistyneiden kansakuntien elinten, rahastojen ja ohjelmien, yksityisten ja poliittisten säätiöiden sekä unionin ulkopuolisten tuenantajien kanssa.
5. Jäljempänä 7 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetuissa asiakirjoissa on myös viitattava mahdollisimman laajasti unionin muiden avunantajien toimiin.
II OSASTO
ALUSTAVA OHJELMASUUNNITTELU JA VAROJEN KOHDENTAMINEN
6 artikla
Ohjelmien lajit
1. Tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen suunnittelussa käytetään seuraavia välineitä:
a)
kahdenväliset ohjelmat, jotka kattavat yhdelle kumppanimaalle annettavan unionin tuen;
b)
useita maita koskevat ohjelmat, joilla vastataan kaikille tai joillekin kumppanimaille yhteisiin haasteisiin itäisen kumppanuuden ja ENP:n eteläisen ulottuvuuden ensisijaisten tavoitteiden pohjalta ja ottamalla huomioon Välimeren unionin puitteissa tehdyn työn ja jotka koskevat pääasiassa kahden tai useamman kumppanimaan välistä koko alueen tai sen osan käsittävää yhteistyötä, mukaan lukien myös pohjoisen ulottuvuuden ja Mustanmeren synergian puitteissa. Venäjän federaatio voi osallistua tähän 1 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
c)
vähintään yhden jäsenvaltion ja vähintään yhden kumppanimaan ja/tai Venäjän federaation, jäljempänä ”muut rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvat maat”, välistä yhteistyötä koskevat rajatylittävän yhteistyön ohjelmat, jotka toteutetaan maiden yhteisenä rajana olevalla unionin ulkorajan osalla.
2. Tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen ensisijaiset tavoitteet esitetään liitteessä II.
3. Tämän asetuksen perusteella myönnettävä unionin tuki pannaan täytäntöön asetuksen (EU) N:o 236/2014 mukaisesti ja tämän asetuksen 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen ohjelmien osalta myös ENI:n rajatylittävän yhteistyön täytäntöönpanoa koskevia erityissäännöksiä käsittävien täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti tämän asetuksen 12 kohdassa tarkoitetuin tavoin.
7 artikla
Ohjelmasuunnittelu ja alustava varojen kohdentaminen yhtä maata ja useita maita koskeviin suuntaa-antaviin ohjelmiin
1. Yhtä maata koskevien ohjelmien alustavat määrärahat määritetään 4 artiklan 1 kohdassa esitettyjen kriteerien perusteella.
2. Niiden maiden osalta, joiden kanssa on tehty tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu asiakirja, hyväksytään kattava monivuotinen yhdistetty tukikehys asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Tuossa kehyksessä
a)
tarkastellaan edistymistä suhteessa poliittiseen kehykseen ja aiemmin sovittujen tavoitteiden saavuttamista sekä unionin ja kumppanimaan suhteiden tilannetta, mukaan lukien kumppanimaan ja unionin kumppanuuden tavoitetaso;
b)
asetetaan unionin antaman tuen tavoitteet ja ensisijaiset tavoitteet, jotka valitaan lähinnä tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuista asiakirjoista ja kumppanimaiden strategioista tai suunnitelmista, jos nuo strategiat ja suunnitelmat ovat yleisen poliittisen kehyksen mukaisia, ja joihin unionin säännöllinen arviointi on osoittanut tuen tarpeen;
c)
ilmoitetaan odotettavissa olevat tulokset;
d)
vahvistetaan rahoituksen suuntaa-antava taso ensisijaisiin tavoitteisiin jaoteltuna.
Kutakin yhdistettyä tukikehystä varten kohdennetut alustavat määrärahat ilmoitetaan vaihteluvälinä, jonka ylä- ja alarajan ero on enintään 20 prosenttia näistä määrärahoista.
Yhdistetyn tukikehyksen voimassaoloaika vastaa periaatteessa tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun asianomaisen asiakirjan voimassaoloaikaa.
3. Niiden maiden osalta, joiden kanssa ei ole tehty tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua asiakirjaa, hyväksytään kattava ohjelmasuunnitteluasiakirja, johon sisältyy strategia ja alustava monivuotinen ohjelma, asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Tässä asiakirjassa
a)
määritellään unionin toimintastrategia, jonka perustana ovat analyysi kyseisen maan tilanteesta ja sen suhteista unioniin ja kumppanimaiden strategiat tai suunnitelmat, jos nuo strategiat ja suunnitelmat ovat yleisen poliittisen kehyksen mukaisia;
b)
asetetaan unionin tuen ensisijaiset tavoitteet ja ensisijaiset tavoitteet;
c)
ilmoitetaan odotettavissa olevat tulokset; ja
d)
vahvistetaan rahoituksen suuntaa-antava taso ensisijaisiin tavoitteisiin jaoteltuna.
Alustavat määrärahat ilmoitetaan vaihteluvälinä, jonka ylä- ja alarajan ero on enintään 20 prosenttia näistä määrärahoista. Ohjelmasuunnitteluasiakirjalla on asianmukainen monivuotinen voimassaoloaika.
4. Useita maita koskevien ohjelmien osalta hyväksytään kattava ohjelmasuunnitteluasiakirja, johon sisältyy strategia ja alustava monivuotinen ohjelma, asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun tarkastelumenettelyn mukaisesti. Tässä asiakirjassa
a)
esitetään alueelle tai sen osaan suunnattavan unionin tuen tavoitteet ja ensisijaiset tavoitteet, jotka vastaavat soveltuvin osin itäisen kumppanuuden tai Välimeren unionin yhteydessä päätettyjä ensisijaisia tavoitteita;
b)
ilmoitetaan odotettavissa olevat tulokset; ja
c)
vahvistetaan rahoituksen suuntaa-antava taso ensisijaisiin tavoitteisiin jaoteltuna.
Useita maita koskevien ohjelmien alustavat määrärahat määritetään avoimien ja objektiivisten arviointiperusteiden nojalla.
Ohjelmasuunnitteluasiakirjalla on asianmukainen monivuotinen voimassaoloaika.
5. Yhdistettyjä tukikehysasiakirjoja tarkastellaan tarvittaessa uudelleen, myös asiaankuuluvien unionin määräaikaiskertomusten pohjalta ja ottaen huomioon kumppanimaiden kanssa tehtyjen sopimusten mukaisesti perustettujen yhteisten elinten työ, ja niitä voidaan tarkistaa asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Tämän artiklan 3 ja 4 kohdassa tarkoitettuja ohjelmasuunnitteluasiakirjoja tarkastellaan ohjelman puolivälissä tai tarvittaessa, ja niitä voidaan tarkistaa saman menettelyn mukaisesti.
6. Jotta helpotetaan 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun kannustimiin perustuvan lähestymistavan täytäntöönpanoa, noin 10 prosentin suuruinen määrä 17 artiklan 1 kohdassa säädetyistä ENI:n rahoituspuitteista osoitetaan sellaisiin useita maita koskeviin yleisohjelmiin, joilla täydennetään 7 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja maakohtaisia määrärahoja. Näiden yleisohjelmien perustamista koskevissa komission päätöksissä määritetään maat, jotka voivat saada määrärahoja, ja varsinaisista määrärahoista päätetään sen perusteella, miten maat ovat edistyneet syvän ja kestävän demokratian rakentamisessa ja tämän tavoitteen saavuttamista edistävien sovittujen uudistustavoitteiden täytäntöönpanossa.
7. Kun on välttämätöntä toteuttaa tuloksellisempia toimenpiteitä unionin ja kumppanimaiden yhteiseksi hyödyksi esimerkiksi ylikansallisen yhteistyön ja verkkoyhteyksien osa-alueella, tämän asetuksen perusteella myönnettävää rahoitusta voidaan yhdistää rahoitukseen, jota myönnetään muiden asiaankuuluvien unionin asetusten perusteella. Tällöin komissio päättää, mitä yhtä sääntökokonaisuutta täytäntöönpanoon sovelletaan.
8. Jäsenvaltiot otetaan mukaan ohjelmasuunnitteluun asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Ne jäsenvaltiot ja muut tuenantajat, jotka ovat sitoutuneet suunnittelemaan tukensa yhdessä unionin kanssa, otetaan erityisen tiiviisti mukaan. Niiden maksuosuudet voidaan myös tarvittaessa sisällyttää ohjelmasuunnitteluasiakirjoihin.
9. Jos jäsenvaltiot ja muut avunantajat ovat sitoutuneet suunnittelemaan tukensa yhdessä, yhdistetty tukikehys sekä 3 ja 4 kohdassa tarkoitetut ohjelmasuunnitteluasiakirjat voidaan korvata yhteisellä monivuotisella ohjelmasuunnitteluasiakirjalla, kunhan se täyttää mainituissa kohdissa asetetut vaatimukset.
10. Kriisitilanteissa tai demokratian, oikeusvaltioperiaatteen tai ihmisoikeuksien ja perusvapauksien ollessa uhattuna sekä luonnonkatastrofien tai ihmisten toimista johtuvien katastrofien yhteydessä voidaan suorittaa ohjelmasuunnitteluasiakirjojen tapauskohtainen uudelleentarkastelu. Tällaisen hätätilanteessa tehtävän uudelleentarkastelun yhteydessä on varmistettava, että johdonmukaisuus unionin politiikkojen, tämän asetuksen perusteella myönnettävän unionin tuen ja muista unionin ulkoisen toiminnan rahoitusvälineistä myönnettävän tuen välillä säilyy. Hätätilanteessa tehtävän uudelleentarkastelun seurauksena voidaan hyväksyä tarkistettuja ohjelmasuunnitteluasiakirjoja. Tällöin komissio lähettää tarkistetut ohjelmasuunnitteluasiakirjat Euroopan parlamentille ja neuvostolle tiedoksi kuukauden kuluessa niiden hyväksymisestä.
11. Kaikessa asetuksen (EU) N:o 236/2014 17 artiklassa tarkoitetun väliarviointia koskevan kertomuksen julkaisemisen jälkeisessä ohjelmasuunnittelussa tai ohjelmien uudelleentarkastelussa otetaan huomioon tuossa kertomuksessa esitetyt tulokset, havainnot ja päätelmät.
III OSASTO
RAJATYLITTÄVÄ YHTEISTYÖ
8 artikla
Maantieteellinen tukikelpoisuus
1. Edellä 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuja rajatylittävän yhteistyön ohjelmia voidaan perustaa
a)
maarajojen osalta sellaisia yhteisen tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistön (NUTS) 3 -tason tai vastaavia alueyksiköitä varten, jotka rajoittuvat jäsenvaltioiden ja muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden välisiin maarajoihin, rajoittamatta kuitenkaan niitä 9 artiklan 4 kohdan mukaisia mahdollisia mukautuksia, joita tarvitaan yhteistyötoiminnan johdonmukaisuuden ja jatkuvuuden varmistamiseksi;
b)
merirajojen osalta sellaisia NUTS 3 -tason tai vastaavia alueyksiköitä varten, jotka rajoittuvat jäsenvaltioiden ja muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden välisiin merirajoihin ja joiden välinen etäisyys on enintään 150 kilometriä, rajoittamatta kuitenkaan mahdollisia mukautuksia, joita tarvitaan yhteistyötoiminnan johdonmukaisuuden ja jatkuvuuden varmistamiseksi;
c)
merialueen ympärillä sellaisia NUTS 2 -tason tai vastaavia rannikkoalueiden alueyksiköitä varten, jotka rajoittuvat jäsenvaltioille ja muille rajatylittävään yhteistyöhön osallistuville maille yhteiseen merialueeseen.
2. Nykyisten yhteistyöjärjestelyjen jatkuvuuden varmistamiseksi ja muissa perustelluissa tapauksissa ohjelman tavoitteiden saavuttamisen edistämiseksi voidaan sallia, että alueyksiköt, jotka rajoittuvat 1 kohdassa tarkoitettuihin alueisiin, osallistuvat rajatylittävään yhteistyöhön. Edellytykset, joilla rajoittuvat alueyksiköt voivat osallistua yhteistyöhön, vahvistetaan yhteisissä toimintaohjelmissa.
3. Jäsenvaltioiden tai muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden merkittäviä yhteiskunta-, talous- ja kulttuurielämän keskuksia, jotka eivät rajoitu tukikelpoisiin alueyksiköihin, voidaan asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa ottaa mukaan sillä edellytyksellä, että tällainen osallistuminen edistää ohjelmasuunnitteluasiakirjassa vahvistettuja tavoitteita. Edellytykset, joilla tällaiset keskukset voivat osallistua yhteistyöhön, vahvistetaan yhteisissä toimintaohjelmissa.
4. Jos ohjelmat on perustettu 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, komissio voi yhteisymmärryksessä osallistujien kanssa ehdottaa, että maantieteellinen tukikelpoisuus ulotetaan koko NUTS 2 -tason alueyksikköön, jonka alueella NUTS 3 -tason alueyksikkö sijaitsee.
5. Rajatylittävässä yhteistyössä on pyrittävä johdonmukaisuuteen olemassa olevien ja tulevien makroaluestrategioiden tavoitteiden kanssa.
9 artikla
Ohjelmasuunnittelu ja varojen kohdentaminen rajatylittävää yhteistyötä varten
1. Ohjelmasuunnitteluasiakirja laaditaan siten, että siinä määritellään seuraavat:
a)
strategiset tavoitteet, joihin rajatylittävällä yhteistyöllä pyritään, sekä yhteistyön ensisijaiset tavoitteet ja odotettavissa olevat tulokset;
b)
luettelo perustettavista yhteisistä toimintaohjelmista;
c)
resurssien alustava jakautuminen 8 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen maa- ja merirajaohjelmien ja 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen merialueohjelmien välillä;
d)
kunkin yhteisen toimintaohjelman alustavat monivuotiset määrärahat;
e)
alueyksiköt, jotka ovat oikeutettuja osallistumaan kuhunkin yhteiseen toimintaohjelmaan, ja 8 artiklan 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitetut alueyksiköt ja keskukset;
f)
alustava määräraha, jolla tarvittaessa tuetaan monialaisia toimia valmiuksien luomiseksi, verkostoitumista ja kokemusten vaihtoa ohjelmien välillä;
g)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1299/2013 (12) nojalla vahvistetut sellaisten ylikansallisten ohjelmien maksuosuudet, joihin kumppanimaat ja/tai Venäjän federaatio osallistuvat.
Ohjelmasuunnitteluasiakirja kattaa seitsemän vuoden ajanjakson, ja komissio hyväksyy asiakirjan asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen. Sitä tarkastellaan ohjelmakauden puolivälissä tai tarvittaessa, ja sitä voidaan tarkistaa saman menettelyn mukaisesti.
2. Yhteisiä toimintaohjelmia osarahoitetaan EAKR:sta. EAKR:n maksuosuuden kokonaismäärä määritetään asetuksen (EU) N:o 1299/2013 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti. Tätä asetusta sovelletaan mainitun maksuosuuden käyttöön.
3. Asetuksella (EU) N:o 236/2014 perustetusta liittymistä valmistelevasta tukivälineestä (IPA II) voidaan osarahoittaa sellaisia yhteisiä toimintaohjelmia, joihin mainitun asetuksen liitteessä I luetellut edunsaajat osallistuvat. Tästä asetusta sovelletaan mainitun osarahoituksen käyttöön.
4. Varojen alustava kohdentaminen yhteisiin toimintaohjelmiin tehdään objektiivisin perustein, erityisesti 8 artiklan 1 kohdan a, b ja c alakohdassa määriteltyjen tukikelpoisten alueyksiköiden väestön perusteella. Alustavia määrärahoja määritettäessä voidaan tehdä mukautuksia, joissa otetaan huomioon tasapaino EAKR:n maksuosuuksien ja tämän asetuksen perusteella myönnettävistä määrärahoista tulevien maksuosuuksien välillä sekä muita yhteistyön intensiteettiin vaikuttavia tekijöitä, kuten raja-alueiden erityispiirteet ja niiden kyky hallinnoida ja vastaanottaa unionin tukea.
10 artikla
Yhteiset toimintaohjelmat
1. Rajatylittävää yhteistyötä toteutetaan monivuotisina yhteisinä toimintaohjelmina, jotka kattavat johonkin rajaan tai useamman rajan kokonaisuuteen liittyvän yhteistyön ja joihin kuuluu monivuotisia toimenpiteitä, jotka edistävät johdonmukaisesti asetettuja ensisijaisia tavoitteita ja jotka voidaan toteuttaa unionin tuella. Yhteisten toimintaohjelmien perustana on 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu ohjelmasuunnitteluasiakirja. Niissä on oltava tiivistetty kuvaus hallinto- ja valvontajärjestelmistä, jotka kattavat 11 artiklan 2 kohdassa ja 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut osatekijät.
2. Maa- ja merirajoihin liittyvät yhteiset toimintaohjelmat perustetaan kullakin rajalla tarkoituksenmukaisella aluetasolla, ja niissä on oltava mukana vähintään yhteen jäsenvaltioon ja vähintään yhteen muuhun rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvaan maahan kuuluvia alueyksikköjä.
3. Merialueista koskevat yhteiset toimintaohjelmat ovat monenvälisiä. Ne perustetaan tarkoituksenmukaisella aluetasolla, ja niissä on oltava mukana tukikelpoisia alueyksikköjä, jotka rajoittuvat useaan osallistuvaan maahan, joista vähintään yksi on jäsenvaltio ja yksi muu rajatylittävään yhteistyöhön osallistuva maa, kuuluvaan yhteiseen merialueeseen. Niihin voi sisältyä kahdenvälistä toimintaa, joka tukee yhden jäsenvaltion ja yhden muun rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvan maan yhteistyötä.
4. Osallistuvat maat tekevät yhdessä komissiolle ehdotuksia yhteisiksi toimintaohjelmiksi vuoden kuluessa 9 artiklassa tarkoitetun ohjelmasuunnitteluasiakirjan hyväksymisestä ja rajatylittävän yhteistyön toteuttamista koskevat erityissäännökset sisältävien täytäntöönpanosääntöjen hyväksymisen jälkeen. Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäännöissä asetetussa määräajassa erikseen kunkin yhteisen toimintaohjelman arvioituaan, että se on tämän asetuksen, ohjelmasuunnitteluasiakirjan ja täytäntöönpanosääntöjen mukainen. Komissio antaa yhteiset toimintaohjelmat Euroopan parlamentille ja jäsenvaltioille tiedoksi kuukauden kuluessa näiden ohjelmien hyväksymisestä.
5. Muiden kuin jäsenvaltioiden tai muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden alueita, jotka rajoittuvat 8 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa määriteltyyn tukikelpoiseen alueeseen tai yhteiseen merialueeseen, jolle perustetaan yhteinen toimintaohjelma, voidaan ottaa mukaan yhteiseen toimintaohjelmaan, ja ne voivat saada tämän asetuksen perusteella myönnettävää unionin tukea 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa ohjelmasuunnitteluasiakirjassa asetetuin edellytyksin.
6. Komission ja osallistuvien maiden on toteutettava asianmukaiset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että tämän asetuksen nojalla perustetut rajatylittävän yhteistyön ohjelmat, erityisesti merialueita koskevat, ja asetuksen (EU) N:o 1299/2013 nojalla perustetut ylikansalliset yhteistyöohjelmat, joiden maantieteellinen soveltamisala on osittain päällekkäinen, ovat kaikilta osin toisiaan täydentäviä ja tukevia.
7. Yhteisiä toimintaohjelmia voidaan tarkistaa osallistuvien maiden tai komission aloitteesta esimerkiksi seuraavista syistä:
a)
yhteistyön ensisijaisten tavoitteiden muuttuminen tai sosiaalis-taloudellinen kehitys;
b)
asianomaisten toimenpiteiden toteuttamisesta saadut kokemukset sekä seurannan ja arvioinnin tulokset;
c)
tarve mukauttaa käytettävissä olevien varojen määriä ja kohdentaa resursseja uudelleen.
8. Komissio tekee viimeistään yhteisten toimintaohjelmien hyväksymisvuotta seuraavan kalenterivuoden päättyessä rahoitussopimuksen muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden kanssa. Tuohon rahoitussopimukseen sisältyvät määräykset, jotka ovat tarpeen yhteisen toimintaohjelman toteuttamiseksi, ja muut osallistuvat maat ja 12 artiklan 2 kohdan c alakohdassa mainittu hallintoviranomainen tai hallintoviranomaisen sijaintimaa voivat allekirjoittaa sen.
Tarvittaessa tehdään osallistuvien maiden ja hallintoviranomaisen välinen esimerkiksi yhteisymmärryspöytäkirjan muodossa oleva sopimus, jossa määrätään rahoitusta koskevat vastuut ja asianomaisten maiden ohjelmakohtaiset täytäntöönpanosäännöt, niiden hallinto ja hallinnolliset tehtävät ja -vastuut mukaan lukien.
9. Useamman kuin yhden muun rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvan maan yhteinen toimintaohjelma perustetaan, jos vähintään yksi muu rajatylittävään yhteistyöhön osallistuva maa allekirjoittaa rahoitussopimuksen. Muut perustetun ohjelman soveltamisalaan kuuluvat rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvat maat voivat liittyä ohjelmaan milloin tahansa allekirjoittamalla rahoitussopimuksen.
10. Jos osallistuva maa sitoutuu osarahoittamaan yhteistä toimintaohjelmaa, osarahoituksen auditointia, antamista, käyttöä ja seurantaa koskevat järjestelyt ja tarvittavat takeet selvennetään kyseisessä ohjelmassa. Kaikkien osallistuvien maiden ja yhteisen toimintaohjelman hallintoviranomaisen tai hallintoviranomaisen sijaintimaan on allekirjoitettava ohjelmaan liittyvä rahoitussopimus.
11. Yhteisissä toimintaohjelmissa voidaan myös määrätä rahoitusosuus, joka suoritetaan sellaisista rahoitusvälineistä ja sellaisiin rahoitusvälineisiin, joihin voidaan yhdistää avustuksia, tällaisten välineiden sääntöjä noudattaen ja edellyttäen, että näin voidaan myötävaikuttaa näiden ohjelmien ensisijaisten tavoitteiden saavuttamiseen.
12. Kumppanuuden periaatetta noudattaen osallistuvat maat ja tarvittaessa niiden paikallisviranomaiset valitsevat yhdessä unionin tukea saavat toimet, joiden on oltava yhteisen toimintaohjelman ensisijaisten tavoitteiden ja toimenpiteiden mukaisia.
13. Erityisissä ja asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa, joissa
a)
yhteistä toimintaohjelmaa ei voida esittää komissiolle osallistuvien maiden välisiin tai unionin ja muun rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvan maan välisiin suhteisiin liittyvien ongelmien vuoksi;
b)
yhteistä toimintaohjelmaa ei voida toteuttaa osallistuvien maiden välisiin suhteisiin liittyvien ongelmien takia;
c)
osallistuvat maat eivät ole viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2017 toimittaneet komissiolle yhteistä toimintaohjelmaa; tai
d)
yksikään muu rajatylittävään yhteistyöhön osallistuva maa ei ole allekirjoittanut rahoitussopimusta ohjelman hyväksymistä seuraavan vuoden loppuun mennessä;
komissio toteuttaa asianomaisten jäsenvaltioiden kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen tarpeelliset toimenpiteet, jotta kyseinen yksi tai useampi jäsenvaltio voi käyttää EAKRn rahoitusta yhteiseen toimintaohjelmaan asetuksen (EU) N:o 1299/2013 4 artiklan 7 ja 8 kohdan mukaisesti.
14. Useamman kuin yhden varainhoitovuoden aikana toteutettavia, rajatylittävään yhteistyöhön liittyviä toimia tai ohjelmia koskevat talousarviositoumukset voidaan jakaa vuosieriin useiden vuosien ajalle.
11 artikla
Yhteisten toimintaohjelmien hallinnointi
1. Yhteiset toimintaohjelmat toteutetaan yleensä jäsenvaltioiden kanssa yhteistyössä hallinnoituina. Osallistuvat maat voivat kuitenkin ehdottaa välillisesti hallinnoitua täytäntöönpanoa asetuksessa (EU, Euratom) N:o 966/2012 luetellun yksikön toimesta ja tämän asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen täytäntöönpanosääntöjen mukaisesti.
2. Komissio varmistaa käytettävissä olevien tietojen perusteella, että jäsenvaltio, jos kyseessä on yhteistyössä tapahtuva hallinnointi, tai muu rajatylittävään yhteistyöhön osallistuva maa tai kansainvälinen järjestö, jos kyseessä on välillinen hallinnointi, on perustanut ja ottanut käyttöön asetuksen (EU, Euratom) N:o 966/2012, tämän asetuksen ja tämän asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen täytäntöönpanosääntöjen mukaiset hallinnointi- ja valvontajärjestelmät.
Asianomaisten jäsenvaltioiden, muiden rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvien maiden ja asianomaisten kansainvälisten järjestöjen on varmistettava, että niiden hallinto- ja valvontajärjestelmä toimii tehokkaasti, että rahoitustoimet ovat laillisia ja asianmukaisia ja että varojen hallinnoinnissa noudatetaan moitteettoman varainhoidon periaatetta. Ne vastaavat ohjelmien hallinnoinnista ja valvonnasta.
Komissio voi pyytää asianomaista jäsenvaltiota tai muuta rajatylittävään yhteistyöhön osallistuvaa maata taikka asianomaista kansainvälistä järjestöä tutkimaan komissiolle esitetyn kantelun, joka koskee tämän osaston perusteella tuettujen toimien valintaa tai toteuttamista taikka hallinto- ja valvontajärjestelmän toimintaa.
3. Jotta yhteisissä toimintaohjelmissa voidaan valmistautua riittävällä tavalla täytäntöönpanoon, menot, jotka ovat aiheutuneet sen jälkeen, kun yhteinen toimintaohjelma on toimitettu komissiolle, ovat tukikelpoisia 1 päivästä tammikuuta 2014.
4. Jos tukikelpoisuutta rajoitetaan asetuksen (EU) N:o 236/2014 8 artiklan 7 kohdan mukaisesti, tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla yksiköllä, joka voi käynnistää ehdotus- ja tarjouspyyntöjä, on asetuksen (EU) N:o 236/2014 8 artiklan 2 kohdan ja 9 artiklan 3 kohdan mukaisesti oikeus hyväksyä tarjoajiksi hakijoita ja ehdokkaita muista kuin tukikelpoisista maista tai hyväksymään tavaroita tällaisista maista.
12 artikla
Rajatylittävän yhteistyön täytäntöönpanosäännöt
1. Tätä osastoa koskevat täytäntöönpanosäännöt hyväksytään asetuksen (EU) N:o 236/2014 16 artiklan 3 kohdassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
2. Täytäntöönpanosäännöissä on yksityiskohtaiset määräykset muun muassa seuraavista:
a)
osarahoituksen määrä ja menetelmät;
b)
yhteisten toimintaohjelmien sisältö, laadinta, muuttaminen ja sulkeminen;
c)
ohjelman rakenteiden, kuten yhteisen seurantakomitean sekä hallintoviranomaisen ja sen yhteisen teknisen sihteeristön, asema ja tehtävä, mukaan lukien niiden asema, tosiasiallinen määrittäminen, vastuuvelvollisuus ja vastuu, hallinnointi- ja valvontajärjestelmien kuvaus sekä unionin tuen teknistä hallinnointia ja varainhoitoa koskevat edellytykset, mukaan lukien menojen tukikelpoisuus;
d)
takaisinperintämenettelyt kaikissa osallistuvissa maissa;
e)
seuranta ja arviointi;
f)
näkyvyys ja tiedotustoimet;
g)
asetuksen (EU) N:o 236/2014 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu yhteistyössä suoritettava ja välillinen hallinnointi.
IV OSASTO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
13 artikla
Säädösvallan siirto
Siirretään komissiolle valta antaa 14 artiklan mukaisesti delegoituja säädöksiä, joilla muutetaan liitettä II. Komissio antaa erityisesti väliarviointia koskevan kertomuksen julkaisemisen jälkeen ja tuohon kertomukseen sisältyvien suositusten perusteella viimeistään 31 päivänä maaliskuuta 2018 delegoidun säädöksen, jolla muutetaan tämän asetuksen liitettä II.
14 artikla
Siirretyn säädösvallan käyttäminen
1. Komissiolle siirrettyä valtaa antaa delegoituja säädöksiä koskevat tässä artiklassa säädetyt edellytykset.
2. Siirretään 13 artiklassa tarkoitettu valta antaa delegoituja säädöksiä komissiolle 31 päivään joulukuuta 2020.
3. Euroopan parlamentti tai neuvosto voi milloin tahansa peruuttaa 13 artiklassa tarkoitetun säädösvallan siirron. Peruuttamispäätöksellä lopetetaan tuossa päätöksessä mainittu säädösvallan siirto. Peruuttaminen tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona sitä koskeva päätös julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä, tai jonakin myöhempänä, kyseisessä päätöksessä mainittuna päivänä. Peruuttamispäätös ei vaikuta jo voimassa olevien delegoitujen säädösten pätevyyteen.
4. Heti kun komissio on antanut delegoidun säädöksen, komissio antaa sen tiedoksi yhtäaikaisesti Euroopan parlamentille ja neuvostolle.
5. Edellä olevan 13 artiklan nojalla annettu delegoitu säädös tulee voimaan ainoastaan, jos Euroopan parlamentti tai neuvosto ei ole kahden kuukauden kuluessa siitä, kun asianomainen säädös on annettu tiedoksi Euroopan parlamentille ja neuvostolle, ilmaissut vastustavansa sitä tai jos sekä Euroopan parlamentti että neuvosto ovat ennen mainitun määräajan päättymistä ilmoittaneet komissiolle, että ne eivät vastusta säädöstä. Euroopan parlamentin tai neuvoston aloitteesta tätä määräaikaa jatketaan kahdella kuukaudella.
15 artikla
Komitea
Komissiota avustaa Euroopan naapuruusvälinettä käsittelevä komitea. Komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.
16 artikla
Muun kuin 1 artiklan soveltamisalaan kuuluvan kolmannen maan osallistuminen
1. Komissio voi asianmukaisesti perustelluissa olosuhteissa sekä unionin rahoituksen johdonmukaisuuden ja tuloksellisuuden varmistamiseksi taikka alueellisen tai alueiden välisen yhteistyön edistämiseksi päättää ulottaa tiettyjen toimien tukikelpoisuuden asetuksen (EU) N:o 236/2014 2 artiklan mukaisesti tapauskohtaisesti sellaisiin maihin ja alueisiin, jotka eivät muutoin olisi oikeutettuja rahoitukseen.
Kyseisten maiden ja alueiden luonnolliset ja oikeushenkilöt voivat osallistua tällaisten toimien toteuttamista koskeviin menettelyihin, rajoittamatta kuitenkaan asetuksen (EU) N:o 236/2014 8 artiklan 1 kohdan soveltamista.
2. Tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut mahdollisuudet voidaan antaa 7 artiklassa tarkoitetuissa ohjelmasuunnitteluasiakirjoissa.
17 artikla
Rahoituspuitteet
1. Rahoituspuitteet tämän asetuksen täytäntöönpanoa varten kaudella 2014-2020 ovat 15 432 634 000 euroa nykyhintoina. Enintään 5 prosenttia rahoituspuitteiden mukaisesta määrästä osoitetaan 6 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuille rajatylittävän yhteistyön ohjelmille.
2. Euroopan parlamentti ja neuvosto hyväksyvät vuotuiset määrärahat monivuotisen rahoituskehyksen rajoissa.
3. Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1288/2013 (13) 18 artiklan 4 kohdan mukaisesti ulkoisen toiminnan rahoitusvälineistä eli Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 233/2014 (14) perustetusta kehitysyhteistyövälineestä, ENI:stä, asetuksella (EU) N:o 231/2014 perustetusta liittymistä valmistelevasta tukivälineestä (IPA II) sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 234/2014 (15) perustetusta kumppanuusvälineestä osoitetaan 1 680 000 000 euron alustava määrä toimiin, jotka koskevat oppimisliikkuvuutta asetuksessa (EU) N:o 1288/2013 tarkoitettuihin kumppanimaihin tai tällaisista kumppanimaista, sekä yhteistyöhön tai poliittiseen vuoropuheluun näiden maiden viranomaisten, laitosten ja organisaatioiden kanssa. Näiden varojen käyttöön sovelletaan asetusta (EU) N:o 1288/2013.
Rahoitus asetetaan käyttöön kahtena monivuotisena määrärahakokonaisuutena, joista ensimmäinen kattaa ensimmäiset neljä vuotta ja toinen loput kolme vuotta. Tämä määräraha otetaan huomioon tässä asetuksessa säädetyssä alustavassa monivuotisessa ohjelmasuunnittelussa kyseisten maiden osalta kartoitettujen tarpeiden ja ensisijaisten tavoitteiden mukaan. Määrärahoja voidaan tarkistaa merkittävien ennakoimattomien olosuhteiden tai merkittävien poliittisten muutosten johdosta unionin ulkoisen toiminnan ensisijaisten tavoitteiden mukaisesti.
18 artikla
Euroopan ulkosuhdehallinto
Tätä asetusta sovelletaan päätöksen 2010/427/EU mukaisesti.
19 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2014 alkaen 31 päivään joulukuuta 2020.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Strasbourgissa 11 päivänä maaliskuuta 2014.