PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2015/84
ze dne 21. ledna 2015,
kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovoz glutamátu sodného pocházejícího z Indonésie
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na čl. 9 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
A. ŘÍZENÍ
1. Prozatímní opatření
(1)
Evropská komise (dále jen „Komise“) ode dne 22. srpna 2014 uložila prozatímní antidumpingové clo z dovozu glutamátu sodného pocházejícího z Indonésie prostřednictvím prováděcího nařízení Komise (EU) č. 904/2014 (2) (dále jen „prozatímní nařízení“).
(2)
Dne 29. listopadu 2013 bylo zahájeno řízení v návaznosti na podnět podaný dne 16. října 2013 společností Ajinomoto Foods Europe SAS (dále jen „žadatel“), která je jediným výrobcem glutamátu sodného v Unii, a představuje tudíž 100 % celkové výroby glutamátu sodného v Unii.
(3)
Jak je uvedeno ve 20. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetření dumpingu a újmy se týkalo období od 1. října 2012 do 30. září 2013 (dále jen „období šetření“). Zkoumání trendů významných pro posouzení újmy se týkalo období od 1. dubna 2010 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).
2. Následný postup
(4)
Po zveřejnění nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě bylo uloženo prozatímní antidumpingové clo (dále jen „poskytnutí prozatímních informací“), předložilo několik zúčastněných stran k těmto prozatímním zjištěním písemné připomínky. Účastníkům řízení, kteří o to požádali, byla poskytnuta možnost slyšení.
(5)
Komise zvážila písemné a ústní připomínky předložené zúčastněnými stranami a v případě potřeby prozatímní zjištění náležitě upravila.
(6)
Všem účastníkům řízení Komise následně sdělila základní skutečnosti a úvahy, na nichž založila svůj záměr uložit konečné antidumpingové clo na dovoz glutamátu sodného pocházejícího z Indonésie a provést konečný výběr částek zajištěných prostřednictvím prozatímního cla (dále jen „poskytnutí konečných informací“). Všem stranám byla poskytnuta lhůta, v níž se mohly k poskytnutí konečných informací vyjádřit.
(7)
Stanoviska předložená zúčastněnými stranami byla zvážena a případně vzata v úvahu.
3. Výběr vzorků
(8)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se metody výběru vzorků dodavatelů, kteří nejsou ve spojení, potvrzují se prozatímní zjištění uvedená v 7. až 19. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
(9)
Jak je stanoveno ve 21. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, dotčeným výrobkem je glutamát sodný pocházející z Indonésie, vedený v současnosti pod kódem KN ex-2922 42 00 (dále jen „dotčený výrobek“). Glutamát sodný je potravinářská přídatná látka a používá se zejména jako látka zvýrazňující chuť a vůniv polévkách, vývarech, jídlech z ryb a masa, ve směsích koření a v hotových jídlech. Vyrábí se v podobě bílých, různě velikých krystalů bez zápachu. Glutamát sodný se používá rovněž v chemickém průmyslu pro nepotravinářské účely, například jako součást detergentů. Glutamát sodný je k dispozici v různých velikostech balení od spotřebitelského balení o hmotnosti 0,5 g po velkoobjemové pytle o hmotnosti 1 000 kg. Balení o menší velikosti se soukromým spotřebitelům prodávají prostřednictvím maloobchodníků, zatímco větší balení o hmotnosti 20 kg a více jsou určena pro průmyslové uživatele. Mimoto existují různé stupně čistoty. Neexistují však žádné rozdíly ve vlastnostech glutamátu sodného na základě velikosti balení nebo stupně čistoty.
(10)
Jelikož k dotčenému výrobku a obdobnému výrobku nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se závěry učiněné ve 21. až 25. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
C. DUMPING
1. Běžná hodnota
(11)
Jelikož ohledně běžné hodnoty nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 26. až 31. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Vývozní cena
(12)
Oba spolupracující vyvážející výrobci z Indonésie zopakovali svá tvrzení, že prodejní ceny, za něž svůj výrobek prodávali společnostem ve spojení, odpovídaly běžným tržním podmínkám, a že stanovení výše vývozních cen by proto mělo vycházet z výše prodejních cen, za které mateřská společnost z Indonésie prodává svůj výrobek prvnímu odběrateli ve spojení, a nikoli z početně zjištěné vývozní ceny.
(13)
Oba vyvážející výrobci na podporu tohoto tvrzení argumentovali, že nebyly k dispozici žádné důkazy týkající se křížové kompenzace mezi výrobky nebo jinými náklady vzniklými mezi mateřskou společností v Indonésii a jejími společnostmi ve spojení. Závěry ve 37. bodě odůvodnění prozatímního nařízení proto neměly vycházet z těchto prvků.
(14)
Jeden vyvážející výrobce uvedl, že jeho společnost ve spojení v Unii nebyla dovozcem, ale zprostředkovatelem, který uskutečňoval další prodej výrobku v Unii před celním odbavením. Tento vyvážející výrobce tvrdil, že na tomto základě by závěry, k nimž se dospělo ve 37. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, a to že transferová cena mezi společnostmi ve spojení nedosahovala úrovně, která by dovozci ve spojení umožňovala dosáhnout přiměřeného zisku v Unii, neměly být použitelné.
(15)
Úvodem je třeba uvést, že již samotné spojení mezi vývozcem a dovozcem postačuje k tomu, aby mohla Komise považovat skutečné vývozní ceny za nespolehlivé, neboť existence spojení mezi vývozcem a dovozcem je jedním z řady důvodů, na jejichž základě lze skutečné vývozní ceny za nespolehlivé považovat. Vzhledem ke spojení mezi dodavatelem a dovozcem jsou ceny účtované dodavatelem jeho společnosti ve spojení v Unii transferovými cenami, které nejsou výsledkem jednání za tržních podmínek, které obvykle převládají mezi nezávislými společnostmi. Kromě toho je zřejmé, že náklady vzniklé z činností společnosti ve spojení a rozpětí zisku, kterého taková společnost dosáhne, účinně snižují částku, kterou vyvážející výrobce obdrží, protože zpravidla vznikají dovozci.
(16)
V tomto případě navíc šetření odhalilo, že příslušné společnosti ve spojení nedosahují v Unii udržitelné ziskové rozpětí. V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že ziskové rozpětí nezávislého spolupracujícího dovozce nemohlo být použito, neboť bylo důvěrné povahy, a tudíž nemohlo být zpřístupněno účastníkům hospodářské soutěže. Proto se jako referenční hodnota použilo ziskové rozpětí, které bylo používáno v dřívějším řízení týkajícím se jiného chemického výrobku vyráběného podobným odvětvím a dováženého do Unie za podobných okolností jako v tomto případě (3). Toto ziskové rozpětí je nejobjektivnějším dostupným základem pro účel dosažení uspokojivého odhadu tržní vývozní ceny. Toto přiměřené ziskové rozpětí dosahovalo výše 5 %. Vzhledem k tomu, že zisk dosažený společnostmi ve spojení v Unii je výrazně nižší než tato referenční hodnota, a s ohledem na neudržitelnost takového zisku, nebylo možné transferovou cenu považovat za spolehlivou.
(17)
Kromě toho, nesporné důkazy o tom, že skutečně došlo ke křížové kompenzaci nebo ke vzniku určitých nákladů, které vznikají dovozci a jsou jím obvykle hrazeny, ale které zaplatila libovolný strana, mezi společnostmi ve spojení nejsou nezbytně zapotřebí. Jak již bylo uvedeno výše, tyto náklady vždy vznikají až společnosti ve spojení, a to tehdy, když tato společnost vykonává funkce prodeje a dovozu. V důsledku spojení mezi společnostmi ve spojení nelze vyloučit existenci křížové kompenzace prostřednictvím jiných výrobků ani vznik takových nákladů, a proto jsou transferové ceny nespolehlivé.
(18)
Rovněž není relevantní, zda společnost ve spojení v Unii provádí veškeré funkce dovozce či jiné funkce. Rozhodujícím faktorem je, zda je spolehlivá vývozní cena na úrovni hranice Společenství. Jak je uvedeno výše v 15. bodě odůvodnění, současné šetření ukázalo, že úroveň cen mezi společnostmi ve spojení neumožnila společnostem ve spojení v Unii dosáhnout přiměřeného ziskového rozpětí. Žádný z vývozců neposkytl důkazy, proč by toto ziskové rozpětí mělo být nepřiměřené, a proto by tvrzení v tomto ohledu měla být považována za neopodstatněná. Argument, že jedna z těchto společností ve spojení nevykonávala v Unii funkce dovozce, není odůvodněný, jelikož, jak se uvádí výše, není relevantní, které konkrétní funkce společnost v Unii vykonávala. Navíc se skutečnost, že společnost prováděla pouze některé funkce dovozce, nutně odráží v částce prodejních, správních a režijních nákladů společností ve spojení, ale zajisté ne v použitém ziskovém rozpětí. Kromě toho je třeba uvést, že skutečnost, že určité činnosti vykonává společnost ve spojení před dovozem, neznamená, že vývozní cenu nelze zjistit početně na základě ceny při dalším prodeji prvnímu nezávislému odběrateli, a že by neměly být provedeny nezbytné úpravy podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení.
(19)
Po poskytnutí konečných informací dva spolupracující indonéští vyvážející výrobci zopakovali svoje tvrzení týkající se stanovení vývozní ceny. Jeden vyvážející výrobce zpochybnil zjištění uvedená v 15. bodě odůvodnění, tj. že samotná existence spojení mezi vývozcem a dovozcem postačuje k tomu, aby Komise mohla považovat skutečné vývozní ceny za nespolehlivé, a tvrdil, že je to v rozporu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení. Týž vyvážející výrobce kromě toho tvrdil, že úvahy uvedené v 17. bodě odůvodnění, tj. že některé náklady vznikly společnosti ve spojení, když vykonávala funkce prodeje a dovozu, nevycházely z okolností tohoto případu. A nakonec tento vyvážející výrobce tvrdil, že se Komise nezabývala skutečností, že úroveň cen účtovaných společnosti ve spojení a úroveň cen účtovaných nezávislým zákazníkům v Unii byly podobné.
(20)
Druhý vyvážející výrobce zopakoval svoje tvrzení, že při stanovení vývozní ceny by se měla zohlednit jeho vývozní cena účtovaná prvnímu nezávislému zákazníkovi na hranici Unie, přičemž zdůraznil, že společnost ve spojení vystupovala jen jako zprostředkovatel a že, mimo jiné, celní vybavení provedli zákazníci, kteří nebyli ve spojení, v Unii.
(21)
V odpovědi na tato tvrzení je třeba uvést, že Komise se v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení domnívala, že na základě okolností tohoto případu by se vývozní ceny měly početně zjistit, protože existuje spojení mezi vývozci a stranami ve spojení. Šetřením se ve skutečnosti ukázalo, že příslušné strany ve spojení nedosáhly během období šetření v Unii udržitelného ziskového rozpětí. V této souvislosti není při určení toho, zda by se měly v tomto případě ceny početně zjistit, funkce společnosti ve spojení v Unii relevantní. Navíc, jak se uvádí v 18. bodě odůvodnění, skutečnost, že společnosti ve spojení provádějí jen určité funkce, není překážkou pro použití čl. 2 odst. 9 základního nařízení, odráží se však v nižší částce prodejních, správních a režijních nákladů, která se odečte od ceny, za níž se dotčený výrobek poprvé opětovně prodá nezávislému kupujícímu. Závěrem je třeba uvést, že vyvážející výrobci neposkytli žádné nové konkrétní důkazy, které by mohly tyto závěry zvrátit. Pokud jde o tvrzení týkající se podobné úrovně cen účtovaných zákazníkům ve spojení a nezávislým zákazníkům v Unii, je třeba poznamenat, že toto tvrzení se řešilo ve 37. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Šetřením se zjistilo, že navzdory podobnosti s úrovní cen účtovaných nezávislým zákazníkům nedosahovaly transferové ceny účtované mezi společnostmi ve spojení výše, která by dovozcům ve spojení umožňovala dosáhnout udržitelný zisk. Tyto argumenty by se proto měly zamítnout.
(22)
Argumenty týkající se použití početně zjištěných vývozních cen v tomto šetření by se proto měly zamítnout.
(23)
Titíž dva vyvážející výrobci tvrdili, že pokud budou vývozní ceny početně zjištěny navzdory jejich argumentům uvedeným ve 12. až 14. bodě odůvodnění, bylo přiměřené ziskové rozpětí ve výši 5 % použité pro výpočet vývozní ceny nadhodnocené a mělo by se místo toho použít skutečné ziskové rozpětí jejich společností ve spojení, neboť ceny mezi stranami ve spojení byly na stejné úrovni jako ceny účtované nezávislým zákazníkům.
(24)
Na základě úvah uvedených v 15. až 18. bodě odůvodnění, které se týkají spolehlivosti transferových cen a ziskových rozpětí společností ve spojení v Unii, by měl být tento argument zamítnut. V každém případě vycházely úpravy provedené u nákladů vzniklých v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení z příslušných vlastních prodejních, správních a režijních nákladů společností, a odrážely proto činnost těchto společností bez ohledu na jejich funkce. Tento argument by proto měl být zamítnut.
(25)
Jeden z výše uvedených vyvážejících výrobců tvrdil, že v případě specifických transakcí se společností, která není ve spojení s vyvážejícím výrobcem, by vývozní cena neměla vycházet ze skutečné zaplacené ceny nebo ceny splatné v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení. Komise však zjistila, že dotčené prodeje nebyly vývozníprodeje do Unie. Na tomto základě byly dotčené transakce ze stanovení vývozní ceny vyřazeny. Po poskytnutí konečných informací daný vyvážející výrobce zpochybnil toto vyřazení, a to z toho důvodu, že Komise by měla zohlednit celý prodej dotčeného výrobku vyrobeného vyvážejícím výrobcem v Unii. Pro účely stanovení vývozní ceny se však zohlednil celý prodej nezávislému zákazníkovi. Všechny následné transakce ze strany tohoto nezávislého zákazníka se nesmí brát v úvahu, protože zaprvé nejde o prodej na vývoz ve smyslu článku 2 odst. 8 a 9 základního nařízení a za druhé existuje riziko dvojího započtení tohoto prodeje. Na tomto základě bylo tvrzení vyvážejícího výrobce zamítnuto.
(26)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se stanovení vývozní ceny, potvrzují se závěry, k nimž se dospělo ve 32. až 38. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Srovnání
(27)
Po poskytnutí prozatímních informací dva spolupracující vyvážející výrobci zpochybnili, že je vzniklé náklady na přesun zboží z výrobního závodu do skladu možné považovat za vnitřní logistické náklady, které nemají vliv na srovnatelnost cen.
(28)
Jeden z vyvážejících výrobců měl na domácím trhu několik distribučních skladů, z nichž se glutamát sodný zasílal konečným zákazníkům. Tento vyvážející výrobce tvrdil, že by přepravní náklady z továrny do skladů měly být považovány za náklady na vnitrostátní přepravu nákladů a měly by být odečteny od běžné hodnoty, neboť při prodeji na vývoz žádné takové náklady nevznikají. Druhý vyvážející výrobce tvrdil, že v některých případech náklady na přepravu zboží do skladu mohou být spojeny s konkrétní fakturou, a proto představují přímé prodejní náklady, přičemž tyto náklady jsou zahrnuty do ceny účtované odběratelům, a tedy ovlivňují srovnatelnost cen. Proto by se měly odečíst od běžné hodnoty.
(29)
Sklady jsou považovány za součást prostor vyvážejícího výrobce a teprve od okamžiku, kdy je výrobek ve skladu, je připraven k prodeji. Vzdálenost skladu od výrobního závodu je nepodstatná stejně jako to, zda přeprava z výrobního závodu do skladu může být spojena s určitou transakcí domácího prodeje, neboť to jsou obvykle náklady vzniklé před prodejem, a tedy nikoli přímé prodejní náklady, které mají vliv na srovnatelnost cen. Proto by na základě čl. 2 odst. 10 písm. e) základního nařízení měla být tvrzení v tomto ohledu zamítnuta.
(30)
Po zveřejnění prozatímních zjištění spolupracující vyvážející výrobce, který vyvážel glutamát sodný prostřednictvím společnosti ve spojení se sídlem mimo Unii, tvrdil, že jeho vývoz by již neměl být upravován podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, jelikož společnost ve spojení mimo Unii nejednala jako zprostředkovatel a nepobírá za práci provizi. Vyvážející výrobce dále tvrdil, že přirážka pro dotyčnou společnost ve spojení, která sloužila jako základ pro provedenou úpravu, nemá vliv na srovnatelnost cen, protože Komise již při početním určení vývozní ceny odečtla přiměřené ziskové rozpětí na úrovni společnosti ve spojení v Unii, které se vztahovalo na veškerá ziskové rozpětí týkající se všech transakcí mezi společnostmi. Vyvážející výrobce rovněž tvrdil, že má-li být od početně zjištěné vývozní ceny něco odečítáno, pak pouze prodejní, správní a režijní náklady společností ve spojení se sídlem mimo Unii.
(31)
Šetřením bylo zjištěno, že společnost ve spojení se sídlem mimo Unii zachovávala přirážku v případě každého prodeje na vývoz do Unie. Přirážka ovlivnila srovnatelnost cen, neboť byla zachována pouze u prodeje na vývoz, a nikoli u prodeje na domácím trhu. Tvrzení, že ziskové rozpětí společnosti ve spojení již bylo zohledněno při výpočtu vývozní ceny v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení, nemohlo být přijato. Je tomu tak proto, že úpravy podle čl. 2 odst. 9 a čl. 2 odst. 10 základního nařízení mají odlišné cíle, jsou samostatné, navzájem se liší a řídí se rozdílnými podstatnými pravidly. Cílem čl. 2 odst. 9 základního nařízení je stanovit spolehlivou vývozní cenu, zatímco cílem čl. 2 odst. 10 základního nařízení je zajistit srovnatelnost mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou. Poté, co byla řádně stanovena vývozní cena podle čl. 2 odst. 8 nebo 9 základního nařízení, veškeré další úpravy podle čl. 2 odst. 10 se již vývozní ceny jako takové netýkají a nejsou v žádném případě určeny ke stanovení běžné hodnoty a vývozní ceny jako takové. Spolupracující vyvážející výrobce tedy přehlíží účel úpravy podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, jímž je učinit cenu srovnatelnou s běžnou hodnotou, a nikoli stanovit vývozní cenu jako takovou. Přiměřené ziskové rozpětí odečtené v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení se proto nevztahuje na žádnou možnou přirážku uplatněnou v rámci stejného prodejního kanálu. Pokud jde o částku, která má být upravena, provedená úprava odráží přirážku skutečně účtovanou mezi společnostmi vespojení, a tedy skutečně ovlivňuje ceny a srovnatelnost cen. Není proto důvod nahrazovat ji jinou teoretickou částkou. Komise je nakonec oprávněna zohlednit skutečnost, že platbu obdrží společnost ve spojení se sídlem mimo území Unie (ve formě přirážky, kterou si při prodeji zachová společnost ve spojení při prodeji a kterou fakturuje zákazníkům v Unii). K tomu, aby se mohla společnost ve spojení považovat za společnost podléhající dani z příjmu právnických osob v zemi mimo Unii (která má podstatně nižší sazby daně z příjmu právnických osob než Indonésie), pokud jde o tyto platby, musí v dané zemi skutečně provozovat hospodářskou činnost. Indonéský vyvážející výrobce si takto nemůže zajistit příznivé daňové zacházení, které získá za přítomnosti společnosti ve spojení v zemi mimo Unii a o její hospodářské činnosti v jurisdikci uvedené země, a současně v rámci antidumpingového řízení tvrdit, že společnost ve spojení nevykonává hospodářskou činnost. Proto se tato tvrzení zamítají.
(32)
Po poskytnutí konečných informací daný vyvážející výrobce zopakoval svoje tvrzení týkající se úpravy provedené v případě přirážky jeho společnosti ve spojení a vznesl námitku proti tomu, aby se v rámci antidumpingového šetření zohledňovala otázka daní. Vyvážející výrobce dále tvrdil, že sice nepopírá, že jeho společnost ve spojení provozovala obchodní činnost v dotčené třetí zemi, ale že rozsah této činnosti v souvislosti s dotčeným výrobkem byl omezený. Navíc zopakoval tvrzení, že činnost společnosti ve spojení se jasně odlišovala od činnosti zprostředkovatele, přičemž společnost ve spojení nepobírala od vyvážejícího výrobce v souvislosti s prodejem do Unie žádnou provizi. A závěrem vyvážející výrobce zopakoval svoje tvrzení, že Komise při početním zjištění vývozní ceny již odečetla přiměřené ziskové rozpětí na úrovni společnosti ve spojení v Unii, čímž se pokryla všechna zisková rozpětí vztahující se na všechny transakce mezi společnostmi. Vyvážející výrobce v této souvislosti tvrdil, že v případě následných prodejů mezi společnostmi ve spojení Komise skutečně běžně odečítá pouze ziskové rozpětí společnosti ve spojení, která prodává výrobky přímo nezávislému zákazníkovi v Unii, ale nikoli zisková rozpětí ostatních společností ve spojení v rámci téhož prodejního kanálu.
(33)
Dlužno poznamenat, že v tomto případě může existence samostatného daňového subjektu sloužit jako ukazatel významné hospodářské činnosti provozované společností ve spojení se sídlem mimo Unii, pokud se taková činnost vyžaduje podle vnitrostátního daňového práva. V tomto případě, jak se uvádí ve 31. bodě odůvodnění, Komise zohlednila skutečnost, že dotčený vyvážející výrobce má mimo Unii stranu ve spojení, která provozuje významnou hospodářskou činnost, a skutečnost, že strana ve spojení mimo Unii odečítala u každé prodejní transakce týkající se dotčeného výrobku uskutečněné mezi stranami ve spojení přirážku, což ovlivnilo srovnatelnost cen v případě vývozu glutamátu sodného do Unie. Kromě toho, jak se uvádí ve 31. bodě odůvodnění, částka, z níž úprava vycházela, odrážela skutečnou ověřenou přirážku účtovanou mezi společnostmi ve spojení, a proto také přesně odrážela činnosti společnosti ve spojení. Tyto argumenty by se proto měly zamítnout.
(34)
Po zveřejnění prozatímních zjištění tentýž vyvážející výrobce vznesl námitku proti úpravě provedené u provizí vyplacených na základě vývozní ceny, přičemž tvrdil, že nešlo o přímé prodejní náklady, ale provize vyplácené měsíčně, v důsledku čehož nebyly spojeny s konkrétními prodejními transakcemi a neovlivňovaly srovnatelnost cen. Tento vyvážející výrobce uvedl, že zaplacené provize měly účinek pouze mezi společnostmi ve spojení, a proto se na ně nevztahuje čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení. Vyvážející výrobce rovněž argumentoval, že na základě předpokladu, že by byl společně se svojí společností ve spojení považován za jediný hospodářský subjekt, není v rámci tohoto hospodářského subjektu žádný převod peněz výdajem ani příjmem.
(35)
Šetřením se zjistilo, že podle „dohody o provizích“ mezi tímto vyvážejícím výrobcem a jeho společností ve spojení se provize stanou splatnými tehdy, když vyvážející výrobce v Indonésii prodává výrobky přímo nezávislým odběratelům, kteří nejsou ve spojení, na trhu Unie (nikoli prostřednictvím společnosti ve spojení). Vyplacená provize byla přímo provázána s čistou prodejní hodnotou. V důsledku toho přímý vztah mezi prodejem a vyplacenou provizí ovlivnil srovnatelnost cen podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení.
(36)
Předpoklad, že společnosti ve spojení byly považovány za jeden hospodářský subjekt, je v důsledku nepřesný. Šetřením se zjistilo, že tento vyvážející výrobce měl plně funkční vývozní oddělení a nedocházelo k žádné duplikaci úkolů souvisejících s vývozem mezi vyvážejícím výrobcem a dovozcem ve spojení. Proto nelze společnost ve spojení považovat za interní prodejní oddělení a tyto argumenty by měly být zamítnuty.
(37)
Alternativně, v případě, že by vývozní ceny byly upraveny na základě čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, by podle tvrzení vyvážejícího výrobce měla být částka vyplacených provizí rovněž vyřazena z prodejních, správních a režijních nákladů společnosti ve spojení, které byly odečteny od ceny při dalším prodeji prvnímu nezávislému odběrateli v Unii v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení. Nicméně podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení při výpočtu spolehlivé vývozní ceny by měly být od ceny při dalším prodeji prvnímunezávislému odběrateli v Unii odečteny veškeré náklady vzniklé mezi dovozem a dalším prodejem a neexistuje právní základ, který by umožnil kompenzovat takové náklady jakýmkoli příjmem, jak požaduje vyvážející výrobce. Kromě toho se prodejní, správní a režijní náklady společnosti ve spojení v Unii týkají jiného prodejního kanálu (tj. prostřednictvím zákazníka ve spojení) než příjmu, který se týkal kanálu prodeje nezávislým odběratelům. A konečně, úprava přirážky podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení a stanovení vývozní ceny podle téhož čl. 2 odst. 8 nebo 9 má často rozdílný účel a představuje dvě různé fáze analýzy dumpingu.
(38)
Po poskytnutí konečných informací daný vyvážející výrobce zopakoval svá tvrzení týkající se provize uvedené ve 35. bodě odůvodnění, přičemž argumentoval tím, že by bylo nekonzistentní na jedné straně považovat transferové ceny mezi stranami ve spojení za nespolehlivé a na druhé straně upravovat vývozní cenu na základě dohody o provizích uzavřené mezi stranami ve spojení. Vyvážející výrobce dále zpochybnil zjištění uvedená ve 35. bodě odůvodnění, tedy že vyplácená provize přímo souvisela s čistou hodnotou prodeje a že tedy existoval přímý vztah mezi prodejem a vyplacenou provizí, který měl tak vliv na srovnatelnost cen, neboť provize se vyplácela jednou za měsíc a podrobnosti výpočtu provize si smluvní strany navzájem neposkytly.
(39)
Vyvážející výrobce nepodložil tato tvrzení dalšími důkazy ani na podporu svého tvrzení neposkytl další doplňující faktické informace, které by mohly uvedené závěry vyvrátit. Z toho důvodu se závěry uvedené ve 35. až 37. bodě odůvodnění potvrzují.
(40)
Po poskytnutí prozatímních informací jeden vyvážející výrobce tvrdil, že by měla být provedena úprava běžné hodnoty za propagační a motivační náklady. Vyvážející výrobce argumentoval tím, že tyto náklady nevznikly při prodeji na vývoz do Unie, přičemž měly přímý dopad na prodejní cenu na domácím trhu. Tento argument vyvážející výrobce opíral o tvrzení, že alespoň v některých případech tyto náklady mohly být vysledovány až ke specifickým prodejním transakcím na domácím trhu. Nakonec tento vyvážející výrobce argumentoval, že propagační a motivační náklady odrážejí různé úrovně obchodování na domácím trhu (kde byl glutamát sodný prodáván přímo maloobchodníkům) na jedné straně a prodeje do Unie (obchodníkům a distributorům) na straně druhé.
(41)
Šetření ukázalo, že propagační a motivační náklady byly většinou vázány na klienty, a nikoli na konkrétní prodejní transakce. Propagační a motivační náklady vznikají bez ohledu na to, zda je výrobek v konečném důsledku prodán. Kromě toho šetření ukázalo, že náklady, o nichž se tvrdilo, že byly spojeny se specifickými prodejními transakcemi, nebyly ve skutečnosti zohledněny v ceně. Na tomto základě byl učiněn závěr, že propagační a motivační náklady neměly na ceny a srovnatelnost cen vliv a toto tvrzení by mělo být zamítnuto.
(42)
Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že glutamát sodný s velkými krystaly (velikost ok) má odlišné fyzikální vlastnosti a prodává se na odlišné obchodní úrovni než glutamát sodný dovážený do Unie. Vyvážející výrobce proto argumentoval, že glutamát sodný s velkými krystaly by měl být ze stanovení běžné hodnoty vyloučen.
(43)
Šetřením se zjistilo, že existuje několik velikostí ok: prášek, jemné, pravidelné, malé a velké. Všechny velikosti ok jsou zahrnuty do definice výrobku, neboť mají stejné základní vlastnosti, konečné využití a jsou zaměnitelné. Proto by všechny typy výrobků měly být zahrnuty do stanovení běžné hodnoty. Kromě toho se šetřením zjistilo, že různé velikosti ok nejsou nákladovým faktorem.
(44)
Šetření dále prokázalo, že odběratelé na domácím trhu, kteří nakupovali glutamát sodný ve formě velkých ok, kupovali i další velikosti ok. Žádné důkazy neprokázaly, že by rozdíl v ceně pozorovaný u glutamátu sodného o velkosti velkých ok souvisel s fyzikálními vlastnostmi nebo obchodní úrovní, neboť bylo možné tento cenový rozdíl vztáhnout k dalším prvkům, jako jsou zákazníci a zakoupené objemy. Kromě toho vyvážející výrobce nevyčíslil údajný rozdíl ve fyzikálních vlastnostech. Argumenty v tomto ohledu by proto měly být zamítnuty.
(45)
Při nedostatku jakýchkoli dalších připomínek týkajících se srovnání se potvrzují závěry, k nimž se došlo ve 39. až 46. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
4. Dumpingová rozpětí
(46)
Jelikož nebyly předloženy žádné připomínky, metodika použitá pro výpočet dumpingového rozpětí, jak je uvedena ve 47. až 48. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, se potvrzuje.
(47)
S ohledem na vyřazení některých transakcí ze stanovení vývozní ceny jednoho vyvážejícího výrobce, jak je popsáno ve 25. bodě odůvodnění, a jelikož nebyla předložena žádná další stanoviska, stanoví se tato konečná dumpingová rozpětí vyjádřená v procentech ceny CIF (náklady, pojištění, přeprava) s dodáním na hranice Unie před proclením:
Společnost
Dumpingové rozpětí
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2 %
PT. Miwon Indonesia
13,3 %
Všechny ostatní společnosti
28,4 %
D. ÚJMA
1. Definice výrobního odvětví Unie a výroba v Unii
(48)
Zúčastněné strany zopakovaly, že by Komise do výrobního odvětví Unie neměla zahrnovat spolupracujícího výrobce v Unii, protože vyvážející výrobce v Indonésii, který je s ním ve spojení, spolupráci odmítl. Tvrdila, že situace ohledně újmy může být tímto vztahem ovlivněna.
(49)
Dotčené strany nepředložily v tomto ohledu žádné nové informace. Zejména nedoložily svá tvrzení o tom, do jaké míry mohla být situace ohledně újmy ovlivněna. Jak je stanoveno v 53. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, v tomto případě však není třeba vylučovat spolupracujícího výrobce v Unii z výrobního odvětví Unie navzdory jeho vztahu s nespolupracujícím vyvážejícím výrobcem v Indonésii, neboť tento jediný výrobce v Unii s Komisí během šetření plně spolupracoval a byl podroben dokonalé prověrce. Proto neměla skutečnost, že vyvážející výrobce při šetření nespolupracoval, na průběh šetření žádný dopad. Tento argument by měl být proto zamítnut.
(50)
Po poskytnutí informací dotčené strany zopakovaly svůj argument, že by spolupracující výrobce v Unii neměl být zahrnut do výrobního odvětví Unie, protože vyvážející výrobce v Indonésii, který je s ním ve spojení, spolupráci odmítl. Tyto strany tvrdily, že odmítnutí spolupráce ze strany vyvážejícího výrobce ve spojení v Indonésii mohlo mít vliv na situaci týkající se újmy, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo. V podstatě tvrdily, že ceny glutamátu sodného se dohadují na celosvětovém základě a že vzhledem k uvedenému vztahu existovalo riziko křížové kompenzace, která spočívala ve snížení cen účtovaných zákazníkům na trhu Unie a účtování vyšších cen na trhu třetí země. Odmítnutím spolupráce v rámci šetření by vyvážející výrobce ve spojení v Indonésii zbavil Komisi možnosti zkontrolovat, zda docházelo ke křížové kompenzaci.
(51)
Dotčené strany sice předložily dané tvrzení, ale nepodložily jej žádnými skutečnými důkazy. V každém případě, pokud jde o ceny účtované výrobcem z Unie jeho zákazníkům na trhu Unie, které byly během šetření ověřeny, neexistovaly žádné náznaky, že byly tyto ceny sníženy z důvodu křížové kompenzace. Naopak, jak se uvádí ve 100. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, dovozní ceny z Indonésie se během posuzovaného období snížily o 8 %, což vyvíjelo tlak na ceny na trhu Unie, takže výrobní odvětví Unie nemohlo svoje ceny zvýšit v souladu s nárůstem svých nákladů. Proto bylo výrobní odvětví Unie jako celek během posuzovaného období nuceno svoje ceny snížit. Tento argument byl proto zamítnut.
(52)
Jelikož k definici výrobního odvětví Unie a výroby v Unii nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné v 50. a 51. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Spotřeba v Unii
(53)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana uvedla, že popis vývoje spotřeby v Unii v 55. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byl neúplný. Především pak strana tvrdila, že pokles spotřeby od roku FY2010/2011 do roku FY2011/2012 byl způsoben tím, že byl dovoz z Vietnamu nahrazen levnějším dovozem z Indonésie, a že proto odběratelé v Unii, kteří již neočekávali zvýšení cen, prodávali své nahromaděné zásoby, v důsledku čehož celkový objem prodeje v Unii klesl.
(54)
Okolnosti uvedené dotčenou společností nebyly v rozporu se závěry uvedenými v 55. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, že pokles spotřeby v letech FY2010/2011 a FY2011/2012 byl zapříčiněn hlavně poklesem prodeje výrobního odvětví Unie na trhu Unie. Konkrétně mezi lety FY2010/2011 a FY2011/2012 poklesl prodej výrobního odvětví Unie i dovoz ze třetích zemí. Zatímco se však celkový dovoz snížil pouze o 2 % (viz 107. bod odůvodnění prozatímního nařízení), objem prodeje výrobního odvětví Unie poklesl o 16 % (72. bod odůvodnění prozatímního nařízení). Pokles objemu prodeje výrobního odvětví Unie se časově shodoval s poklesem objemu výroby výrobního odvětví Unie, jak se uvádí v tabulce v 68. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(55)
Jak ale ukazuje tabulka ve 104. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, dovoz z Vietnamu v letech FY2010/2011 a FY2011/2012 vzrostl, na rozdíl od toho, co tvrdí zúčastněná strana, zatímco dovoz z ostatních třetích zemí, např. z Brazílie, během stejného období poklesl téměř o 60 %. Zjištění proto nepotvrdila domněnku, že byl dovoz z Vietnamu nahrazen dovozem z Indonésie.
(56)
Dotčená strana navíc nedoložila své tvrzení, že uživatelé nahromadili před posuzovaným obdobím zásoby, které ve zvýšeném množství prodávali, když se zvýšil dovoz z Indonésie. Ani tato tvrzení nemohla být během šetření potvrzena. Tvrzení zúčastněné strany v tomto ohledu by proto měla být zamítnuta.
(57)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se spotřeby v Unii, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo v 52. až 55. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Dovoz z dotčené země
(58)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se dovozu z dotčené země, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo v 56. až 66. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
4. Hospodářská situace výrobního odvětví Unie
(59)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že ačkoli objem výroby a využití kapacity během posuzovaného období klesly, bylo tomu pouze důsledkem výrazného zvýšení před uvedeným obdobím. Tato strana tvrdila, že snížení v posuzovaném období nelze považovat za negativní vývoj a že nesvědčí o újmě. Při posuzování vývoje ukazatelů újmy se nicméně zohledňují pouze tendence zjištěné během posuzovaného období. V projednávaném případě neexistuje žádný platný důvod pro odchylku od této praxe a pro posuzování vývoje ukazatelů újmy během delšího období. Tento argument by se měl proto zamítnout.
(60)
Tatáž zúčastněná strana tvrdila, že náklady výrobního odvětví Unie se mohly zvýšit případným zahrnutím vedlejších produktů, což by také ovlivnilo ziskovost. Toto tvrzení bylo nepravdivé. Výrobní náklady výrobního odvětví Unie, včetně vedlejších produktů, byly podrobeny ověření, přičemž byla uspokojivě doložena úplnost a správnost nákladů. Toto tvrzení by proto mělo být zamítnuto.
(61)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se vývoje ukazatelů újmy, byly potvrzeny závěry, k nimž se dospělo v 67. až 93. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
5. Závěr týkající se újmy
(62)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že ne všechny ukazatele újmy vykazovaly klesající tendenci a že výskyt záporné tendence v případě jen několika ukazatelů újmy nestačí pro vyvození závěru, že výrobní odvětví Unie utrpělo podstatnou újmu.
(63)
Podle čl. 3 odst. 5 základního nařízení nemusí všechny ukazatele újmy svědčit o nepříznivých tendencích, aby mohl být učiněn závěr o existenci újmy. Tvrzení bylo navíc nesprávné, jelikož šetření ukázalo, že téměř všechny ukazatele újmy vykazovaly během posuzovaného období zápornou tendenci. Tvrzení by se proto mělo zamítnout.
(64)
Na základě výše uvedeného a vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje Komise závěry učiněné v 94. až 96. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tj. že výrobnímu odvětví Unie byla způsobena podstatná újma ve smyslu č. 3 odst. 5 základního nařízení.
E. PŘÍČINNÉ SOUVISLOSTI
1. Vliv dumpingového dovozu
(65)
Jedna strana tvrdila, že vzhledem ke zjištěním uvedeným v 66. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tedy že se vážené průměrné rozpětí cenového podbízení indonéského dovozu během období šetření pohybovalo mezi 0 % a 5 %, nemohl tento dovoz způsobit újmu, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo, neboť nemohl vyvíjet na trhu Unie žádný cenový tlak.
(66)
Toto tvrzení však nedokládají skutečnosti, jež byly zjištěny během šetření. Jak je uvedeno v 99. a 100. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, objem dumpingového dovozu z Indonésie během posuzovaného období výrazně vzrostl, a to jak v absolutních hodnotách, tak co se týče podílu na trhu. Tento nárůst se odehrál ve stejné době jako pokles objemu prodeje a snížení podílu výrobního odvětví Unie na trhu. Dovoz v tak značném množství donutil výrobní odvětví Unie snížit své prodejní ceny, aby je sladilo s úrovní cen indonéského dovozu. V důsledku toho bylo zjištěné rozpětí cenového podbízení skutečně nízké. Zároveň však výrobní odvětví Unie nemohlo své ceny stanovit v souladu se zvyšováním nákladů, což vedlo ke značnému poklesu jeho ziskovosti během posuzovaného období. To potvrzuje rozsah zjištěných rozpětí újmy, která se pohybují mezi 24,9 % a 47,0 %, jak je uvedeno ve 125. bodě odůvodnění níže. Tento argument by měl být proto zamítnut.
(67)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se vlivu dumpingového dovozu, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo v 98. až 101. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Vliv dalších faktorů
2.1. Vliv dovozu z Číny
(68)
Dvě zúčastněné strany tvrdily, že v rozporu se závěry ve 103. bodě odůvodnění prozatímního nařízení měl čínský dovoz negativní dopad na prodejní ceny výrobního odvětví Unie, a přispěl tedy k podstatné újmě.
(69)
V absolutních číslech zůstal objem dovozu z Číny během posuzovaného období na nízké úrovni, jak je uvedeno ve 102. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Navíc, pokud se vezmou v úvahu antidumpingová cla, byly dovozní ceny vyšší než prodejní ceny výrobního odvětví Unie a rovněž vyšší než indonéské dovozní ceny. Tvrzení, že čínský dovoz přispěl k podstatné újmě, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, bylo s ohledem na objemy a ceny dovozu z Číny zamítnuto.
(70)
Byly proto potvrzeny závěry, k nimž se došlo ve 102. a 103. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.2. Dovoz z jiných třetích zemí
(71)
Jelikož ke vlivu dovozu z jiných třetích zemí nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné ve 104. až 108. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.3. Vývoj spotřeby v Unii
(72)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že pokles prodeje výrobního odvětví Unie se časově shodoval s poklesem spotřeby v Unii, který byl proto hlavní příčinou podstatné újmy, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo.
(73)
Jak je uvedeno ve 109. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, pokles spotřeby činil pouze 2 %, zatímco pokles objemu prodeje výrobního odvětví Unie dosahoval během posuzovaného období výše 17 %. Pokles spotřeby proto nemůže vysvětlit mnohem vyšší pokles objemu prodeje. Dovoz z Indonésie navíc vzdor klesající spotřebě vzrostl. Toto tvrzení by proto mělo být zamítnuto.
(74)
Jelikož nebyla v tomto ohledu předložena žádná další připomínka, byl potvrzen závěr učiněný ve 109. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.4. Vývozní výkonnost výrobního odvětví Unie
(75)
Jelikož ke vlivu vývozní výkonnosti výrobního odvětví Unie nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné ve 110. až 112. bodě odůvodnění.
2.5. Údajná neefektivnost výrobního odvětví Unie
(76)
Po poskytnutí prozatímních informací dvě strany zopakovaly, že příčinou újmy, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo, byla údajná neefektivnost výrobního procesu výrobního odvětví Unie, včetně neúčinného využívání zdrojů ze strany tohoto odvětví.
(77)
Tyto strany neupřesnily povahu údajné neefektivnosti. Jak je stanoveno ve 113. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetření neodhalilo žádnou potenciální neefektivnost výrobního odvětví Unie a tvrzení v tomto ohledu byla zamítnuta.
(78)
Po poskytnutí informací zúčastněná strana zopakovala svá tvrzení týkající se neefektivnosti výrobního odvětví Unie. Daná strana v této souvislosti tvrdila, že odstávky výroby kvůli údržbě, začlenění její bývalé přidružené společnosti, zvýšení nákladů práce a nadcházející významné investice a jejich vliv na situaci výrobního odvětví Unie nebyly předmětem šetření.
(79)
Na rozdíl od toho, co tvrdila tato strana, Komise ve skutečnosti výše uvedené faktory analyzovala, jak se uvádí v 94. až 96. bodě odůvodnění (odstávky kvůli údržbě), v 89. a 90. bodě odůvodnění (začlenění bývalé přidružené společnosti), v 91. bodě odůvodnění (náklady práce) a v 82. a 83. bodě odůvodnění (investice) níže, tyto faktory ale nepoukazovaly na žádnou potenciální neefektivnost výrobního odvětví Unie. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(80)
Jelikož k výše uvedenému nebyla předložena žádná další připomínka, byl potvrzen závěr učiněný ve 113. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.6. Finanční krize
(81)
Jelikož k dopadu finanční krize nebyly vzneseny žádné připomínky, byl potvrzen 114. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.7. Investice a regulační požadavky EU týkající se bezpečnosti
(82)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že újmu způsobila vysoká úroveň investic ze strany výrobního odvětví Unie. Tato strana argumentovala, že není důležité, zda jsou investice nezbytné, neboť by se měl analyzovat pouze jejich vliv na situaci výrobního odvětví Unie a zejména jejich dopad na ziskovost výrobního odvětví Unie.
(83)
Tato strana nevysvětlila, do jaké míry mohly mít investice výrobního odvětví Unie dopad na jeho ziskovost. Jak je popsáno ve 116. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, investice výrobního odvětví Unie byly založeny na odůvodněných obchodních rozhodnutích a nelze je považovat za nepřiměřené. Investiční náklady se navíc v průběhu času odepisují a jako takové nemohly mít žádný významný dopad na ziskovost výrobního odvětví Unie. Tvrzení zúčastněné strany v tomto ohledu byla proto zamítnuta.
(84)
Po zveřejnění informací tato zúčastněná strana zopakovala svoje tvrzení, že újma byla způsobena regulačními požadavky na bezpečnost a vysokou mírou investic výrobního odvětví Unie uskutečněných v zájmu splnění takových požadavků. Zopakovala též, že skutečnost, že tato rozhodnutí byla přiměřenými obchodními rozhodnutími a že při analýze by se měl zohlednit jen vliv na ziskovost, nebyla relevantní. V této souvislosti nakonec tvrdila, že skutečnost, že investiční náklady se v průběhu času odepisují, není relevantní.
(85)
Na rozdíl od toho, co tato strana tvrdila, se při hodnocení zohlednil vliv provedených investic na ziskovost výrobního odvětví Unie. Odpisy investičních nákladů jsou nákladovým faktorem, který je z hlediska stanovení ziskovosti relevantní, a proto se musí zohlednit. Tento argument byl proto zamítnut.
(86)
Jelikož k vlivu investic a regulačních požadavků EU týkajících se bezpečnosti nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné ve 115. až 116. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.8. Ceny surovin a další náklady
2.8.1. Výrobní náklady
(87)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že ziskovost poklesla vlivem souběžného zvýšení výrobních nákladů obecně. Proto je újma způsobena tímto zvýšením výrobních nákladů spíše než dovozem z Indonésie.
(88)
Jak je uvedeno ve 100. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, zvýšení výrobních nákladů se kvůli cenovému tlaku ze strany indonéského dovozu glutamátu sodného nemohlo promítnout do prodejní ceny. Klesající ziskovost byla tedy způsobena hlavně nárůstem dumpingového dovozu a tento argument by měl být zamítnut.
2.8.2. Začlenění bývalé přidružené společnosti
(89)
Tatáž zúčastněná strana tvrdila, že nebyl dostatečně analyzován vliv začlenění bývalé přidružené společnosti na ziskovost výrobního odvětví Unie. Tato strana tvrdila, že toto začlenění mělo negativní dopad na ziskovost, a proto způsobilo újmu, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo.
(90)
Komise dále prošetřila dopad začlenění bývalé přidružené společnosti na příslušné ukazatele újmy, jako jsou náklady výroby, zaměstnanost, investice a ziskovost. Je třeba poznamenat, že přidružená společnost byla zapojena pouze do prodeje dotyčného výrobku. Bylo zjištěno, že výrobní odvětví Unie bylo během rozpočtového roku, v němž došlo k začlenění (FY2011/2012), ziskové. Následující rozpočtový rok (FY2012/2013) byla ziskovost záporná. To se však časově shodovalo se zvýšením objemu dovozu z Indonésie, který se ve skutečnosti během téhož roku zdvojnásobil. Na tomto základě analýza nepotvrdila, že by začlenění bývalé přidružené společnosti mělo významný negativní dopad na ziskovost, a tvrzení v tomto ohledu by proto měla být zamítnuta.
2.8.3. Náklady práce
(91)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že újmu, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo, zapříčinilo zvýšení mzdových nákladů. Zatímco růst celkových nákladů je rovněž způsoben zvýšením nákladů práce během posuzovaného období, šetření ukázalo, že dopad zvýšení nákladů na pracovní sílu na celkové náklady výroby nebyl významný (přesný údaj nelze uvést z důvodu jeho důvěrné povahy). Na tomto základě nelze nárůst nákladů práce považovat za příčinu podstatné újmy, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo, a tvrzení v tomto ohledu by měla být zamítnuta.
(92)
V návaznosti na zveřejnění informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že náklady práce by se neměly posuzovat izolovaně, ale měl by se zohlednit dopad zvýšení jednotlivých nákladových položek jako celek.
(93)
Jak se uvádí v 87. a 88. bodě odůvodnění, Komise zvýšení výrobních nákladů jako celku posoudila, a proto byl argument v této souvislosti zamítnut.
2.8.4. Odstávky kvůli údržbě
(94)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že pokles výroby a prodeje lze připsat na vrub odstávkám výrobního odvětví Unie kvůli údržbě, které způsobily pokles objemu prodeje. Proto by snížení výroby a objemu prodeje výrobního odvětví Unie nemělo být přičítáno dovozu z Indonésie.
(95)
Šetření ukázalo, že pokles výroby mezi FY2012/2013 a obdobím šetření skutečně časově korespondoval s prodlouženou odstávkou výroby kvůli údržbě, ta však byla prováděna pouze ve snaze snížit vysoké zásoby v důsledku klesajícího prodeje za předchozí roky posuzovaného období.
(96)
Proto byl pokles výroby a prodeje důsledkem nárůstu dumpingového dovozu glutamátu sodného z Indonésie a tento argument by měl být zamítnut.
(97)
Po zveřejnění informací další zúčastněná strana zopakovala svoje tvrzení, že ujmu lze připsat na vrub odstávkám kvůli údržbě a že je nepodstatné, zda byly tyto odstávky zapotřebí či nikoli. Tato strana tvrdila, že by se měl zohlednit dopad těchto odstávek na ziskovost výrobního odvětví Unie.
(98)
Jak se uvádí v 95. a 96. bodě odůvodnění, odstávky kvůli údržbě byly důsledkem klesajícího prodeje, který byl sám o sobě důsledkem nárůstu dumpingového dovozu z Indonésie. Dovoz z Indonésie proto skutečně způsobil odstávky kvůli údržbě, které z tohoto důvodu nelze posuzovat izolovaně ani považovat za přerušení příčinné souvislosti mezi tímto dovozem a způsobenou újmou. Argument dotčené zúčastněné strany byl proto zamítnut.
2.8.5. Oslabení indonéské rupie
(99)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že vyvážející výrobci získali komparativní výhodu vlivem oslabení indonéské rupie v období mezi lednem 2012 a lednem 2014, které nesouviselo s jejich rozhodnutími o cenách. Tato strana tvrdila, že by měl být prošetřen dopad tohoto faktoru.
(100)
V této souvislosti je třeba připomenout, že pravděpodobný vliv dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie se v podstatě zkoumá zjištěním cenového podbízení, cenového propadu a stlačení cen. Za tímto účelem se porovnávají dumpingové vývozní ceny a prodejní ceny výrobního odvětví Unie, přičemž vývozní ceny použité pro výpočet újmy je třeba někdy přepočítat na jinou měnu v zájmu vytvoření srovnatelného základu. Proto použití směnných kurzů v této souvislosti pouze zajišťuje, aby byl cenový rozdíl zjištěn na srovnatelném základě. Z toho je zřejmé, že směnný kurz nemůže být považován za faktor způsobující výrobnímu odvětví Unie újmu, jelikož je neoddělitelně spjat s dovozem samým. Tento argument je proto třeba zamítnout.
2.8.6. Závěry
(101)
Jelikož k vlivu nákladů surovin a dalších nákladů nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné ve 117. až 120. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Závěr týkající se příčinné souvislosti
(102)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se příčinné souvislosti, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo ve 121. až 125. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
F. ZÁJEM UNIE
1. Zájem výrobního odvětví Unie
(103)
Jelikož k zájmu výrobního odvětví Unie nebyly vzneseny žádné připomínky, byl potvrzen 127. až 129. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Zájem dovozců a obchodních společností
(104)
Jelikož k zájmu dovozců a obchodníků, kteří nejsou ve spojení, nebyly vzneseny žádné připomínky, byl potvrzen 130. až 132. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Zájem uživatelů
(105)
Po poskytnutí prozatímních informací jeden uživatel zopakoval své tvrzení popsané ve 140. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, podle něhož spotřeba glutamátu sodného v Unii dle očekávání významně vzroste, zejména kvůli zákazu, který EU uvalila na fosforečnany a jiné sloučeniny fosforu, které budou údajně nahrazeny glutamátem sodným používaným pro nepotravinářské odvětví. Tento uživatel dále argumentoval, že kapacita výrobního odvětví Unie by nedostačovala k uspokojení rostoucí poptávky na trhu Unie. Tato strana dále tvrdila, že nárůst spotřeby bude pro výrobní odvětví Unie prospěšný, neboť bude moci zvýšit svůj objem prodeje. Stejný uživatel zopakoval své tvrzení, že nebude k dispozici dostatek alternativních zdrojů dodávek, a to zejména proto, že výrobci z jiných třetích zemí tvoří součást stejné skupiny společností jako výrobní odvětví Unie, a proto nebudou zásobovat trh Unie.
(106)
Jak se nastiňuje ve 141. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, je obtížné předvídat budoucí dopad nového regulačního rámce Unie týkajícího se zákazu fosforečnanů a dalších sloučenin fosforu na výrobní odvětví Unie. Dotyčná strana konkrétně neposkytla žádné informace nebo důkazy o tom, zda a do jaké míry tato událost zvýší poptávku po glutamátu sodném v Unii.
(107)
Šetření ukázalo, že výrobní odvětví Unie má volnou kapacitu a bude schopno objem své výroby zvýšit a alespoň částečně tak zvýšenou poptávku na trhu Unie uspokojit. Celková kapacita Unie během období šetření překročila celkovou spotřebu v Unii.
(108)
Pokud jde o alternativní zdroje dodávek, jak již bylo uvedeno ve 147. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetřením bylo zjištěno, že výroba glutamátu sodného existuje v několika třetích zemích. Na začátku posuzovaného období, tedy v roce FY2010/2011, byl podíl dovozu z jiných třetích zemí (například Brazílie, Vietnamu a Koreje) značný a poklesl teprve tehdy, když vzrostl dovoz za nízké ceny z Indonésie. Při šetření bylo rovněž zjištěno, že v několika třetích zemích působí dodavatelé, kteří nepatří do stejné skupiny jako výrobní odvětví Unie. Dovoz z jiných třetích zemí by mohl pokračovat, pokud by se na trhu Unie obnovily rovné podmínky.
(109)
Tvrzení v tomto ohledu by proto měla být zamítnuta.
(110)
V návaznosti na konečné zveřejnění táž zúčastněná strana zopakovala svoje tvrzení, že poptávka po glutamátu sodném v Unii se výrazně zvýší v důsledku budoucího zákazu fosfátů a že výrobní odvětví Unie nebude schopné tuto rostoucí poptávku v Unii uspokojit. Tato strana však nepředložila žádné nové informace ani konkrétní důkazy, a proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(111)
Táž zúčastněná strana rovněž po konečném zveřejnění tvrdila, že Komise nezohlednila procentuální podíl, který glutamát sodný představuje v rámci celkových nákladů na detergenty. Příslušná strana však nepředložila žádný nový prvek, který by odporoval zjištěním uvedeným ve 138. a 139. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, podle nichž bude možný dopad opatření na tuto společnost omezený. Tento argument byl proto zamítnut.
(112)
Táž zúčastněná strana na závěr tvrdila, že se nezohlednily dodatečné náklady pro nepotravinářský průmysl a uživatele nepotravinářských výrobků. Nepředložila však žádné nové informace ani důkazy, a proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(113)
Další uživatel tvrdil, že dopad opatření proti Indonésii a Číně na uživatele by se měl posuzovat společně.
(114)
Dopad obou opatření na uživatele byl analyzován zejména v souvislosti s dostupností alternativních zdrojů dodávek ve 147. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Jak bylo uvedeno ve 108. bodě odůvodnění, tato analýza ukázala, že existuje řada třetích zemí s potenciálem vyvážet glutamát sodný do Unie. Tyto třetí země byly na trhu Unie přítomny předtím, než do Unie ve zvýšeném množství vstoupil dumpingový dovoz z Indonésie.
(115)
Tvrdilo se, že uživatelé nejsou, vzhledem k vysoké konkurenci na trhu Unie s hotovými potravinovými výrobky, schopni přenést dodatečné náklady antidumpingového cla na konečné spotřebitele.
(116)
Jak se uvádí ve 135. až 137. bodě prozatímního nařízení, pokud jde o odvětví potravin a nápojů, glutamát sodný představuje pouze asi 5 % celkových nákladů výrobků obsahujících glutamát sodný, vyráběných spolupracujícími společnostmi. Zjistilo se, že tyto společnosti jsou ziskové. Zúčastněná strana neposkytla žádné informace, které by tato zjištění popíraly. Proto byly potvrzeny závěry uvedené ve 136. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, že opatření budou mít na tyto společnosti pouze omezený dopad, a tvrzení učiněné v tomto ohledu by mělo být zamítnuto.
4. Zájem dodavatelů surovin
(117)
Po poskytnutí prozatímních informací dva dodavatelé zpochybnili závěr uvedený ve 143. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, přičemž tvrdili, že zánik výrobního odvětví Unie by měl významný dopad na jejich obchodní činnost. Tito dodavatelé argumentovali, že vliv případného zastavení výroby glutamátu sodného ze strany výrobního odvětví Unie by měl negativní dopad na jejich celkový obchod, neboť závody na výrobu cukru musí neustále produkovat určité množství cukrového sirupu a melasy, jejichž hlavním odběratelem je výrobní odvětví Unie. Pokud by cukr v těchto formách zůstal neprodán, mohlo by to ovlivnit celkovou efektivnost příslušného závodu.
(118)
Tato tvrzení však nebyla doložena, a nemohla být proto zohledněna.
5. Další argumenty
(119)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana zopakovala své připomínky ohledně údajného dominantního postavení výrobního odvětví Unie, a tvrdila, že uložením opatření na glutamát sodný by výrobní odvětví Unie mělo na trhu Unie komparativní výhodu. Nebyly však předloženy žádné nové důkazy, které by tato tvrzení podpořily. Závěry učiněné ve 145. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byly proto potvrzeny a tvrzení učiněné v tomto ohledu by mělo být zamítnuto.
6. Závěr týkající se zájmu Unie
(120)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se zájmu Unie, byly potvrzeny závěry, k nimž se dospělo ve 126. až 148. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
G. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Úroveň odstranění újmy (rozpětí újmy)
(121)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana zpochybnila výpočet cílového zisku použitý k určení úrovně pro odstranění újmy, jak je uvedeno ve 151. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Tato strana tvrdila, že přiměřenou úrovní zisku související s trhem, založenou na čistém ziskovém rozpětí před zdaněním výrobců glutamátu sodného ve dvou asijských zemí dosaženém v roce 2013, by bylo ziskové rozpětí ve výši 3 % až 5 %.
(122)
Ziskové rozpětí použité při určení úrovně pro odstranění újmy odpovídalo ziskovému rozpětí, jehož by mohlo výrobní odvětví Unie přiměřeně dosáhnout za obvyklých podmínek hospodářské soutěže. Jak je uvedeno ve 151. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, vliv dumpingového dovozu z Indonésie začal působit až během třetího roku posuzovaného období. Proto se považovalo za vhodné stanovit ziskové rozpětí na základě prvních dvou let posuzovaného období.
(123)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se úrovně pro odstranění újmy, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo ve 150. až 152. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Konečná opatření
(124)
Vzhledem k závěrům, k nimž se dospělo ohledně dumpingu, újmy, příčinných souvislostí a zájmu Unie a v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení, by mělo být uloženo konečné antidumpingové clo na dovoz dotčeného výrobku, a to na úrovni rozpětí újmy podle pravidla nižšího cla. V tomto případě byla revidována individuální celní sazba jednoho vyvážejícího výrobce po poskytnutí prozatímních informací, neboť některé transakce byly ze stanovení vývozní ceny vyřazeny.
(125)
Na základě výše uvedeného je sazba cel, která budou uložena, stanovena takto:
Země
Společnost
Dumpingové rozpětí
(v %)
Rozpětí újmy
(%)
Konečné antidumpingové clo
(%)
Indonésie
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
[24,9-40,2]
7,2
Indonésie
PT. Miwon Indonesia
13,3
[27,9-43,6]
13,3
Indonésie
Všechny ostatní společnosti
28,4
[31,4-47,0]
28,4
(126)
Sazby antidumpingových cel pro individuální společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě zjištění tohoto šetření. Odrážejí proto situaci zjištěnou během tohoto šetření s ohledem na tyto společnosti. Tyto celní sazby jsou výlučně použitelné na dovoz dotčeného výrobku pocházejícího z dotčené země a vyráběného uvedenými právnickými osobami. Na dovážený dotčený výrobek vyrobený jakoukoli jinou společností, která není konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení pod svým názvem a adresou, včetně subjektů ve spojení s těmito konkrétně uvedenými společnostmi, by měla být uvalena celní sazba platná pro „všechny ostatní společnosti“. Neměla by se na ně vztahovat žádná z uvedených antidumpingových celních sazeb pro individuální společnosti.
(127)
Pokud společnost následně změní název svého subjektu, může požádat o uplatnění těchto individuálních antidumpingových celních sazeb. Taková žádost musí být zaslána Komisi (4). Žádost musí obsahovat veškeré příslušné informace umožňující prokázat, že daná změna nemá vliv na právo dotyčné společnosti využívat celní sazbu, která se na ni vztahuje. Pokud změna názvu společnosti nemá vliv na její právo využívat celní sazbu, která se na ni vztahuje, bude oznámení o změně názvu zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
(128)
Za účelem minimalizace rizika obcházení těchto opatření, které vzhledem k velkému rozdílu mezi celními sazbami hrozí, je nutné přijmout zvláštní opatření, která umožní zajistit uplatňování individuálních antidumpingových cel. Společnosti, na něž se vztahují antidumpingové celní sazby pro individuální společnosti, musí celním orgánům členských států předložit platnou obchodní fakturu. Faktura musí splňovat požadavky stanovené v příloze. Na dovoz, k němuž není přiložena taková faktura, se vztahuje antidumpingové clo platné pro „všechny ostatní společnosti“.
(129)
Aby bylo zajištěno řádné vymáhání antidumpingového cla, nebude se antidumpingové clo pro všechny ostatní společnosti vztahovat pouze na vyvážející výrobce, kteří při tomto šetření nespolupracovali, ale i na výrobce, kteří v období šetření neuskutečnili žádný vývoz do Unie.
3. Konečný výběr prozatímních cel
(130)
Vzhledem ke zjištěným dumpingovým rozpětím a k úrovni újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie by částky zajištěné v podobě prozatímního antidumpingového cla uloženého prozatímním nařízením měly být s konečnou platností vybrány.
(131)
Výbor zřízený podle čl. 15 odst. 1 základního nařízení stanovisko nepředložil,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo na dovoz glutamátu sodného, v současnosti vedeného pod kódem KN ex 2922 42 00 (kód TARIC 2922420010) a pocházejícího z Indonésie.
2. Sazby konečného antidumpingového cla použitelné na čistou cenu s dodáním na hranice Unie před proclením jsou pro výrobek popsaný v odstavci 1 a vyrobený společnostmi uvedenými v tabulce stanoveny takto:
Společnost
Konečné antidumpingové clo (v %)
Doplňkový kód TARIC
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
B961
PT. Miwon Indonesia
13,3
B962
Všechny ostatní společnosti
28,4
B999
3. Uplatnění individuálních sazeb antidumpingového cla stanovených pro společnosti uvedené v odstavci 2 je podmíněno předložením platné obchodní faktury, která splňuje požadavky stanovené v příloze II, celním orgánům členských států. Není-li taková faktura předložena, použije se celní sazba platná pro „všechny ostatní společnosti“.
4. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
Částky zajištěné prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla podle prováděcího nařízení (EU) č. 904/2014 se vyberou s konečnou platností.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. ledna 2015.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2015/84,
annettu 21 päivänä tammikuuta 2015,
lopullisen polkumyyntitullin käyttöönotosta Indonesiasta peräisin olevan mononatriumglutamaatin tuonnissa ja kyseisessä tuonnissa käyttöön otetun väliaikaisen tullin lopullisesta kantamisesta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon polkumyynnillä muista kuin Euroopan yhteisön jäsenvaltioista tapahtuvalta tuonnilta suojautumisesta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1225/2009 (1), jäljempänä ’perusasetus’, ja erityisesti sen 9 artiklan 4 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
A. MENETTELY
1. Väliaikaiset toimenpiteet
(1)
Euroopan komissio, jäljempänä ’komissio’, otti 22 päivästä elokuuta 2014 komission asetuksella (EU) N:o 904/2014 (2), jäljempänä ’väliaikaista tullia koskeva asetus’, käyttöön väliaikaisen polkumyyntitullin Indonesiasta peräisin olevan mononatriumglutamaatin tuonnissa.
(2)
Menettely käynnistettiin 29 päivänä marraskuuta 2013 Ajinomoto Foods Europe SAS:n, jäljempänä ’valituksen tekijä’, 16 päivänä lokakuuta 2013 tekemän valituksen johdosta; yritys on ainoa mononatriumglutamaatin tuottaja unionissa ja edustaa näin ollen 100:aa prosenttia mononatriumglutamaatin kokonaistuotannosta unionissa.
(3)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 20 kappaleessa todetaan, polkumyyntiä ja vahinkoa koskeva tutkimus koski 1 päivän lokakuuta 2012 ja 30 päivän syyskuuta 2013 välistä ajanjaksoa, jäljempänä ’tutkimusajanjakso’. Vahinkoa koskevaan arvioon vaikuttava kehityssuuntausten tarkastelu kattoi 1 päivän huhtikuuta 2010 ja tutkimusajanjakson päättymisen välisen ajanjakson, jäljempänä ’tarkastelujakso’.
2. Myöhempi menettely
(4)
Niiden olennaisten tosiasioiden ja huomioiden ilmoittamisen jälkeen, joiden perusteella päätettiin ottaa käyttöön väliaikainen polkumyyntitulli, jäljempänä ’alustavien päätelmien ilmoittaminen’, useat asianomaiset osapuolet ilmoittivat kirjallisesti näkökantansa alustavista päätelmistä. Kuulemista pyytäneille osapuolille annettiin mahdollisuus tulla kuulluiksi.
(5)
Komissio tutki asianomaisten osapuolten esittämät suulliset ja kirjalliset huomautukset, ja muutti tarvittaessa alustavia päätelmiä niiden mukaisesti.
(6)
Komissio ilmoitti kaikille osapuolille niistä olennaisista tosiasioista ja huomioista, joiden perusteella se aikoi ottaa käyttöön lopullisen polkumyyntitullin Indonesiasta peräisin olevan mononatriumglutamaatin tuonnissa ja kantaa lopullisesti väliaikaisen tullin vakuutena olevat määrät, jäljempänä ’lopullisten päätelmien ilmoittaminen’. Kaikille osapuolille annettiin määräaika, johon mennessä niillä oli mahdollisuus esittää huomautuksia lopullisista päätelmistä.
(7)
Kaikkia asianomaisten osapuolten toimittamia huomautuksia tarkasteltiin ja ne otettiin soveltuvin osin huomioon.
3. Otanta
(8)
Koska etuyhteydettömien tuojien otannasta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 7-19 kappaleessa esitetyt alustavat päätelmät vahvistetaan.
B. TARKASTELTAVANA OLEVA TUOTE JA SAMANKALTAINEN TUOTE
(9)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 21 kappaleessa todetaan, tarkasteltavana oleva tuote on Indonesiasta peräisin oleva mononatriumglutamaatti, joka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodiin ex 2922 42 00, jäljempänä ’tarkasteltavana oleva tuote’. Mononatriumglutamaatti on elintarvikelisäaine, ja sitä käytetään pääasiassa arominvahventeena keitoissa, liemissä, liha- ja kalaruoissa, maustesekoituksissa ja valmisruoissa. Sitä tuotetaan erikokoisina valkoisina hajuttomina kiteinä. Mononatriumglutamaattia käytetään myös kemianteollisuudessa muissa kuin elintarvikesovelluksissa, esimerkiksi pesuaineissa. Mononatriumglutamaattia on saatavilla erikokoisissa pakkauksissa 0,5 gramman kuluttajapakkauksista 1 000 kilogramman suurpakkauksiin. Pienempiä pakkauskokoja myydään vähittäiskaupassa yksityisille kuluttajille, ja yli 20 kilogramman pakkaukset on tarkoitettu teolliseen käyttöön. Lisäksi tarjolla on eri puhtausasteita. Pakkauskoosta ja puhtausasteesta riippumatta mononatriumglutamaatin ominaisuudet pysyvät kuitenkin samoina.
(10)
Koska tarkasteltavana olevasta tuotteesta ja samankaltaisesta tuotteesta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 21-25 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
C. POLKUMYYNTI
1. Normaaliarvo
(11)
Koska normaaliarvoa koskevia huomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 26-31 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2. Vientihinta
(12)
Molemmat yhteistyössä toimineet indonesialaiset vientiä harjoittavat tuottajat toistivat väitteensä siitä, että niiden myyntihinnat niihin etuyhteydessä oleville yrityksille olivat markkinaehtoiset ja että vientihinnan määrittämisen olisi sen vuoksi perustuttava myyntihintaan indonesialaisen emoyhtiön ja ensimmäisen etuyhteydessä olevan asiakkaan välillä eikä laskennalliseen vientihintaan.
(13)
Tämän tueksi molemmat vientiä harjoittavat tuottajat väittivät, että ei ole olemassa näyttöä tuotteiden välisestä ristiinkompensoinnista tai muista kustannuksista, joita indonesialaisen emoyhtiön ja siihen etuyhteydessä olevien yritysten välillä olisi aiheutunut. Tämän vuoksi väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37 kappaleessa esitettyjen päätelmien ei olisi pitänyt perustua näihin seikkoihin.
(14)
Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti lisäksi, että siihen unionissa etuyhteydessä oleva yritys ei ollut tuoja vaan välittäjä, joka jälleenmyi tuotteen unionissa ennen tulliselvitystä. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että tämän perusteella väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37 kappaleessa esitettyjä päätelmiä ei voida ottaa huomioon eli sitä, että siirtohinta etuyhteydessä olevien yritysten välillä ei ollut sen tasoinen, että etuyhteydessä oleva tuoja voisi saavuttaa kohtuullisen voiton unionissa.
(15)
Heti aluksi on syytä huomata, että jo pelkkä viejän ja tuojan välinen yhteys oikeuttaa komission pitämään tosiasiallista vientihintaa epäluotettavana, koska yhteys viejän ja tuojan välillä on nimenomaan yksi niistä monista syistä, joiden perusteella tosiasiallisia vientihintoja voidaan pitää epäluotettavina. Toimittajan ja tuojan välisen yhteyden vuoksi toimittajan siihen unionissa etuyhteydessä olevalta yritykseltä veloittamat hinnat ovat siirtohintoja, jotka eivät perustu markkinaehtoisiin neuvotteluihin, joita yleensä käydään riippumattomien yritysten välillä. On myös selvää, että etuyhteydessä olevan yrityksen toimintaan liittyvät kustannukset ja voittomarginaali pienentävät suoraan vientiä harjoittavan tuottajan saamaa määrää, koska tavallisesti tuoja vastaa niistä.
(16)
Lisäksi tässä nimenomaisessa tapauksessa tutkimuksessa kävi ilmi, että asiaan liittyvät etuyhteydessä olevat yritykset eivät yltäneet kestäviin voittomarginaaleihin unionissa. Tältä osin on ensinnäkin huomattava, että etuyhteydettömän yhteistyössä toimineen tuojan voittomarginaalia ei voitu käyttää, koska se oli luottamuksellista tietoa, jota ei siksi voitu ilmoittaa kilpailijoille. Sen vuoksi vertailuarvona käytettiin aiemmassa menettelyssä (3) käytettyä voittomarginaalia, joka koski samankaltaisella tuotannonalalla valmistettua ja tämän tapauksen tyyppisissä olosuhteissa unioniin tuotua toista kemiallista tuotetta. Kyseinen voittomarginaali on objektiivisin käytettävissä oleva perusta markkinaehtoisen vientihinnan arvioimiseksi tyydyttävästi. Käytetty kohtuullinen voittomarginaali oli 5 prosenttia. Koska etuyhteydessä olevien yritysten unionissa saavuttama voitto on merkittävästi mainittua kynnysarvoa alhaisempi ja koska tällainen voitto ei ole pitkällä aikavälillä riittävä, siirtohintaa ei voida pitää luotettavana.
(17)
Välttämättä ei myöskään vaadita myönteistä näyttöä siitä, että etuyhteydessä olevien yritysten välillä on tapahtunut ristiinkompensointia tai että on aiheutunut kustannuksia, joista tuoja vastaa. Kuten edellä todetaan, nämä kustannukset aiheutuvat etuyhteydessä olevalle yritykselle aina, kun yritys suorittaa myynti- tai tuontitapahtuman. Koska etuyhteydessä olevilla yrityksillä on yhteyksiä toisiinsa, ristiinkompensointia muiden tuotteiden kanssa tai tällaisia kustannuksia ei voida jättää huomioimatta, mistä seuraa, että siirtohinnat ovat epäluotettavia.
(18)
Ei ole myöskään oleellista, hoitaako etuyhteydessä oleva yritys kaikkia tyypillisiä maahantuojalle kuuluvia tehtäviä vai muita tehtäviä. Olennainen tekijä on se, onko vientihinta yhteisön rajalla -tasolla luotettava. Kuten 15 kappaleessa todetaan, tässä tutkimuksessa kävi ilmi, että etuyhteydessä olevien yritysten välisillä hinnoilla unionissa toimivat etuyhteydessä olevat yritykset eivät pystyneet saavuttamaan kohtuullista voittomarginaalia. Yksikään viejä ei toimittanut näyttöä siitä, miksi mainittu voittomarginaali olisi epäasianmukainen, ja siksi siihen liittyviä väitteitä ei voida pitää perusteltuina. Väite, jonka mukaan yksi näistä etuyhteydessä olevista yrityksistä ei hoitanut tuojan tehtäviä, oli perusteeton, sillä edellä todetun mukaisesti on epäolennaista, mitä nimenomaisia tehtäviä yritys hoitaa unionissa. Lisäksi se seikka, että yritys hoiti vain joitakin tuojan tehtäviä, näkyy etuyhteydessä olevien yrityksen myynti-, yleis- ja hallintokustannuksissa mutta ei käytetyssä voittomarginaalissa. Olisi huomattava niin ikään, että vaikka etuyhteydessä oleva yritys hoitaa tietyt toiminnot ennen tuontia, se ei tarkoita sitä, että vientihintaa ei voi laskea ensimmäiseltä riippumattomalta asiakkaalta veloitetun jälleenmyyntihinnan perusteella, jota on oikaistu perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti.
(19)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen kaksi yhteistyössä toiminutta indonesialaista vientiä harjoittavaa tuottajaa toisti väitteensä, jotka koskivat vientihinnan määrittämistä. Yksi vientiä harjoittava tuottaja kiisti 15 kappaleessa esitetyt päätelmät, joiden mukaan jo pelkkä viejän ja tuojan välinen yhteys oikeuttaa komission pitämään tosiasiallista vientihintaa epäluotettavana, ja väitti sen olevan perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan vastaista. Lisäksi sama vientiä harjoittava tuottaja väitti, että 17 kappaleessa esitetyt päätelmät siitä, että etuyhteydessä olevalle yritykselle aiheutuu kustannuksia aina, kun yritys suorittaa myynti- tai tuontitapahtuman, eivät perustuneet tosiasioihin. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti vielä, että komissio ei ottanut huomioon sitä, että hintojen taso oli sama niin etuyhteydessä olevalle yritykselle kuin riippumattomille asiakkaille unionissa.
(20)
Toinen vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä, jonka mukaan sen vientihinta ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle unionissa olisi otettava huomion vientihinnan määrityksessä, ja korosti, että siihen etuyhteydessä oleva yritys toimi ainoastaan välittäjänä ja että unionin etuyhteydettömät asiakkaat hoitivat muun muassa tulliselvityksen.
(21)
Näiden väitteiden osalta on huomattava, että komissio katsoi perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti, että tapaukseen liittyvien tosiasioiden perusteella vientihinnat olisi muodostettava laskennallisesti viejän ja siihen etuyhteydessä olevien osapuolten välisen yhteyden vuoksi. Tutkimuksessa kävi tosiaankin ilmi, että asiaan liittyvät etuyhteydessä olevat osapuolet eivät yltäneet kestäviin voittomarginaaleihin unionissa tutkimusajanjakson aikana. Tältä osin etuyhteydessä olevan yrityksen tehtävät unionissa eivät ole olennaisia määritettäessä, olisiko vientihinnat tässä tapauksessa muodostettava laskennallisesti. Kuten 18 kappaleessa todetaan, myöskään se, että etuyhteydessä olevat yritykset hoitavat vain joitakin tehtäviä, ei estä perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan soveltamista, mutta se näkyy siten, että hinnasta, jolla tarkasteltavana oleva tuote jälleenmyydään ensimmäiselle riippumattomalle ostajalle, vähennetään pienemmät myynti-, yleis- ja hallintokustannukset. On myös syytä huomata, että vientiä harjoittavat tuottajat eivät toimittaneet uutta näyttöä, joka voisi muuttaa päätelmiä. Väitteitä, jotka koskivat samaa hintatasoa etuyhteydessä oleville asiakkaille ja riippumattomille asiakkaille, käsiteltiin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 37 kappaleessa. Tutkimuksessa todettiin, että vaikka hintataso oli sama kuin riippumattomille asiakkaille, etuyhteydessä olevien yritysten väliset siirtohinnat eivät olleet sellaisella tasolla, että etuyhteydessä olevat tuojat olisivat pystyneet saamaan kestävää voittoa unionissa. Nämä väitteet olisi näin ollen hylättävä.
(22)
Sen vuoksi tässä tutkimuksessa käytettyjä laskennallisia vientihintoja koskevat väitteet olisi hylättävä.
(23)
Samat kaksi vientiä harjoittavaa tuottajaa väittivät, että jos vientihinnat muodostetaan laskennallisesti niiden 12-14 kappaleessa esiin tuomista seikoista huolimatta, vientihinnan laskemisessa käytetty 5 prosentin voittomarginaali on liioiteltu, ja sen sijaan olisi käytettävä niihin etuyhteydessä olevien yritysten tosiasiallisia voittomarginaaleja, sillä etuyhteydessä olevien yritysten väliset hinnat ovat samantasoisia kuin riippumattomilta asiakkailta veloitetut hinnat.
(24)
Siirtohintojen luotettavuudesta ja unionissa toimivien etuyhteydessä olevien yritysten voittomarginaaleista 15-18 kappaleessa esitettyjen huomioiden perusteella väite olisi hylättävä. Toteutuneisiin kustannuksiin perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti tehdyt oikaisut perustuivat joka tapauksessa asianomaisten yritysten omiin myynti-, yleis- ja hallintokustannuksiin ja kuvastivat siten näiden yritysten toimintaa tehtävistä riippumatta. Väite olisi näin ollen hylättävä.
(25)
Yksi edellä mainituista vientiä harjoittavista tuottajista väitti, että sen vientihinnan olisi pitänyt perustua tosiasiassa maksettuun tai maksettavaan hintaan perusasetuksen 2 artiklan 8 kohdan mukaisesti erään sellaisen yrityksen kanssa tehtyjen liiketoimien osalta, joka ei ole siihen etuyhteydessä. Komissio katsoi kuitenkin, että kyseessä oleva myynti ei ollut vientimyyntiä unioniin. Tämän perusteella kyseisiä liiketoimia ei otettu huomioon vientihintaa määritettäessä. Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen vientiä harjoittava tuottaja kiisti päätelmän sillä perusteella, että komission olisi otettava huomioon kyseisen vientiä harjoittavan tuottajan tuottaman tarkasteltavan olevan tuotteen koko myynti unionissa. Vientihinnan määrityksessä otettiin huomioon koko myynti riippumattomille asiakkaille. Kaikki tämän jälkeiset riippumattoman asiakkaan suorittamat myyntitapahtumat on jätettävä määrityksen ulkopuolelle, koska ensinnäkään kyse ei ole perusasetuksen 2 artiklan 8 ja 9 kohdassa tarkoitetusta vientimyynnistä ja toiseksi olisi vaara, että kyseinen myynti lasketaan kahdesti. Tästä syystä vientiä harjoittavan tuottajan väite hylättiin.
(26)
Koska vientihinnan määrittämisestä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 32-38 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
3. Vertailu
(27)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen kaksi yhteistyössä toiminutta vientiä harjoittavaa tuottajaa kiistivät, että tavaroiden siirtämisestä tehtaalta varastoon johtuvat kustannukset olisivat sisäisiä logistiikkakustannuksia, joita ei siksi oteta huomioon hintojen vertailussa.
(28)
Yhdellä vientiä harjoittavalla tuottajalla on kotimarkkinoilla useita jakeluvarastoja, joista mononatriumglutamaatti laivataan lopullisille asiakkaille. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että kuljetuskustannuksia tehtaasta varastoon olisi pidettävä kotimaan rahtikustannuksina, ja ne olisi vähennettävä normaaliarvosta, koska tällaisia kustannuksia ei synny vientimyynnissä. Toinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että joissakin tapauksissa tavaran siirtämistä varastoon koskevat kustannukset voidaan yhdistää tiettyyn laskuun, jolloin ne ovat suoria myyntikuluja ja sisältyvät asiakkaalta veloitettuun hintaan ja vaikuttavat siten hintojen vertailukelpoisuuteen. Näin ollen ne olisi vähennettävä normaaliarvosta.
(29)
Varastojen katsotaan olevan osa vientiä harjoittavan tuottajan toimitiloja, ja tuote on valmis myyntiin vasta siitä hetkestä, kun se on varastossa. Varaston etäisyys tehtaasta on epäolennainen niin kuin myös se, voidaanko kuljetus tehtaasta varastoon yhdistää tiettyyn kotimaiseen myyntitapahtumaan, koska nämä kustannukset syntyvät tyypillisesti ennen myyntiä, eivätkä ne siksi ole suoria myyntikuluja, jotka vaikuttaisivat hintojen vertailukelpoisuuteen. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan e alakohdan perusteella nämä väitteet olisi sen vuoksi hylättävä.
(30)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen se yhteistyössä toiminut vientiä harjoittava tuottaja, joka toi mononatriumglutamaattia unionin ulkopuolella toimivan etuyhteydessä olevan yrityksen kautta, väitti, että sen vientiä ei pitäisi oikaista perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan nojalla, koska kyseinen unionin ulkopuolinen etuyhteydessä oleva yritys ei toiminut edustajana eikä työskennellyt palkkioperusteisesti. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti vielä, että kyseessä olevan etuyhteydessä olevan yrityksen voittomarginaali, jota käytettiin tehdyn oikaisun perustana, ei vaikuta hinnan vertailukelpoisuuteen, koska vientihintaa muodostettaessa komissio vähensi jo kohtuullisen voittomarginaalin unionissa toimivan etuyhteydessä olevan yrityksen tasolla, mikä kattaa kaikkiin yrityksensisäisiin liiketoimiin liittyvät kaikki voittomarginaalit. Vientiä harjoittava tuottaja väitti edelleen, että korkeintaan etuyhteydessä olevan yrityksen myynti-, yleis- ja hallintokustannukset, jos ylipäätään mitään, voitaisiin vähentää laskennallisesta vientihinnasta.
(31)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että unionin ulkopuolella toimiva etuyhteydessä oleva yritys lisäsi voittomarginaalin kaikkeen unioniin suuntautuneeseen vientiin. Voittomarginaali vaikutti hintojen vertailukelpoisuuteen, koska se lisättiin ainoastaan vientimyyntiin, ei kotimarkkinamyyntiin. Väitettä, jonka mukaan etuyhteydessä olevan yrityksen voittomarginaali oli jo otettu huomioon laskennallisessa vientihinnassa perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti, ei voitu hyväksyä. Tämä johtuu siitä, että perusasetuksen 2 artiklan 9 ja 10 kohdan mukaisilla oikaisuilla on eri tavoite, ne ovat erillisiä ja toisistaan erotettavissa olevia ja niitä koskevat eri aineelliset säännöt. Perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdalla pyritään määrittämään luotettava vientihinta, kun taas perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdalla pyritään varmistamaan vientihinnan ja normaaliarvon vertailukelpoisuus. Kun vientihinta on asianmukaisesti määritetty perusasetuksen 2 artiklan 8 ja 9 kohdan mukaisesti, 2 artiklan 10 kohdan mukaiset lisäoikaisut eivät enää koske vientihintaa sinänsä eikä niiden tarkoituksena missään tapauksessa ole määrittää itse normaaliarvoa ja vientihintaa. Yhteistyössä toiminut vientiä harjoittava tuottaja jättää siten huomioimatta perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan mukaisen oikaisun tarkoituksen, joka on siis muuttaa hinta vertailukelpoiseksi normaaliarvon kanssa, ei määrittää vientihintaa sinänsä. Näin ollen perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan nojalla vähennetty kohtuullinen voittomarginaali ei kata kaikkia mahdollisia samassa myyntikanavassa toteutuneita voittomarginaaleja. Oikaistavan määrän osalta tehty oikaisu heijastaa sitä voittomarginaalia, joka tosiasiallisesti veloitettiin etuyhteydessä olevien yritysten välillä, ja siten myös vaikuttaa hintoihin ja hintojen vertailukelpoisuuteen. Sitä ei ole sen vuoksi aiheellista korvata toisella teoreettisella määrällä. Komissiolla on myös oikeus ottaa huomioon se, että unionin ulkopuolella toimiva etuyhteydessä oleva yritys saa maksun (sen unionissa olevilta asiakkailta laskuttamastaan myynnistä saadun voiton muodossa). Jotta etuyhteydessä oleva yritys voidaan kyseisten maksujen osalta tunnustaa unionin ulkopuolella sijaitsevassa maassa (jossa yritysvero on huomattavasti alhaisempi kuin Indonesiassa) kyseisen maan yritysveron alaiseksi yritykseksi, sen täytyy tosiasiallisesti hoitaa liiketoimia kyseisessä maassa. Indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja ei voi pyrkiä varmistamaan itselleen suotuisaa verokohtelua unionin ulkopuolella sijaitsevassa maassa siihen etuyhteydessä olevan yrityksen läsnäolon ja tämän kyseisen maan oikeudenkäyttöalueella tapahtuvan liiketoiminnan kautta ja samanaikaisesti vakuuttaa polkumyynnin vastaisessa menettelyssä, että kyseinen etuyhteydessä oleva yritys ei harjoita liiketoimintaa. Sen vuoksi nämä väitteet olisi hylättävä.
(32)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä, joka koski siihen etuyhteydessä olevan yrityksen voiton huomioon ottamiseksi tehtyä oikaisua, ja kiisti verokysymysten merkityksen polkumyyntitutkimuksessa. Vientiä harjoittava tuottaja väitti vielä, että vaikka se ei kiistäkään siihen etuyhteydessä olevan yrityksen liiketoimia kyseisessä kolmannessa maassa, kyseiset liiketoimet olivat erittäin rajallisia tarkasteltavana olevan tuotteen osalta. Lisäksi toistettiin väite, että kyseisen etuyhteydessä olevan yrityksen liiketoimet poikkesivat selkeästi edustajan tehtävistä eikä se saanut vientiä harjoittavalta tuottajalta palkkiota unionin myynnistä. Vientiä harjoittava tuottaja toisti vielä väitteensä, jonka mukaan komissio oli muodostaessaan vientihintaa jo vähentänyt kohtuullisen voittomarginaalin unionissa toimivan etuyhteydessä olevan yrityksen tasolla, mikä kattaa kaikkiin yrityksensisäisiin liiketoimiin liittyvät kaikki voittomarginaalit. Tältä osin vientiä harjoittava tuottaja väitti, että etuyhteydessä olevien yritysten välisten peräkkäisten myyntitapahtumien tapauksessa komission käytäntönä olisi vähentää ainoastaan sen etuyhteydessä olevan yrityksen voittomarginaali, joka myy suoraan riippumattomalle asiakkaalle unionissa, mutta ei muiden samassa myyntikanavassa toimivien voittomarginaalia.
(33)
On syytä huomata, että tässä tapauksessa erillinen veroyksikkö voi tarkoittaa sitä, että kyseinen unionin ulkopuolella sijaitseva osapuoli suorittaa merkittäviä liiketoimia, koska kansallinen verolainsäädäntö niin edellyttää. Kuten 31 kappaleessa selitetään, komissio otti käsillä olevassa tapauksessa huomioon sen, että kyseisellä vientiä harjoittavalla tuottajalla on unionin ulkopuolella merkittäviä liiketoimia hoitava etuyhteydessä oleva yritys ja että kyseinen unionin ulkopuolinen yritys sai kustakin etuyhteydessä olevien yritysten välisestä tarkasteltavana olevaa tuotetta koskevasta liiketoimesta voittoa, mikä vaikutti siten unioniin suuntautuvan mononatriumglutamaatin viennin hintojen vertailukelpoisuuteen. Lisäksi määrä, johon oikaisu perustui (31 kappale), vastasi tosiasiallista tarkistettua voittoa, joka etuyhteydessä olevien yritysten välillä veloitettiin, ja siten tarkalleen etuyhteydessä olevan yrityksen liiketoimia. Nämä väitteet olisi näin ollen hylättävä.
(34)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama vientiä harjoittava tuottaja vastusti vientihintaan palkkioiden huomioon ottamiseksi tehtyä oikaisua ja väitti, että ne eivät olleet suoria myyntikuluja vaan maksettiin kuukausittain, minkä vuoksi ne eivät liittyneet tiettyihin myyntitapahtumiin eivätkä vaikuttaneet hintojen vertailukelpoisuuteen. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti, että maksetuilla palkkioilla oli vaikutusta ainoastaan etuyhteydessä olevien yritysten välillä, ja siksi perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohtaa ei pitäisi soveltaa. Vientiä harjoittava tuottaja väitti myös, että jos se katsotaan yhdeksi ainoaksi taloudelliseksi yksiköksi siihen etuyhteydessä olevan yrityksen kanssa, rahansiirrosta tämän yksikön sisällä ei synny kyseiselle yksikölle menoa eikä tuloa.
(35)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että vientiä harjoittavan tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan yrityksen välisen palkkioita koskeva sopimuksen mukaisesti palkkioita maksettiin siinä tapauksessa, että indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja myi suoraan (eikä siihen etuyhteydessä olevan yrityksen kautta) riippumattomille asiakkaille unionin markkinoilla. Maksettava palkkio oli suoraan riippuvainen myynnin nettoarvosta. Tästä syystä myynnin ja maksetun palkkion välinen suora suhde vaikutti hintojen vertailukelpoisuuteen perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan perusteella.
(36)
Olettama, jonka mukaan etuyhteydessä olevat yritykset ovat yksi ainoa taloudellinen yksikkö, on virheellinen. Tutkimuksessa kävi ilmi, että vientiä harjoittavalla tuottajalla oli itsellään täysin toimintakykyinen vientiosasto ja että vientiin liittyviä tehtäviä ei suoritettu kahteen kertaan vientiä harjoittavan tuottajan ja siihen etuyhteydessä olevan yrityksen välillä. Sen vuoksi etuyhteydessä olevaa yritystä ei voida pitää sisäisenä myyntiosastona, ja nämä väitteet olisi hylättävä.
(37)
Vaihtoehtoisesti siinä tapauksessa, että vientihintoja mukautettaisiin perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan i alakohdan perusteella, vientiä harjoittava tuottaja väitti, että myös maksettujen palkkioiden määrä olisi vähennettävä niistä etuyhteydessä olevan yrityksen myynti-, yleis- ja hallintokustannuksista, jotka vähennettiin ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle unionin markkinoilla tapahtuneen myynnin jälleenmyyntihinnasta perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti. Perusasetuksen 2 artiklan 9 kohdan mukaisesti luotettavaa vientihintaa muodostettaessa kaikki tuonnin ja jälleenmyynnin välillä syntyneet kustannukset olisi kuitenkin vähennettävä ensimmäiselle riippumattomalle asiakkaalle unionissa tapahtuneen myynnin jälleenmyyntihinnasta, eikä ole olemassa oikeusperustaa, jonka mukaan tällaisia kustannuksia voitaisiin kompensoida millään tulolla, kuten vientiä harjoittava tuottaja pyytää. Lisäksi etuyhteydessä olevan yrityksen myynti-, yleis- ja hallintokustannukset unionissa liittyivät eri myyntikanavaan (eli myyntiin etuyhteydessä olevan asiakkaan kautta) kuin palkkioista saatava tulo, joka liittyi myyntiin etuyhteydettömille asiakkaille. Perusasetuksen 2 artiklan 10 kohdan mukaisella voiton oikaisulla ja 2 artiklan 8 tai 9 kohdan mukaisella vientihinnan määrittelyllä on eri tarkoitukset ja ne edustavat kahta eri polkumyyntianalyysin vaihetta.
(38)
Lopullisten päätelmien ilmoittamisen jälkeen vientiä harjoittava tuottaja toisti väitteensä, jotka koskivat 35 kappaleessa kuvattua palkkiota, ja väitti, että olisi epäjohdonmukaista yhtäältä pitää etuyhteydessä olevien yritysten siirtohintoja epäluotettavina ja toisaalta oikaista vientihintaa etuyhteydessä olevien yritysten välisen palkkioita koskeva sopimuksen perusteella. Vientiä harjoittava tuottaja kiisti vielä 35 kappaleessa esitetyt päätelmät siitä, että maksettu palkkio oli suoraan riippuvainen myynnin nettoarvosta ja että myynnin ja maksetun palkkion välillä oli tästä syystä suora suhde, mikä vaikutti hintojen vertailukelpoisuuteen, sillä palkkio maksettiin kerran kuussa eikä palkkion laskemisperusteita ilmoitettu osapuolille.
(39)
Vientiä harjoittava tuottaja ei perustellut väitettään enempää eikä toimittanut väitteensä tueksi mitään lisätietoja, jotka voisivat muuttaa päätelmiä. Sen vuoksi 35-37 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
(40)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että normaaliarvoa olisi oikaistava myynninedistämiskustannusten ja kannustimien huomioon ottamiseksi. Vientiä harjoittava tuottaja väitti, että tällaisia kustannuksia ei synny unioniin suuntautuvassa vientimyynnissä, vaikka niillä on suora vaikutus kotimarkkinamyynnin hintaan. Väitteen tueksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että ainakin tietyissä tapauksissa nämä kustannukset voidaan jäljittää tiettyihin kotimaisiin myyntitapahtumiin. Kyseinen vientiä harjoittava tuottaja väitti vielä, että myynninedistämiskustannukset ja kannustimet edustavat kotimarkkinoilla (joilla mononatriumglutamaattia myydään suoraan vähittäiskauppiaille) eri kaupan porrasta kuin unioniin suuntautuvassa myynnissä (jossa myynti tapahtuu kauppiaille ja jakelijoille).
(41)
Tutkimus osoitti, että myynninedistämiskustannukset ja kannustimet liittyivät enimmäkseen asiakastileihin, eivät niinkään tiettyihin myyntitapahtumiin. Myynninedistämiskustannuksia ja kannustimia esiintyi riippumatta siitä, myytiinkö tuote lopulta vai ei. Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että kustannukset, joiden väitettiin liittyvän tiettyihin myyntitapahtumiin, eivät itse asiassa näkyneet hinnoissa. Tämän perusteella katsottiin, että myynninedistämiskustannukset ja kannustimet eivät vaikuttaneet hintoihin ja niiden vertailukelpoisuuteen, ja siksi väite olisi hylättävä.
(42)
Yksi vientiä harjoittava tuottaja väitti, että suurikiteisellä (raekoko) mononatriumglutamaatilla on eri fyysiset ominaisuudet ja että sitä myytiin eri kaupan portaassa kuin unioniin vietävää mononatriumglutamaattia. Vientiä harjoittava tuottaja väitti siksi, että suurikiteistä mononatriumglutamaattia ei pitäisi ottaa huomioon normaaliarvon määrityksessä.
(43)
Tutkimuksessa kävi ilmi, että raekokoja on useita: jauhe, hieno, pieni, tavanomainen ja suuri. Kaikki raekoot kuuluvat tuotemääritelmän piiriin, sillä niillä on samat perusominaisuudet ja lopulliset käyttötarkoitukset ja ne ovat keskenään vaihdettavissa. Siksi normaaliarvon määrityksessä olisi otettava huomioon kaikki tuotelajit. Tutkimuksessa kävi ilmi, että raekoko ei vaikuttanut kustannuksiin.
(44)
Tutkimuksessa todettiin myös, että kotimarkkinoiden asiakkaat, jotka ostivat suurikiteistä mononatriumglutamaattia, ostivat myös muita raekokoja. Ei ollut näyttöä siitä, että suurikiteisen mononatriumglutamaatin osalta havaittu hintaero liittyi fyysisiin ominaisuuksiin tai kaupan portaaseen, koska se saattoi liittyä myös muihin tekijöihin, kuten asiakkaisiin ja ostettuihin määriin. Vientiä harjoittava tuottaja ei myöskään ilmoittanut, miten suuria fyysisten ominaisuuksien väitetyt erot olivat. Näin ollen asiaa koskevat väitteet olisi hylättävä.
(45)
Koska muita vertailua koskevia huomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 39-46 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
4. Polkumyyntimarginaalit
(46)
Koska asiasta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 47-48 kappaleessa esitetty polkumyyntimarginaalien laskemiseen käytetty menetelmä vahvistetaan.
(47)
Kun otetaan huomioon yhden vientiä harjoittavan tuottajan tiettyjen liiketoimien jättäminen vientihinnan määrityksen ulkopuolelle (25 kappale), ja se, että muita huomautuksia ei esitetty, lopulliset polkumyyntimarginaalit ilmaistuna prosentteina CIF-hinnasta (kustannukset, vakuutus, rahti) unionin rajalla tullaamattomana ovat seuraavat:
Yritys
Polkumyyntimarginaali
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2 %
PT. Miwon Indonesia
13,3 %
Kaikki muut yritykset
28,4 %
D. VAHINKO
1. Unionin tuotannonalan ja unionin tuotannon määritelmä
(48)
Asianomaiset osapuolet toistivat väitteensä siitä, että komission olisi jätettävä yhteistyössä toiminut unionin tuottaja tutkimuksen ulkopuolelle, koska siihen etuyhteydessä oleva indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja kieltäytyi yhteistyöstä. Väitettiin, että kyseinen liikesuhde saattaa vaikuttaa vahinkoa koskevaan kuvaan.
(49)
Asianomaiset osapuolet eivät esittäneet asiasta mitään uutta tietoa tai näyttöä. Etenkään ne eivät perustelleet väitettään esittämällä, missä määrin tämä olisi vaikuttanut vahinkoa koskevaan kuvaan. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 53 kappaleessa todetaan, tässä tapauksessa ei kuitenkaan ole tarpeen jättää yhteistyössä toiminutta unionin tuottajaa unionin tuotannonalan ulkopuolelle, vaikka se on yhteydessä yhteistyössä toimimattomaan vientiä harjoittavaan indonesialaiseen tuottajaan, koska tämä ainoa unionin tuottaja toimi täydessä yhteistyössä komission kanssa tutkimuksen aikana ja siihen kohdistui täydellinen tarkastus. Tästä syystä indonesialaisen vientiä harjoittavan tuottajan kieltäytyminen yhteistyöstä ei vaikuttanut meneillään olevaan tutkimukseen. Väite olisi näin ollen hylättävä.
(50)
Päätelmien ilmoittamisen jälkeen asianomaiset osapuolet toistivat väitteensä siitä, että yhteistyössä toiminut unionin tuottaja olisi jätettävä unionin tuotannonalan ulkopuolelle, koska siihen etuyhteydessä oleva indonesialainen vientiä harjoittava tuottaja ei toiminut yhteistyössä. Osapuolet väittivät, että indonesialaisen vientiä harjoittavan tuottajan kieltäytyminen yhteistyöstä on voinut vaikuttaa unionin tuotannonalan vahinkoa koskevaan kuvaan. Periaatteessa ne väittivät, että mononatriumglutamaatin hinnoista neuvotellaan maailmanlaajuisella tasolla ja että mainitun yhteyden vuoksi on olemassa ristiinkompensoinnin vaara siten, että unionin asiakkaiden hintoja alennetaan ja muiden kolmansien markkinoiden hintoja nostetaan. Etuyhteydessä olevan indonesialaisen vientiä harjoittavan tuottajan kieltäytyminen yhteistyöstä tutkimuksessa vie komissiolta mahdollisuuden tarkistaa, onko ristiinkompensointia tapahtunut.
(51)
Asianomaiset osapuolet esittivät väitteen vaivautumatta kuitenkaan esittämään sitä tukevaa näyttöä. Unionin hinnat tarkistettiin tutkimuksessa, eikä ollut mitään viitteitä siitä, että unionin tuottajat olisivat ristiinkompensoinnin vuoksi alentaneet asiakkailtaan unionin markkinoilla veloittamia hintoja. Päinvastoin, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 100 kappaleessa todetaan, Indonesiasta tulevan tuonnin hinnat laskivat tarkastelujaksolla 8 prosenttia, mikä aiheutti unionin markkinoilla hintapainetta, jonka vuoksi unionin tuotannonala ei voinut nostaa hintojaan kustannustensa kasvun mukaisesti. Sen vuoksi unionin tuotannonalan oli kokonaisuudessaan pakko laskea hintojaan tarkastelujaksolla. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(52)
Koska unionin tuotannonalan ja unionin tuotannon määritelmästä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 50-51 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2. Unionin kulutus
(53)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli väitti, että unionin kulutuksen kuvaus väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 55 kappaleessa ei ollut tyhjentävä. Kyseinen osapuoli väitti etenkin, että kulutuksen väheneminen tilivuoden 2010/2011 ja tilivuoden 2011/2012 välillä johtui siitä, että Vietnamista tuleva tuonti korvattiin Indonesiasta tulevalla halvemmalla tuonnilla, mistä syystä unionin asiakkaat, jotka eivät olettaneet hintojen enää nousevan, myivät kerääntyneet varastonsa sillä seurauksella, että unionin kokonaismyyntimäärä laski.
(54)
Kyseisen asianomaisen osapuolen kuvailemat olosuhteet eivät sinänsä ole ristiriidassa väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 55 kappaleessa vahvistettujen päätelmien kanssa eli sen kanssa, että kulutuksen väheneminen tilivuoden 2010/2011 ja tilivuoden 2011/2012 välillä johtui pääosin unionin tuotannonalan myynnin laskusta unionin markkinoilla. Erityisesti tilivuoden 2010/2011 ja tilivuoden 2011/2012 välillä sekä unionin tuotannonalan myynti että tuonti kolmansista maista vähenivät. Kokonaistuonti laski vain 2 prosenttia (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 107 kappale), mutta unionin tuotannonalan myyntimäärä laski kuitenkin 16 prosenttia (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 72 kappale). Unionin tuotannonalan myyntimäärän väheneminen osui samaan aikaan unionin tuotannonalan tuotantomäärän vähenemisen kanssa, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 68 kappaleessa olevassa taulukossa esitetään.
(55)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 104 kappaleessa olevassa taulukossa kuitenkin esitetään, tilivuoden 2010/2011 ja tilivuoden 2011/2012 välillä tuonti Vietnamista lisääntyi, päinvastoin kuin kyseinen asianomainen osapuoli väitti, kun taas tuonti muista kolmansista maista, kuten Brasiliasta, laski samana ajanjaksona melkein 60 prosenttia. Sen vuoksi havainnot eivät vahvista olettamaa, että Vietnamista tuleva tuonti korvattiin Indonesiasta tulevalla tuonnilla.
(56)
Kyseinen osapuoli ei myöskään perustellut väitettään, että käyttäjät olivat keränneet varastoja ennen tarkastelujaksoa ja että ne myivät niitä enenevässä määrin Indonesiasta tulevan tuonnin lisääntyessä. Tutkimuksessa ei voitu vahvistaa myöskään näitä väitteitä. Tätä koskeva asianomaisen osapuolen väite olisi näin ollen hylättävä.
(57)
Koska unionin kulutuksesta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 52-55 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
3. Tuonti asianomaisesta maasta
(58)
Koska asianomaisesta maasta tulevasta tuonnista ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 56-66 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
4. Unionin tuotannonalan taloudellinen tilanne
(59)
Yksi asianomainen osapuoli väitti tarkastelujaksolla tapahtuneen tuotantomäärän ja kapasiteetin käyttöasteen laskun olevan seurausta kyseistä jaksoa edeltävän jakson aikana tapahtuneesta huomattavasta kasvusta. Kyseinen osapuoli väitti, että tarkastelujaksolla tapahtunutta laskua ei siksi voi pitää negatiivisena kehityksenä, eikä se sen vuoksi ole osoitus vahingosta. Vahinkoindikaattoreiden kehityksen arvioinnissa otetaan kuitenkin yleensä huomioon ainoastaan tarkastelujaksolla havaitut kehityssuuntaukset. Tässä nimenomaisessa tapauksessa ei ollut pätevää syytä poiketa käytännöstä ja arvioida vahinkoindikaattoreiden kehitystä pidemmällä ajanjaksolla. Tämä väite olisi näin ollen hylättävä.
(60)
Sama asianomainen osapuoli väitti, että sivutuotteiden mahdollinen sisällyttäminen unionin tuotannonalan tuotantokustannuksiin on saattanut nostaa niitä, millä olisi vaikutusta myös kannattavuuteen. Tämä väite ei pitänyt paikkaansa. Unionin tuotannonalan tuotantokustannukset, myös sivutuotteiden osalta, tarkistettiin, ja niiden kattavuus ja oikeellisuus vahvistettiin tyydyttävästi. Tästä syystä kyseinen väite olisi hylättävä.
(61)
Koska vahinkoindikaattoreiden kehityksestä ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 67-93 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
5. Vahinkoa koskevat päätelmät
(62)
Yksi asianomainen osapuoli väitti, että kaikki vahinkoindikaattorit eivät kehittyneet negatiivisesti ja että vain muutaman vahinkoindikaattorin negatiivinen kehitys ei anna aihetta päätellä, että unionin tuotannonalalle aiheutui merkittävää vahinkoa.
(63)
Perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdan mukaisesti kaikkien vahinkoindikaattoreiden ei tarvitse kehittyä negatiivisesti, jotta voidaan päätellä vahinkoa aiheutuneen. Lisäksi väite oli virheellinen, koska tutkimuksessa kävi ilmi, että melkein kaikki vahinkoindikaattorit kehittyivät negatiivisesti tarkastelujaksolla. Tästä syystä väite olisi hylättävä.
(64)
Edellä esitetyn perusteella ja koska muita huomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 94-96 kappaleessa esitetyt päätelmät siitä, että unionin tuotannonalalle on aiheutunut perusasetuksen 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitettua merkittävää vahinkoa, vahvistetaan.
E. SYY-YHTEYS
1. Polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin vaikutus
(65)
Yksi osapuoli väitti, että kun otetaan huomioon väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 66 kappaleessa esitetyt päätelmät eli se, että tutkimusajanjaksolla Indonesiasta tulevan tuonnin painotettu keskimääräinen hinnan alittavuuden marginaali oli 0-5 prosenttia, kyseinen tuonti ei ole voinut aiheuttaa unionin tuotannonalalle aiheutunutta vahinkoa, koska se ei olisi voinut aiheuttaa hintapainetta unionin markkinoilla.
(66)
Tutkimuksessa esille tulleet tosiseikat eivät tue väitettä. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 99-100 kappaleessa selitetään, Indonesiasta polkumyynnillä tapahtuva tuonti lisääntyi tarkastelujaksolla huomattavasti sekä absoluuttisesti että markkinaosuudella mitattuna. Kasvu osui samaan aikaan unionin tuotannonalan myyntimäärän ja markkinaosuuden laskun kanssa. Näin merkittävinä määrinä tapahtuva tuonti pakotti unionin tuotannonalan alentamaan myyntihintojaan saadakseen ne samalle tasolle Indonesiasta tulevan tuonnin hintojen kanssa. Tämän seurauksena todetut alittavuuden marginaalit olivat tosiaankin vähäiset. Unionin tuotannonala ei kuitenkaan voinut asettaa hintojaan kustannusten kasvun mukaisesti, mikä johti sen kannattavuuden huomattavaan laskuun tarkastelujaksolla. Tämän osoittavat suuret vahinkomarginaalit, joiden todettiin vaihtelevan 24,9 ja 47 prosentin välillä (125 kappale). Väite olisi näin ollen hylättävä.
(67)
Koska polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin vaikutuksista ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 98-101 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2. Muiden tekijöiden vaikutus
2.1 Kiinasta tulevan tuonnin vaikutus
(68)
Kaksi asianomaista osapuolta väitti, että päinvastoin kuin väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 103 kappaleessa todetaan, Kiinasta tulevalla tuonnilla oli negatiivinen vaikutus unionin tuotannonalan myyntihintoihin, ja se myötävaikutti merkittävän vahingon aiheutumiseen.
(69)
Absoluuttisesti Kiinasta tuleva tuonti pysyi tarkastelujaksolla alhaisella tasolla, kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 102 kappaleessa todetaan. Lisäksi kun otetaan huomioon polkumyyntitulli, tuontihinnat olivat korkeammat kuin unionin tuotannonalan myyntihinnat ja Indonesiasta tulevan tuonnin hinnat. Kiinasta tulevan tuonnin määrien ja tuontihintojen perusteella hylätään väite, jonka mukaan Kiinasta tuleva tuonti myötävaikutti unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen merkittävään vahinkoon.
(70)
Näin ollen väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 102 ja 103 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2.2 Tuonti muista kolmansista maista
(71)
Koska kolmansista maista tulevan tuonnin vaikutuksista ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 104-108 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2.3 Unionin kulutuksen kehittyminen
(72)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli väitti, että unionin tuotannonalan myynnin väheneminen osui samaan aikaan unionin kulutuksen pienenemisen kanssa, joka oli tästä syystä pääsyy unionin tuotannonalalle aiheutuneeseen merkittävään vahinkoon.
(73)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 109 kappaleessa todetaan, tarkastelujaksolla kulutus väheni ainoastaan 2 prosenttia, kun taas unionin tuotannonalan myynti laski 17 prosenttia. Sen vuoksi kulutuksen väheneminen ei voi selittää paljon suurempaa myyntimäärän vähenemistä. Lisäksi Indonesiasta tuleva tuonti kasvoi kulutuksen vähenemisestä huolimatta. Tästä syystä väite olisi hylättävä.
(74)
Koska asiassa ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 109 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2.4 Unionin tuotannonalan vientitoiminta
(75)
Koska unionin tuotannonalan vientitoiminnan vaikutuksesta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 110-112 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2.5 Unionin tuotannonalan väitetty tehottomuus
(76)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen kaksi osapuolta toisti väitteensä siitä, että unionin tuotannonalalle aiheutunut vahinko johtui unionin tuotannonalan tuotantoprosessien väitetystä tehottomuudesta, mukaan lukien voimavarojen tehoton käyttö.
(77)
Osapuolet eivät kuitenkaan pystyneet erittelemään väitetyn tehottomuuden luonnetta. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 113 kappaleessa vahvistetaan, tutkimuksessa ei tullut esiin mitään unionin tuotannonalan potentiaaliseen tehottomuuteen liittyvää, ja siksi asiaa koskevat väitteet hylättiin.
(78)
Päätelmistä ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli toisti väitteensä unionin tuotannonalan tehottomuudesta. Tältä osin osapuoli väitti, että huoltoseisokkeja, entisen tytäryhtiön liittymistä tuotannonalaan, työvoimakustannusten kasvua ja tulevia merkittäviä investointeja ja niiden vaikutuksia unionin tuotannonalan tilanteeseen ei tutkittu.
(79)
Päinvastoin kuin väitettiin, komissio analysoi edellä mainittuja seikkoja 94-96 kappaleessa (huoltoseisokit), 89-90 kappaleessa (entisen tytäryhtiön liittyminen tuotannonalaan), 91 kappaleessa (työvoimakustannukset) ja 82 ja 83 kappaleessa (investoinnit), mutta ne eivät antaneet viitteitä unionin tuotannonalan potentiaalisesta tehottomuudesta. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(80)
Koska asiassa ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 113 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2.6 Finanssikriisi
(81)
Koska finanssikriisin vaikutuksesta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 114 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2.7 Investoinnit ja EU:n turvallisuusvaatimukset
(82)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli väitti, että vahingon aiheuttivat unionin tuotannonalan tekemien investointien suuri määrä. Kyseinen osapuoli katsoi, että olennaista ei ole investointien tarpeellisuus; ainoastaan niiden vaikutus unionin tuotannonalan tilanteeseen ja erityisesti sen kannattavuuteen olisi analysoitava.
(83)
Osapuoli ei selittänyt, missä määrin unionin tuotannonalan tekemät investoinnit vaikuttivat sen kannattavuuteen. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 116 kappaleessa todetaan, unionin tuotannonalan tekemät investoinnit perustuivat kohtuullisiin liiketoimintaa koskeviin päätöksiin, eikä niitä voida pitää tarpeettomina. Lisäksi investointikustannukset poistetaan kirjanpidosta pidemmän ajan kuluessa, eikä niillä sellaisenaan ollut merkittävää vaikutusta unionin tuotannonalan kannattavuuteen. Näin ollen asianomaisen osapuolen tätä koskeva väite hylättiin.
(84)
Päätelmistä ilmoittamisen jälkeen kyseinen asianomainen osapuoli toisti väitteensä, jonka mukaan vahingon aiheuttivat turvallisuutta koskevat viranomaisvaatimukset ja unionin tuotannonalan niiden täyttämiseksi tekemät suuret investoinnit. Ne toistivat myös sen, että ei ole oleellista, perustuivatko investoinnit kohtuullisiin liiketoimintaa koskeviin päätöksiin, vaan analyysissä olisi otettava huomioon ainoastaan niiden vaikutus kannattavuuteen. Myöskään sillä, että investointikustannukset poistetaan kirjanpidosta pidemmän ajan kuluessa, ei väitteen mukaan ollut merkitystä.
(85)
Päinvastoin kuin väitettiin, unionin tuotannonalan investointien vaikutus kannattavuuteen otettiin arviossa huomioon. Investointikustannusten poistamisella kirjanpidossa on merkitystä kannattavuuden määrittämiseen, ja se oli siksi otettava huomioon. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(86)
Koska investointien ja EU:n turvallisuusvaatimusten vaikutuksesta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 115 ja 116 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2.8 Raaka-ainekustannukset ja muut kustannukset
2.8.1 Tuotantokustannukset
(87)
Yksi asianomainen osapuoli väitti, että kannattavuus laski, koska myös yleiset tuotantokustannukset kasvoivat. Sen vuoksi vahinko aiheutui pikemmin tuotantokustannusten kasvusta kuin Indonesiasta tulevasta tuonnista.
(88)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 100 kappaleessa todetaan, tuotantokustannusten kasvua ei voitu lisätä myyntihintoihin, koska Indonesiasta tuleva mononatriumglutamaatin tuonti aiheutti hintapaineita. Kannattavuuden heikkeneminen johtui siten pääosin polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisääntymisestä, ja väite olisi hylättävä.
2.8.2 Entisen tytäryhtiön liittyminen yritykseen
(89)
Sama asianomainen osapuoli väitti, että entisen tytäryhtiön liittymisen vaikutuksia unionin tuotannonalan kannattavuuteen ei analysoitu riittävästi. Osapuoli väitti, että liittymisellä oli negatiivinen vaikutus kannattavuuteen, ja se aiheutti siten unionin tuotannonalan kärsimän vahingon.
(90)
Komissio tutki entisen tytäryhtiön liittymisen vaikutuksia tarkemmin oleellisten vahinkoindikaattoreiden osalta, kuten tuotantokustannusten, työllisyyden, investointien ja kannattavuuden osalta. On huomattava, että kyseessä oleva tytäryhtiö osallistui ainoastaan tarkasteltavana olevan tuotteen myyntiin. Todettiin, että unionin tuotannonala oli kannattava tilivuonna 2011/2012, jolloin liittyminen tapahtui. Kannattavuus kääntyi negatiiviseksi vasta tilivuonna 2012/2013. Tämä osui samaan aikaan, jona Indonesiasta tulevan tuonnin määrä kasvoi; kyseisenä vuonna mainittu tuonti peräti kaksinkertaistui. Näin ollen analyysissä ei käynyt ilmi, että entisen tytäryhtiön liittymisellä olisi ollut merkittävä negatiivinen vaikutus kannattavuuteen, ja siksi tätä koskeva väite olisi hylättävä.
2.8.3 Työvoimakustannukset
(91)
Monet osapuolet väittivät, että työvoimakustannukset aiheuttivat unionin tuotannonalan kärsimän vahingon. Vaikka yleiskustannusten nousu tarkastelujaksolla johtui osittain työvoimakustannusten kasvusta, tutkimus osoitti, että niiden vaikutus kokonaistuotantokustannuksiin ei ollut merkittävä (tarkkaa lukua ei voida antaa luottamuksellisuussyistä). Tämän vuoksi työvoimakustannusten ei voitu katsoa aiheuttaneen unionin tuotannonalan kärsimää merkittävää vahinkoa, ja tätä koskeva väite olisi hylättävä.
(92)
Päätelmistä ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli väitti, että työvoimakustannuksia ei pitäisi arvioida erillään, vaan eri kustannustekijöiden kasvun vaikutus olisi otettava huomioon kokonaisuutena.
(93)
Kuten 87 ja 88 kappaleessa mainitaan, komissio arvioi tuotantokustannusten kasvua kokonaisuudessaan, ja siksi väite hylättiin.
2.8.4 Huoltoseisokit
(94)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli väitti, että tuotannon ja myynnin lasku johtui unionin tuotannonalan huoltoseisokeista, jotka puolestaan aiheuttivat myyntimäärien laskun. Sen vuoksi ei pitäisi katsoa, että unionin tuotannonalan tuotanto- ja myyntimäärien lasku johtui Indonesiasta tulevasta tuonnista.
(95)
Tutkimus osoitti, että tuotannon väheneminen tilivuoden 2012/2013 ja tutkimusajanjakson välillä tapahtui todellakin samaan aikaan kuin pidennetyt tuotannon huoltoseisokit, jotka kuitenkin toteutettiin ainoastaan, koska tarkastelujaksolla haluttiin pienentää edellisten vuosien vähentyneen myynnin johdosta suureksi päässeitä varastoja.
(96)
Näin ollen tuotanto- ja myyntimäärien väheneminen oli seurausta Indonesiasta polkumyynnillä tapahtuvan tuonnin lisääntymisestä, ja väite olisi siksi hylättävä.
(97)
Päätelmistä ilmoittamisen jälkeen toinen asianomainen osapuoli toisti väitteensä, jonka mukaan vahinko johtui huoltoseisokeista ja jonka mukaan on epäolennaista, ovatko tällaiset seisokit tarpeen vai ei. Osapuoli katsoi, että huomioon olisi otettava ainoastaan näiden seisokkien vaikutus unionin tuotannonalan kannattavuuteen.
(98)
Kuten 95 ja 96 kappaleessa todetaan, huoltoseisokit olivat seurausta vähentyneestä myynnistä, joka taas oli seurausta Indonesiasta polkumyynnillä tapahtuvasta tuonnista. Näin ollen seisokit todellakin johtuivat Indonesiasta tulevasta tuonnista, ja eikä niitä siksi voida arvioida erillisesti eikä niiden voida katsoa poistavan syy-yhteyttä tuonnin ja aiheutuneen vahingon väliltä. Sen vuoksi asianomaisen osapuolen väite hylättiin.
2.8.5 Indonesian rupian arvonalennus
(99)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli väitti, että Indonesian rupian arvon alentuminen tammikuun 2012 ja tammikuun 2014 välillä antoi vientiä harjoittaville tuottajille suhteellista etua, joka ei liittynyt niiden hinnoittelupäätöksiin. Osapuoli väitti, että tämän tekijän vaikutusta olisi tutkittava.
(100)
Tässä yhteydessä on syytä muistaa, että polkumyynnillä tapahtuneen tuonnin todennäköistä vaikutusta unionin tuotannonalan hintoihin tarkastellaan lähinnä toteamalla muun muassa hinnan alittavuus, hintojen aleneminen ja hinnankorotusten estyminen. Tässä tarkoituksessa verrataan polkumyynnillä tapahtuneen viennin hintoja ja unionin tuotannonalan myyntihintoja, ja vahinkoa koskevissa laskelmissa käytettävät vientihinnat on toisinaan muutettava toiseksi valuutaksi vertailukelpoisuuden varmistamiseksi. Valuuttakurssien käytöllä siis ainoastaan varmistetaan, että hintojen välinen ero määritetään vertailukelpoisella tavalla. Näin ollen on ilmeistä, että tässä tapauksessa vaihtokurssia ei voida pitää unionin tuotannonalan kärsimän vahingon aiheuttajana, koska sitä ei voida erottaa itse tuonnista. Tämä väite olisi näin ollen hylättävä.
2.8.6 Päätelmät
(101)
Koska raaka-ainekustannusten ja muiden kustannusten vaikutuksesta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 117-120 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
3. Syy-yhteyttä koskevat päätelmät
(102)
Koska syy-yhteyttä koskevia huomautuksia ei esitetty, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 121-125 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
F. UNIONIN ETU
1. Unionin tuotannonalan etu
(103)
Koska unionin tuotannonalan edusta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 127-129 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2. Tuojien/kauppiaiden etu
(104)
Koska etuyhteydettömien tuojien ja kauppiaiden edusta ei esitetty huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 130-132 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
3. Käyttäjien etu
(105)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi käyttäjä toisti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 140 kappaleessa kuvatun väitteensä, jonka mukaan mononatriumglutamaatin kulutuksen uskotaan kasvavan unionissa merkittävästi erityisesti fosfaattien ja muiden fosforiyhdisteiden käyttöä koskevan EU:n kiellon vuoksi; fosfaatti ja muut fosforiyhdisteet väitetään korvattavan muilla aloilla kuin elintarvikealalla käytettävällä mononatriumglutamaatilla. Käyttäjä väitti vielä, että unionin tuotannonalan kapasiteetti ei riittäisi vastaamaan unionin markkinoiden lisääntyvään kysyntään. Kyseinen osapuoli väitti edelleen, että kulutuksen kasvu hyödyttäisi unionin tuotannonalaa, koska se voisi tällöin lisätä myyntimääriään. Sama käyttäjä toisti myös väitteensä siitä, että vaihtoehtoisia hankintalähteitä ei olisi riittävästi erityisesti siitä syystä, että muissa kolmansissa maissa toimivat tuottajat kuuluvat samaan yritysryhmään kuin unionin tuotannonala ja eivät tästä syystä toimita unionin markkinoille.
(106)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 141 kappaleessa selitetään, on vaikea ennustaa miten unionin uusi, fosfaattien ja muiden fosforiyhdisteiden käytön kieltävä sääntelykehys vaikuttaa unionin tuotannonalaan. Kyseinen osapuoli ei toimittanut mitään tietoa tai näyttöä siitä, lisääkö tämä kehitys mononatriumglutamaatin kysyntää unionissa, ja jos lisää niin missä määrin.
(107)
Tutkimus osoitti, että unionin tuotannonalalla on käyttämätöntä kapasiteettia, ja se voisi lisätä tuotantomääräänsä ja vastata unionin markkinoiden lisääntyvään kysyntään ainakin osittain. Tutkimusajanjaksolla unionin kokonaiskapasiteetti oli suurempi kuin unionin kokonaiskysyntä.
(108)
Vaihtoehtoisten hankintalähteiden (ks. väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 147 kappale) osalta tutkimuksessa kävi ilmi, että mononatriumglutamaattia tuotetaan useissa kolmansissa maissa. Tarkastelujakson alussa eli tilivuonna 2010/2011 muista kolmansista maista (esimerkiksi Brasiliasta, Vietnamista ja Koreasta) tulevan tuonnin markkinaosuus oli huomattava ja laski ainoastaan Indonesiasta halvoin hinnoin tulevan tuonnin lisääntyessä. Lisäksi tutkimuksessa kävi ilmi, että monissa kolmansissa maissa on myös toimittajia, jotka eivät kuulu samaan yritysryhmään kuin unionin tuotannonala. Tuonti muista kolmansista maista voisi alkaa uudelleen, jos unionin markkinoille saadaan palautettua tasapuoliset kilpailuedellytykset.
(109)
Näin ollen asiaa koskevat väitteet olisi hylättävä.
(110)
Päätelmien ilmoittamisen jälkeen sama asianomainen osapuoli toisti väitteensä siitä, että mononatriumglutamaatin kysyntä kasvaa unionissa merkittävästi fosfaattien käyttöä koskevan tulevan kiellon vuoksi ja että unionin tuotannonala ei pysty vastaamaan unionin lisääntyvään kysyntään. Kyseessä oleva osapuoli ei kuitenkaan toimittanut uutta tietoa tai konkreettista näyttöä väitteidensä tueksi, ja siksi väite hylättiin.
(111)
Sama osapuoli väitti päätelmien ilmoittamisen jälkeen myös, että komissio ei ottanut huomioon mononatriumglutamaatin osuutta pesuaineiden kokonaiskustannuksista. Osapuoli ei kuitenkaan toimittanut mitään uusia tietoja, jotka olisivat olleet ristiriidassa väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 138 ja 139 kappaleessa esitettyjen havaintojen kanssa, joiden mukaan toimenpiteiden mahdollinen vaikutus kyseiseen yritykseen olisi vähäinen. Tämän vuoksi väite hylättiin.
(112)
Sama osapuoli väitti vielä, että muulle kuin elintarviketeollisuudelle ja muiden tuotteiden kuin elintarvikkeiden käyttäjille aiheutuvat lisäkustannukset jätettiin huomioimatta. Osapuoli ei kuitenkaan toimittanut uutta tietoa tai näyttöä, ja siksi väite hylättiin.
(113)
Toinen käyttäjä väitti, että Indonesiaan ja Kiinaan kohdistuvien toimenpiteiden vaikutusta käyttäjiin olisi arvioitava kollektiivisesti.
(114)
Molempien toimenpiteiden vaikutusta käyttäjiin analysoitiin muun muassa tutkittaessa mahdollisuutta käyttää vaihtoehtoisia hankintalähteitä (väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 147 kappale). Kuten 108 kappaleessa todetaan, analyysissä kävi ilmi, että monella kolmannella maalla on potentiaalia viedä mononatriumglutamaattia unioniin. Nämä kolmannet maat olivat läsnä unionin markkinoilla ennen kuin Indonesiasta polkumyynnillä unioniin tapahtuvan tuonnin määrä kasvoi.
(115)
Väitettiin, että käyttäjät eivät voi siirtää polkumyyntitullista aiheutuvia lisäkustannuksia lopulliselle kuluttajalle, koska unionin valmisruokien markkinat ovat erittäin kilpaillut.
(116)
Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 135-137 kappaleessa todetaan, yhteistyössä toimineissa yrityksissä elintarvike- ja juoma-alalla mononatriumglutamaatin osuus sitä sisältävien tuotteiden kokonaiskustannuksista oli noin 5 prosenttia. Kyseisten yritysten todettiin olevan kannattavia. Asianomainen osapuoli ei toimittanut mitään tietoja, jotka olisivat olleet ristiriidassa näiden havaintojen kanssa. Sen vuoksi vahvistetaan väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 136 kappaleessa esitetyt päätelmät siitä, että toimenpiteillä olisi vain vähäinen vaikutus näihin yrityksiin, ja siksi tätä koskeva väite olisi hylättävä.
4. Raaka-ainetoimittajien etu
(117)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen kaksi toimittajaa kiisti väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 143 kappaleessa esitetyn päätelmän ja väitti, että unionin tuotannonalan häviämisellä olisi merkittävä vaikutus niiden liiketoimintaan. Toimittajat väittivät, että mononatriumglutamaatin tuotannon loppumisella unionin tuotannonalalla olisi haitallinen vaikutus niiden koko liiketoimintaan, koska sokeritehtaat tuottavat väkisinkin tietyn määrän sokerisiirappeja ja melasseja, ja unionin tuotannonala on niiden suurin ostaja. Tässä muodossa olevan sokerin myymättä jääminen vaikuttaisi koko kyseessä olevan tehtaan tehokkuuteen.
(118)
Väitteitä ei kuitenkaan perusteltu, eikä niitä sen vuoksi voitu ottaa huomioon.
5. Muut väitteet
(119)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli toisti huomatuksensa unionin tuotannonalan väitetystä määräävästä asemasta ja väitti, että mononatriumglutamaattia koskevien toimenpiteiden käyttöönotto antaisi unionin tuotannonalalle suhteellista etua unionin markkinoilla. Väitteiden tueksi ei kuitenkaan esitetty uutta näyttöä. Sen vuoksi väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 145 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan, ja asiaa koskeva väite olisi hylättävä.
6. Unionin etua koskevat päätelmät
(120)
Koska unionin edusta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 126-148 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
G. LOPULLISET POLKUMYYNNIN VASTAISET TOIMENPITEET
1. Vahingon korjaava taso (vahinkomarginaali)
(121)
Alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen yksi asianomainen osapuoli ilmoitti olevansa eri mieltä vahingon korjaavan tason määrittämiseen käytetystä tavoitevoitosta (väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 151 kappale). Osapuoli väitti, että kahdessa aasialaisessa maassa toimivan mononatriumglutamaatin tuottajan vuonna 2013 saavuttaman voiton perusteella 3-5 prosentin voittomarginaali ennen veroja olisi kohtuullinen ja markkinoille ominainen.
(122)
Vahingon korjaavan tason määrittämiseen käytetty voittomarginaali vastaa voittomarginaalia, jonka unionin tuotannonala pystyisi kohtuudella saavuttamaan tavanomaisissa kilpailuolosuhteissa. Kuten väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 151 kappaleessa mainitaan, Indonesiasta tulevan tuonnin vaikutukset alkoivat näkyä vasta tarkastelujakson kolmannen vuoden aikana. Siksi pidettiin kohtuullisena määrittää voittomarginaali tarkastelujakson kahden ensimmäisen vuoden perusteella.
(123)
Koska vahingon korjaavasta tasosta ei esitetty muita huomautuksia, väliaikaista tullia koskevan asetuksen johdanto-osan 150-152 kappaleessa esitetyt päätelmät vahvistetaan.
2. Lopulliset toimenpiteet
(124)
Polkumyynnistä, vahingosta, syy-yhteydestä ja unionin edusta tehtyjen päätelmien perusteella katsotaan, että tarkasteltavana olevan tuotteen tuontia koskevat lopulliset polkumyyntitullit olisi otettava perusasetuksen 9 artiklan 4 kohdan mukaisesti käyttöön polkumyyntimarginaalien suuruisina alhaisemman tullin säännön mukaisesti. Tässä tapauksessa yhden vientiä harjoittavan tuottajan yksilöllistä tullia on tarkistettu alustavien päätelmien ilmoittamisen jälkeen, koska tietyt liiketoimet jätettiin vientihinnan määrityksen ulkopuolelle.
(125)
Edellä esitetyn perusteella kyseiset tullit otetaan käyttöön seuraavassa esitetyn suuruisina:
Maa
Yritys
Polkumyyntimarginaali
(%)
Vahinkomarginaali
(%)
Lopullinen polkumyyntitulli
(%)
Indonesia
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
[24,9-40,2]
7,2
Indonesia
PT. Miwon Indonesia
13,3
[27,9-43,6]
13,3
Indonesia
Kaikki muut yritykset
28,4
[31,4-47,0]
28,4
(126)
Tässä asetuksessa yrityksille vahvistetut yksilölliset polkumyyntitullit määritettiin kyseessä olevan tutkimuksen päätelmien perusteella. Näin ollen ne kuvastavat kyseisten yritysten tutkimuksen aikaista tilannetta. Kyseisiä tulleja voidaan soveltaa yksinomaan asianomaisesta maasta peräisin olevan ja nimettyjen oikeushenkilöiden tuottaman tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin. Jos yrityksen nimeä ja osoitetta ei ole erikseen mainittu tämän asetuksen artiklaosassa (mukaan lukien erikseen mainittuihin yrityksiin etuyhteydessä olevat yritykset), sen tuottaman tarkasteltavana olevan tuotteen tuontiin olisi sovellettava ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia. Niihin ei saisi soveltaa yksilöllisiä polkumyyntitulleja.
(127)
Yritys voi pyytää näiden yksilöllisten polkumyyntitullien soveltamista, jos se muuttaa myöhemmin nimeään. Pyyntö on osoitettava komissiolle (4). Pyynnön on sisällettävä kaikki asiaankuuluvat tiedot, joiden perusteella voidaan osoittaa, että muutos ei vaikuta yrityksen oikeuteen hyötyä siihen sovellettavasta tullista. Jos yrityksen nimenmuutos ei vaikuta tähän oikeuteen, nimenmuutosta koskeva ilmoitus julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
(128)
Tullien väliset suuret erot aiheuttavat toimenpiteiden kiertämisen riskin, ja sen minimoimiseksi katsotaan tarvittavan erityisiä toimenpiteitä, joiden avulla voidaan varmistaa yksilöllisten polkumyyntitullien asianmukainen soveltaminen. Niiden yritysten, joihin sovelletaan yksilöllistä polkumyyntitullia, on esitettävä jäsenvaltioiden tulliviranomaisille pätevä kauppalasku. Laskun on täytettävä liitteessä asetetut vaatimukset. Tuontiin, jonka mukana ei ole tällaista laskua, sovelletaan ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa polkumyyntitullia.
(129)
Polkumyyntitullien moitteettoman täytäntöönpanon varmistamiseksi kaikkiin muihin yrityksiin sovellettavaa polkumyyntitullia sovelletaan sekä tässä tutkimuksessa yhteistyöhön osallistumattomiin vientiä harjoittaviin tuottajiin että tuottajiin, jotka eivät vieneet tuotteita unioniin tutkimusajanjakson aikana.
3. Väliaikaisten tullien lopullinen kantaminen
(130)
Todettujen polkumyyntimarginaalien ja unionin tuotannonalalle aiheutuneen vahingon suuruuden vuoksi väliaikaista tullia koskevan asetuksen mukaisten väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät olisi kannettava lopullisesti.
(131)
Perusasetuksen 15 artiklan 1 kohdalla perustettu komitea ei antanut lausuntoa,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
1. Otetaan käyttöön lopullinen polkumyyntitulli Indonesiasta peräisin olevan mononatriumglutamaatin, joka luokitellaan tällä hetkellä CN-koodiin ex 2922 42 00 (Taric-koodi 2922420010), tuonnissa.
2. Vapaasti unionin rajalla tullaamattomana -nettohintaan sovellettava lopullinen polkumyyntitulli on taulukossa lueteltujen yritysten tuottaman 1 kohdassa kuvatun tuotteen osalta seuraava:
Yritys
Lopullinen polkumyyntitulli (%)
Taric-lisäkoodi
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
B961
PT. Miwon Indonesia
13,3
B962
Kaikki muut yritykset
28,4
B999
3. Edellä 2 kohdassa mainituille yrityksille määritetyn yksilöllisen polkumyyntitullin soveltaminen edellyttää, että jäsenvaltioiden tulliviranomaisille esitetään pätevä kauppalasku, joka täyttää liitteessä säädetyt vaatimukset. Jos tällaista kauppalaskua ei esitetä, sovelletaan ”kaikkiin muihin yrityksiin” sovellettavaa tullia.
4. Jollei toisin säädetä, sovelletaan tulleja koskevia voimassa olevia säännöksiä ja määräyksiä.
2 artikla
Kannetaan lopullisesti täytäntöönpanoasetuksella (EU) N:o 904/2014 käyttöön otetun väliaikaisen polkumyyntitullin vakuutena olevat määrät.
3 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 21 päivänä tammikuuta 2015.