ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. července 2013
týkající se státní podpory SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (posunutí platby za dávky na mléko v Itálii)
(oznámeno pod číslem C(2013) 4046)
(Pouze italské znění je závazné)
(2013/665/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co se Komise dozvěděla, že dne 27. února 2011 vstoupil v platnost zákon, kterým se uzákonil vládní dekret (decreto legge) č. 225 ze dne 29. prosince 2010, jenž umožňuje posunutí platby splátky dávek na mléko splatných italskými producenty mléka v souladu se splátkovým kalendářem schváleným rozhodnutím Rady 2003/530/ES ze dne 16. července 2003 o slučitelnosti podpory, kterou má Italská republika v úmyslu poskytnout svým producentům mléka, se společným trhem (1), (2), požádala italské orgány dopisem ze dne 17. března 2011 o doplňující informace ohledně dotčené zprávy.
(2)
Dopisem ze dne 24. června 2011 zaevidovaným dne 29. června 2011 italské orgány předaly Komisi požadované doplňující informace.
(3)
Faxem ze dne 14. října 2011 útvary Komise poté, co přezkoumaly doplňující informace poskytnuté italskými orgány, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že výše uvedené posunutí platby bylo provedeno, aniž by bylo předem Komisi oznámeno a Komisí schváleno, oznámily orgánům otevření spisu o neoznámené podpoře, kterému bylo přiřazeno číslo SA.33726 (2011/NN).
(4)
Dopisem ze dne 11. ledna 2012 Komise informovala Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného posunutí platby a splátkového kalendáře schváleného rozhodnutím 2003/530/ES, do kterého se doplňuje uvedené posunutí, jež představuje novou podporu [(podpora SA.33726 (11/C)]), a vyzvala italské orgány, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložily své připomínky k zahájení řízení.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k dotčené podpoře.
(6)
Komise obdržela připomínky zúčastněných třetích stran, které předala Itálii, a poskytla jí příležitost se k nim vyjádřit.
(7)
E-mailem ze dne 13. února 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi dopis italských orgánů s žádostí o prodloužení lhůty pro podání připomínek k zahájení řízení o dva měsíce. Faxem ze dne 21. února 2012 bylo uvedené žádosti o prodloužení vyhověno.
(8)
E-maily ze dne 26. dubna 2012 a ze dne 27. dubna 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi odpověď italských orgánů k zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(9)
K připomínkám zúčastněných stran se italské orgány nijak nevyjádřily.
II. POPIS
(10)
V článku 1 rozhodnutí 2003/530/ES se uvádí:
„Podpora plánovaná Italskou republikou ve prospěch producentů mléka, v jejímž rámci Itálie uhradí Společenství dlužnou částku v souvislosti s doplňkovou dávkou na mléko a mléčné produkty za hospodářské roky 1995/96 až 2001/02 namísto producentů a v jejímž rámci Itálie umožní svým producentům vyrovnat dluhy prostřednictvím bezúročného posunutí platby v průběhu několika let, se výjimečně považuje za slučitelnou se společným trhem, a to pod podmínkou, že:
-
splacení se uskuteční v plné výši v konstantních ročních splátkách,
-
nebude překročena čtrnáctiletá lhůta splatnosti počínající dnem 1. ledna 2004.“
(11)
Zákonem č. 10/2011 byl do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 doplněn odstavec 12k, který posouvá platbu splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 na 30. června 2011. Náklady na posunutí splatnosti se zahrnou do celkově přidělené částky ve výši pěti milionů EUR určené pro různé účely.
(12)
Ve svém dopise ze dne 24. června 2011 italské orgány upřesnily, že grantový ekvivalent tohoto opatření bude zahrnut do režimu podpory de minimis stanoveného pro Itálii nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES (4) na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (5).
III. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(13)
Komise zahájila řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy z těchto důvodů:
-
italské orgány projevily svůj záměr zahrnout grantový ekvivalent dotčeného posunutí platby do režimu „de minimis“ stanoveného nařízením (ES) č. 1535/2007. Avšak nejen že použitelnost uvedeného nařízení byla právně sporná, neboť italské orgány neposkytly žádné podrobnosti o dodržování stropů jednotlivých podpor nebo podpory na členský stát jako celek stanovených nařízením, ale toto nařízení navíc zakazuje udělování podpor de minimis, které by při kumulaci s jinými státními podporami znamenaly překročení maximální povolené výše státní podpory. Jelikož podpora schválená Radou představovala maximální podporu, kterou mohla Itálie svým producentům mléka poskytnout, zahrnutí grantového ekvivalentu posunutí platby do režimu de minimis má za následek překročení maximální výše podpory schválené Radou,
-
z toho tedy vyplývá, že Komise nemohla vyloučit existenci prvku podpory v posunutí platby (kdy toto posunutí představuje ekvivalent bezúročného úvěru, dále jen „související podpora“), a italské orgány nepředaly žádné informace, které by umožňovaly odůvodnění podpory na základě použitelných předpisů týkajících se státních podpor v odvětví zemědělství (pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013) (6),
-
posunutí plateb má za následek porušení rozhodnutí 2003/530/ES (neboť již není dodržena jedna z jeho podmínek - konstantnost ročních splátek), a celý splátkový režim tedy mění, ve vztahu k těm, kdo posunutí využili, v novou podporu (neboť nespadá do rámce rozhodnutí 2003/530/ES), která zjevně není podle žádného z ustanovení výše uvedených pokynů přípustná.
IV. PŘIPOMÍNKY ITALSKÝCH ORGÁNŮ K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO ŘÍZENÍ
(14)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 se italské orgány zaměřily především na použití splátkového režimu plateb dávky na mléko schváleného rozhodnutím 2003/530/ES. Podle italských orgánů využívá tento režim 11 271 příjemců. Z nich 9 965 (tj. 88,41 % z celkového počtu) zaplatilo splátku dávek splatnou ke dni 31. prosince 2010 včas, 1 291 využilo posunutí platby a 15 příjemců neprovedlo žádnou platbu, což mělo za následek jejich vyloučení ze splátkového programu.
(15)
Italské orgány dále upřesnily, že pro výpočet grantového ekvivalentu podpor obdržených příjemci v rámci posunutí platby byly zohledněny úroky za období od 1. ledna 2011 do data skutečného uhrazení splátky, na kterou se posunutí vztahuje, při použití tříměsíční sazby Euribor ke dni 1. října 2010 zvýšené o 100 bazických bodů (1,942 %). Dosažené výsledky ukazují, že grantový ekvivalent posunutí platby se pohybuje v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR a že z 1 291 příjemců, kteří využili posunutí platby, jich 1 187 obdrželo podporu ve výši méně než 100,00 EUR. Podle italských orgánů tyto číselné údaje ukazují, že posunutí platby podle zákona č. 10/2011 neohrozilo řádný průběh splátkového programu, který je i nadále v souladu s obsahem rozhodnutí 2003/530/ES, jak prokazuje skutečnost, že posunutí platby využilo pouze 11,45 % producentů účastnících se dotčeného programu.
(16)
Z výše uvedených důvodů italské orgány potvrzují, že jak bylo uvedeno v dopise ze dne 24. června 2011 (viz bod 13), přiznané posunutí platby splátky dávek představuje podporu de minimis. Italské orgány také dodávají, že ověřily dodržování (v absolutních údajích) stropu jednotlivé podpory podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007 a rovněž stropu ve výši 320 505 000 EUR za tříleté rozpočtové období stanoveného pro Itálii týmž nařízením a že grantový ekvivalent posunutí platby ve skutečnosti činí celkem 50 877,41 EUR. V současné době italské orgány ověřují, zda byly tyto stropy dodrženy s přihlédnutím k dalším podporám de minimis poskytnutým v rozpočtových letech 2009, 2010 a 2011.
(17)
Pokud jde o postoj Komise, podle něhož podpora schválená rozhodnutím 2003/530/ES musí být pro svou povahu a pro svůj mimořádný charakter považována za jedinou maximální podporu, kterou nelze kumulovat s žádným jiným druhem zásahu, italské orgány především zdůrazňují, že dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly Radu k tomu, aby dotčenou podporu považovala za slučitelnou s článkem 107 Smlouvy, pokud budou dodrženy určité podmínky. Italské orgány dále zdůrazňují, že z provedených kontrol vyplývá, že splátkový program je v souladu s ustanoveními rozhodnutí 2003/530/ES, neboť s výjimkou patnácti producentů, kteří již byli z programu vyloučeni, všichni producenti uhradili sedm splátek. Podle jejich názoru mimořádný charakter okolností, které vedly k přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, sám o sobě nepředstavuje prvek, který vylučuje možnost, aby příjemci podpory schválené Radou využívali veškerých dalších výhod: Smlouva se pouze dovolává zmíněných mimořádných okolností, aniž by stanovila omezení s ohledem na povahu nebo způsob provádění schválených podpor, a výjimku z článku 107 a z nařízení podle článku 109 Smlouvy pouze podmiňuje přijetím jednomyslného rozhodnutí Rady. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(18)
Podle italských orgánů navíc posunutí platby přestavuje podporu de minimis, a musí být proto posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké dotčené částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(19)
Italské orgány konečně připomínají, že ministerský dekret ze dne 30. července 2003, kterým se provádí rozhodnutí Rady, stanoví, že subjekty zapojené do splátkového programu se závazně zříkají jakéhokoli sporu v souvislosti s platbou splatných dávek a že dlužníci, kteří platby neprovedou, budou z programu vyloučeni. Podle italských orgánů má tato podmínka za následek zahájení postupů vymáhání, které producenty přimějí k tomu, aby se obrátili na soud. Bylo by tedy rozumné vyhnout se sporům kvůli navracení směšně malých částek v rámci operací, jejichž náklady by byly vyšší než částky, které mají být navráceny. V této souvislosti odkazují italské orgány na čl. 32 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (7), podle kterého mohou v náležitě odůvodněných případech členské státy rozhodnout, že nebudou ve zpětném získávání pokračovat, pokud jsou vynaložené a odhadované náklady na zpětné získávání vyšší než částka, která má být získána zpět. Podle nich by toto ustanovení mělo být analogicky použito i v daném případě. Každopádně obdobné ustanovení je obsaženo také v čl. 25 odst. 4 zákona č. 289/2002 (finanční zákon z roku 2003), podle něhož je 12 EUR považováno za částku malé výše, která nepodléhá vymáhání. Z příjemců, kteří posunutí platby využili, jich 559 obdrželo podporu nižší, než je uvedená částka.
(20)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány poskytly seznam příjemců, kteří využili posunutí platby, a částky podpory, kterou každý z těchto příjemců obdržel.
V. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(21)
Dne 7. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od jedné ze zúčastněných třetích stran.
(22)
V těchto připomínkách chce zúčastněná strana v zásadě vědět, proč Komise omezila zahájení řízení na posunutí platby podle zákona č. 10/2011 a nevztáhla jej na ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010, který stanoví posunutí platby jedné ze splátek, které mají být uhrazeny v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, a vyzývá Komisi, aby postupovala v tomto smyslu. V této souvislosti uvedená zúčastněná strana připomíná, že podnět týkající se ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010 byl již Komisi předložen a Komisí odložen.
(23)
Dne 10. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(24)
V těchto připomínkách zúčastněná strana Komisi upozorňuje na ustanovení čl. 1 odst. 4 vládního dekretu č. 16/2012, který v případě podniků v ekonomických obtížích dlužníkovi umožňuje rozdělit platbu splatných částek do konstantních splátek. Tato zúčastněná strana Komisi žádá, aby zasáhla a konstatovala neslučitelnost uvedených ustanovení s vnitřním trhem.
(25)
Dne 14. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(26)
Rovněž tato zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách odkazuje na vládní dekret č. 16/2012 a zdůrazňuje nerovnost zacházení, která podle ní existuje mezi chovateli, a také přesnost údajů použitých agenturou AGEA (Agentura pro poskytování podpor v oblasti zemědělství - italská platební agentura) pro výpočet doplňkové dávky.
VI. POSOUZENÍ
VI.1. Existence podpory
(27)
Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(28)
Dotčené opatření, tj. podpora související s posunutím platby (poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - viz bod 13 druhá odrážka), ale také nová podpora vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES (nezaplacené úroky z již uhrazených ročních splátek a jistina a dosud nezaplacené úroky ze zbývajících ročních splátek až do ukončení splátkového kalendáře, tedy do 31. prosince 2017) (nová podpora - viz bod 13 třetí odrážka) odpovídá této definici:
(29)
Podpora je přičitatelná státu, protože vychází z vnitrostátního zákona; je financována z veřejných prostředků v tom smyslu, že italský stát se tím, že schválil posunutí platby roční splátky stanovené rozhodnutím 2003/530/ES a tímto posunutím vytvořil novou podporu, v určitém časovém období připravil o částku, kterou mohl využít pro jiné účely.
(30)
Podpora zvýhodňuje určité podniky, zejména zemědělské podniky produkující mléko.
(31)
S ohledem na italskou pozici na trhu může podpora ovlivnit obchod (8).
(32)
Podpora by mohla narušit hospodářskou soutěž, neboť podniky, které ji přijaly, získaly ve skutečnosti výhodu (posunutí není úročeno, a odpovídá tedy úvěru s nulovou úrokovou sazbou), kterou by za běžných tržních podmínek nezískaly a díky níž se v porovnání s podniky, které tuto výhodu neměly, dostaly z hlediska hospodářské soutěže do zajímavější pozice (9).
(33)
Nicméně s ohledem na doplňující informace poskytnuté italskými orgány v reakci na zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy je zapotřebí ověřit, zda dotčené opatření může spadat do režimu de minimis v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007, a zda tedy nemusí být považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(34)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány prokázaly, že úroky spojené s posunutím platby se pohybují v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR. Italské orgány dále upřesnily, že ověření neprokázalo překročení stropu stanoveného pro Itálii za tříleté rozpočtové období, ale že musí ještě ověřit, zda existuje riziko překročení stropu jednotlivé podpory v případě kumulace podpor de minimis za rozpočtová období 2009, 2010 a 2011.
(35)
Komise může s jistotou konstatovat, že výše úroků souvisejících s posunutím plateb, pokud jsou uvažovány samostatně, nepřekračuje částku 7 500 EUR stanovenou v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007, a bere na vědomí skutečnost, že celková výše podpor poskytnutých formou posunutí platby, tj. 50 877,41 EUR, neměla za následek překročení stropu 320 505 000 EUR stanoveného pro Itálii v příloze uvedeného nařízení. Komise však nemá k dispozici žádný nový důkaz o tom, že strop jednotlivé podpory ve výši 7 500 EUR nebyl v žádném případě překročen, pokud se započítají také všechny podpory de minimis obdržené stejným příjemcem v kterémkoli tříletém rozpočtovém období, neboť od 26. dubna 2012 Komise od italských orgánů, které v tomto smyslu prováděly ověření, již neobdržela žádné informace. Komise proto nemůže dospět k závěru, že výše uvedený strop jednotlivé podpory byl ve všech případech dodržen, tím spíše, že Komise musí také přihlížet k nové podpoře vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES. Komise skutečně musí dotčené opatření (podporu související s posunutím platby - poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - a novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES) komplexně přezkoumat: posunutí platby využil značný počet příjemců (více než 1 250) a částka podpory zahrnuje také část jistiny (odpovídající ročním splátkám, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017) s úroky, čímž významně přesahuje úroky související s posunutím platby použité italskými orgány na podporu své argumentace.
(36)
Navíc čl. 3 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 1535/2007 stanoví, že „podporu de minimis nelze kumulovat se státní podporou na tytéž způsobilé výdaje, pokud v důsledku této kumulace míra podpory přesahuje úroveň stanovenou právními předpisy Společenství za zvláštních okolností každého případu“.
(37)
V tomto ohledu již Komise při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy uvedla, že posunutí platby je nutné přičlenit k podpoře schválené Radou, kterou je třeba v této souvislosti považovat za přípustný strop.
(38)
Italské orgány se také domnívají, že posunutí platby musí být posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(39)
Komise tento postoj nesdílí. Je totiž jasné, že posunutí platby je přímo spojené se splácením, jehož splátkový kalendář byl podrobně stanoven rozhodnutím 2003/530/ES, kde se v čl. 1 odst. 1 první odrážce jasně uvádí, že splacení se musí uskutečnit v plné výši v konstantních ročních splátkách. Nelze se tedy domnívat, že posunutí nemá žádnou souvislost se splátkovým kalendářem zavedeným rozhodnutím 2003/530/ES.
(40)
Italské orgány dále popírají skutečnost, že podpora schválená Radou je maximální částkou, která může být producentům mléka poskytnuta. Podle nich dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly ke schválení splátkového kalendáře plateb, ale mimořádný charakter těchto okolností sám o sobě nepředstavuje faktor vylučující jakoukoli možnost, aby příjemci obdrželi jakoukoli další podporu, neboť Smlouva pouze zmiňuje mimořádné okolnosti, aniž by kladla omezení týkající se povahy a způsobů použití schválených podpor. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(41)
Komise nemůže sdílet názor vyjádřený italskými orgány. Je sice pravdou, že Smlouva v čl. 108 odst. 2 třetím pododstavci stanoví, že „Rada může […] jednomyslně rozhodnout, že podpora […] má být […] považována za slučitelnou s vnitřním trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti“ a bod 8 odůvodnění rozhodnutí 2003/530/ES uvádí, že „[…] se uznává existence mimořádných okolností, které […] opravňují považovat podporu […] za slučitelnou se společnou organizací trhů“, nic to však nemění na tom, že Rada ve výroku rozhodnutí stanovila, že podporu lze pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem „mimořádně“ a bez „přihlédnutí k mimořádným okolnostem“. Výraz „mimořádně“ jasně naznačuje, že Rada chtěla oznámit poskytnutí podpory a přiznat jí jedinečný charakter navzdory existenci mimořádných okolností podle bodu 8 odůvodnění a že odkaz na jednomyslnost italských orgánů, pokud může skutečně prokázat mimořádný postup, nemůže zpochybnit jedinečný charakter podpory vymezený v rozhodnutí.
(42)
Vzhledem k tomu, že v daných souvislostech představovala podpora schválená Radou pro svůj jedinečný charakter přípustný strop, tj. ekvivalent 100 % podpory, doplnění posunutí platby má za následek automatické uplatnění ustanovení čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1535/2007. Grantový ekvivalent posunutí platby tudíž nemůže spadat do působnosti výše uvedeného nařízení, a představuje proto prvek státní podpory, jehož slučitelnost s vnitřním trhem je nezbytné analyzovat na základě pravidel hospodářské soutěže platných v okamžiku přiznání posunutí platby, stejně jako novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí Rady 2003/530/ES.
VI.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(43)
Pravidla hospodářské soutěže použitelná v okamžiku přiznání posunutí platby jsou obsažena v pokynech Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(44)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány vycházely z argumentu, podle něhož mělo být posunutí platby považováno za součást rámce režimu de minimis, a proto podle pravidel obsažených ve výše uvedených pokynech neposkytly žádné odůvodnění slučitelnosti posunutí platby s vnitřním trhem ani nové podpory poskytované nad rámec rozhodnutí 2003/530/ES.
(45)
Komise tedy nemá k dispozici žádný nový důkaz, který by umožnil vyvrátit pochybnosti vyjádřené v okamžiku zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy. Podpora související s posunutím plateb a následně nová podpora poskytnutá nedodržením rámce rozhodnutí 2003/530/ES proto představují jednostranné podpory zaměřené jednoduše na vylepšení finanční situace výrobců, ale nijak nepřispívající k rozvoji odvětví, tj. provozní podpory neslučitelné s vnitřním trhem ve smyslu bodu 15 výše uvedených pokynů.
VI.3 Navrácení
(46)
V případě zjištění neslučitelnosti podpory s vnitřním trhem má Komise v souladu s ustanoveními Smlouvy a ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie pravomoc rozhodnout, zda má příslušný členský stát podporu zrušit nebo změnit (10). Cílem povinnosti uložené danému státu, aby zrušil podporu, kterou Komise považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem, je podle ustálené judikatury Soudního dvora obnova stavu. V tomto smyslu Soudní dvůr prohlásil, že tento cíl je splněn, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté z titulu protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou vůči svým konkurentům na trhu měl, a dojde k obnově stavu, jenž existoval před poskytnutím podpory (11).
(47)
V souladu s touto judikaturou článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (v tomto případě všichni příjemci, kteří využili posunutí platby).
(48)
Itálie je tedy povinna přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta. Podle bodu 42 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (13), má Itálie na to, aby toto rozhodnutí provedla, čtyři měsíce od data jeho oznámení. Částky, které mají být navráceny, se úročí podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (14).
(49)
Toto rozhodnutí musí být provedeno okamžitě, zejména pokud jde o navrácení všech jednotlivých neslučitelných podpor, které byly poskytnuty.
(50)
S ohledem na velmi zvláštní souvislosti, v nichž byla podpora poskytnuta (podpora byla doplněna do programu, který tvoří balíček schválený Radou), a na její důsledky (porušení podmínek rozhodnutí 2003/530/ES pro ty, kdo využili posunutí platby, zatímco podpora již byla rozhodnutím mimořádně schválena) by se navrácení, k němuž by mělo dojít u subjektů, které využily posunutí platby, mělo týkat těchto prvků:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí 2003/530/ES), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(51)
Důležitost, kterou italské orgány přisuzují nízké výši částek k navrácení, a riziko, že se producenti obrátí na vnitrostátní soudy, nic nemění na skutečnosti, že státní podporu, která nesplňuje podmínky požadované pro uplatnění některé z výjimek podle článku 107 Smlouvy, a je tedy neslučitelná s vnitřním trhem, musí příjemci navrátit tak, aby se obnovilo konkurenční prostředí existující před poskytnutím podpory. Skutečně podle ustálené judikatury Soudního dvora je zrušení protiprávní podpory prohlášené za neslučitelnou se společným trhem logickým důsledkem protiprávnosti, neboť cílem navrácení je pouze obnovení předchozího stavu (15); cíle obnovení předchozího stavu bylo dosaženo v okamžiku, kdy byly protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem příjemcem navráceny, čímž příjemce ztratil výhodu, kterou na trhu vůči svým konkurentům měl, a obnovil se stav předcházející poskytnutí podpory (16).
(52)
Navíc, pokud jde o nízkou výši částek k navrácení, italské orgány zjevně omezují rozsah navracení pouze na úroky, které je třeba připočítat k ročním splátkám, na něž se vztahuje posunutí platby. Navracení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby, musí proto zahrnovat celou podporu prohlášenou za neslučitelnou, zvýšenou o splatné úroky (v této souvislosti však viz bod 50).
(53)
Konečně názor, že producenti by se mohli obrátit na vnitrostátní soudy, nelze považovat za relevantní, neboť podle judikatury Soudního dvora pouhá obava z interních potíží, byť nepřekonatelných, nemůže odůvodnit to, že členský stát neplní své povinnosti vyplývající z unijního práva (17).
(54)
Za těchto podmínek bude moci Itálie uplatnit pravidla de minimis použitelná v odvětví zemědělství na navracení jednotlivých podpor od příjemců, kteří v okamžiku poskytnutí protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem splňují všechny podmínky použitelného nařízení de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007). V souladu s ustanoveními bodu 49 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (18), se v případě protiprávních režimů podpor neslučitelných s vnitřním trhem od členského státu požaduje, aby vypracoval podrobnou analýzu každé jednotlivé podpory poskytnuté na základě uvedeného režimu. Aby mohla být určena přesná částka podpory, která má být navrácena každým jednotlivým příjemcem podle tohoto režimu, musí Itálie vymezit rozsah, v jakém byla podpora poskytnuta na konkrétní projekt, který v době poskytnutí podpory splňoval všechny podmínky nařízení o blokových výjimkách nebo režimu podpor schváleného Komisí. V takovém případě může členský stát uplatnit důležitou zásadu de minimis použitelnou v okamžiku poskytnutí protiprávní a neslučitelné podpory, která je předmětem rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (19). Podle uvedené zásady jednotlivá podpora poskytnutá v rámci dotčeného opatření nepředstavuje podporu pro příjemce, kteří v okamžiku poskytnutí splňují podmínky stanovené platným nařízením de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007).
VI.4 Posouzení připomínek zúčastněných stran k dalším řízením
(55)
Pokud jde o připomínky formulované první zúčastněnou stranou (viz bod 22), Komise zdůrazňuje, že při odkladu platby podle článku 40a zákona č. 122/2010 týkající se splátky, která má být uhrazena v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, se nepoužije řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí, neboť toto řízení se netýká doplňkového splátkového programu zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(56)
Pokud jde o připomínky předložené dalšími dvěma zúčastněnými stranami týkající se vládního dekretu č. 16/2012 (body 24 a 26), Komise zkoumá jejich obsah, ale považuje za nezbytné k nim přistupovat samostatně z důvodů administrativní efektivity souvisejících, mimo jiné, se skutečností, že spojení obou řízení prostřednictvím rozšíření řízení a uplatnění všech souvisejících administrativních formálních náležitostí by značně zpozdilo uzavření řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí.
VII. ZÁVĚR
(57)
Komise konstatuje, že Itálie provedla dotčené posunutí platby protiprávně, čímž se protiprávními staly i s tím související podpora (viz bod 13 druhá odrážka) a nový režim podpory daný porušením rozhodnutí 2003/530/ES (viz bod 13 třetí odrážka). Výše uvedená analýza prokazuje, že žádnou z těchto podpor nelze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, neboť italské orgány neposkytly důkazy slučitelnosti podle pravidel hospodářské soutěže použitelných v odvětví zemědělství (viz body 43 až 45) (italské orgány pouze tvrdily, že posunutí platby musí být uvažováno samostatně, tj. bez přihlédnutí k jeho dopadu na rozhodnutí 2003/530/ES, a lze jej považovat za režim de minimis). Komise tedy nemůže vyvrátit pochybnosti vyjádřené již při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(58)
Neslučitelné podpory se souvisejícími úroky musí být navráceny příslušnými příjemci, tj. těmi, kdo skutečně využili posunutí dotčené platby,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Posunutí platby splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 doplněné jako odstavec 12k do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 zákonem č. 10/2011 a protiprávně uplatněné Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
2. Podpora vyplývající z nedodržení podmínek stanovených v rozhodnutí 2003/530/ES daná posunutím platby podle článku 1, kterou Itálie uplatnila protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Itálie je povinna zajistit navrácení neslučitelných podpor podle čl. 1 odst. 1 a 2 od příslušných příjemců, kteří využili posunutí platby podle čl. 1 odst. 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny za období od data, kdy byly dány příjemcům k dispozici, do data jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Navrácení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby podle článku 1, a jimž se tedy dostalo podpory podle článku 2, musí zahrnovat tyto prvky:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí Rady), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím Rady.
5. Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu podle článku 1 nepředstavují státní podpory, pokud v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky stanovené nařízením přijatým podle článku 2 nařízení (ES) č. 994/98 platného v okamžiku poskytnutí podpor.
Článek 3
1. Navrácení podpor uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří obdrželi podpory v rámci režimů podpor podle článku 1, a celkovou částku podpor obdržených každým z nich v rámci daného režimu;
b)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou musí navrátit každý z příjemců, jenž obdržel podpory, na které se nevztahuje pravidlo de minimis;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci režimů uvedených v článku 1. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemci navrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 17. července 2013.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 17 päivänä heinäkuuta 2013,
Italian myöntämästä valtiontuesta SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] - Maidon lisämaksun maksamisen lykkääminen Italiassa
(tiedoksiannettu numerolla C(2013) 4046)
(Ainoastaan italiankielinen teksti on todistusvoimainen)
(2013/665/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
on kehottanut asianomaisia esittämään huomautuksensa edellä mainitun artiklan mukaisesti ja ottaa huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
I. MENETTELY
(1)
Saatuaan tiedon Italian maidontuottajilta perittävän maidon lisämaksun maksamisen lykkäämisestä tuen, jota Italian tasavalta aikoo myöntää maidontuottajilleen, soveltuvuudesta yhteismarkkinoille 16 päivänä heinäkuuta 2003 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2003/530/EY (1), (2) hyväksytyn osamaksusuunnitelman mukaisesti, 29 päivänä joulukuuta 2010 annetun asetuksen nro 225 täytäntöönpanolain voimaantulosta 27 päivänä helmikuuta 2011 komissio pyysi 17 päivänä maaliskuuta 2011 päivätyllä kirjeellä Italian viranomaisilta lisätietoja kyseisestä asiasta.
(2)
Italian viranomaiset toimittivat 24 päivänä kesäkuuta 2011 päivätyllä ja 29 päivänä kesäkuuta 2011 saapuneeksi kirjatulla kirjeellä komissiolle pyydetyt lisätiedot.
(3)
Tarkasteltuaan Italian viranomaisten toimittamia lisäselvityksiä ja ottaen huomioon, että edellä mainitun maksun lykkääminen tapahtui ilmoittamatta siitä ennalta komissiolle ja ilman komission hyväksyntää, komissio ilmoitti 14 päivänä lokakuuta 2011 päivätyllä faksilla Italian viranomaisille aloittavansa ilmoittamatonta valtiontukea koskevan menettelyn numerolla SA.33726 (2011/NN).
(4)
Komissio ilmoitti Italialle 11 päivänä tammikuuta 2012 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu menettely, joka koskee edellä mainittua maksamisen lykkäämistä ja päätöksellä 2003/530/EY, sellaisena kuin se on muutettuna uudella lykkäyksellä, joka on uusi valtiontuki [(SA.33726 (11/C)], hyväksyttyä osamaksusuunnitelmaa, ja pyysi Italian viranomaisia esittämään huomautuksensa menettelyn aloittamisesta yhden kuukauden kuluessa.
(5)
Komission päätös menettelyn aloittamisesta julkaistiin Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio pyysi asianomaisia esittämään huomautuksensa kyseisestä tuesta.
(6)
Komissio sai huomautuksia asianomaisilta kolmansilta osapuolilta ja toimitti ne Italialle antaakseen sille mahdollisuuden ottaa kantaa niihin.
(7)
Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti komissiolle 13 päivänä helmikuuta 2012 sähköpostitse Italian viranomaisten kirjeen, jossa ne pyysivät kahden kuukauden lisäaikaa voidakseen esittää huomautuksensa menettelyn aloittamisesta. Mainitun lisäajan myöntämisestä ilmoitettiin faksitse 21 päivänä helmikuuta 2012.
(8)
Italian pysyvä edustusto Euroopan unionissa toimitti komissiolle sähköpostitse 26 ja 27 päivänä huhtikuuta 2012 Italian viranomaisten vastauksen perussopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamiseen.
(9)
Italian viranomaiset eivät ole toimittaneet kommentteja asianomaisten huomautuksiin.
II. KUVAUS TUESTA
(10)
Päätöksen 2003/530/EY 1 artiklassa säädetään:
”Tukea, jota Italian tasavalta aikoo myöntää maidontuottajille maksamalla itse yhteisölle määrän, jonka nämä ovat yhteisölle velkaa maito- ja maitotuotteille markkinointivuosien 1995/1996-2001/2002 osalta asetetun lisämaksun perusteella, ja sallimalla kyseisten tuottajien maksaa takaisin velkansa osamaksulla korotta usean vuoden aikana, pidetään poikkeuksellisesti yhteismarkkinoille soveltuvana edellyttäen, että:
-
takaisinmaksu tapahtuu täysimääräisenä samansuuruisina vuosittaisina erinä,
-
takaisinmaksuaika ei ylitä 14:ää vuotta 1 päivästä tammikuuta 2004 laskien.”
(11)
Laissa nro 10/2011 lisätään 29 päivänä joulukuuta 2010 annetun lain nro 225 1 pykälään 12 k momentti, jossa 31 päivänä joulukuuta 2010 erääntyvän maidon lisämaksun maksamista lykätään 30 päivään kesäkuuta 2011. Lykkäyksestä aiheutuvat kustannukset rahoitetaan eri tarkoituksiin varatuista yhteensä viiden miljoonan euron talousarviomäärärahoista.
(12)
Italian viranomaiset täsmensivät 24 päivänä kesäkuuta 2011 päivätyssä kirjeessään, että toimenpiteen avustusekvivalentti rahoitetaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 87 ja 88 artiklan (4) soveltamisesta vähämerkityksiseen tukeen maataloustuotteiden tuotannon alalla 20 päivänä joulukuuta 2007 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 1535/2007 (5) Italialle säädettynä vähämerkityksisenä tukena.
III. MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISEN SYYT
(13)
Komissio aloitti perussopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn seuraavista syistä:
-
Italian viranomaiset olivat ilmaisseet aikovansa rahoittaa kyseisen maksunlykkäyksen avustusekvivalentin asetuksessa (EY) N:o 1535/2007 säädettynä vähämerkityksisenä tukena. Sen lisäksi, että mainitun asetuksen soveltaminen oli jo sinänsä oikeudellisesti kyseenalaista, koska Italian viranomaiset eivät olleet toimittaneet täsmällisiä tietoja kyseisessä asetuksessa säädettyjen yksittäisen ja kansallisen tuen enimmäismäärien noudattamisesta, samassa asetuksessa myös kielletään sellaisen vähämerkityksisen tuen myöntäminen, joka johtaisi valtiontuen sallitun enimmäismäärän ylittymiseen. Koska neuvoston hyväksymä tuki vastasi sellaisen tuen enimmäismäärää, jota Italia saattoi myöntää maidontuottajilleen, vähämerkityksisen tuen järjestelmään kuuluvan maksunlykkäyksen avustusekvivalentin lisääminen merkitsee sitä, että neuvoston hyväksymä tuen enimmäismäärä ylittyy;
-
tästä seuraa, ettei komissio voinut sulkea pois mahdollisuutta, että kyseiseen lykkäykseen saattoi sisältyä tukielementti (koska se oli korotonta lainaa, jäljempänä ’liitännäistuki’), eikä Italian viranomaisten toimittamien tietojen perusteella ollut mahdollista pitää sitä perusteltuna valtiontukeen maatalousalalla sovellettavien sääntöjen (Maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskevat suuntaviivat vuosiksi 2007-2013 (6)) mukaisesti;
-
lykkäys on päätöksen 2003/530/EY vastainen siltä osin, että yhtä siinä säädetyistä edellytyksistä (samansuuruiset vuosittaiset erät) ei enää noudateta; näin ollen se muuttaa tuensaajien osalta porrastetun kokonaismaksuaikataulun uudeksi tueksi (koska se ei sisälly päätökseen 2003/530/EY), ja vaikuttaa siltä, ettei sitä voida hyväksyä edellä mainittujen suuntaviivojen määräysten valossa.
IV. ITALIAN VIRANOMAISTEN HUOMAUTUKSET MUODOLLISEN TUTKINTAMENETTELYN ALOITTAMISESTA
(14)
Aluksi Italian viranomaiset viittasivat sähköpostitse 26 päivänä huhtikuuta 2012 toimitetussa kirjeessä päätöksessä 2003/530/EY hyväksytyn maidon lisämaksujen porrastetun maksuaikataulun soveltamiseen. Italian viranomaisten mukaan tukijärjestelmän piiriin kuuluu 11 271 tuensaajaa, joista 9 965 (ts. yhteensä 88,41 %) oli maksanut ajoissa 31 päivänä joulukuuta 2010 erääntyneen osan maksusta, 1 291 oli käyttänyt hyväkseen lykkäystä ja 15 oli jättänyt maksun maksamatta, minkä vuoksi heidät oli suljettu ohjelman ulkopuolelle.
(15)
Italian viranomaiset täsmensivät myös, että lykkäystä käyttäneiden tuensaajien saaman tuen avustusekvivalenttia laskettaessa oli otettu huomioon 1 päivän tammikuuta 2011 ja lykätyn maksun tosiasiallisen maksamispäivän väliseltä ajalta kerääntynyt korko käyttäen 1 päivänä lokakuuta 2010 voimassa ollutta kolmen kuukauden Euribor-korkoa korotettuna 100 peruspisteellä (1,942 %). Tämän perusteella lykkäyksen avustusekvivalentti oli 0,08-694,19 euroa, ja 1 291:stä lykkäystä käyttäneestä 1 187 sai tukea alle 100,00 euroa. Italian viranomaisten mukaan nämä luvut osoittavat, että laissa nro 10/2011 tarkoitettu maksunlykkäys ei haitannut osamaksujärjestelmän moitteetonta toimimista päätöksen 2003/530/EY mukaisesti, mitä osoittaa se, että ainoastaan 11,45 % ohjelmaan osallistuneista tuottajista käytti hyväkseen lykkäystä.
(16)
Edellä esitetyistä syistä Italian viranomaiset vahvistavat 24 päivänä kesäkuuta 2011 päivätyn kirjeen mukaisesti (vrt. 13 kohta), että lisämaksun maksamiseen myönnetty lykkäys on vähämerkityksistä tukea. Lisäksi ne korostavat varmistaneensa, että asetuksen (EY) N:o 1535/2007 3 artiklan 2 kohdassa säädettyä yksittäisen tuen enimmäismäärää ja Italialle samassa asetuksessa vahvistettua 320 505 000 euron enimmäismäärää kolmen varainhoitovuoden aikana oli noudatettu kaikilta osin ja että maksunlykkäyksen avustusekvivalentti oli yhteensä 50 877,41 euroa. Lopuksi Italian viranomaiset ilmoittivat vielä tarkastavansa, että kyseisiä enimmäismääriä oli todella noudatettu ottaen huomioon muut varainhoitovuosien 2009, 2010 ja 2011 aikana myönnetyt vähämerkityksiset tuet.
(17)
Komission kannan osalta, jonka mukaan päätöksellä 2003/530/EY hyväksyttyä tukea on sen poikkeuksellisen luonteen vuoksi pidettävä yhtenä ainoana tukena, jonka enimmäismäärä ei voi kasautua muiden tukitoimenpiteiden kanssa, Italian viranomaiset korostivat aluksi, että kyseisessä päätöksessä tunnustettiin niiden poikkeuksellisten olosuhteiden olemassaolo, jotka saivat neuvoston pitämään kyseistä tukea perussopimuksen 107 artiklan mukaisena, mikäli tietyt edellytykset täyttyvät. Ne korostivat myös, että tehtyjen tarkastusten perusteella osamaksujärjestelmä on päätöksen 2003/530/EY säännösten mukainen, koska kaikki tuottajat, 15:tä jo järjestelmän ulkopuolelle suljettua tuottajaa lukuun ottamatta, olivat maksaneet seitsemännen erän. Italian viranomaisten mukaan päätöksen 2003/530/EY taustalla olleiden olosuhteiden poikkeuksellinen luonne ei sinänsä estä neuvoston hyväksymiä tuensaajia pääsemästä osallisiksi myös muista eduista. Perussopimuksessa mainitaan yksinomaan edellä tarkoitetut poikkeukselliset olosuhteet rajaamatta mitenkään sallitun tuen luonnetta tai sen täytäntöönpanosääntöjä, ja perussopimuksen 107 artiklassa määrätyt poikkeukset ja 109 artiklassa tarkoitetut asetukset edellyttävät pelkästään neuvoston yksimielistä päätöstä. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa päätöksen 2003/530/EY tekemiseen johtanut poikkeuksellinen luonne ilmenee täysin tavassa, jolla kyseinen päätös tehtiin, toisin sanoen yksimielisesti, ja liittyy pikemminkin olosuhteisiin, jotka edellyttivät päätöksen tekemistä, kuin itse tukeen.
(18)
Italian viranomaiset väittivät myös, että maksunlykkäys on vähämerkityksistä tukea, minkä vuoksi sitä on pidettävä erillisenä tukitoimenpiteenä, koska järjestelmässä on mukana vain vähän tuottajia, tuen määrä on vähäinen, eikä osamaksujärjestelmään ole tehty muutoksia vaan sen rakenne, maksuerien kokonaismäärä ja voimassaoloaika ovat pysyneet ennallaan.
(19)
Lopuksi Italian viranomaiset muistuttivat, että neuvoston päätöksen soveltamisesta 30 päivänä heinäkuuta 2003 annetussa ministeriön täytäntöönpanoasetuksessa säädetään, että osamaksujärjestelmään osallistuvien on pidättäydyttävä erääntyvien lisämaksujen maksamisen riitauttamisesta ja että maksuvelvolliset, jotka eivät suorita maksujaan, suljetaan järjestelmän ulkopuolelle. Italian viranomaisten mukaan tällainen tilanne mahdollistaisi pakollisten takaisinperintämenettelyjen aloittamisen, jolloin tuottajat nostaisivat uusia kanteita. Näin ollen on tarkoituksenmukaista välttää erittäin vähäisten määrien takaisinperintään liittyvät riita-asiat, joihin liittyvistä menettelyistä aiheutuvat kustannukset olisivat takaisinperittäviä määriä korkeammat. Tältä osin Italian viranomaiset viittaavat yhteisen maatalouspolitiikan rahoituksesta 21 päivänä kesäkuuta 2005 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1290/2005 (7) 32 artiklan 6 kohtaan, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat asianmukaisesti perustelluissa tapauksissa jättää takaisinperinnän suorittamatta, jos takaisinperinnästä aiheutuneet ja ennakoitavat kustannukset ovat yhteensä suuremmat kuin takaisin perittävä määrä. Niiden mukaan tätä säännöstä olisi sovellettava analogisesti tarkasteltavana olevassa tapauksessa. Vastaavanlainen säännös sisältyy myös lain nro 289/2002 (vuoden 2003 varainhoitolaki) 25 pykälän 4 momenttiin, jonka mukaan 12 euron määrää pidetään vähäisenä eikä sitä peritä takaisin. Lykkäyksen edunsaajista 559 sai edellä tarkoitettua määrää vähemmän tukea.
(20)
Italian viranomaiset toimittivat sähköpostitse 26 päivänä huhtikuuta 2012 lähetetyssä kirjeessä luettelon maksunlykkäyksen edunsaajista ja heidän saamansa tuen määristä.
V. ASIANOMAISTEN HUOMAUTUKSET MENETTELYN ALOITTAMISESTA
(21)
Komissio sai 7 päivänä maaliskuuta 2012 yhdeltä asianomaiselta kolmannelta osapuolelta huomautuksia menettelyn aloittamisesta.
(22)
Huomautuksissaan asianomainen halusi erityisesti saada tietää, miksi komissio oli rajoittanut aloittamansa menettelyn yksinomaan laissa nro 10/2011 säädettyyn maksunlykkäykseen, ulottamatta sitä koskemaan myös lain nro 122/2010 40 a pykälää, jossa säädetään laissa nro 33/2009 käyttöönotetussa täydentävässä osamaksujärjestelmässä maksettavan maksuerän lykkäämisestä, ja pyysi komissiota laajentamaan menettelyn soveltamisalaa. Tältä osin asianomainen muistutti, että komissiolle oli jo esitetty lain nro 122/2010 40 a pykälää koskeva valitus, jonka käsittelyn komissio oli lopettanut.
(23)
Komissio sai 10 päivänä maaliskuuta 2012 toiselta asianomaiselta osapuolelta huomautuksia menettelyn aloittamisesta.
(24)
Asianomainen halusi kiinnittää komission huomion asetuksen nro 16/2012 1 pykälän 4 momenttiin, jossa taloudellisissa vaikeuksissa oleville yrityksille annetaan mahdollisuus erääntyvien määrien maksamiseen tasaerinä. Asianomainen pyysi komissiota puuttumaan asiaan, koska sen mielestä kyseinen säännös ei sovellu sisämarkkinoille.
(25)
Komissio sai vielä 14 päivänä maaliskuuta 2012 kolmannelta asianomaiselta osapuolelta huomautuksia menettelyn aloittamisesta.
(26)
Myös tämä asianomainen viittasi asetukseen nro 16/2012 ja korosti, että sen soveltaminen johtaa eriarvoiseen kohteluun viljelijöiden välillä ja epätarkkuuksiin Italian maksajaviraston AGEA:n (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura) lisämaksun laskemiseen käyttämissä tiedoissa.
VI. ARVIOINTI TUESTA
VI.1 Tuen olemassaolo
(27)
Perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(28)
Tarkasteltavana oleva tukitoimenpide, erityisesti maksunlykkäykseen myönnetty tuki (korottamana lainana myönnetty tukiekvivalentti - ks. 13 kohdan toinen luetelmakohta), mutta myös päätöksen 2003/530/EY vastainen uusi tuki (jo korottomina maksetut vuosittaiset erät sekä jäljellä olevista vuosittaisista eristä vielä maksamattomat pääomat ja korot osamaksujärjestelmän päättymiseen eli 31 päivään joulukuuta saakka) (uusi tuki - ks. 13 kohdan kolmas luetelmakohta) voidaan määritellä seuraavasti:
(29)
Tuki on valtiontukea, koska se maksetaan kansallisen lainsäädännön perusteella ja rahoitetaan julkisista varoista siinä mielessä, että myöntämällä lykkäyksen päätöksessä 2003/530/EY säädettyjen vuosittaisten erien maksamiseen ja ottamalla lykkäyksen myötä käyttöön uuden tuen Italian valtio on määrätyn ajan kuluessa menettänyt varoja, joita se olisi voinut käyttää muihin tarkoituksiin.
(30)
Tämä suosii tiettyjä yrityksiä ja erityisesti maitoa tuottavia maatalousyrityksiä.
(31)
Italian markkina-aseman perusteella tilanne voi vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (8).
(32)
Se voi vääristää kilpailua, koska tuensaajayritykset ovat saaneet etua (lykkäys ei tuota korkoa, joten se on korotonta lainaa), jota ne eivät olisi voineet saada tavanomaisissa markkinaolosuhteissa ja joka on asettanut ne edullisempaan kilpailutilanteeseen muihin yrityksiin verrattuna (9).
(33)
Italian viranomaisten vastauksena perussopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamiseen toimittamien lisätietojen perusteella on kuitenkin varmistettava, voidaanko tarkasteltavana olevaa toimenpidettä pitää asetuksessa (EY) N:o 1535/2007 säädettynä vähämerkityksisenä tukena, jolloin sen ei voitaisi katsoa olevan perussopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
(34)
Italian viranomaiset selittivät sähköpostitse 26 päivänä huhtikuuta 2012 toimitetussa kirjeessä, että maksunlykkäykseen liittyvät korot vaihtelevat välillä 0,08-694,19 euroa. Lisäksi ne täsmensivät, että tarkastusten mukaan Italialle kolmen varainhoitovuoden ajalle vahvistettu enimmäismäärä ei ylittynyt mutta että niiden oli vielä tarkastettava yksittäisen enimmäismäärän ylittymiseen liittyvä riski vähämerkityksisten tukien kasautuessa varainhoitovuosina 2009, 2010 ja 2011.
(35)
Komissio voi varmuudella todeta, että lykkäykseen liittyvien korkojen määrä erillään tarkasteltuina ei ylitä asetuksen (EY) N:o 1535/2007 3 artiklan 2 kohdassa säädettyä 7 500 euron määrää, ja se panee myös merkille, että lykkäyksenä myönnetyn tuen kokonaismäärä eli 50 877,41 euroa ei merkitse Italialle saman asetuksen liitteessä vahvistetun 320 505 000 euron enimmäismäärän ylitystä. Komissiolla ei kuitenkaan ole käytettävissään uusia tietoja, jotka osoittaisivat, ettei yksittäinen 7 500 euron enimmäismäärä ole milloinkaan ylittynyt, kun otetaan huomioon kaikki saman tuensaajan kolmen varainhoitovuoden aikana saamat vähämerkityksiset tuet, koska se ei ole saanut 26 päivän huhtikuuta 2012 jälkeen Italian viranomaisilta mitään tietoja niiden tekemistä tähän liittyvistä tarkastuksista. Sen vuoksi komissio ei voi päätellä, että edellä mainittua yksittäisen tuen enimmäismäärää on aina noudatettu, etenkin kun sen on myös otettava huomioon päätöksen 2003/530/EY vastaisesti myönnetty uusi tuki. Komission on tarkasteltava kyseistä tukitoimenpidettä kokonaisuutena (maksunlykkäykseen liittyvä tuki, korottomana lainana myönnetty tukiekvivalentti ja päätöksen 2003/530/EY vastaisesti myönnetty uusi tuki). Maksunlykkäystä on saanut huomattava määrä tuensaajia (yli 1 250), ja tuen määrä käsittää myös osan pääomasta (osan, joka vastaa 31 päivänä joulukuuta vuosina 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017 erääntyviä vuosittaisia maksueriä) korkoineen, mikä ylittää selvästi Italian viranomaisten huomautustensa tueksi esittämissään tiedoissa huomioon otetut maksunlykkäykseen liittyvät korot.
(36)
Komission asetuksen (EY) N:o 1535/2007 3 artiklan 7 kohdassa säädetään myös, että ”samoihin tukikelpoisiin menoihin ei voida myöntää vähämerkityksistä tukea valtiontuen lisäksi, jos tällainen tuen kasautuminen johtaisi tuki-intensiteettiin, joka ylittää yhteisön sääntelyssä kunkin tapauksen erityisten olosuhteiden mukaan vahvistetun tuki-intensiteetin.”
(37)
Tämän suhteen komissio on jo todennut aloittamalla perussopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn, että maksunlykkäys merkitsi lisäystä neuvoston hyväksymään tukeen, jota olisi pidettävä tässä yhteydessä myönnettävän tuen enimmäismääränä.
(38)
Italian viranomaiset katsovat myös, että maksunlykkäystä olisi pidettävä erillisenä toimenpiteenä, koska järjestelmässä on mukana vain vähän tuottajia, tuen määrä on vähäinen, eikä osamaksujärjestelmään ole tehty muutoksia vaan sen rakenne, maksuerien kokonaismäärä ja voimassaoloaika ovat pysyneet ennallaan.
(39)
Komissio on eri mieltä. On ilmiselvää, että maksunlykkäys liittyy suoraan takaisinmaksuun, joka tapahtuu porrastettuina erinä päätöksessä 2003/530/EY vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti. Päätöksen 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa mainitaan selkeästi, että takaisinmaksu tapahtuu täysimääräisenä samansuuruisina vuosittaisina erinä. Näin ollen lykkäyksen voidaan katsoa liittyvän jossakin määrin päätöksessä 2003/530/EY vahvistettuun osamaksujärjestelmään.
(40)
Italian viranomaiset kiistävät myös sen, että neuvoston hyväksymä tuki on enimmäismäärä, joka voidaan myöntää maidontuottajille. Niiden mukaan kyseisessä päätöksessä tunnustettiin niiden poikkeuksellisten olosuhteiden olemassaolo, joiden nojalla osamaksujärjestelmä hyväksyttiin, mutta näiden olosuhteiden poikkeuksellinen luonne ei itsessään ole peruste sille, etteivätkö edunsaajat voisi saada myös muunlaista tukea, koska perussopimuksessa viitataan ainoastaan poikkeuksellisiin olosuhteisiin rajaamatta sallitun tuen luonnetta tai sen täytäntöönpanosääntöjä. Tarkasteltavana olevassa tapauksessa päätöksen 2003/530/EY tekemiseen johtanut poikkeuksellinen luonne ilmenee täysin tavassa, jolla kyseinen päätös tehtiin, toisin sanoen yksimielisesti, ja liittyy pikemminkin olosuhteisiin, jotka edellyttivät päätöksen tekemistä, kuin itse tukeen.
(41)
Komissio ei ole samaa mieltä Italian viranomaisten kanssa. Vaikka perussopimuksen 108 artiklan 2 kohdan kolmannessa alakohdassa todetaankin, että ”[…] neuvosto voi yksimielisesti päättää, että tukea (…) pidetään sisämarkkinoille soveltuvana […], jos tällainen päätös on poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi perusteltu”, ja myös päätöksen 2003/530/EY johdanto-osan 8 kappaleessa mainitaan, että ”[…] poikkeuksellisten olosuhteiden vuoksi on perusteltua katsoa, että tuki […] on yhteismarkkinoille soveltuvaa”, on kuitenkin edelleen niin, että neuvosto itse toteaa päätöksen päätösosassa, että tukea pidetään ”poikkeuksellisesti” yhteismarkkinoille soveltuvana, eikä suinkaan ”ottaen huomioon poikkeukselliset olosuhteet”. Ilmaisu ”poikkeuksellisesti” osoittaa selvästi, että neuvosto on halunnut korostaa tuen myöntämistä ja sen ainutkertaista luonnetta huolimatta johdanto-osan 8 kappaleessa tarkoitetuista poikkeuksellisista olosuhteista, ja vaikka Italian viranomaisten viittaus yksimielisyyteen voikin olla osoitus menettelyn poikkeuksellisuudesta, se ei voi asettaa kyseenalaiseksi kyseisessä päätöksessä määritellyn tuen ainutkertaista luonnetta.
(42)
Koska neuvoston hyväksymä tuki oli ainutkertaisen luonteensa vuoksi kyseisessä tilanteessa mahdollinen enimmäismäärä eli sen tukiekvivalentti oli 100 %, uusi maksunlykkäys aiheuttaa automaattisesti asetuksen (EY) N:o 1535/2007 3 artiklan 7 kohdan säännösten soveltamisen, koska maksunlykkäyksen avustusekvivalentin ei voida katsoa kuuluvan edellä mainitun asetuksen soveltamisalaan. Sen vuoksi se on valtiontukea, jonka soveltuvuutta sisämarkkinoille on tarkasteltava lykkäyksen myöntämisajankohtana voimassa olleiden kilpailusääntöjen mukaan; sama koskee uutta neuvoston päätöksen 2003/530/EY vastaisesti myönnettyä tukea.
VI.2 Tuen soveltuvuus sisämarkkinoille
(43)
Lykkäyksen myöntämisajankohtana voimassa olleet kilpailusäännöt sisältyvät maa- ja metsätalousalan valtiontukea koskeviin suuntaviivoihin vuosiksi 2007-2013.
(44)
Italian viranomaisten sähköpostitse 26 päivänä huhtikuuta 2012 toimittamassaan kirjeessä esittämä kanta perustui näkemykseen, jonka mukaan maksunlykkäyksen oli katsottava kuuluvan vähämerkityksistä tukea koskevan järjestelmän piiriin. Sen vuoksi ne eivät perustelleet millään tavoin maksunlykkäyksen tai neuvoston päätöksen 2003/530/EY vastaisesti myönnetyn uuden tuen soveltuvuutta sisämarkkinoille edellä mainituissa suuntaviivoissa olevien sääntöjen mukaisesti.
(45)
Komissiolla ei sen vuoksi ole käytettävissään uusia tietoja perussopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisen yhteydessä esiin tulleiden epäilysten kumoamiseksi. Maksunlykkäykseen liittyvä tuki ja siten myös päätöksen 2003/530/EY vastaisesti myönnetty uusi tuki ovat näin ollen yksipuolisesti myönnettyä tukea, jonka tavoitteena on yksinkertaisesti parantaa tuottajien taloudellista tilannetta edistämättä millään tavoin alan kehitystä. Siksi ne ovat edellä mainittujen suuntaviivojen 15 kohdassa tarkoitettua toimintatukea, joka ei sovellu yhteismarkkinoille.
VI.3 Takaisinperintä
(46)
Perussopimuksen ja Euroopan unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti todettaessa, ettei tuki sovellu sisämarkkinoille, komissiolla on valtuudet päättää, että asianomaisen valtion on poistettava tuki tai muutettava sitä (10). Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltion velvollisuus poistaa tuki, jonka komissio on todennut sisämarkkinoille soveltumattomaksi, on tarkoitettu palauttamaan aikaisempi tilanne. Tuomioistuin on todennut, että tämä tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on palauttanut sääntöjenvastaisesti myönnetyt tuet ja tämän myötä menettänyt markkinoilla kilpailijoihinsa nähden saamansa edun ja kun ennen tuen maksamista vallinnut tilanne on palautettu (11).
(47)
Saman oikeuskäytännön mukaisesti Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (12) 14 artiklassa säädetään, että sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta (tarkasteltavana olevassa tapauksessa kaikilta tuensaajilta, jotka ovat käyttäneet maksunlykkäystä).
(48)
Sen vuoksi Italian on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet periäkseen takaisin tuensaajille maksetun sääntöjenvastaisen tuen. Komission tiedonannon ”Sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinperintää edellyttävien komission päätösten tehokas täytäntöönpano jäsenvaltioissa” (13) 42 kohdan mukaisesti Italialla on neljä kuukautta aikaa panna tämä päätös täytäntöön sen jälkeen, kun päätös on ilmoitettu. Takaisin perittäviin määriin lisätään korko, joka lasketaan Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 täytäntöönpanosta 21 päivänä huhtikuuta 2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (14) mukaisesti.
(49)
Tämä päätös on pantava välittömästi täytäntöön erityisesti siltä osin kuin on kyse sääntöjenvastaisesti maksetun tuen takaisinperinnästä.
(50)
Ottaen huomioon varsin erityislaatuinen tilanne, jossa tukea myönnettiin (tuki liittyy neuvoston hyväksymään järjestelmään) sekä tuen seurausvaikutukset (päätöksen 2003/530/EY rikkominen maksunlykkäystä käyttäneiden kohdalla, kun tuki oli jo poikkeuksellisesti hyväksytty päätöksellä), maksunlykkäyksen edunsaajilta olisi perittävä takaisin seuraavat määrät:
a)
31 päivänä joulukuuta 2010 erääntyneen maksuerän lykkäykseen liittyvät korot lisättyinä tosiasialliseen takaisinperintään asti kerääntyneillä viivästyskoroilla;
b)
31 päivänä joulukuuta vuosina 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2009 erääntyneistä vuosittaisista maksueristä kerääntyneet korot (kyseisten maksuerien pääoma oli maksettu ennen kuin maksunlykkäys johti päätöksen 2003/530/EY rikkomiseen) lisättyinä tosiasialliseen takaisinperintään asti kerääntyneillä viivästyskoroilla;
c)
31 päivänä joulukuuta vuosina 2011 ja 2012 erääntyneistä vuosittaisista maksueristä kerääntyneet korot (mitkään tiedot eivät osoita, ettei pääomaa oltu maksettu eräpäivään mennessä) lisättyinä tosiasialliseen takaisinperintään asti kerääntyneillä viivästyskoroilla;
d)
31 päivänä joulukuuta vuosina 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017 (päätöksen 2003/530/EY mukaisen erääntymisaikataulun päättymispäivä) erääntyvien vuosittaisten maksuerien pääoma korkoineen.
(51)
Italian viranomaisten korostama takaisin perittävien määrien vähäinen summa ja riski siitä, että tuottajat nostaisivat kansallisissa tuomioistuimissa uusia kanteita, ei muuta sitä tosiseikkaa, että valtiontuki, joka ei täytä vaadittuja edellytyksiä jonkin perussopimuksen 107 artiklassa määrätyn poikkeuksen soveltamiseksi ja ei sen vuoksi sovellu sisämarkkinoille, on perittävä takaisin tuensaajilta niin että ennen tuen maksamista vallinnut kilpailutilanne on palautettu ennalleen. Tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan sääntöjenvastaiseksi ja sisämarkkinoille soveltumattomaksi todetun tuen poistaminen on looginen seuraus sen toteamisesta sääntöjenvastaiseksi, koska takaisinperinnällä pyritään ainoastaan palauttamaan aiempi tilanne ennalleen (15); tämä tavoite on saavutettu, kun tuensaaja on maksanut takaisin sääntöjenvastaisen ja sisämarkkinoille soveltumattoman tuen, menettänyt edun, joka hänellä oli markkinoilla ollut kilpailijoihinsa verrattuna, ja tuen maksamista edeltänyt tilanne on näin palautunut ennalleen (16).
(52)
Takaisin perittävien määrien vähäisen summan osalta Italian viranomaiset vaikuttavat lisäksi rajoittavan takaisinperinnän koskemaan yksinomaan korkoja, jotka on lisättävä maksunlykkäyksen kohteena olevaan vuosittaiseen maksuerään. Takaisinperintään, joka koskee yksinomaan niitä, jotka ovat tosiasiallisesti käyttäneet hyväkseen maksunlykkäystä, on kuitenkin sisällytettävä sisämarkkinoille soveltumattomaksi todettu tuki kokonaisuudessaan korotettuna kertyneillä koroilla (ks. 50 kohta).
(53)
Lopuksi väitettä, jonka mukaan tuottajat voisivat vedota kansallisiin tuomioistuimiin, ei voida pitää tarkoituksenmukaisena, koska tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan edes ylitsepääsemättömät sisäiset ongelmat eivät oikeuta jäsenvaltiota laiminlyömään unionin lainsäädännöstä johtuvia velvollisuuksia (17).
(54)
Tässä tilanteessa Italia voisi soveltaa vähämerkityksiseen tukeen maatalousalalla sovellettavia sääntöjä yksittäisen tuen takaisinperintään tuensaajilta, jotka sääntöjenvastaisen sisämarkkinoille soveltumattoman tuen myöntämishetkellä täyttävät kaikki vähämerkityksistä tukea koskevassa asetuksessa (EY) N:o 1535/2007 säädetyt edellytykset. Komission tiedonannon ”Sääntöjenvastaisen ja yhteismarkkinoille soveltumattoman valtiontuen takaisinperintää edellyttävien komission päätösten tehokas täytäntöönpano jäsenvaltioissa” (18) 49 kohdan mukaisesti jäsenvaltion on analysoitava yksityiskohtaisesti jokainen kyseisestä tukiohjelmasta myönnetty yksittäinen tuki. Jotta Italia voi määrittää kultakin tukiohjelman yksittäiseltä tuensaajalta takaisin perittävän tuen, sen on selvitettävä, missä määrin tuki on myönnetty tietylle hankkeelle, joka tuen myöntämisajankohtana täytti kaikki ryhmäpoikkeusasetuksessa tai komission hyväksymässä tukiohjelmassa asetetut keskeiset kriteerit. Tällöin se voi myös soveltaa vähämerkityksistä tukea koskevaa sääntöä, joka on ollut voimassa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 92 ja 93 artiklan soveltamisesta tiettyihin valtion monialaisen tuen muotoihin 7 päivänä toukokuuta 1998 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 994/98 (19) 2 artiklan mukaisen takaisinperintäpäätöksen kohteena olevan, sääntöjenvastaisen ja sisämarkkinoille soveltumattoman tuen myöntämisajankohtana. Tämän perusteella tukitoimenpiteen mukaisesti myönnetty yksittäinen tuki ei ole sellaisille tuensaajille myönnettyä tukea, jotka tuen myöntämisajankohtana täyttivät vähämerkityksistä tukea koskevassa asetuksessa (EY) N:o 1535/2007 säädetyt edellytykset.
VI.4 Arviointi asianomaisten muita menettelyjä koskevista huomautuksista
(55)
Ensimmäisen asianomaisen esittämien huomautusten osalta (ks. 22 kohta) komissio korostaa, että lain nro 122/2010 40 a pykälässä säädettyyn maksunlykkäykseen, joka koskee yhtä laissa nro 33/2009 käyttöönotetussa täydentävässä osamaksujärjestelmässä maksettavaa maksuerää, ei sovelleta tässä päätöksessä tarkoitettua menettelyä, koska se ei koske päätöksellä 2003/530/EY käyttöönotettua täydentävää osamaksujärjestelmää.
(56)
Komissio tarkastelee parhaillaan kahden muun asianomaisen asetukseen nro 16/2012 liittyviä huomautuksia (24 ja 26 kohta), mutta katsoo hallinnollisen tehokkuuden vuoksi tarpeelliseksi käsitellä niitä erikseen muun muassa siksi, että kahden menettelyn yhdistäminen laajentamalla menettelyä sekä kaikki siihen liittyvät hallinnolliset muodollisuudet lykkäisivät huomattavasti tässä päätöksessä tarkoitetun menettelyn päättämistä.
VII PÄÄTELMÄ
(57)
Komissio toteaa, että Italia on pannut täytäntöön sääntöjenvastaisesti kyseisen maksunlykkäyksen, minkä vuoksi myös siihen liittyvä tuki (ks. 13 kohdan toinen luetelmakohta) ja päätöksen 2003/530/EY vastainen uusi tukijärjestelmä (ks. 13 kohdan kolmas luetelmakohta) ovat sääntöjenvastaisia. Edellä sanotun perusteella näitä tukia ei voida pitää sisämarkkinoille soveltuvina, koska Italian viranomaiset eivät ole esittäneet tietoja, joilla olisi voitu osoittaa niiden soveltuvuus maatalousalalla sovellettavien kilpailusääntöjen mukaisesti (ks. 43-45 kohta); (ne olivat ainoastaan väittäneet, että maksunlykkäystä olisi tarkasteltava erillisenä toimenpiteenä ottamatta huomioon sen vaikutuksia päätökseen 2003/530/EY ja että sitä voitaisiin pitää vähämerkityksisenä tukena). Sen vuoksi komissio ei voi kumota jo perussopimuksen 108 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn aloittamisen yhteydessä esiin tulleita epäilyksiä.
(58)
Tuensaajien eli niiden, jotka ovat käyttäneet hyväkseen kyseistä maksunlykkäystä, on maksettava takaisin sisämarkkinoille soveltumaton tuki korkoineen,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
1. Lailla nro 10/2011 käyttöönotettu, 29 päivänä joulukuuta 2010 annetun asetuksen nro 225 12 k momentissa säädetty 31 päivänä joulukuuta 2010 erääntyvän maidon lisämaksun lykkääminen, jonka Italia pani täytäntöön sääntöjenvastaisesti, on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 vastaista valtiontukea, joka ei sovellu sisämarkkinoille.
2. Päätöksessä 2003/530/EY vahvistettujen edellytysten vastainen tuki 1 artiklassa tarkoitettuun maksunlykkäykseen, jonka Italia pani täytäntöön Euroopan unionin soveltamisesta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastaisesti, ei sovellu sisämarkkinoille.
2 artikla
1. Italian on perittävä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun maksunlykkäyksen saajilta takaisin 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitettu sisämarkkinoille soveltumaton tuki.
2. Takaisinperittäviin määriin sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen todelliseen takaisinperintään asti.
3. Korko on laskettava asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun säännösten mukaisesti.
4. Takaisinperintää, joka koskee ainoastaan niitä, jotka ovat tosiasiallisesti käyttäneet 1 artiklassa tarkoitettua maksunlykkäystä ja siten saaneet 2 artiklassa tarkoitettua tukea, sovelletaan seuraaviin määriin:
a)
31 päivänä joulukuuta 2010 erääntyneen maksuerän lykkäykseen liittyvät korot lisättyinä tosiasialliseen takaisinperintään asti kerääntyneillä viivästyskoroilla;
b)
31 päivänä joulukuuta vuosina 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 ja 2009 erääntyneistä vuosittaisista maksueristä kerääntyneet korot (kyseisten maksuerien pääoma oli maksettu ennen kuin maksunlykkäys johti päätöksen 2003/530/EY rikkomiseen) lisättyinä tosiasialliseen takaisinperintään asti kerääntyneillä viivästyskoroilla;
c)
31 päivänä joulukuuta vuosina 2011 ja 2012 erääntyneistä vuosittaisista maksueristä kerääntyneet korot (mitkään tiedot eivät osoita, ettei pääomaa oltu maksettu eräpäivään mennessä) lisättyinä tosiasialliseen takaisinperintään asti kerääntyneillä viivästyskoroilla;
d)
31 päivänä joulukuuta vuosina 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017 (neuvoston päätöksen mukaisen erääntymisaikataulun päättymispäivä) erääntyvien vuosittaisten maksuerien pääoma korkoineen.
5. Edellä olevassa 1 artiklassa tarkoitetun tukitoimenpiteen mukaisesti myönnetyt yksittäiset tuet eivät ole valtiontukea, jos ne täyttävät niiden myöntämisajankohtana silloin voimassa olleen asetuksen (EY) N:o 994/98 2 artiklan mukaisesti annetussa asetuksessa säädetyt edellytykset.
3 artikla
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitettu tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tehokkaasti.
2. Italian on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
4 artikla
1. Italian on toimitettava kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta seuraavat tiedot:
a)
luettelo 1 artiklassa tarkoitetun tukitoimenpiteen mukaisista tuensaajista ja heidän kunkin saamista kokonaismääristä;
b)
kultakin tuensaajalta takaisinperittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko), jos heidän saamaansa tukeen ei voida soveltaa vähämerkityksiseen tukeen sovellettavaa sääntöä;
c)
tarkka kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
d)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaaja on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Italian on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 1 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu päätökseen. Sen on annettava välittömästi komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajalta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
5 artikla
Tämä päätös on osoitettu Italian tasavallalle.
Tehty Brysselissä 17 päivänä heinäkuuta 2013.