NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 606/2013
ze dne 12. června 2013
o vzájemném uznávání ochranných opatření v občanských věcech
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 písm. a), e) a f) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
po konzultaci s Evropským hospodářským a sociálním výborem,
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie si stanovila za cíl udržovat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva, v němž je zajištěn volný pohyb osob a usnadněn přístup ke spravedlnosti, zejména uplatňováním zásady vzájemného uznávání soudních a mimosoudních rozhodnutí v občanských věcech. Pro postupné vytváření takového prostoru má Unie přijmout opatření týkající se justiční spolupráce v občanských věcech s mezinárodním prvkem, zejména pokud jsou nezbytná k řádnému fungování vnitřního trhu.
(2)
V čl. 81 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) se stanoví, že justiční spolupráce v občanských věcech s mezinárodním prvkem je založena na zásadě vzájemného uznávání soudních a mimosoudních rozhodnutí.
(3)
Ve společném prostoru práva bez vnitřních hranic opatření k zajištění rychlého a jednoduchého uznání a případně výkonu ochranných opatření nařízených v jednom členském státě jsou v jiném členském státě nezbytná pro zajištění toho, aby ochrana poskytovaná fyzické osobě v jednom členském státě byla zachována a pokračovala rovněž v kterémkoli jiném členském státě, do nějž dotyčná osoba vycestuje nebo se přestěhuje. Je nutné zajistit, aby oprávněný výkon práva občanů Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států v souladu s čl. 3 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a článkem 21 Smlouvy o fungování EU nevedl ke ztrátě této jejich ochrany.
(4)
Vzájemná důvěra ve výkon spravedlnosti v Unii a cíl zajistit rychlejší a méně nákladný pohyb ochranných opatření v rámci Unie odůvodňují zásadu, podle níž taková opatření nařízená v jednom členském státě jsou uznávána ve všech ostatních členských státech, aniž by byla vyžadována jakákoli zvláštní řízení. V důsledku toho by se mělo s ochranným opatřením nařízeným v jednom členském státě (dále jen „členský stát původu“) zacházet tak, jako by bylo vydáno v členském státě, v němž má být uznáno (dále jen „dožádaný členský stát“).
(5)
Za účelem dosažení cíle volného pohybu ochranných opatření je nezbytné a vhodné, aby byla pravidla upravující uznávání a případně výkon ochranných opatření stanovena v právním nástroji Unie, který by byl závazný a přímo použitelný.
(6)
Toto nařízení by se mělo vztahovat na ochranná opatření nařízená za účelem ochrany osoby v situaci, kdy existují závažné důvody pro to domnívat se, že je ohrožen její život, tělesná nebo duševní integrita, osobní svoboda, bezpečnost nebo sexuální integrita, tak aby se zabránilo například jakékoli formě násilí založeného na pohlaví nebo násilí mezi blízkými osobami, jako je fyzické násilí, obtěžování, sexuální agrese, pronásledování, zastrašování a jiné formy nepřímého nátlaku. Je třeba zdůraznit, že se toto nařízení vztahuje na všechny oběti bez ohledu na to, zda se jedná o oběti násilí založeného na pohlaví.
(7)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2012/29/EU ze dne 25. října 2012, kterou se zavádí minimální pravidla pro práva, podporu a ochranu obětí trestného činu (3), zajišťuje, aby oběti trestného činu získaly odpovídající informace a podporu.
(8)
Toto nařízení doplňuje směrnici 2012/29/EU. Skutečnost, že je určité osobě poskytnuta ochrana ochranným opatřením nařízeným v občanských věcech, nutně nevylučuje, aby tato osoba byla považována za „oběť“ ve smyslu uvedené směrnice.
(9)
Oblast působnosti tohoto nařízení spadá do oblasti justiční spolupráce v občanských věcech ve smyslu článku 81 Smlouvy o fungování EU. Toto nařízení se vztahuje pouze na ochranná opatření nařízená v občanských věcech. Na ochranná opatření nařízená v trestních věcech se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/99/EU ze dne 13. prosince 2011 o evropském ochranném příkazu (4).
(10)
Pojem občanských věcí by měl být vykládán autonomně, v souladu se zásadami práva Unie. Pro účely posouzení občanskoprávní povahy ochranného opatření by nemělo být určující, zda je orgán, který ochranné opatření nařídil, povahy občanskoprávní, správní či trestněprávní.
(11)
Toto nařízení by nemělo zasahovat do uplatňování nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti (5) (nařízení Brusel IIa). Rozhodnutí přijatá podle nařízení Brusel IIa by měla být i nadále uznávána a vymáhána podle uvedeného nařízení.
(12)
Toto nařízení zohledňuje jednotlivé právní tradice členských států a nezasahuje do vnitrostátních systémů ochranných opatření. Toto nařízení nezakládá povinnost členských států změnit své vnitrostátní právní předpisy tak, aby bylo možné nařizovat ochranná opatření v občanských věcech, ani povinnost zavést ochranná opatření v občanských věcech pro účely uplatňování tohoto nařízení.
(13)
S ohledem na různé druhy orgánů, které nařizují ochranná opatření v občanských věcech v členských státech, by se mělo toto nařízení na rozdíl od jiných oblastí justiční spolupráce vztahovat na rozhodnutí soudních i správních orgánů za předpokladu, že správní orgány poskytují dostatečné záruky, zejména pokud jde o jejich nestrannost a právo stran na soudní přezkum. Za vydávající orgány ve smyslu tohoto nařízení by v žádném případě neměly být považovány policejní orgány.
(14)
Podle zásady vzájemného uznávání by ochranná opatření nařízená v občanských věcech v členském státě původu měla být v dožádaném členském státě uznána jako ochranná opatření v občanských věcech v souladu s tímto nařízením.
(15)
V souladu se zásadou vzájemného uznávání má uznání ochranného opatření účinky po dobu trvání ochranného opatření. Nicméně s ohledem na rozmanitost ochranných opatření podle práva členských států, zejména pokud jde o dobu jejich trvání, a s ohledem na skutečnost, že se toto nařízení bude zpravidla uplatňovat v naléhavých situacích, by účinky uznání podle tohoto nařízení měly být výjimečně omezeny na dobu dvanácti měsíců od vydání osvědčení podle tohoto nařízení bez ohledu na případnou delší dobu trvání ochranného opatření samotného (ať již se jedná o opatření předběžné, časově omezené nebo na dobu neurčitou).
(16)
V případech, kdy je doba trvání ochranného opatření delší než dvanáct měsíců, by časovým omezením účinků uznání podle tohoto nařízení nemělo být dotčeno právo chráněné osoby dovolávat se ochranného opatření podle jiného dostupného právního aktu Unie, který upravuje uznávání, nebo požádat o vnitrostátní ochranné opatření v dožádaném členském státě.
(17)
Omezení účinků uznání je výjimečné díky zvláštní povaze předmětu tohoto nařízení a nemělo by sloužit jako precedens pro jiné nástroje v občanských a obchodních věcech.
(18)
Toto nařízení by se mělo zabývat pouze uznáváním povinnosti, kterou ochranné opatření ukládá. Nemělo by upravovat postupy pro uplatňování nebo výkon ochranného opatření a nemělo by se vztahovat ani na možné sankce, jež by mohly být uloženy, pokud by byla povinnost nařízená ochranným opatřením v dožádaném členském státě porušena. Tyto otázky se řídí právem příslušného členského státu. Nicméně v souladu s obecnými zásadami práva Unie, a zejména se zásadou vzájemného uznávání, musí členské státy zajistit, aby ochranná opatření uznaná podle tohoto nařízení mohla vyvolávat účinky v dožádaném členském státě.
(19)
Ochranná opatření, na která se vztahuje toto nařízení, by měla chráněné osobě poskytovat ochranu v místě bydliště nebo na pracovišti či na jiném místě, které pravidelně navštěvuje, jako je bydliště blízkých příbuzných nebo škola či vzdělávací zařízení, které navštěvují její děti. Bez ohledu na to, zda je dotčené místo nebo oblast, na něž nebo na níž se dané ochranné opatření vztahuje, popsáno či popsána vymezením určité oblasti, do níž osoba, která představuje nebezpečí, nesmí vstoupit, nebo jednou či několika konkrétními adresami, k níž nebo k nimž se nesmí přiblížit (nebo kombinací těchto dvou kritérií), týká se uznání povinnosti uložené ochranným opatřením spíše účelu, kterému toto místo chráněné osobě slouží, než konkrétní adresy.
(20)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti a za předpokladu, že povaha a podstatné prvky ochranného opatření zůstanou zachovány, by měl mít příslušný orgán v dožádaném členském státě možnost upravit skutkové prvky ochranného opatření, je-li tato úprava nezbytná k tomu, aby uznání ochranného opatření mohlo z praktického hlediska v dožádaném členském státě plnit svůj účel. Skutkové prvky zahrnují adresu, obecně určené místo nebo minimální vzdálenost, již osoba, která představuje nebezpečí, musí zachovávat od chráněné osoby, adresy nebo obecně určeného místa. Touto úpravou však nelze měnit druh a občanskoprávní povahu ochranného opatření.
(21)
Pro snadnější úpravu ochranného opatření by mělo být v osvědčení uvedeno, zda adresa uvedená v ochranném opatření představuje bydliště, pracoviště nebo místo, které chráněná osoba pravidelně navštěvuje. Dále by v osvědčení měla být případně uvedena rovněž vymezená oblast (přibližná vzdálenost od konkrétní adresy), na něž se vztahuje povinnost uložená ochranným opatřením osobě, která představuje nebezpečí.
(22)
Za účelem usnadnění volného pohybu ochranných opatření v Unii by tímto nařízením měl být zaveden jednotný vzor osvědčení a vytvořen příslušný vícejazyčný formulář. Vydávající orgán by měl osvědčení vydat na žádost chráněné osoby.
(23)
Textových polí s volně vkládaným textem by ve vícejazyčném formuláři mělo být co nejméně, aby ve většině případů mohl být překlad nebo přepis poskytnut, aniž by užitím formuláře v příslušném jazyce chráněné osobě vznikly nějaké náklady. Úhrada nákladů na nezbytný překlad přesahující rámec textu vícejazyčného formuláře se určí v souladu se správními předpisy členského státu původu.
(24)
Pokud osvědčení obsahuje volně vkládaný text, měl by příslušný orgán dožádaného členského státu rozhodnout, zda se požaduje jeho překlad nebo přepis. To by nemělo bránit tomu, aby chráněná osoba nebo vydávající orgán členského státu původu poskytly překlad nebo přepis ze své vlastní iniciativy.
(25)
Aby bylo zajištěno respektování práva na obhajobu osoby, která představuje nebezpečí, v případě, že ochranné opatření bylo nařízeno v její nepřítomnosti nebo v řízení, o němž není předem vyrozumívána („řízení ex parte“), by mělo být vydání osvědčení možné pouze v případě, že tato osoba měla možnost se proti ochrannému opatření bránit. S cílem předejít obcházení zákona a s ohledem na naléhavost, kterou se případy vyžadující přijetí ochranného opatření vyznačují, by se však nemělo vyžadovat, aby před vydáním osvědčení uplynula lhůta pro uplatnění této obrany. Osvědčení by mělo být vydáno, jakmile je ochranné opatření vykonatelné v členském státě původu.
(26)
S ohledem na cíle, kterými jsou jednoduchost a rychlost, by toto nařízení mělo stanovit jednoduché a rychlé postupy pro oznámení procesních úkonů osobě, která představuje nebezpečí. Tyto specifické postupy pro oznamování by se z důvodu zvláštní povahy předmětu tohoto nařízení měly použít pouze pro jeho účely, neměly by sloužit jako precedens pro jiné nástroje v občanských a obchodních věcech a neměly by jimi být dotčeny závazky členského státu v oblasti doručování soudních a mimosoudních písemností v cizině v občanských věcech vyplývající z dvoustranné nebo mnohostranné úmluvy uzavřené mezi tímto členským státem a třetí zemí.
(27)
Při oznamování osvědčení osobě, která představuje nebezpečí, a také při úpravě všech skutkových prvkůochranného opatření v dožádaném členském státě je třeba řádně zohlednit zájem chráněné osoby na tom, aby nebyly zpřístupněny údaje o místě, kde se zdržuje, nebo její jiné kontaktní údaje. Tyto údaje by neměly být zpřístupněny osobě, která představuje nebezpečí, ledaže je toto zpřístupnění nezbytné pro dodržování nebo výkon ochranného opatření.
(28)
Proti vydání osvědčení by nemělo být možné podat opravný prostředek.
(29)
Osvědčení by mělo být opraveno v případech, kdy na základě zřejmé chyby nebo nepřesnosti, jako jsou překlepy nebo chyby v psaní či při přepisu či opisu, nevyjadřuje přesně obsah ochranného opatření, nebo by mělo být zrušeno, pokud bylo zjevně vydáno chybně, například bylo-li použito pro opatření, které nespadá do oblasti působnosti tohoto nařízení, nebo bylo-li vydáno v rozporu s požadavky na jeho vydání.
(30)
Vydávající orgán členského státu původu by měl chráněné osobě poskytnout na žádost pomoc při získávání informací o orgánech dožádaného členského státu, u nichž se má dovolávat ochranného opatření nebo které jsou příslušné pro jeho výkon.
(31)
Harmonické fungování spravedlnosti vyžaduje, aby nebyla ve dvou členských státech vydávána vzájemně neslučitelná rozhodnutí. Toto nařízení by proto mělo stanovit důvod pro odepření uznání nebo výkonu ochranného opatření, které je neslučitelné s rozhodnutím vydaným nebo uznaným v dožádaném členském státě.
(32)
Za výjimečných okolností může být se zřetelem k veřejnému zájmu odůvodněna možnost, aby soudy dožádaného členského státu odepřely uznání nebo výkon ochranného opatření, pokud by použití tohoto opatření bylo zjevně neslučitelné s veřejným pořádkem daného členského státu. Soudy by však neměly mít možnost uplatnit výhradu veřejného pořádku za účelem odepření uznání nebo výkonu ochranného opatření, pokud by toto odepření uznání nebo výkon byly v rozporu s právy stanovenými v Listině základních práv Evropské unie, a zejména v článku 21 této listiny.
(33)
Pokud je v členském státě původu ochranné opatření pozastaveno nebo zrušeno nebo je zrušeno osvědčení, měl by příslušný orgán dožádaného členského státu po předložení příslušného osvědčení pozastavit nebo zrušit účinky uznání a případně odložit nebo zastavit výkon ochranného opatření.
(34)
Chráněná osoba by měla mít účinný přístup ke spravedlnosti v jiném členském státě. K zajištění tohoto účinného přístupu ke spravedlnosti v řízeních, na něž se vztahuje toto nařízení, má být poskytována právní pomoc podle směrnice Rady 2003/8/ES ze dne 27. ledna 2003 o zlepšení přístupu ke spravedlnosti v přeshraničních sporech stanovením minimálních společných pravidel pro právní pomoc v těchto sporech (6).
(35)
Aby bylo usnadněno použití tohoto nařízení, měly by být členské státy povinny poskytovat určité informace o svých vnitrostátních pravidlech a postupech týkajících se ochranných opatření v občanských věcech v rámci Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci vytvořené rozhodnutím Rady 2001/470/ES (7). Přístup k informacím poskytovaným členskými státy by měl být umožněn prostřednictvím evropského portálu e-justice.
(36)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o vytvoření a následné změny formulářů stanovených tímto nařízením. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (8).
(37)
Při přijímání prováděcích aktů, jimiž budou vytvořeny a následně pozměňovány formuláře stanovené tímto nařízením, by měl být použit přezkumný postup.
(38)
Toto nařízení respektuje základní práva a ctí zásady uznávané Listinou základních práv Evropské unie. Zejména usiluje o zajištění práva na obhajobu a spravedlivý proces, jak je stanoveno v článcích 47 a 48 této listiny. Toto nařízení by mělo být uplatňováno v souladu s těmito právy a zásadami.
(39)
Jelikož cíle tohoto nařízení, totiž stanovit pravidla pro jednoduchý a rychlý mechanismus uznávání ochranných opatření v občanských věcech nařízených v některém členském státě, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(40)
V souladu s článkem 3 Protokolu č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, oznámily tyto členské státy své přání účastnit se přijímání a používání tohoto nařízení.
(41)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto nařízení a toto nařízení pro ně není závazné ani použitelné.
(42)
Evropský inspektor ochrany údajů vydal dne 17. října 2011 stanovisko (9) na základě čl. 41 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (10),
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla pro jednoduchý a rychlý mechanismus uznávání ochranných opatření v občanských věcech nařízených v členském státě.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na ochranná opatření v občanských věcech nařízená orgánem ve smyslu čl. 3 bodu 4.
2. Toto nařízení se vztahuje na přeshraniční věci. Pro účely tohoto nařízení se přeshraniční věcí rozumí věc, v níž se v jednom členském státě žádá o uznání ochranného opatření nařízeného v jiném členském státě.
3. Toto nařízení se nevztahuje na ochranná opatření spadající do oblasti působnosti nařízení (ES) č. 2201/2003.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„ochranným opatřením“ jakékoliv rozhodnutí, bez ohledu na jeho název, jež bylo nařízeno vydávajícím orgánem členského státu původu v souladu s jeho vnitrostátním právem a jež ukládá jednu či více z následujících povinností osobě, která představuje nebezpečí, s cílem poskytnout ochranu jiné osobě, jejíž tělesná nebo duševní integrita může být ohrožena:
a)
zákaz nebo omezení vstupu na místo, kde má chráněná osoba bydliště, pracoviště nebo které pravidelně navštěvuje či v něm pravidelně pobývá;
b)
zákaz nebo omezení styku, v jakékoli formě, s chráněnou osobou, včetně styku prostřednictvím telefonu, elektronické či běžné pošty, faxem či jakýmikoli jinými prostředky;
c)
zákaz nebo omezení přiblížení se k chráněné osobě blíže než na stanovenou vzdálenost;
2)
„chráněnou osobou“ fyzická osoba, které je poskytnuta ochrana podle ochranného opatření;
3)
„osobou, která představuje nebezpečí“, fyzická osoba, jíž byla uložena jedna nebo více povinností uvedených v bodě 1;
4)
„vydávajícím orgánem“ soudní orgán nebo jakýkoli jiný orgán, který členský stát určí jako příslušný pro věci spadající do oblasti působnosti tohoto nařízení, pokud tento jiný orgán poskytuje stranám záruky nestrannosti a pokud mohou být rozhodnutí tohoto orgánu o ochranných opatřeních podle práva členského státu, v němž působí, přezkoumána soudním orgánem a mají stejnou platnost a účinky jako rozhodnutí soudního orgánu ve stejné věci;
5)
„členským státem původu“ členský stát, v němž je ochranné opatření nařízeno;
6)
„dožádaným členským státem“ členský stát, v němž je požadováno uznání a případně výkon ochranného opatření.
KAPITOLA II
UZNÁVÁNÍ A VÝKON OCHRANNÝCH OPATŘENÍ
Článek 4
Uznávání a výkon
1. Ochranné opatření nařízené v některém členském státě je uznáno v ostatních členských státech, aniž je vyžadováno zvláštní řízení, a je vykonatelné, aniž je vyžadováno prohlášení vykonatelnosti.
2. Chráněná osoba, která se hodlá v dožádaném členském státě dovolávat ochranného opatření nařízeného v členském státě původu, předloží příslušnému orgánu dožádaného členského státu:
a)
vyhotovení rozhodnutí nařizujícího ochranného opatření, které splňuje podmínky nezbytné pro ověření jeho pravosti;
b)
osvědčení vydané v členském státě původu podle článku 5, a
c)
v případě potřeby přepis nebo překlad osvědčení v souladu s článkem 16.
3. Osvědčení vyvolává účinky pouze v mezích vykonatelnosti ochranného opatření.
4. Bez ohledu na případnou delší dobu trvání ochranného opatření jsou účinky uznání podle odstavce 1 omezeny na dobu dvanácti měsíců, počínaje dnem vydání osvědčení.
5. Postup pro výkon ochranných opatření se řídí právem dožádaného členského státu.
Článek 5
Osvědčení
1. Vydávající orgán členského státu původu vydá na žádost chráněné osoby osvědčení za použití vícejazyčného formuláře vytvořeného v souladu s článkem 19 a obsahujícího informace stanovené v článku 7.
2. Proti vydání osvědčení nelze podat opravný prostředek.
3. Na žádost chráněné osoby jí vydávající orgán členského státu původu poskytne přepis nebo překlad osvědčení za použití vícejazyčného formuláře vytvořeného v souladu s článkem 19.
Článek 6
Požadavky na vydání osvědčení
1. Osvědčení lze vydat pouze, pokud bylo ochranné opatření, v souladu s právem členského státu původu oznámeno osobě, která představuje nebezpečí.
2. Bylo-li ochranné opatření nařízeno v nepřítomnosti osoby, která představuje nebezpečí, může být osvědčení vydáno pouze, pokud jí byla doručena písemnost, kterou bylo zahájeno řízení, nebo jiná rovnocenná písemnost, nebo případně byla jinak informována o zahájení řízení v souladu s právem členského státu původu v dostatečném předstihu a takovým způsobem, který jí umožňuje se proti ochrannému opatření bránit.
3. Bylo-li ochranné opatření nařízeno v řízení, o němž není osoba, která představuje nebezpečí, předem vyrozumívána („řízení ex parte“), lze osvědčení vydat pouze v případě, že tato osoba měla právo napadnout ochranné opatření podle práva členského státu původu.
Článek 7
Obsah osvědčení
Osvědčení musí obsahovat tyto informace:
a)
název a adresu/kontaktní údaje vydávajícího orgánu;
b)
spisovou značku;
c)
datum vydání osvědčení;
d)
podrobné údaje o chráněné osobě: jméno, datum a místo narození, jsou-li k dispozici, a adresu pro účely oznamování, před níž je uvedeno zřetelné upozornění, že tuto adresu lze zpřístupnit osobě, která představuje nebezpečí;
e)
podrobné údaje o osobě, která představuje nebezpečí: jméno, datum a místo narození, jsou-li k dispozici, a adresu pro účely oznamování;
f)
veškeré informace nezbytné pro výkon ochranného opatření, případně včetně druhu opatření a povinnosti, jež toto opatření ukládá osobě, která představuje nebezpečí, s upřesněním funkce místa, k němuž se tato osoba nesmí přiblížit, nebo s upřesněním vymezené oblasti, do něhož nesmí vstoupit;
g)
dobu trvání ochranného opatření;
h)
dobu trvání účinků uznání podle čl. 4 odst. 4;
i)
prohlášení o tom, že byly splněny požadavky stanovené v článku 6;
j)
informace o právech podle článků 9 a 13;
k)
pro usnadnění vyhledávání celý název tohoto nařízení.
Článek 8
Oznamování osvědčení osobě, která představuje nebezpečí
1. Vydávající orgán členského státu původu oznámí osobě, která představuje nebezpečí, osvědčení a skutečnost, že vydání osvědčení má za následek uznání, a případně vykonatelnost ochranného opatření ve všech členských státech podle článku 4.
2. Pokud osoba, která představuje nebezpečí, má bydliště v členském státě původu, provede se oznámení v souladu s právem tohoto členského státu. Pokud má osoba, která představuje nebezpečí, bydliště v jiném členském státě, než je členský stát původu, nebo ve třetí zemi, provede se toto oznámení zasláním doporučeného dopisu s potvrzením o přijetí nebo rovnocenným způsobem.
V situaci, kdy není známa adresa osoby, která představuje nebezpečí, nebo kdy tato osoba odmítne potvrdit oznámení, se postupuje podle práva členského státu původu.
3. Údaje o tom, kde se chráněná osoba nachází, nebo jiné kontaktní údaje nesmí být zpřístupněny osobě, která představuje nebezpečí, ledaže je toto zpřístupnění nezbytné pro dodržování nebo výkon ochranného opatření.
Článek 9
Oprava nebo zrušení osvědčení
1. Aniž je dotčen čl. 5 odst. 2 a na žádost chráněné osoby nebo osoby, která představuje nebezpečí, k vydávajícímu orgánu členského státu původu nebo z vlastního podnětu tohoto orgánu, se osvědčení:
a)
opraví, pokud vzhledem k administrativní chybě existuje nesrovnalost mezi ochranným opatřením a osvědčením, nebo
b)
zruší, pokud bylo vydáno zjevně v rozporu s požadavky stanovenými v článku 6 nebo mimo oblast působnosti tohoto nařízení.
2. Postup pro opravu nebo zrušení osvědčení, včetně případných opravných prostředků, se řídí právem členského státu původu.
Článek 10
Pomoc chráněné osobě
Na žádost chráněné osoby jí vydávající orgán členského státu původu poskytne pomoc při získávání informací zpřístupněných v souladu s články 17 a 18 o orgánech dožádaného členského státu, u nichž se má dovolávat ochranného opatření nebo které jsou příslušné pro jeho výkon.
Článek 11
Úprava ochranného opatření
1. Příslušný orgán dožádaného členského státu upraví v nezbytném rozsahu, je-li to nutné, skutkové prvky ochranného opatření, aby mohlo vyvolávat účinky i v tomto členském státě.
2. Postup pro úpravu ochranného opatření se řídí právem dožádaného členského státu.
3. Úprava ochranného opatření se oznámí osobě, která představuje nebezpečí.
4. Pokud osoba, která představuje nebezpečí, má bydliště v dožádaném členském státě, provede se oznámení v souladu s právem tohoto členského státu. Pokud osoba, která představuje nebezpečí, má bydliště v jiném členském státě, než je dožádaný členský stát, nebo ve třetí zemi, provede se toto oznámení zasláním doporučeného dopisu s potvrzením o přijetí nebo rovnocenným způsobem.
V situaci, kdy není známa adresa osoby, která představuje nebezpečí, nebo kdy tato osoba odmítne potvrdit oznámení, se postupuje podle práva dožádaného členského státu.
5. Proti úpravě ochranného opatření může podat opravný prostředek chráněná osoba nebo osoba, která představuje nebezpečí. Řízení o opravném prostředku se řídí právem dožádaného členského státu. Podání opravného prostředku však nemá odkladný účinek.
Článek 12
Vyloučení přezkumu ve věci samé
Ochranné opatření nařízené v členském státě původu nesmí být v žádném případě přezkoumáváno ve věci samé v dožádaném členském státě.
Článek 13
Odepření uznání a výkonu
1. Uznání a případně výkon ochranného opatření se na návrh osoby, která představuje nebezpečí, odepře v rozsahu, v jakém je toto uznání:
a)
zjevně v rozporu s veřejným pořádkem dožádaného členského státu, nebo
b)
neslučitelné se soudním rozhodnutím vydaným nebo uznaným v dožádaném členském státě.
2. Návrh na odepření uznání nebo výkonu se podává u soudu dožádaného členského státu, který tento členský stát oznámil Komisi v souladu s čl. 18 odst. 1 písm. a) bodem iv).
3. Uznání ochranného opatření nesmí být odepřeno z důvodu, že právo dožádaného členského státu přijetí takového opatření za stejných skutkových okolností neumožňuje.
Článek 14
Pozastavení účinků nebo zrušení uznání a odložení nebo zastavení výkonu
1. V případě pozastavení či zrušení ochranného opatření, odložení či omezení jeho vykonatelnosti, nebo zrušení osvědčení v souladu s čl. 9 odst. 1 písm. b) v členském státě původu, vydá vydávající orgán členského státu původu na žádost chráněné osoby nebo osoby, která představuje nebezpečí, za použití formuláře vytvořeného v souladu s článkem 19 osvědčení, v němž toto pozastavení, odložení, či omezení nebo zrušení vyznačí.
2. Příslušný orgán dožádaného členského státu po předložení osvědčení chráněnou osobou nebo osobou, která představuje nebezpečí, vydaného podle odstavce 1 pozastaví nebo zruší účinky uznání a případně odloží nebo zastaví výkon ochranného opatření.
KAPITOLA III
OBECNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 15
Legalizace a obdobné formální požadavky
U dokumentů vydaných v členských státech se v rámci tohoto nařízení nevyžaduje legalizace ani jiný obdobný formální požadavek.
Článek 16
Přepis a překlad
1. Každý přepis nebo překlad vyžadovaný podle tohoto nařízení se provede do úředního jazyka nebo do jednoho z úředních jazyků dožádaného členského státu nebo do jiného úředního jazyka orgánů Unie, který tento členský stát určil jako přijatelný.
2. S výjimkou čl. 5 odst. 3 musí být každý překlad podle tohoto nařízení proveden osobou oprávněnou provádět překlady v některém členském státě.
Článek 17
Zpřístupnění informací veřejnosti
V rámci Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci vytvořené rozhodnutím 2001/470/ES poskytnou členské státy za účelem zpřístupnění informací veřejnosti popis vnitrostátních pravidel a postupů týkajících se ochranných opatření v občanských věcech, včetně informací o druhu orgánů příslušných pro záležitosti spadající do oblasti působnosti tohoto nařízení.
Členské státy tyto informace průběžně aktualizují.
Článek 18
Informace oznámené členskými státy
1. Do 11. července 2014 členské státy oznámí Komisi:
a)
druh orgánů, které jsou příslušné pro záležitosti spadající do oblasti působnosti tohoto nařízení, s případným upřesněním:
i)
orgánů, které mají pravomoc nařídit ochranná opatření a vydat osvědčení v souladu s článkem 5,
ii)
orgánů, u nichž se má chráněná osoba dovolávat ochranného opatření nařízeného v jiném členském státě nebo které mají pravomoc takové opatření vykonat,
iii)
orgánů, které mají pravomoc ochranné opatření upravit v souladu s čl. 11 odst. 1,
iv)
soudů, u nichž se podává v souladu s článkem 13 návrh na odepření uznání a případně výkonu;
b)
jazyk nebo jazyky přijatelné pro překlady podle čl. 16 odst. 1.
2. Komise informace uvedené v odstavci 1 vhodným způsobem zpřístupní veřejnosti, a to zejména prostřednictvím webové stránky Evropské soudní sítě pro občanské a obchodní věci.
Článek 19
Vytvoření a následné změny formulářů
Komise je oprávněna přijímat prováděcí akty, kterými budou vytvořeny a následně pozměňovány formuláře uvedené v článcích 5 a 14. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle článku 20.
Článek 20
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen výbor. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 21
Přezkum
Do 11. ledna 2020 předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování tohoto nařízení. Ke zprávě případně přiloží návrhy změn.
Článek 22
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 11. ledna 2015.
Toto nařízení se vztahuje na ochranná opatření nařízená ode dne 11. ledna 2015 včetně bez ohledu na to, kdy bylo zahájeno příslušné řízení.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve členských státech v souladu se Smlouvami.
Ve Štrasburku dne 12. června 2013.
EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON ASETUS (EU) N:o 606/2013,
annettu 12 päivänä kesäkuuta 2013,
yksityisoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden vastavuoroisesta tunnustamisesta
EUROOPAN PARLAMENTTI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka
ottavat huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 2 kohdan a, e ja f alakohdan,
ottavat huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
sen jälkeen kun esitys lainsäätämisjärjestyksessä hyväksyttäväksi säädökseksi on toimitettu kansallisille parlamenteille,
ovat kuulleet Euroopan talous- ja sosiaalikomiteaa,
ottavat huomioon alueiden komitean antaman lausunnon (1),
noudattavat tavallista lainsäätämisjärjestystä (2),
sekä katsovat seuraavaa:
(1)
Unioni on asettanut tavoitteekseen pitää yllä ja kehittää vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta, jolla taataan henkilöiden vapaa liikkuvuus ja helpotetaan oikeussuojan saatavuutta erityisesti yksityisoikeuden alalla annettujen tuomioistuinten päätösten ja tuomioistuinten ulkopuolella annettujen päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen avulla. Tällaisen alueen asteittaiseksi luomiseksi unionin on määrä hyväksyä toimenpiteitä, jotka koskevat oikeudellista yhteistyötä yksityisoikeuden alalla, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, erityisesti sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan sitä edellyttäessä.
(2)
Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 81 artiklan 1 kohdassa määrätään, että oikeudellinen yhteistyö unionissa yksityisoikeudellisissa asioissa, joilla on rajatylittäviä vaikutuksia, perustuu tuomioistuinten päätösten ja muiden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen.
(3)
Yhteisellä oikeusalueella, jolla ei ole sisärajoja, säännökset, joiden avulla voidaan varmistaa yhdessä jäsenvaltiossa määrättyjen suojelutoimenpiteiden toisessa jäsenvaltiossa tapahtuva nopea ja yksinkertainen tunnustaminen ja tarvittaessa täytäntöönpano ovat välttämättömiä sen varmistamiseksi, että luonnolliselle henkilölle yhdessä jäsenvaltiossa tarjottua suojelua pidetään yllä ja jatketaan muissa jäsenvaltioissa, joihin kyseinen henkilö matkustaa tai muuttaa. Olisi varmistettava, että unionin kansalaiset eivät menetä suojeluaan sen seurauksena, että he käyttävät laillista oikeuttaan liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 3 artiklan 2 kohdan ja Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 21 artiklan mukaisesti.
(4)
Keskinäinen luottamus oikeudenkäyttöön unionissa ja tavoite parantaa suojelutoimenpiteiden liikkuvuutta sekä vähentää käsittelyyn kuluvaa aikaa ja kustannuksia unionissa oikeuttavat periaatteen, jonka mukaan yhdessä jäsenvaltiossa määrätyt toimenpiteet tunnustetaan muissa jäsenvaltioissa edellyttämättä mitään erityismenettelyjä. Tämän vuoksi yhdessä jäsenvaltiossa, jäljempänä ’alkuperäjäsenvaltio’, määrättyä suojelutoimenpidettä olisi käsiteltävä, niin kuin se olisi määrätty siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnustamista haetaan, jäljempänä ’vastaanottava jäsenvaltio’.
(5)
Suojelutoimenpiteiden vapaan liikkuvuuden tavoitteen saavuttamiseksi on tarpeellista ja asianmukaista, että suojelutoimenpiteiden tunnustamista ja mahdollista täytäntöönpanoa koskevista säännöistä säädetään velvoittavalla unionin säädöksellä, jota sovelletaan sellaisenaan.
(6)
Tätä asetusta olisi sovellettava suojelutoimenpiteisiin, jotka on määrätty henkilön suojelemiseksi, kun on vakavat perusteet katsoa tämän henkilön hengen, ruumiillisen tai henkisen koskemattomuuden, henkilökohtaisen vapauden, turvallisuuden tai seksuaalisen koskemattomuuden olevan uhattuina, jotta voitaisiin esimerkiksi estää kaikenlainen sukupuoleen perustuva väkivalta tai lähisuhdeväkivalta, kuten fyysinen väkivalta, ahdistelu, seksuaalinen väkivalta, vainoaminen, uhkailu tai muunlainen epäsuora pakottaminen. On tärkeää korostaa, että tätä asetusta sovelletaan kaikkiin uhreihin riippumatta siitä, ovatko he sukupuoleen perustuvan väkivallan uhreja.
(7)
Rikoksen uhrien oikeuksia sekä tukea ja suojelua koskevista vähimmäisvaatimuksista 25 päivänä lokakuuta 2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2012/29/EU (3) varmistetaan, että rikosten uhrit saavat asianmukaista tietoa ja tukea.
(8)
Tämä asetus täydentää direktiiviä 2012/29/EU. Se, että henkilöön kohdistuu yksityisoikeuden alalla määrättyjä suojelutoimenpiteitä ei väistämättä estä määrittelemästä kyseistä henkilöä edellä mainitussa direktiivissä tarkoitetuksi ’uhriksi’.
(9)
Tämän asetuksen soveltamisala kuuluu Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 81 artiklassa tarkoitetun yksityisoikeudellisia asioita koskevan oikeudellisen yhteistyön alaan. Tätä asetusta sovelletaan ainoastaan yksityisoikeuden alalla määrättyihin suojelutoimenpiteisiin. Rikosoikeuden alalla hyväksytyt suojelutoimenpiteet kuuluvat eurooppalaisesta suojelumääräyksestä 13 päivänä joulukuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/99/EU (4) soveltamisalaan.
(10)
Yksityisoikeudellisten asioiden/yksityisoikeuden alan (civil matters) käsitettä olisi tulkittava itsenäisesti unionin oikeuden periaatteita noudattaen. Sillä, onko suojelutoimenpiteen määrännyt viranomainen yksityisoikeudellinen, hallinnollinen vai rikosoikeudellinen, ei pitäisi olla ratkaisevaa merkitystä suojelutoimenpiteen yksityisoikeudellisen luonteen arvioimisessa.
(11)
Tämän asetuksen ei pitäisi vaikuttaa tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa 27 päivänä marraskuuta 2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 (5), jäljempänä ’Bryssel II a -asetus’, soveltamiseen. Bryssel II a -asetuksen nojalla tehdyt päätökset olisi edelleen tunnustettava ja pantava täytäntöön kyseisen asetuksen mukaisesti.
(12)
Tässä asetuksessa otetaan huomioon jäsenvaltioiden erilaiset oikeudelliset perinteet, eikä se vaikuta kansallisiin järjestelmiin suojelutoimenpiteiden määräämiseksi. Tällä asetuksella ei velvoiteta jäsenvaltioita muuttamaan kansallisia järjestelmiään siten, että niillä olisi mahdollisuus määrätä suojelutoimenpiteitä yksityisoikeuden alalla tai ottaa käyttöön suojelutoimenpiteitä yksityisoikeuden alalla tämän asetuksen soveltamiseksi.
(13)
Jotta otettaisiin huomioon erityyppiset viranomaiset, jotka määräävät jäsenvaltioissa suojelutoimenpiteitä yksityisoikeuden alalla, ja toisin kuin muilla oikeudellisen yhteistyön aloilla, tätä asetusta olisi sovellettava sekä oikeus- että hallintoviranomaisten päätöksiin edellyttäen, että viimeksi mainitut voivat taata erityisesti puolueettomuutensa ja osapuolten oikeuden muutoksenhakuun. Poliisiviranomaisia ei missään tapauksessa tulisi pitää tässä asetuksessa tarkoitettuina suojelutoimenpiteitä määräävinä viranomaisina.
(14)
Alkuperäjäsenvaltiossa yksityisoikeuden alalla määrätyt suojelutoimenpiteet olisi vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen nojalla tunnustettava vastaanottavassa jäsenvaltiossa yksityisoikeudellisen alan suojelutoimenpiteinä tämän asetuksen mukaisesti.
(15)
Vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti tunnustaminen vastaa suojelutoimenpiteen kestoa. Kun otetaan huomioon jäsenvaltioiden lainsäädäntöihin perustuva vaihtelu suojelutoimenpiteissä, erityisesti niiden keston osalta, sekä se, että tätä asetusta sovelletaan pääsääntöisesti kiireellisissä tilanteissa, tämän asetuksen mukaisen tunnustamisen vaikutusten kesto olisi kuitenkin poikkeuksellisesti rajattava 12 kuukauteen tässä asetuksessa säädetystä todistuksen myöntämisestä, riippumatta itse suojelutoimenpiteen (joka voi olla väliaikainen, ajallisesti rajattu tai kestoltaan määrittelemätön toimenpide) mahdollisesta pidemmästä kestosta.
(16)
Tapauksissa, joissa suojelutoimenpiteen kesto on pidempi kuin 12 kuukautta, tämän asetuksen mukaisen tunnustamisen vaikutuksiin liittyvä rajaus ei saisi rajoittaa suojeltavan henkilön oikeutta vedota suojelutoimenpiteeseen jonkin muun sellaisen unionin säädöksen nojalla, jossa säädetään tunnustamisesta, tai hakea kansallista suojelutoimenpidettä vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
(17)
Tunnustamisen vaikutusten rajoittaminen on poikkeuksellista ja johtuu tämän asetuksen kohteen erityisluonteesta, eikä sen tulisi muodostaa ennakkotapausta muille siviili- ja kauppaoikeuden alan välineille.
(18)
Tässä asetuksessa olisi käsiteltävä vain suojelutoimenpiteellä määrätyn velvoitteen tunnustamista. Tällä asetuksella ei olisi säänneltävä suojelutoimenpiteen soveltamis- tai täytäntöönpanomenettelyjä, eikä sen olisi myöskään katettava mahdollisia seuraamuksia, joita voidaan asettaa, jos suojelutoimenpiteellä määrättyä velvoitetta rikotaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Nämä määräytyvät kyseisen jäsenvaltion oikeuden mukaan. Unionin oikeuden yleisten periaatteiden ja erityisesti vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen mukaisesti jäsenvaltioiden on kuitenkin huolehdittava siitä, että tämän asetuksen nojalla tunnustetut suojelutoimenpiteet voivat tulla sovellettaviksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
(19)
Tämän asetuksen kattamilla suojelutoimenpiteillä olisi annettava suojelua suojeltavalle henkilölle tämän asuinpaikassa, työpaikassa tai muussa paikassa, jossa kyseinen henkilö vierailee säännöllisesti, kuten lähiomaisten asuinpaikassa taikka koulussa tai oppilaitoksessa, jota hänen lapsensa käy. Riippumatta siitä, onko kyseinen paikka tai suojelutoimenpiteen kattaman alueen laajuus kuvattu suojelutoimenpiteessä mainitsemalla yksi tai useampi osoite, jota vaaraa aiheuttava henkilö ei saa lähestyä, tai määritelty alue, jonne hän ei saa mennä (tai näiden kahden yhdistelmä), suojelutoimenpiteellä määrätyn velvoitteen tunnustamisen yhteydessä kyseisen paikan merkitys suojeltavalle henkilölle on olennaisempi kuin tietty osoite.
(20)
Edellä esitetyn perusteella ja edellyttäen, että suojelutoimenpiteen luonne ja olennaiset elementit säilytetään, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi voitava tehdä tarkistuksia suojelutoimenpiteen tosiasiatietoihin, jos kyseinen tarkistaminen on tarpeen, jotta suojelutoimenpiteen tunnustaminen voisi tulla käytännössä voimaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Tosiasiatietoihin kuuluvat osoite, yleinen sijaintipaikka tai tieto siitä, millä vähimmäisetäisyydellä vaaraa aiheuttavan henkilön on pysyttävä suojeltavasta henkilöstä, osoitteesta tai yleisestä sijaintipaikasta. Tarkistaminen ei kuitenkaan voi koskea suojelutoimenpiteen tyyppiä eikä yksityisoikeudellista luonnetta.
(21)
Suojelutoimenpiteeseen tehtävien tarkistusten helpottamiseksi todistuksesta olisi tarvittaessa käytävä ilmi, onko suojelutoimenpiteessä mainittu osoite asuinpaikka, työpaikka vai paikka, jossa suojeltu henkilö vierailee säännöllisesti. Lisäksi todistuksesta tulisi tarvittaessa käydä ilmi myös sen määritellyn alueen rajat (keskimääräinen etäisyys tietystä osoitteesta), jolla vaaraa aiheuttavalle henkilölle suojelutoimenpiteellä asetettua velvoitetta sovelletaan
(22)
Jotta voitaisiin helpottaa suojelutoimenpiteiden vapaata liikkuvuutta unionissa, tällä asetuksella olisi otettava käyttöön suojelutoimenpidettä koskevan todistuksen yhtenäinen malli ja siinä olisi säädettävä tähän tarkoitetusta monikielisestä vakiolomakkeesta. Suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen olisi myönnettävä todistus suojeltavan henkilön pyynnöstä.
(23)
Monikielisessä todistuksen vakiolomakkeessa tulisi olla mahdollisimman rajoitetusti vapaita tekstikenttiä, jotta käännöksen tai translitteraation toimittaminen käyttämällä vakiolomaketta asiaankuuluvalla kielellä olisi useimmissa tapauksissa mahdollista aiheuttamatta kustannuksia suojeltavalle henkilölle. Muiden kuin monikielisen vakiolomakkeen tekstien tarvittavasta kääntämisestä aiheutuvat kustannukset jaetaan alkuperäjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
(24)
Jos todistus sisältää vapaita tekstikenttiä, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi ratkaistava, onko käännös tai translitteraatio tarpeen. Tämän ei tulisi estää suojeltavaa henkilöä tai alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävää viranomaista toimittamasta käännöstä tai translitteraatiota omasta aloitteestaan.
(25)
Vaaraa aiheuttavan henkilön puolustautumisoikeuksien kunnioittamisen varmistamiseksi silloin, kun suojelutoimenpide oli määrätty vaaraa aiheuttavan henkilön poissa ollessa tai menettelyllä, jossa kyseessä olevalle henkilölle ei anneta ennakkoilmoitusta (”ex parte -menettely”), todistus olisi voitava antaa vain, jos kyseisellä henkilöllä on ollut mahdollisuus valmistautua vastaamaan suojelutoimenpidettä koskevassa asiassa. Kiertämisen estämiseksi ja suojelutoimenpiteitä vaativille tapauksille ominaisen kiireellisyyden vuoksi ei kuitenkaan olisi edellytettävä, että vastaamiselle asetettu määräaika olisi umpeutunut, ennen kuin todistus voidaan myöntää. Todistus olisi myönnettävä heti, kun suojelutoimenpide on täytäntöönpanokelpoinen alkuperäjäsenvaltiossa.
(26)
Yksinkertaisuutta ja nopeutta koskevat tavoitteet huomioon ottaen tässä asetuksessa säädetään yksinkertaisista ja nopeista menetelmistä menettelyn vaiheiden ilmoittamisessa vaaraa aiheuttavalle henkilölle. Näitä erityisiä ilmoittamistapoja olisi otettava käyttöön vain tätä asetusta sovellettaessa sen kohteen erityisluonteen vuoksi; niitä ei olisi pidettävä ennakkotapauksina muita siviili- tai kauppaoikeudellisissa asioissa käytettäviä välineitä varten, eikä niiden pitäisi vaikuttaa oikeudenkäynti- ja muiden asiakirjojen tiedoksiantoa ulkomailla yksityisoikeudellisissa asioissa koskeviin jäsenvaltion velvollisuuksiin, jotka johtuvat kyseisen jäsenvaltion ja jonkin kolmannen maan välillä tehdyistä kahden- tai monenvälisistä sopimuksista.
(27)
Ilmoitettaessa todistuksesta vaaraa aiheuttavalle henkilölle ja myös tehtäessä tarkistuksia suojelutoimenpiteen tosiasiatietoihin vastaanottavassa jäsenvaltiossa olisi otettava asianmukaisesti huomioon suojeltavan henkilön intressi olla ilmaisematta olinpaikkaansa tai muita yhteystietojaan vaaraa aiheuttavalle henkilölle. Näitä tietoja ei saisi ilmaista vaaraa aiheuttavalle henkilölle, ellei tällainen ilmaiseminen ole tarpeen suojelutoimenpiteen noudattamista tai täytäntöön panemista varten.
(28)
Todistuksen myöntämiseen ei pitäisi voida hakea muutosta.
(29)
Todistus olisi oikaistava, jos todistus ilmeisen virheen tai epätarkkuuden, kuten paino-, kirjoitus- tai kopiointivirheen vuoksi ei asianmukaisesti vastaa suojelutoimenpidettä, tai se olisi peruutettava, jos todistus on annettu selvästi virheellisin perustein, esimerkiksi jos sitä käytetään tämän asetuksen soveltamisalan ulkopuolelle jäävää toimenpidettä varten, tai jos todistus on annettu sen myöntämisperusteiden vastaisesti.
(30)
Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen olisi pyynnöstä avustettava suojeltavaa henkilöä tiedon hankkimisessa niistä vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisista, joissa suojelutoimenpiteeseen vedotaan tai joilta sen täytäntöönpanoa haetaan.
(31)
Oikeudenkäytön yhdenmukaisuus edellyttää sen varmistamista, ettei kahdessa jäsenvaltiossa anneta keskenään ristiriitaisia päätöksiä. Tätä varten tässä asetuksessa olisi säädettävä perusteesta, jonka nojalla suojelutoimenpiteen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta voidaan kieltäytyä, jos suojelutoimenpide olisi ristiriidassa vastaanottavassa jäsenvaltiossa annetun tai tunnustetun tuomion kanssa.
(32)
Yleistä etua koskevat seikat voivat poikkeustilanteissa oikeuttaa vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimen kieltäytymisen suojelutoimenpiteen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta, jos sen soveltaminen olisi selvästi ristiriidassa kyseisen jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteiden (ordre public) kanssa. Tuomioistuimen ei kuitenkaan pitäisi voida soveltaa oikeusjärjestyksen perusteisiin perustuvaa poikkeusta kieltäytyäkseen suojelutoimenpiteen tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta, jos tämä olisi vastoin Euroopan unionin perusoikeuskirjassa ja erityisesti sen 21 artiklassa säädettyjä oikeuksia.
(33)
Jos suojelutoimenpide keskeytetään tai peruutetaan taikka jos todistus peruutetaan alkuperäjäsenvaltiossa, vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi asianomaisen todistuksen esittämisen johdosta keskeytettävä tai peruutettava suojelutoimenpiteen tunnustamisen vaikutukset ja tarvittaessa suojelutoimenpiteen täytäntöönpano.
(34)
Suojeltavalla henkilöllä olisi oltava todellinen mahdollisuus oikeussuojaan toisissa jäsenvaltioissa. Jotta varmistetaan todellinen mahdollisuus käyttää tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvia menettelyjä, oikeusapua on annettava oikeussuojakeinojen parantamisesta rajat ylittävissä riita-asioissa vahvistamalla oikeusapuun kyseisissä riita-asioissa liittyvät yhteiset vähimmäisvaatimukset 27 päivänä tammikuuta 2003 annetun neuvoston direktiivin 2003/8/EY mukaisesti (6).
(35)
Tämän asetuksen soveltamisen helpottamiseksi jäsenvaltiot olisi velvoitettava ilmoittamaan tietyt tiedot yksityisoikeuden alan suojelutoimenpiteitä koskevista kansallisista säännöistään ja menettelyistään neuvoston päätöksellä 2001/470/EY (7) perustetun siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa. Jäsenvaltioiden toimittamat tiedot olisi asetettava saataville Euroopan oikeusportaalin kautta.
(36)
Jotta voidaan varmistaa tämän asetuksen yhdenmukainen täytäntöönpano, komissiolle olisi siirrettävä täytäntöönpanovaltaa tässä asetuksessa tarkoitettujen lomakkeiden laatimisen ja myöhemmän muuttamisen osalta. Tätä valtaa olisi käytettävä yleisistä säännöistä ja periaatteista, joiden mukaisesti jäsenvaltiot valvovat komission täytäntöönpanovallan käyttöä, 16 päivänä helmikuuta 2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 182/2011 (8) mukaisesti.
(37)
Tässä asetuksessa tarkoitettujen lomakkeiden laatimista ja myöhempää muuttamista koskevien täytäntöönpanosäädösten hyväksymiseen olisi sovellettava tarkastelumenettelyä.
(38)
Tässä asetuksessa kunnioitetaan perusoikeuksia ja otetaan huomioon Euroopan unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet. Siinä pyritään erityisesti varmistamaan perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa vahvistetut oikeus puolustukseen ja oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Tätä asetusta olisi sovellettava näiden oikeuksien ja periaatteiden mukaisesti.
(39)
Jäsenvaltiot eivät voi riittävällä tavalla saavuttaa tämän asetuksen tavoitetta, joka on yksinkertaisen ja nopean jäsenvaltioissa yksityisoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden tunnustamista koskevan mekanismin perustaminen, vaan se voidaan saavuttaa paremmin unionin tasolla. Sen vuoksi unioni voi toteuttaa toimenpiteitä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 5 artiklassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Mainitussa artiklassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä asetuksessa ei ylitetä sitä, mikä on tämän tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen.
(40)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 21 olevan 3 artiklan mukaisesti nämä jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet haluavansa osallistua tämän asetuksen hyväksymiseen ja soveltamiseen.
(41)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän asetuksen hyväksymiseen, asetus ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
(42)
Euroopan tietosuojavaltuutettu on antanut 17 päivänä lokakuuta 2011 lausunnon (9) yksilöiden suojelusta yhteisöjen toimielinten ja elinten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta 18 päivänä joulukuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (10) 41 artiklan 2 kohdan perusteella,
OVAT HYVÄKSYNEET TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE, SOVELTAMISALA JA MÄÄRITELMÄT
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt yksinkertaiselle ja nopealle mekanismille jäsenvaltiossa yksityisoikeuden alalla määrättyjen suojelutoimenpiteiden tunnustamiseksi.
2 artikla
Soveltamisala
1. Tätä asetusta sovelletaan yksityisoikeuden alan suojelutoimenpiteisiin, jotka 3 artiklan 4 kohdassa tarkoitettu suojelutoimenpiteen määräävä viranomainen on määrännyt.
2. Tätä asetusta sovelletaan rajatylittäviin asioihin. Tätä asetusta sovellettaessa rajatylittävällä asialla tarkoitetaan tapausta, jossa yhdessä jäsenvaltiossa määrätyn suojelutoimenpiteen tunnustamista haetaan toisessa jäsenvaltiossa.
3. Tätä asetusta ei sovelleta suojelutoimenpiteisiin, jotka kuuluvat asetuksen (EY) N:o 2201/2003 soveltamisalaan.
3 artikla
Määritelmät
Tämän asetuksen soveltamiseksi sovelletaan seuraavia määritelmiä:
1)
’suojelutoimenpiteellä’ tarkoitetaan käytetystä nimityksestä riippumatta päätöstä, jonka alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävä viranomainen määrää kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti ja jossa vaaraa aiheuttavalle henkilölle asetetaan yksi tai useampi seuraavista velvoitteista toisen henkilön suojelemiseksi, kun viimeksi mainitun henkilön ruumiillinen tai henkinen koskemattomuus voi olla uhattuna:
a)
kielto mennä paikkaan, jossa suojeltava henkilö asuu, työskentelee taikka vierailee tai oleskelee säännöllisesti, tai tällaisen menemisen sääntely;
b)
kaikenlaista yhteydenpitoa suojeltavaan henkilöön koskeva kielto tai sen sääntely, mukaan lukien yhteydenpito puhelimitse, sähköpostitse tai postitse, telekopioitse tai muilla keinoin;
c)
kielto lähestyä suojeltavaa henkilöä määriteltyä etäisyyttä lähemmäksi tai tällaisen lähestymisen sääntely;
2)
’suojeltavalla henkilöllä’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä, joka on suojelutoimenpiteeseen perustuvan suojelun kohteena;
3)
’vaaraa aiheuttavalla henkilöllä’ tarkoitetaan luonnollista henkilöä, johon yksi tai useampi 1 kohdassa tarkoitettu velvoite kohdistuu;
4)
’suojelutoimenpiteen määräävällä viranomaisella’ tarkoitetaan jäsenvaltion nimeämää oikeusviranomaista tai muuta viranomaista, jolla on toimivalta tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, edellyttäen, että kyseinen muu viranomainen antaa osapuolille takeet puolueettomuudesta ja että sen päätökset suojelutoimenpiteestä sen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti, jossa viranomainen toimii, voidaan saattaa oikeusviranomaisen uudelleen tarkasteltavaksi ja niillä on samanlainen oikeusvoima ja samanlaiset vaikutukset kuin samaa asiaa koskevalla oikeusviranomaisen päätöksellä;
5)
’alkuperäjäsenvaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, jossa suojelutoimenpide on määrätty;
6)
’vastaanottavalla jäsenvaltiolla’ tarkoitetaan jäsenvaltiota, jossa suojelutoimenpiteen tunnustamista ja tarvittaessa täytäntöönpanoa haetaan.
II LUKU
SUOJELUTOIMENPITEIDEN TUNNUSTAMINEN JA TÄYTÄNTÖÖNPANO
4 artikla
Tunnustaminen ja täytäntöönpano
1. Jossakin jäsenvaltiossa määrätty suojelutoimenpide on tunnustettava muissa jäsenvaltioissa ilman erillistä menettelyä, ja se on täytäntöönpanokelpoinen ilman täytäntöönpanokelpoiseksi julistamista.
2. Suojeltavan henkilön, joka haluaa vedota vastaanottavassa jäsenvaltiossa alkuperäjäsenvaltiossa määrättyyn suojelutoimenpiteeseen, on toimitettava vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle
a)
suojelutoimenpiteen jäljennös, joka täyttää sen aitouden toteamiseksi tarvittavat vaatimukset;
b)
alkuperäjäsenvaltiossa 5 artiklan mukaisesti annettu todistus; sekä
c)
tarvittaessa todistuksen translitteraatio ja/tai käännös 16 artiklan mukaisesti.
3. Todistuksella on vaikutuksia vain siltä osin kuin suojelutoimenpide on täytäntöönpanokelpoinen.
4. Riippumatta suojelutoimenpiteen mahdollisesta pidemmästä kestosta 1 kohdan mukaisen tunnustamisen vaikutukset rajoittuvat 12 kuukauden ajanjaksoon, joka alkaa todistuksen myöntämisestä.
5. Suojelutoimenpiteiden täytäntöönpanomenettelyyn sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
5 artikla
Todistus
1. Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteitä määräävän viranomaisen on suojeltavan henkilön pyynnöstä myönnettävä todistus käyttäen 19 artiklan mukaisesti laadittua monikielistä vakiolomaketta, joka sisältää 7 artiklassa edellytetyt tiedot.
2. Todistuksen myöntämiseen ei voida hakea muutosta.
3. Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen on toimitettava suojeltavalle henkilölle tämän pyynnöstä todistuksen translitteraatio ja/tai käännös käyttäen 19 artiklan mukaisesti laadittua monikielistä vakiolomaketta.
6 artikla
Todistuksen myöntämisedellytykset
1. Todistus voidaan myöntää vain, jos vaaraa aiheuttavalle henkilölle on ilmoitettu suojelutoimenpiteestä alkuperäjäsenvaltion kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
2. Jos suojelutoimenpide on määrätty vaaraa aiheuttavan henkilön poissa ollessa, todistus voidaan myöntää vain, jos vaaraa aiheuttavalle henkilölle on annettu tiedoksi asiakirja, jolla menettely pantiin vireille, tai vastaava asiakirja taikka tapauksen mukaan hänelle on ilmoitettu menettelyn vireille tulosta muulla tavoin alkuperäjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti niin hyvissä ajoin ja siten, että hän on voinut valmistautua vastaamaan asiassa.
3. Kun suojelutoimenpide on määrätty menettelyllä, jossa vaaraa aiheuttavalle henkilölle ei varata tilaisuutta tulla kuulluksi (”ex parte -menettely”), todistus voidaan myöntää vain, jos kyseisellä henkilöllä on ollut oikeus hakea suojelutoimenpiteeseen muutosta alkuperäjäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti.
7 artikla
Todistuksen sisältö
Todistuksessa on oltava seuraavat tiedot:
a)
suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen nimi ja osoite/yhteystiedot;
b)
asian viitenumero;
c)
todistuksen myöntämispäivä;
d)
tiedot suojeltavasta henkilöstä: nimi, syntymäaika ja -paikka, jos tiedot ovat saatavilla, sekä ilmoittamista varten käytettävä osoite ja tätä edeltävä selkeä varoitus siitä, että tämä osoite saatetaan ilmaista vaaraa aiheuttavalle henkilölle;
e)
tiedot vaaraa aiheuttavasta henkilöstä: nimi, syntymäaika ja -paikka, jos tiedot ovat saatavilla, sekä ilmoittamista varten käytettävä osoite;
f)
kaikki suojelutoimenpiteen täytäntöön panemiseksi tarvittavat tiedot, mukaan lukien tarvittaessa toimenpiteen laji ja toimenpiteellä vaaraa aiheuttavalle henkilölle asetettu velvoite, sekä sen määritellyn paikan, jota kyseinen henkilö ei saa lähestyä ja/tai alueen, jonne hän ei saa mennä, asema;
g)
suojelutoimenpiteen kesto;
h)
tunnustamisen vaikutusten kesto 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti;
i)
ilmoitus siitä, että 6 artiklassa säädetyt vaatimukset on täytetty;
j)
tiedot 9 ja 13 artiklan mukaisista oikeuksista;
k)
viittaustarkoituksiin tämän asetuksen täydellinen nimi.
8 artikla
Todistuksesta ilmoittaminen vaaraa aiheuttavalle henkilölle
1. Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen on ilmoitettava vaaraa aiheuttavalle henkilölle todistuksesta ja sekä siitä tosiasiasta, että todistuksen myöntäminen johtaa suojelutoimenpiteen tunnustamiseen ja tarvittaessa täytäntöönpanokelpoisuuteen kaikissa jäsenvaltioissa 4 artiklan mukaisesti.
2. Jos vaaraa aiheuttava henkilö asuu alkuperäjäsenvaltiossa, ilmoittaminen suoritetaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Jos vaaraa aiheuttava henkilö asuu eri jäsenvaltiossa kuin alkuperäjäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa, ilmoittaminen suoritetaan kirjattuna kirjeenä, johon liittyy saantitodistus tai vastaava.
Jos vaaraa aiheuttavan henkilön osoite ei ole tiedossa tai jos kyseinen henkilö ei suostu vastaanottamaan ilmoitusta, sovelletaan alkuperäjäsenvaltion lainsäädäntöä.
3. Suojeltavan henkilön olinpaikkaa tai muita yhteystietoja ei saa ilmaista vaaraa aiheuttavalle henkilölle, ellei niiden ilmaiseminen ole tarpeen suojelutoimenpiteen noudattamista tai täytäntöön panemista varten.
9 artikla
Todistuksen oikaisu tai peruuttaminen
1. Todistus on, suojeltavan henkilön tai vaaraa aiheuttavan henkilön alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määränneelle viranomaiselle esittämästä pyynnöstä tai kyseisen viranomaisen omasta aloitteesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 artiklan 2 kohdan soveltamista,
a)
oikaistava, jos suojelutoimenpide ja todistus ovat keskenään ristiriidassa kirjoitusvirheen vuoksi; tai
b)
peruutettava, jos todistus on annettu selkeästi virheellisin perustein 6 artiklassa säädetyt vaatimukset ja tämän asetuksen soveltamisala huomioon ottaen.
2. Todistuksen oikaisua tai peruuttamista koskevaan menettelyyn, mukaan lukien mahdollinen muutoksenhaku, sovelletaan alkuperäjäsenvaltion lainsäädäntöä.
10 artikla
Suojeltavan henkilön avustaminen
Alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen on suojeltavan henkilön pyynnöstä avustettava tätä 17 ja 18 artiklan mukaisesti saataville asetetun tiedon hankkimisessa niistä vastaanottavan jäsenvaltion viranomaisista, joissa suojelutoimenpiteeseen on vedottava tai joilta sen täytäntöönpanoa on haettava.
11 artikla
Suojelutoimenpiteen tarkistaminen
1. Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on tarvittaessa ja siinä määrin kuin on tarpeen tehtävä suojelutoimenpiteen tosiasiatietoihin tarkistuksia, jotta suojelutoimenpide voisi tulla sovellettavaksi kyseisessä jäsenvaltiossa.
2. Suojelutoimenpiteen tarkistamista koskevaan menettelyyn sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
3. Suojelutoimenpiteen tarkistamisesta on ilmoitettava vaaraa aiheuttavalle henkilölle.
4. Jos vaaraa aiheuttava henkilö asuu vastaanottavassa jäsenvaltiossa, ilmoitus annetaan kyseisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaisesti. Jos vaaraa aiheuttava henkilö asuu eri jäsenvaltiossa kuin vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai kolmannessa maassa, ilmoittaminen suoritetaan kirjattuna kirjeenä, johon liittyy saantitodistus tai vastaava.
Jos vaaraa aiheuttavan henkilön osoite ei ole tiedossa tai jos kyseinen henkilö ei suostu vastaanottamaan ilmoitusta, sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä.
5. Suojeltava henkilö ja vaaraa aiheuttava henkilö voivat hakea muutosta suojelutoimenpiteen tarkistamiseen. Muutoksenhakumenettelyyn sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntöä. Muutoksenhaulla ei kuitenkaan ole lykkäävää vaikutusta.
12 artikla
Kielto tutkia uudelleen asiaratkaisu
Alkuperäjäsenvaltiossa määrättyä suojelutoimenpidettä ei saa sen sisältämän asiaratkaisun osalta ottaa missään tapauksessa uudelleen tutkittavaksi vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
13 artikla
Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytyminen
1. Suojelutoimenpiteen tunnustamisesta ja tarvittaessa täytäntöönpanosta on kieltäydyttävä vaaraa aiheuttavan henkilön hakemuksesta, jos tunnustaminen on
a)
selvästi vastoin vastaanottavan jäsenvaltion oikeusjärjestyksen perusteita (ordre public); tai
b)
ristiriidassa vastaanottavassa jäsenvaltiossa annetun tai tunnustetun tuomion kanssa.
2. Tunnustamisesta tai täytäntöönpanosta kieltäytymistä koskeva hakemus on toimitettava sille vastaanottavan jäsenvaltion tuomioistuimelle, jonka kyseinen jäsenvaltio on ilmoittanut komissiolle 18 artiklan 1 kohdan a alakohdan iv alakohdan mukaisesti.
3. Suojelutoimenpiteen tunnustamisesta ei voida kieltäytyä sillä perusteella, että vastaanottavan jäsenvaltion lainsäädäntö ei mahdollista kyseistä toimenpidettä samojen tosiseikkojen perusteella.
14 artikla
Tunnustamisen tai täytäntöönpanon keskeyttäminen tai peruuttaminen
1. Jos suojelutoimenpide keskeytetään tai peruutetaan alkuperäjäsenvaltiossa taikka sen täytäntöönpanokelpoisuus keskeytetään tai täytäntöönpanokelpoisuutta rajoitetaan tai jos todistus peruutetaan 9 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti, alkuperäjäsenvaltion suojelutoimenpiteen määräävän viranomaisen on suojeltavan henkilön tai vaaraa aiheuttavan henkilön pyynnöstä myönnettävä todistus tästä keskeytyksestä, rajoituksesta tai peruutuksesta käyttäen 19 artiklan mukaisesti laadittua monikielistä vakiolomaketta.
2. Suojeltavan henkilön tai vaaraa aiheuttavan henkilön esittäessä 1 kohdan mukaisesti myönnetyn todistuksen vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on keskeytettävä tai peruutettava tunnustamisen vaikutukset ja tarvittaessa suojelutoimenpiteen täytäntöönpano.
III LUKU
YLEISET SÄÄNNÖKSET JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
15 artikla
Laillistaminen ja muut vastaavat muodollisuudet
Tämän asetuksen yhteydessä jäsenvaltiossa annetuilta asiakirjoilta ei saa vaatia laillistamista eikä muuta vastaavaa muodollisuutta.
16 artikla
Translitteraatio tai käännös
1. Tämän asetuksen edellyttämät translitteraatiot tai käännökset on laadittava vastaanottavan jäsenvaltion virallisella kielellä tai jollakin sen virallisista kielistä tai millä tahansa muulla unionin toimielinten virallisella kielellä, jonka kyseinen jäsenvaltio on ilmoittanut voivansa hyväksyä.
2. Rajoittamatta 5 artiklan 3 kohdan soveltamista, tämän asetuksen mukaisen käännöksen on oltava sellaisen henkilön laatima, jolla on kelpoisuus laatia käännöksiä jossakin jäsenvaltiossa.
17 artikla
Yleisön saataville asetettavat tiedot
Jäsenvaltioiden on toimitettava kuvaus yksityisoikeuden alan suojelutoimenpiteitä koskevista kansallisista säännöistä ja menettelyistä, muun muassa tiedot siitä, mitkä viranomaistyypit ovat toimivaltaisia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, tietojen saattamiseksi yleisön saataville päätöksellä 2001/470/EY perustetun siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston puitteissa.
Jäsenvaltioiden on pidettävä nämä tiedot ajan tasalla.
18 artikla
Jäsenvaltioiden ilmoittamat tiedot
1. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava komissiolle viimeistään 11 päivänä heinäkuuta 2014 seuraavat tiedot:
a)
tyypeittäin viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia tämän asetuksen soveltamisalaan kuuluvissa asioissa, eritellen tarvittaessa
i)
viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia määräämään suojelutoimenpiteitä ja myöntämään todistuksia 5 artiklan mukaisesti;
ii)
viranomaiset, joissa toisessa jäsenvaltiossa määrättyyn suojelutoimenpiteeseen on vedottava ja/tai jotka ovat toimivaltaisia panemaan tällaisen toimenpiteen täytäntöön;
iii)
viranomaiset, jotka ovat toimivaltaisia tekemään tarkistuksia suojelutoimenpiteisiin 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
iv)
tuomioistuimet, joille pyyntö tunnustamisen ja tarvittaessa täytäntöönpanon epäämisestä on toimitettava 13 artiklan mukaisesti;
b)
kieli, joka, tai kielet, jotka on hyväksytty 16 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen käännösten osalta.
2. Komissio saattaa 1 kohdassa tarkoitetut tiedot yleisön saataville asianmukaisilla tavoilla, erityisesti siviili- ja kauppaoikeuden alan Euroopan oikeudellisen verkoston verkkosivuston kautta.
19 artikla
Lomakkeiden laatiminen ja niiden myöhemmät muutokset
Komissio hyväksyy täytäntöönpanosäädökset 5 ja 14 artiklassa tarkoitettujen lomakkeiden laatimisesta ja myöhemmästä muuttamisesta. Nämä täytäntöönpanosäädökset hyväksytään 20 artiklassa tarkoitettua tarkastelumenettelyä noudattaen.
20 artikla
Komiteamenettely
1. Komissiota avustaa komitea. Tämä komitea on asetuksessa (EU) N:o 182/2011 tarkoitettu komitea.
2. Kun viitataan tähän kohtaan, sovelletaan asetuksen (EU) N:o 182/2011 5 artiklaa.
21 artikla
Uudelleentarkastelu
Komissio toimittaa Euroopan parlamentille, neuvostolle ja Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle kertomuksen tämän asetuksen soveltamisesta viimeistään 11 päivänä tammikuuta 2020. Kertomukseen liitetään tarvittaessa ehdotuksia asetuksen muuttamiseksi.
22 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 11 päivästä tammikuuta 2015.
Tätä asetusta sovelletaan suojelutoimenpiteisiin, jotka on määrätty 11 päivänä tammikuuta 2015 tai sen jälkeen, riippumatta siitä, milloin menettelyt on pantu vireille.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa perussopimusten mukaisesti.
Tehty Strasbourgissa 12 päivänä kesäkuuta 2013.