ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. července 2013
o státní podpoře SA.21233 C/11 (ex NN/11, ex CP 137/06), kterou poskytlo Španělsko Daňový režim určitých dohod o finančním leasingu známý též pod názvem „španělský systém zdanění leasingu“
(oznámeno pod číslem C(2013) 4426)
(Pouze španělské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/200/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily v souladu s výše uvedenými články (1), a s ohledem na jejich stanoviska,
Vzhledem k tomu, že:
1. POSTUPY
(1)
Podle několika stížností, jež zaznamenala Komise od května 2006, španělský režim vztahující se na rejdařské společnosti od roku 2002 (španělský systém zdanění leasingu) umožňoval společnostem zabývajícím se námořní dopravou kupovat ve Španělsku lodě s 20-30 % slevou. Dvě vnitrostátní federace loděnic a jedna samostatná loděnice si stěžovaly zejména na to, že v důsledku tohoto režimu španělské loděnice připravily jejich členy o smlouvy na zhotovení lodí. Dne 13. července 2010 sdružení loďařských společností ze sedmi evropských zemí společně podepsaly petici proti takzvanému španělskému systému zdanění leasingu. Tyto stížnosti podpořila nejméně jedna rejdařská společnost. V srpnu 2010 na stejné téma vznesl dotaz poslanec Evropského parlamentu (2).
(2)
Komise svými dopisy ze dne 15. září 2006, 30. ledna 2007, 6. listopadu 2007 a 3. března 2008 zaslala Španělsku žádosti o informace. Španělsko odpovědělo dopisy ze dne 16. října 2006, 23. a 27. února 2007 a 11. ledna a 27. března 2008. Na setkání, které se konalo dne 29. dubna 2008, požádala Komise o doplňující informace, které Španělsko poskytlo dopisem ze dne 17. června 2008. Komise si dopisy ze dne 23. září 2008 vyžádala další doplňující informace, které Španělsko poskytlo dopisem ze dne 24. října 2008.
(3)
Po obdržení nových informací od stěžovatelů si Komise dopisy ze dne 11. ledna a 25. května 2010 vyžádala další doplňující informace. Španělsko odpovědělo dopisy ze dne 10. března a 26. července 2010. Dne 24. ledna 2011 se uskutečnilo setkání se španělskými orgány.
(4)
Komise svým dopisem ze dne 29. června 2011 informovala Španělsko, že se rozhodla zahájit řízení ve věci podpory podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(5)
Španělsko se k rozhodnutí zahájit formální řízení vyjádřilo dopisem ze dne 2. srpna 2011.
(6)
Rozhodnutí Komise o zahájení formálního vyšetřovacího řízení (dále jen „rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění“) bylo uveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k uvedeným opatřením.
(7)
Komise obdržela připomínky od některých zúčastněných stran. Dopisy ze dne 23. února, 7. března, 11. července a 29. října 2012 a 12. a 25. února a 22. dubna 2013 je předala Španělsku, kterému byla poskytnuta možnost na ně reagovat. Jeho připomínky obdržela Komise v dopisech ze dne 30. dubna, 24. května, 9. a 23. července a 14. listopadu 2012 a 25. února, 12. března a 21. května 2013. Španělsko rovněž předložilo doplňující připomínky dopisy ze dne 3. a 9. října 2012. Na žádost zúčastněných stran se Komise setkala se zástupci asociace Pequeños y Medianos Astilleros en Reconversión (dále jen „asociace PYMAR“) (4) dne 13. listopadu 2012 a 4. února 2013 a se španělskými orgány dne 6. března 2013.
2. POPIS ŠPANĚLSKÉHO SYSTÉMU ZDANĚNÍ LEASINGU
(8)
Španělský systém zdanění leasingu se používá při transakcích, které se týkají stavby lodí loděnicemi (prodávajícím) a pořízení námořních plavidel námořními dopravci (kupujícím) a financování těchto transakcí pomocí určité právní a finanční struktury ad hoc.
(9)
Španělský systém zdanění leasingu je založen na:
-
právní a finanční struktuře ad hoc, kterou vytvoří určitá banka a která figuruje mezi rejdařskou společností a loděnicí, resp. mezi kupujícím a prodávajícím daného plavidla,
-
složité síti smluv mezi jednotlivými účastníky transakce,
-
použití různých španělských daňových opatření.
(10)
Španělské orgány na žádost Komise potvrdily, že španělský systém zdanění leasingu byl v době od 1. ledna 2002 do 30. června 2010 použit při 273 transakcích týkajících se stavby a nabytí lodí v celkové hodnotě 8 727 997 332 EUR. Systém byl používán i nadále, a to až do 29. června 2011, kdy bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení. Kupujícími jsou rejdařské společnosti z celé Evropy i mimo Evropu. Všechny transakce kromě jediné (smlouva ve výši 6 148 969 EUR) se týkaly španělských loděnic.
2.1 ŠPANĚLSKÝ SYSTÉM ZDANĚNÍ LEASINGU - PRÁVNÍ A FINANČNÍ STRUKTURA
(11)
Jak již bylo uvedeno, fungování španělského systému zdanění leasingu umožňuje vlastníkovi lodi získat novou loď s 20-30 % slevou z ceny účtované loděnicí. Aby rejdařská společnost tuto sníženou cenu (po odečtu slevy) získala, musí souhlasit s tím, že dané plavidlo nekoupí přímo od loděnice, nýbrž od hospodářského zájmového sdružení, které je založeno podle španělského práva a zřízeno určitou bankou.
(12)
Struktura španělského systému zdanění leasingu je režim daňového plánování, který obvykle organizuje banka za účelem vytvoření daňových výhod pro investory v daňově transparentním hospodářském zájmovém sdružení a přenosu části těchto daňových výhod na rejdařskou společnost ve formě slevy z ceny plavidla. Zbylou část výhod si ponechávají investoři hospodářského zájmového sdružení jako odměnu za svou investici. Kromě hospodářského zájmového sdružení jsou do operace prováděné v rámci španělského systému zdanění leasingu zapojeni i další prostředníci, jako banka a leasingová společnost (viz níže uvedený diagram).
(13)
V praxi tento systém funguje tak, že hospodářské zájmové sdružení si najme plavidlo od leasingové společnosti od data zahájení jeho stavby. Jakmile je plavidlo postaveno, pronajme je hospodářské zájmové sdružení rejdařské společnosti bez posádky („barefoot charter“) a rejdařská společnost začne plavidlo provozovat. Prostřednictvím recipročních opčních smluv na koupi a prodej se hospodářské zájmové sdružení v každém případě zaváže, že po skončení leasingové smlouvy plavidlo koupí, a rejdařská společnost se zaváže ke koupi tohoto plavidla po skončení jeho pronájmu bez posádky (5). Datum uplatnění opcí z leasingové smlouvy je stanoveno tak, aby o několik týdnů předcházelo datu uplatnění opce ze smlouvy o pronájmu lodi („barefoot charter“). K uplatnění obou opcí dojde poté, co hospodářské zájmové sdružení zvolí režim zdanění podle tonáže (pro podrobnější popis viz oddíl 27) Jak bylo již uvedeno, mají španělská hospodářská zájmová sdružení právní subjektivitu odlišnou od právní subjektivity jejich členů. V důsledku toho mohou hospodářská zájmová sdružení požádat o použití ustanovení o předčasném odpisování a o alternativní režim zdanění podle tonáže, jak stanoví články 124-128 zákona o DPPO (viz oddíl 2.2.4, opatření 4: Zdanění podle tonáže), jestliže splňují požadavky způsobilosti podle španělských právních předpisů, i když žádný z jejich členů není rejdařskou společností. Zúčastněné strany podepíší rámcovou dohodu, aby bylo zajištěno, že s organizací a fungováním této struktury španělského systému zdanění leasingu všechny souhlasí.
(14)
Transakce, k nimž mezi jednotlivými účastníky španělského systému zdanění leasingu dochází, byly podrobněji popsány v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění (oddíl 2.2) (6) na základě příkladů, jež poskytlo Španělsko (7)
2.2 ŠPANĚLSKÝ SYSTÉM ZDANĚNÍ LEASINGU - DAŇOVÉ ASPEKTY
(15)
Účelem španělského systému zdanění leasingu popsaného v oddíle o nahoře je především generovat výhody, jež vyplývají z určitých daňových opatření, ve prospěch hospodářského zájmového sdružení a investorů, kteří jsou jeho účastníky a kteří poté část těchto výhod přenesou na rejdařskou společnost, která nabývá nové plavidlo.
(16)
Hospodářské zájmové sdružení získává daňové výhody ve dvou fázích podle dvou různých souborů daňových předpisů. V první fázi se použije předčasné a zrychlené odpisování pronajatého plavidla v rámci „běžného“ systému daně z příjmu právnických osob. To vytvoří hospodářskému zájmovému sdružení vysoké daňové ztráty. Vzhledem tomu, že hospodářské zájmové sdružení je daňově transparentním subjektem, lze tyto ztráty odečíst od vlastních výnosů investorů v poměru k jejich podílům v hospodářském zájmovém sdružení.
(17)
Za běžných okolností by úspory na daních dosažené díky tomuto předčasnému a zrychlenému odpisování nákladů plavidla měly být vyrovnány zvýšenými daňovými platbami později, když je plavidlo zcela odepsáno a nelze již odečítat žádné další odepsané náklady, nebo když je prodáno a z prodeje vyplyne kapitálový zisk (8). Jelikož je hospodářské zájmové sdružení daňově transparentním subjektem, jeho zvýšené zisky v pozdějších letech by normálně byly připočteny k vlastním výnosům investorů a zdaněny.
(18)
Při operacích prováděných v rámci španělského systému zdanění leasingu si však hospodářské zájmové sdružení po dosažení úplného odpisu tato plavidla neponechává. Ve druhé fázi jsou daňové úspory, které vyplývají z počátečních ztrát přenesených na investory, zajištěny v důsledku přechodu hospodářského zájmového sdružení na systém zdanění podle tonáže v rámci daně z příjmu a plného osvobození od zdanění kapitálových zisků, jež vzniknou, když je plavidlo - krátce po přechodu na nový systém - prodáno rejdařské společnosti (9). Pro další podrobnosti o těchto dvou fázích viz rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění (oddíl 2.3.1).
(19)
Podle informací, jimiž Komise disponuje (10), kombinovaný účinek daňových opatření využívaných v rámci španělského systému zdanění leasingu umožňuje hospodářskému zájmovému sdružení a jeho investorům dosahovat zdanitelných přebytků ve výši přibližně 30 % původní brutto ceny plavidla. Část tohoto zdanitelného přebytku - který původně obdrželo hospodářské zájmové sdružení/jeho investoři - si ponechávají investoři (10-15 %) a část je předávána rejdařské společnosti (85-90 %), která se nakonec stává vlastníkem plavidla s 20-30 % slevou z původní brutto ceny plavidla.
(20)
Jak bylo již uvedeno, operace španělského systému zdanění leasingu v sobě spojují různá jednotlivá - avšak vzájemně provázaná - daňová opatření za účelem vytvoření úlevy na dani. Tato opatření ve stručnosti popisuje další oddíl. Pro podrobnější popis viz rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění (oddíl 2.4).
2.2.1 Opatření 1 - zrychlené odpisování (11) aktiv, která jsou předmětem leasingu
(čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO)
(21)
Ve Španělsku je daňové zacházení s leasingovou transakcí odlišné od postupu jejího účtování. Kapitola XIII královského nařízení č. 4/2004 ze dne 5. března 2004, kterým se schvaluje konsolidované znění zákona o dani z příjmu právnických osob (dále jen „zákon o DPPO“) (12), a článek 49 královského nařízení č. 1777/2004 ze dne 30. července 2004, kterým se schvaluje nařízení o dani z příjmu právnických osob (dále jen „nařízení o DPPO“) (13), se vztahují na smlouvy o finančním leasingu s minimálním trváním dvou let, týkají-li se movitého majetku, a s minimálním trváním deseti let, týkají-li se nemovitého majetku nebo průmyslových zařízení.
(22)
Pouze pro daňové účely je část plateb, jež zajišťuje poskytovateli leasingu návratnost nákladů spojených s danými aktivy (14), považována do určité výše za daňově odpočitatelný výdaj, a sice: výše odpočtu nesmí přesahovat částku, která se získá vynásobením nákladů spojených s aktivy dvojnásobkem nebo trojnásobkem oficiálního koeficientu pro maximální lineární odpisování tohoto druhu aktiv.
(23)
V případě plavidel je běžné lineární odpisování - pro daňové účely - rozloženo do deseti let (10 % ročně). Maximální míra odpisů při zrychleném odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu, se pohybuje mezi 20 % a 30 % za rok (doba odpisu je od 40 do 60 měsíců). Podle španělských právních předpisů mohou vlastníci plavidel odpisovat také metodou degresivního odpisování (15) nebo metodou odpisů podle součtu let životnosti (SYD) (16).
2.2.2 Opatření 2: Diskreční použití metody předčasného odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu
(čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článek 49 nařízení o DPPO)
(24)
Podle čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO začíná zrychlené odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu, ode dne, kdy se tato aktiva stávají funkčními, tj. ne dříve, než jsou dodána nájemci a začnou jím být používána. Podle čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO (17) však ministerstvo hospodářství a financí může na základě formální žádosti nájemce stanovit zahájení odpisování od dřívějšího data. Toto ustanovení je při splnění určitých podmínek používáno v zásadě na veškerá aktiva pronajímaná na základě leasingové smlouvy a způsobilá ke zrychlenému odpisování.
(25)
Čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO skutečně stanoví dvě obecné podmínky. Zaprvé, nové datum zahájení odpisování by mělo být stanoveno s přihlédnutím ke „zvláštnostem smluvní doby nebo doby výstavby aktiv a konkrétní povaze jeho hospodářského využití“. Podle článku 49 nařízení o DPPO povolují daňové orgány předčasné odpisování od začátku doby výstavby pouze tehdy, je-li toto období výstavby delší než 12 měsíců a pokud leasingová smlouva stanoví předpokládané leasingové splátky. Zadruhé, „stanovení tohoto data neovlivní (by nemělo ovlivnit) výpočet základu daně vzniklého skutečným užíváním aktiv nebo plateb vyplývajících z převodu vlastnických práv, který musí být stanoven v souladu s všeobecným daňovým režimem nebo v souladu se zvláštním režimem, který je stanoven v kapitole VIII hlavy VII zákona o DPPO“.
(26)
Podle čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO (18) budou aktiva, na která se vztahuje režim předčasného odpisování popsaný v čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO, pronajímána formou leasingu hospodářským zájmovým sdružením registrovaným ve Španělsku, která je dále pronajmou třetím stranám. Dále článek 49 nařízení o DPPO stanoví postup, který je nutno dodržovat při podávání žádosti o povolení předčasného odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu.
2.2.3 Opatření 3: Hospodářská zájmová sdružení
(27)
Jak bylo již uvedeno, mají španělská hospodářská zájmová sdružení právní subjektivitu odlišnou od právní subjektivity jejich členů. V důsledku toho mohou hospodářská zájmová sdružení požádat o použití ustanovení o předčasném odpisování a o alternativní režim zdanění podle tonáže, jak stanoví články 124-128 zákona o DPPO (viz oddíl 2.2.4), jestliže splňují požadavky způsobilosti podle španělských právních předpisů, i když žádný z jejich členů není rejdařskou společností.
(28)
Z daňového hlediska jsou však hospodářská zájmová sdružení, pokud jsou jejich akcionáři usazeni ve Španělsku, transparentními subjekty. Jinými slovy, pro daňové účely jsou zisky (nebo ztráty) docílené hospodářskými zájmovými sdruženími přímo přenášeny na jejich členy usazené ve Španělsku, a to poměrným dílem. Jelikož jsou hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu považována za nástroj investování jejich členů - a nikoli za prostředek společného výkonu nějaké činnosti -, odkazuje na ně toto rozhodnutí jako na investory,
(29)
Daňová transparentnost hospodářských zájmových sdružení znamená, že velké ztráty hospodářských zájmových sdružení způsobené předčasným a zrychleným odpisováním mohou být přímo přeneseny na investory, kteří mohou uplatnit tyto ztráty proti svým vlastním ziskům a snížit splatnou daň.
2.2.4 Opatření 4: Systém zdanění podle tonáže (články 124 až 128 zákona o DPPO)
(30)
Španělské právní předpisy o zdanění podle tonáže platí od roku 2002. Stanovují alternativní výpočet zdanitelných zisků rejdařských společností, pokud jde o jejich způsobilé činnosti v dopravě, na základě provozované tonáže, a nikoli na základě rozdílu mezi výnosy a výdaji.
(31)
Španělský režim zdanění podle tonáže Komise schválila (19) jako slučitelnou státní podporu na základě pokynů Společenství pro státní podporu v námořní dopravě (20) (dále jen „pokyny pro námořní dopravu“). Ustanovení upravující režim zdanění podle tonáže jsou obsažena v kapitole XVII v článcích 124-128 zákona o DPPO.
(32)
Španělsko přijalo také prováděcí opatření, jež obsahuje hlava VI články 50 až 52 nařízení o DPPO. Komise konstatuje, že na rozdíl od pravidel stanovených v článcích 124-128 zákona o DPPO, jež byla Komisi oznámena a Komise je schválila, nebyla tato prováděcí opatření - a zejména výjimka obsažená v čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO (viz oddíl 2.2.5) - Komisi oznámena, ani je Komise neschválila.
(33)
Stejně jako v jiných členských státech je použití španělského režimu zdanění podle tonáže volitelné a vyžaduje předchozí povolení daňových orgánů, které má desetiletou platnost. Příjmy z jiných činností než námořní dopravy - nebo činností, které pro použití systému zdanění podle tonáže nejsou způsobilé - podléhají běžným pravidlům zdanění příjmu.
(34)
Podle španělských právních předpisů mohou být hospodářská zájmová sdružení zapojená do španělského systému zdanění leasingu zapsána v některém z rejstříků rejdařských společností (21), protože podle španělských orgánů k jejich činnostem patří provozování vlastních a pronajatých plavidel. Pojem provozování plavidla by proto zahrnoval přenechání plavidla třetí straně k dispozici na základě pronájmu bez posádky („bareboat charter“).
(35)
Daňový základ pro způsobilé činnosti v námořní dopravě se vypočítá podle hrubé tonáže:
Čistá registrovaná tonáž
Částka za každých 100 tun/den (EUR)
Od 0 do 1 000
0,90
Od 1 001 do 10 000
0,70
Od 10 001 do 25 000
0,40
Nad 25 001
0,20
(36)
Poté, co se vypočítá alternativní základ daně podle hrubé tonáže plavidel provozovaných rejdařskou společností, použije se na tento základ běžná sazba daně z příjmu právnických osob.
(37)
V souladu s čl. 125 odst. 2 první odrážkou zákona o DPPO jsou za základ daně pro zdanění podle tonáže považovány všechny výnosy ze (způsobilých) činností v námořní dopravě na volném moři včetně, a to zejména, kapitálových zisků realizovaných, když plavidla - nabytá podnikem, který využije režimu zdanění podle tonáže, jako nová - jsou následně prodána, zatímco daný podnik zůstává v systému zdanění podle tonáže. Naproti tomu protože podle běžných pravidel zdanění právnických osob se základ daně určuje jako rozdíl mezi výnosy a výdaji, když jsou plavidla podnikem nabyta a následně prodána s kapitálovým ziskem, tyto mimořádné kapitálové zisky představují zdanitelný příjem, a zvýší tedy daňový základ, z něhož bude vyměřena daň z příjmu právnických osob.
Daňové zacházení s mimořádnými kapitálovými zisky v souvislosti s převodem plavidel do režimu zdanění podle tonáže
(38)
Když plavidlo - které již není nové - a zdanění výnosu s ním spojeného jsou převedena z běžného systému zdanění právnických osob do systému zdanění podle tonáže, použijí se zvláštní pravidla. U plavidel, která při přechodu na režim zdanění podle tonáže jsou již ve vlastnictví podniku, nebo u použitých plavidel (dále jen „opotřebená“ plavidla) zakoupených v době, kdy daný podnik již využíval systém zdanění podle tonáže, se použije zvláštní postup stanovený v čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO (22). Podle tohoto postupu dochází ke zdanění určitých částek v rámci běžných ustanovení pro zdanění právnických osob až tehdy, když je plavidlo následně prodáno:
-
v prvním účetním roce, ve kterém se použije systém zdanění podle tonáže nebo ve kterém byla opotřebená plavidla nabyta, musí být odloženy nedělitelné rezervy ve stejné výši, jako je rozdíl mezi běžnou tržní cenou a čistou účetní hodnotou každé lodi, na kterou se toto pravidlo vztahuje, nebo musí být tento rozdíl uveden za každé plavidlo samostatně ve výroční zprávě za každý účetní rok, ve kterém trvá vlastnické právo k těmto plavidlům,
-
výše uvedené kladné rezervy spolu s kladným rozdílem ke dni převodu vlastnictví mezi daňovým odpisem a účetním odpisem prodaného plavidla bude přidána k základu daně pro zdanění podle tonáže uvedenému v čl. 125 odst. 1 zákona o DPPO, jakmile se uskuteční prodej plavidla.
(39)
Při běžném použití španělského systému zdanění podle tonáže, jak bylo Komisí schváleno, jsou tedy potenciální kapitálové zisky zdaněny na vstupu do systému zdanění podle tonáže a předpokládá se, že ke zdanění kapitálových zisků, byť je odloženo, dojde později, až bude plavidlo prodáno nebo demontováno. Jak je vysvětleno v oddíle 2.2.5, podle španělského systému zdanění leasingu není toto zdanění odloženo, ale zcela pominuto, protože příslušná plavidla jsou považována za nová, a nikoli za opotřebená. Zvláštní postup se tudíž nepoužije.
2.2.5 Opatření 5: Ustanovení čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO
(40)
V případě schválených transakcí v rámci španělského systému zdanění leasingu Komise poznamenává, že hospodářské zájmové sdružení může opustit běžný systém zdanění příjmu právnických osob a přejít do režimu zdanění podle tonáže, aniž by uhradilo skrytou daňovou povinnost vyplývající z předčasného nebo zrychleného odpisování, a to buď na vstupu do režimu zdanění podle tonáže, nebo později, až bude plavidlo prodáno nebo demontováno.
(41)
Jako výjimku z pravidla stanoveného v čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO ovšem čl. 20 odst. 3 nařízení o DPPO (23) stanoví, že jsou-li plavidla nabyta uplatněním opce na koupi z leasingové smlouvy dříve schválené daňovými orgány, jsou tato plavidla pokládána za nová (24), nikoli za opotřebená, aniž by se přihlíželo k tomu, zda byla již provozována nebo odpisována, ke dni, kdy je uplatněna opce z leasingu, tj. poté, co hospodářské zájmové sdružení přejde do režimu zdanění podle tonáže. Podle informací, které má Komise k dispozici, byla tato výjimka používána pouze u konkrétních leasingových smluv, které daňové orgány schválily v souvislosti s žádostí o povolení předčasného odpisování v souladu s čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO (viz oddíl 24) nahoře výše, V případě plavidel je běžné lineární odpisování - pro daňové účely - rozloženo do deseti let (10 % ročně). Maximální míra odpisů při zrychleném odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu, se pohybuje mezi 20 % a 30 % za rok (doba odpisu je od 40 do 60 měsíců). Podle španělských právních předpisů mohou vlastníci plavidel odpisovat také metodou degresivního odpisování nebo metodou odpisů podle součtu let životnosti (SYD). Diskreční použití metody předčasného odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu), tj. v souvislosti s pronajatými nově postavenými námořními plavidly, jež byla nabyta prostřednictvím operací v rámci španělského systému zdanění leasingu a pocházejí - kromě jednoho - ze španělských loděnic.
(42)
V takových případech se má za to, že plavidlo bylo hospodářským zájmovým sdružením nabyto jako nové v den, kdy byla uplatněna opce z leasingu, tj. po vstupu hospodářského zájmového sdružení do systému zdanění podle tonáže. Prvním důsledkem výjimky, kterou stanoví čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO, je to, že se nepoužijí pravidla stanovená v čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO. Hospodářské zájmové sdružení nemusí vytvářet nedělitelnou rezervu a nedaní se ani kladný rozdíl mezi cenou zaplacenou rejdařskou společností a účetní hodnotou plavidla zapsanou v účetních knihách hospodářského zájmového sdružení (25), ani kladný rozdíl mezi účetní hodnotou plavidla a jeho daňovou hodnotou (26). Druhým důsledkem je to, že na výnos z prodeje plavidla rejdařské společnosti (podstatná cena při uplatnění opce ze smlouvy o pronájmu lodi bez posádky) se pohlíží tak, že pochází z plavidla koupeného a prodaného podnikem, který využívá režim zdanění podle tonáže, a že bude zahrnut do základu daně v rámci zdanění podle tonáže v souladu s čl. 125 odst. 2 první odrážkou zákona o DPPO.
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(43)
Na úvod Komise zaujala stanovisko, že španělský systém zdanění leasingu bez ohledu na použití jednotlivých daňových opatření musí být analyzován jako jediný systém (globální přístup), protože jednotlivá opatření mohou být používána - z právního hlediska nebo fakticky - pouze společně, a dospěla k závěru, že tento systém představuje státní podporu.
(44)
Poté byla jednotlivá opatření posouzena jednotlivě (individuální přístup) a Komise došla v této fázi k následujícím závěrům:
-
zrychlené odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu (opatření č. 1), by mohlo představovat státní podporu, ale v každém případě by se jednalo o existující podporu, protože bylo zavedeno před přistoupením Španělska k EU. Proto v souvislosti s tímto opatřením nebylo zahájeno formální vyšetřovací řízení,
-
předčasné odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu (opatření č. 2), by mohlo představovat státní podporu, neboť poskytuje selektivní výhodu vzhledem k vágním podmínkám, které stanoví španělské právní předpisy, a k výkladu těchto podmínek španělskou daňovou správou podle volného uvážení. Toto opatření, které vstoupilo v platnost v roce 2002 (27), bylo považováno za protiprávní a možná neslučitelnou státní podporu,
-
u statusu hospodářských zájmových sdružení (opatření č. 3) nebylo zjištěno, že by mohl představovat státní podporu. V souvislosti s tímto opatřením nebylo zahájeno formální vyšetřovací řízení,
-
systém zdanění podle tonáže (opatření č. 4) byl v roce 2002 Komisí schválen jako státní podpora slučitelná s vnitřním trhem. Slučitelnost systému zdanění podle tonáže tak, jak byl schválen, nebyla v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění zpochybněna. S ohledem na schválení, jež Komise udělila, by toto opatření mělo být v každém případě považováno za existující podporu.
Komise však zpochybnila dva aspekty související se systémem zdanění podle tonáže:
-
Komise vyjádřila pochyby nad tím, že určitým podnikům, jako jsou hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu, je umožněno využívat režim zdanění podle tonáže, jestliže se jejich činnosti omezují na pronájem plavidel nebo leasing plavidel bez posádky. Komise byla toho názoru, že tyto podniky nevyvíjejí činnost v odvětví námořní dopravy zboží nebo cestujících, jak je stanoveno v nařízení Rady (EHS) č. 4055/86 (28) a v nařízení Rady (EHS) č. 3577/92 (29), ale spíše v odvětví finančních investic a pronájmu či leasingu zboží. Komise konstatovala, že to, že jejich způsobilost pro použití španělského režimu zdanění podle tonáže nikdy nebyla Komisi oznámena a Komise ji ani nikdy neschválila,
-
osvobození kapitálových zisků od daně (opatření č. 5), které vyplývá z prováděcích opatření k systému zdanění podle tonáže (čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO) a je španělskými orgány prezentováno jako součást schváleného režimu zdanění tonáže, je považováno za dodatečné opatření vycházející za rámec schválení, jež udělila Komise v roce 2002. Toto opatření bylo též považováno za protiprávní a možná neslučitelnou podporu.
(45)
Bylo zjištěno, že potenciálními příjemci této podpory jsou:
-
hospodářská zájmová sdružení jako primární příjemci těchto daňových výhod,
-
členové/investoři hospodářských zájmových sdružení, kteří těží z daňových výhod založených na statusu hospodářských zájmových sdružení jako daňově transparentních subjektů,
-
rejdařské společnosti, které získávají část daňových výhod ve formě slevy z ceny lodi,
-
možná loděnice, zapojené banky, leasingové společnosti a další prostředníci.
(46)
Komise byla toho názoru, že tato podpora se nejeví jako slučitelná s vnitřním trhem.
4. PŘIPOMÍNKY ŠPANĚLSKA A ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(47)
Byly obdrženy připomínky od španělských orgánů a od 41 třetích stran, včetně orgánů veřejné moci, odvětvových sdružení a jednotlivých podniků, které jsou buď zapojeny do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu, nebo s těmito zapojenými podniky soutěží, jakými jsou zahraniční loděnice nebo zahraniční sdružení loďařských podniků.
(48)
Připomínky se týkají těchto aspektů posouzení, které provedla Komise v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění:
-
procesní aspekty,
-
obecný přístup: posouzení španělského systému zdanění leasingu jako jednoho režimu oproti posouzení jednotlivých opatření, jež tvoří součást španělského systému zdanění leasingu,
-
zda jednotlivá opatření představují státní podporu (zvýhodnění, státní zdroje, přičitatelnost státu, ovlivnění hospodářské soutěže a obchodu) a zda se u některých z nich jedná o existující podporu,
-
určení příjemců podpory,
-
slučitelnost možné státní podpory s vnitřním trhem,
-
překážky bránící vrácení podpory (rovné zacházení, oprávněné očekávání, právní jistota).
4.1 POSTUP
(49)
Španělsko se domnívá, že Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, aniž by své hlavní závěry prověřila u španělských orgánů. V důsledku toho bylo porušeno právo španělského státu na obhajobu a zásada kontradiktornosti, která má zásadní význam pro jakékoli správní řízení.
(50)
Podle názoru mnoha třetích stran by Komise měla použít postup pro existující podporu, protože představují-li obě předmětná daňová opatření (pravidla o odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu, a systém zdanění podle tonáže) podporu, byla by to existující podpora.
4.2 POSOUZENÍ ŠPANĚLSKÉHO SYSTÉMU ZDANĚNÍ LEASINGU JAKO SYSTÉMU/POSOUZENÍ JEDNOTLIVÝCH OPATŘENÍ
4.2.1 Stěžovatelé
(51)
Scheepsbouw Nederland (Nizozemský loďařský svaz) zastává názor, že na španělský systém zdanění leasingu by se mělo pohlížet jako na jediný systém, protože je to organizovaný systém, který úmyslně využívá různých daňových opatření k docílení hospodářské výhody, která je mnohem větší než celková výhoda, která by mohla být získána použitím jednotlivých opatření odděleně, a protože tato opatření jsou vzájemně provázána. Využití režimu zdanění podle tonáže umožňuje hospodářským zájmovým sdružením dosáhnout toho, že dočasné daňové zvýhodnění vzniklé předčasným a zrychleným odpisováním se stává trvalým. Vágní podmínky stanovené pro předčasné odpisování a jejich výklad ze strany španělských orgánů umožňují daňové správě rozhodovat podle volného uvážení. Je to důsledek toho, že povolení je v praxi udělováno pouze v případě přechodu z běžného systému zdanění právnických osob na systém zdanění podle tonáže.
(52)
Také Dánský svaz pro námořní dopravu a […] (30) (31) považují španělský systém zdanění leasingu jako celek za režim státní podpory, který - bez ohledu na to, kdo jsou příjemci - určité podniky jasně hospodářsky zvýhodňuje.
4.2.2 Španělsko a účastníci transakcí v rámci zdanění leasingu
(53)
Španělsko a podniky, které Komise označila za potenciální příjemce podpory (rejdařské společnosti, banky, investoři hospodářských zájmových sdružení, loděnice zapojené do španělského systému zdanění leasingu) však tento globální přístup zpochybňují.
(54)
Zastávají názor, že španělský systém zdanění leasingu není jako takový zakotven ve španělských daňových předpisech, že operace prováděné v rámci španělského systému zdanění leasingu jsou soukromé dohody (leasing, smlouva o pronájmu lodi bez posádky, hospodářská zájmová sdružení) uzavírané mezi soukromými stranami, jež mají právo zvolit si nejlevnější způsob financování určitých aktiv a využívat pro ně dostupných smluvních a daňových ustanovení. Tvrdí rovněž, že Španělsko by nemělo být činěno odpovědným za výhody získané daňovými poplatníky, kteří se snaží snížit svou daňovou zátěž. Daňové předpisy kromě toho nevyžadují použití všech ustanovení, která uvedla Komise v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění.
(55)
Asociación Española de Banca (Španělská bankovní asociace; dále jen „AEB“) zastává názor, že je to poprvé, kdy Komise spatřuje státní podporu v kombinaci právních úkonů mezi soukromými subjekty, a nikoli v určitých právních ustanoveních.
(56)
AEB zastává názor, že se nejedná o ucelený systém, nýbrž o dva různé režimy (režim odpisů a režim zdanění podle tonáže), které je možno jasně rozdělit a přistupovat k nim odděleně bez ohledu na to, zda jsou používány odděleně nebo společně.
(57)
AEB se navíc domnívá, že Komise před určením selektivní výhody neurčila obecný referenční systém. Podle AEB existuje mnoho způsobů financování nabytí určitého majetku pomocí různých kombinací právních nástrojů a daňových opatření a Komise by měla porovnat všechny tyto alternativní situace. Bylo by proto nepřirozené vyvozovat závěr, že španělský systém zdanění leasingu poskytuje určitým podnikům selektivní výhodu, zejména jestliže Komise pro srovnání používá - z daňového hlediska - nejnákladnější způsob financování investic, čímž ignoruje všechna pobídková opatření, která jsou dostupná pro investory.
(58)
Španělský systém zdanění leasingu proto neposkytuje selektivní výhodu. Vyplývá to zejména z toho, že Komise označuje některé potenciální příjemce, kteří neodpovídají hospodářským odvětvím. S odvoláním na sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti (32) (dále jen „sdělení Komise o zdanění podnikatelské činnosti“) a na rozhodnutí Komise o režimu groepsrentebox v Nizozemsku (33) je AEB toho názoru, že nelze vyvozovat závěr, že opatření je selektivní proto, že je pro členy hospodářských zájmových sdružení, kteří investují do námořních plavidel, a nikoli do jiných aktiv, výhodnější.
(59)
Jelikož španělský systém zdanění leasingu zahrnuje výlučně soukromé strany, jež uplatňují obecná daňová opatření v souvislosti se soukromými dohodami, nejsou zde zapojeny žádné státní zdroje.
(60)
Podle AEB neexistuje žádné ovlivnění hospodářské soutěže a obchodu mezi členskými státy, protože hlavními příjemci, jež Komise označila, jsou rejdařské společnosti a toto opatření je dostupné pro všechny rejdařské společnosti z Evropy a celého světa.
(61)
Tyto třetí strany ve svých připomínkách popisují španělský systém zdanění leasingu jako řadu opatření, která navzájem nesouvisejí (individuální přístup), a dále se nevyjadřují o španělském systému zdanění leasingu jako celku.
4.3 PŘIPOMÍNKY K POSOUZENÍ JEDNOTLIVÝCH OPATŘENÍ
4.3.1 Zrychlené odpisování (čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO (34) ) - opatření 1
(62)
Podle Španělska a některých třetích stran je toto opatření obecně použitelné na všechny druhy aktiv a všechna odvětví. V odlišnosti daňového zacházení s leasingovými poplatky od postupu jejich účtování není fakticky nic selektivního, což vyplývá z toho, že toto opatření je používáno v různých odvětvích. Španělský systém zdanění právnických osob kromě toho umožňuje použít alternativní ustanovení pro zrychlené odpisování. AEB uvádí, že lineární odpisování nelze považovat za (jediné) srovnání pro účely zjištění existence zvýhodnění, protože jsou obecně povoleny i jiné metody odpisování. Článek 11 zákona o DPPO a články 1-5 nařízení o DPPO stanoví možnost použití degresivních metod, jako je metoda degresivního odpisování (35) nebo metoda odpisování podle součtu let životnosti (SYD) (36), jakož i možnost odpisování aktiv podle zvláštního plánu dohodnutého s daňovou správou (37). Jako příklad AEB uvádí, že metoda degresivního odpisování by byla použitelná se sazbou 2,5krát vyšší, než je použitelná sazba pro lineární odpisování, tj. 25 %.
4.3.2 Diskreční použití metody předčasného odpisování (čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO a článek 49 nařízení o DPPO) - opatření 2
(63)
Tvrdí se, že předčasné odpisování je pouze jednou z metod zrychleného odpisování, která stanoví, že zrychlené odpisování může za určitých okolností být zahájeno dříve, než jsou dotyčná aktiva dodána koncovému uživateli a jím provozována. Kdyby nebylo možno odečíst částky zaplacené během výstavby aktiv, fakticky by to znamenalo zdanění předem. Předčasné odpisování pouze obnovuje neutralitu a odpovídající stav mezi finančním tokem a daňovým zacházením.
(64)
AEB tvrdí, že možnost dřívějšího začátku doby amortizace je obecné opatření, které je rovněž stanoveno v čl. 11 odst. 1 písm. d) zákona o DPPO a článku 5 nařízení o DPPO, které stanoví obecná pravidla odpisování. Tato ustanovení umožňují, aby daňová správa schválila zvláštní plán odpisování, který je předložen a odůvodněn subjektem daně, a to i pro aktiva ve výstavbě.
(65)
Jediným cílem předchozího schválení předčasného odpisování a postupu, který uplatňuje daňová správa, je zkontrolovat, zda je tato operace skutečná a zda jsou splněna objektivní kritéria, jež stanoví právní předpis. Musí být zejména předem zajištěno, že: existuje leasingová dohoda, jejíž počáteční datum předchází dodání aktiv nebo jejich uvedení do provozu; při podání žádosti se uvádí, že platby za účelem návratnosti nákladů na aktiva jsou odčitatelné; účelem smlouvy je pořízení majetku, který vyžaduje dlouhé smluvní období/dlouhou dobu výstavby v souladu s podmínkami provozování aktiv; je podepsána smlouva na výstavbu aktiv; a že jsou uvedeny konkrétní smluvní podmínky upravující užívání aktiv.
(66)
Je-li žadatelem hospodářské zájmové sdružení, kromě obecných podmínek stanovených v článku 49 nařízení o DPPO stanoví čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO další podmínky. Schválení nezávisí na použití jiných opatření a není vázáno na předložení doplňujících dokumentů. Skutečnost, že žádná žádost podaná u daňové správy nikdy nebyla zamítnuta, pak svědčí o tom, že v daném postupu neexistuje volnost uvážení. V této souvislosti je AEB toho názoru, že Komise by se při vyšetřování měla více zaměřit na důvody, proč není financování prováděno. Pokud některé rejdařské společnosti nebyly schopny nalézt banku, která by tuto operaci zorganizovala, jak tvrdí Komise na základě neoficiálních informací, důvodem je spíše to, že se strany nemohly shodnout na určitých prvcích operací, např. na ceně. AEB oficiálně popírá, že by se kterýkoli z jejích členů zúčastnil jakéhokoli setkání nebo neformálního kontaktu se španělskými orgány. Ve skutečnosti situace není stejná jako situace popsaná v rozhodnutí Komise o francouzských GIE fiscaux (fiskálních hospodářských zájmových sdruženích) (38), kdy bylo shledáno, že podmínka, aby operace měla velký hospodářský a sociální význam, je nepřesná a je ponechána na volném uvážení daňových orgánů. AEB naopak popírá, že kterákoli z podmínek stanovených článkem 49 nařízení o DPPO je nepřesná a lze ji volně vykládat.
(67)
Proto je předčasné odpisování - stejně jako zrychlené odpisování - obecně použitelné na všechny druhy aktiv a ve všech odvětvích. Je to obecné opatření.
(68)
Jelikož je to metoda používající zrychlené odpisování, pokud by byla považována za podporu, měla by být považována za existující podporu.
4.3.3 Daňová transparentnost hospodářských zájmových sdružení (článek 48 zákona o DPPO) - opatření 3
(69)
Podle AEB je transparentnost hospodářských zájmových sdružení v souladu s logikou španělského daňového systému. Tato transparentnost umožňuje, aby několik investorů uskutečnilo společnou investici, kterou by žádný z nich sám o sobě nepodnikl, a aby bylo použito s ohledem na tuto transparentnost a na podíl jednotlivých investorů na investici daňové zacházení, které by se použilo i v případě, že by investoval každý sám. S uplatněním statutu hospodářského zájmového sdružení tudíž není spojena žádná výhoda. Tento statut navíc nemá žádná odvětvová omezení. Členem hospodářského zájmového sdružení může být každý španělský daňový poplatník. Proto není selektivní.
4.3.4 Systém zdanění podle tonáže (články 124 až 128 zákona o DPPO) - opatření 4
(70)
Jelikož Komise v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění uvedla, že v roce 2002 schválila španělský režim zdanění podle tonáže jako podporu slučitelnou s pokyny pro námořní dopravu (39), španělské orgány a třetí strany zaměřují své připomínky na rozsah schválení z roku 2002 a na konkrétní otázky týkající se toho, zda by finanční hospodářská zájmová sdružení (40) zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu měla těžit z režimu zdanění podle tonáže.
(71)
Pokud jde o otázku, zda by finanční hospodářská zájmová sdružení (40) zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu - která neprovozují plavidla, ale investují do nich a pronajímají je v rámci finančních investic, - měla požívat výhod režimu zdanění podle tonáže, Španělsko tvrdí, že tyto společnosti provozují plavidla tím způsobem, že je pronajímají, a proto byla od data platnosti článku 1 královského nařízení č. 1027/1989 (41) ze dne 28. července 1989, ve znění článku 9 zákona č. 27/1992 ze dne 24. listopadu 1992, zapisována do španělských lodních rejstříků (jako rejdařské společnosti). Jelikož Komise schválila použití režimu zdanění podle tonáže na všechny společnosti zapsané do španělských lodních rejstříků (42), zahrnuje toto schválení i společnosti, které vlastní plavidla a pronajímají je nebo je pronajímají prostřednictvím leasingu třetím stranám. Je-li toto opatření považováno za státní podporu, mělo by být proto považováno za existující podporu.
4.3.5 Ustanovení čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO - opatření 5
(72)
Španělsko, asociace PYMAR a některé banky tvrdí, že čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO obsahuje pouze prováděcí opatření, jejichž cílem je poskytnout právní jistotu. Uvádějí, že v souladu se zásadami španělského právního systému musí podstatné prvky daňového opatření být vždy upraveny právním předpisem a že toto ustanovení - které je obsaženo v královském nařízení - nezavádí nic nového, ale pouze vyjasňuje oblast působnosti čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO. Neodchyluje se od zákona ani nevytváří další výhody. Nezdanění kapitálových zisků již tvořilo součást režimu schváleného Komisí, a představuje-li podporu, mělo by být proto považováno za existující podporu.
(73)
Španělsko a údajní příjemci uvádějí, že je logické považovat plavidlo za „nové“, protože před nájemcem ho nikdo nepoužíval a protože uplatnění opce je dohodnuto při podpisu leasingové smlouvy (43). AEB uvádí, že aktiva jsou běžně považována za nová, jsou-li nabyta uplatněním opce z leasingové smlouvy.
4.4 PŘIPOMÍNKY K PŘEVODU STÁTNÍCH ZDROJŮ A K MOŽNOSTI PŘIČÍTAT STÁTU ODPOVĚDNOST ZA OPATŘENÍ
(74)
Podle stěžovatelů odpočet daně znamená převod státních zdrojů ve formě ztráty daňového výnosu. Opatření španělského systému zdanění leasingu/daňová opatření lze přičíst státu, protože všechna tato opatření jsou obsažena ve španělských právních předpisech. Španělský systém zdanění leasingu se navíc opírá o schválení, které je udělováno daňovými orgány. I kdyby toto schvalování souviselo s jednotlivými opatřeními, je jasné, že v praxi jsou schválení udělována na celkové transakce prováděné v rámci španělského systému zdanění leasingu. Je to způsobeno tím, že žádost o povolení předčasného odpisování, která se podává u daňové správy, obsahuje podrobný popis struktury daňové výhody a jejího rozdělení mezi hospodářská zájmová sdružení nebo investory a rejdařskou společnost, jakož i oznámení loděnice, ve kterém se vysvětluje předpokládaný sociální a ekonomický přínos vyplývající z uplatnění tohoto ustanovení. Není důvod, proč by tyto dokumenty měly být systematicky poskytovány, kdyby ve skutečnosti nebyly předběžnou podmínkou pro schválení.
(75)
Rejdařské společnosti na druhé straně tvrdí, že slevu z původní ceny, kterou poskytuje loděnice nebo hospodářské zájmové sdružení, nelze přičítat státu, protože vyplývá ze soukromých smluvních vztahů mezi hospodářským zájmovým sdružením a rejdařskou společností zapojenou do dané operace.
4.5 PŘIPOMÍNKY K NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(76)
[…] je toho názoru, že velikost příslušných výhod (14 milionů EUR v příkladu uvedeném v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění) nepochybně ovlivňuje postavení příjemců na trhu, a vytváří proto významné narušení trhů, které se vyznačují vysokou mírou soutěživosti. Systém poskytuje velkou výhodu španělským loděnicím, které mohou prosazovat své lodi za cenu - nižší, než je cena jiných evropských loděnic -, která zohledňuje výhody poskytnuté v rámci španělského systému zdanění leasingu. […] odkazuje na statistické údaje vydané španělským ministerstvem průmyslu, které ukazují, že španělské loděnice postupem času poskytují služby stále většímu počtu vlastníků lodí ze zahraničí.
(77)
Pokud jde o rejdařské společnosti, […] zastává názor, že kupování lodí ze španělských loděnic za mnohem nižší cenu jim umožňuje uspořit miliony eur v podstatné části jejich fixních nákladů. Jelikož je tato výhoda rozvržena na celou dobu návratnosti nákladů na pořízení lodí, dává jim konkurenční výhodu oproti jiným provozovatelům námořní dopravy, a proto po mnoho let narušuje hospodářskou soutěž.
(78)
Jak bylo již uvedeno, vlastníci lodí tvrdí, že k podmínkám nabízeným španělskými loděnicemi mají přístup všechny rejdařské společnosti, a mohou tedy využívat cenových slev, které by španělské loděnice mohly nabídnout. Tvrdí rovněž, že zaplatily spravedlivou tržní cenu a nezískaly žádnou hospodářskou výhodu. Není proto pravděpodobné, že pořizování plavidel ze španělských loděnic významně sníží jejich provozní náklady nebo trvaleji posílí jejich pozici, jak uvedla Komise v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění.
4.6 PŘIPOMÍNKY K URČENÍ PŘÍJEMCŮ PODPORY
(79)
Podle AEB nemohou být hospodářská zájmová sdružení příjemci podpory. Vzhledem k jejich daňové transparentnosti jsou to investoři, kdo musí platit daň vyplývající z komerční činnosti hospodářských zájmových sdružení. Hospodářská zájmová sdružení tedy nemohou získat žádnou ekonomickou výhodu plynoucí ze snížení daně. Navíc investorem - členem - hospodářského zájmového sdružení může být kterýkoli španělský daňový poplatník.
(80)
Na druhé straně se některé rejdařské společnosti domnívají, že jedinými možnými příjemci podpory jsou hospodářská zájmová sdružení. Vlastníci lodí nemohou být příjemci podpory proto, že nejsou španělskými daňovými poplatníky. Kromě toho tvrdí, že Komise - aniž by poskytla jakékoli vysvětlení - mylně předpokládala, že daňové výhody by byly z hospodářských zájmových sdružení přeneseny prostřednictvím slevy na rejdařskou společnost. Ve skutečnosti je cena stanovována jako důsledek obchodního rozhodnutí, jež přijímá soukromý vlastník tohoto majetku.
(81)
Vlastníci plavidel tvrdí, že rejdařské společnosti z celého světa obvykle pořizují plavidla v loděnicích různých zemí včetně španělských loděnic, pokud si to přejí. Jakýchkoli cenových slev, které mohou španělské loděnice nabídnout, mohou proto využít všechny rejdařské společnosti.
(82)
Někteří vlastníci lodí argumentují tím, že pokud španělský systém zdanění leasingu představuje státní podporu, oni nejsou příjemci této podpory. Jsou uváděny dva důvody: zaprvé způsob, jakým funguje struktura španělského systému zdanění leasingu, ukazuje, že mezi hospodářským zájmovým sdružením a loděnicí existuje koordinace, jež představuje jediné centrum zájmu a stanoví prodejní cenu; zadruhé společnosti provozující remorkéry a záchranná plavidla uvádějí příklady nabídek na výstavbu podobných remorkérů obdržených z loděnic mimo Španělsko. Tyto nabídky jsou ve stejném cenovém rozpětí, nebo jsou dokonce levnější než nabídky španělských loděnic, které byly nakonec vybrány. Tvrdí, že tudíž zaplatily řádnou tržní cenu a nezískaly žádnou hospodářskou výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Kdyby španělský systém zdanění leasingu měl nabízet hospodářskou výhodu, příjemci by byly loděnice zapojené do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu, a nikoli rejdařské společnosti.
(83)
Nizozemský loďařský svaz je toho názoru, že příjemci podpory jsou hospodářská zájmová sdružení a jejich investoři, jakož i rejdařské společnosti a rovněž španělské loděnice, protože existuje podstatný rozdíl mezi cenou zaplacenou vlastníkem lodi a cenou, kterou obdrží loděnice a která je vyšší než tržní cena. Podle vnitrostátního sdružení loďařů byl tento režim konstruován tak, aby poskytoval výhodu loděnicím. Nebylo by správné vyvozovat závěr, že španělský systém zdanění leasingu poskytuje výhodu rejdařským společnostem. Snížení ceny výstavby nemusí nutně znamenat výhodu pro toho, kdo loď kupuje. Kromě toho španělské loděnice mohou nabízet tuto výhodu pouze kupujícím, kteří využívají španělský systém zdanění leasingu. Španělský systém zdanění leasingu představuje protiprávní podporu stavby lodí, která poškozuje vnitrostátní loďařské společnosti, které jsou v hospodářské soutěži přímými konkurenty španělských loďařských společností.
(84)
Asociace PYMAR zastává názor, že Komise v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění dostatečně neodůvodnila, proč označuje loděnice za potenciální příjemce státní podpory. Poukazuje také na to, že v rozhodnutích v případech GIE fiscaux, Brittany Ferries, Air Caraïbes nebo Le Levant (44), které se týkají podobných daňových režimů, neoznačila Komise výrobce dotyčných aktiv za příjemce státní podpory.
4.7 PŘIPOMÍNKY K VYMEZENÍ EXISTUJÍCÍ NEBO PROTIPRÁVNÍ PODPORY
(85)
Jak bylo uvedeno v oddíle 61) nahoře, Španělsko a některé třetí strany zastávají názor, že se jedná pouze o dvě opatření: zaprvé ustanovení článku 115 zákona o DPPO, které se týká odpočtu nákladů u aktiv nabytých prostřednictvím smlouvy o finančním leasingu. Španělsko přijalo tato ustanovení před svým přistoupením k EU. A proto, jestliže toto opatření představuje podporu, jedná se, jak uvedla Komise v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění, o existující podporu a čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO, který umožňuje daňové správě stanovit výchozí datum pro odpočet, je pouze nástrojem k provedení článku 115. Zadruhé systém zdanění podle tonáže zakotvený v článcích 124 až 128 zákona o DPPO byl Komisí schválen v roce 2002, a proto se také jedná o existující podporu. Prováděcí ustanovení - zejména čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO - nemění pravidla zakotvená v zákoně, a tudíž se na ně vztahuje schválení Komise.
4.8 PŘIPOMÍNKY KE SLUČITELNOSTI PODPORY
(86)
Španělské orgány a údajní příjemci tvrdí, že podpora je slučitelná na základě schválení režimu zdanění podle tonáže v roce 2002, protože se vztahuje na „společnosti námořní dopravy registrované podle španělských právních předpisů (45), jejichž činnost zahrnuje provozování vlastních a pronajatých lodí“. Jelikož čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO pouze provádí systém zdanění podle tonáže, vztahuje se i na něj rozhodnutí z roku 2002.
(87)
Třetí strany rovněž tvrdí, že s pokyny pro námořní dopravu by byla slučitelná každá podpora, která rovněž zahrnuje provozování vlastních nebo pronajatých lodí a pokud by tato podpora zůstala v rámci stropu podpory, který stanoví těmito pokyny.
(88)
Asociación de Ingenieros Navales y Oceánicos de España (Španělská asociace lodních konstruktérů a námořních inženýrů) zastává názor, že slučitelnost jakékoli podpory by měla být analyzována v globálních souvislostech hospodářské soutěže a neměla by se zaměřovat na vnitřní trh, neboť loděnicím v zemích mimo EU je poskytována podpora, která nepodléhá pravidlům hospodářské soutěže, jako je tomu v EU.
(89)
[…] je naopak toho názoru, že tento režim nelze vůbec považovat za slučitelnou podporu, a to ani - jak bylo uvedeno v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění - podle pokynů pro námořní dopravu. Je ovšem toho názoru, že Španělsko nebude schopno prokázat, že všechny postavené lodi byly způsobilé získat výhody podle těchto pokynů, a zadruhé, že podpora může pouze snížit na nulu výši daně, kterou má zaplatit příjemce v zemi, která tento režim přijímá. Proto by jiní než španělští majitelé lodí nemohli tohoto režimu využívat a daň placená španělskými vlastníky lodí bude pravděpodobně omezená, neboť těží z režimu zdanění podle tonáže a ze snížení odvodů na sociální účely.
4.9 PŘIPOMÍNKY K VRACENÍ PODPORY
(90)
Španělské orgány i potenciální příjemci uvádějí, že navrácení by mělo být vyloučeno, protože by tím byly porušeny základní zásady práva EU (46), jako je rovné zacházení, ochrana oprávněných očekávání nebo právní jistota.
4.9.1 Rovné zacházení
(91)
Asociace PYMAR tvrdí, že podobná fiskální opatření byla vyšetřována ve dvou jiných případech (Brittany Ferries (47) a GIE fiscaux), kde nebylo nařízeno žádné navrácení. Jestliže Komise dospěla k závěru, že podpora existuje, měla by být tato podpora považována za slučitelnou až do hranice stanovené v kapitole 11 pokynů pro námořní dopravu, a v případě částky přesahující tuto hranici by měla ochrana právní jistoty Komisi bránit, aby požadovala vrácení podpory, jako tomu bylo ve francouzském případu. […] tvrdí, že francouzští provozovatelé nemuseli vracet žádnou podporu, a vrácení podpory španělskými provozovateli ve velmi podobném případě by proto postavilo španělské provozovatele do nevýhodné soutěžní pozice a porušovalo by zásadu rovného zacházení.
(92)
Španělsko a asociace PYMAR se odvolávají na některá rozhodnutí, kdy se Komise již rozhodla upustit od vrácení na základě veřejných prohlášení Komise nebo některého z jejích členů. Odkazuje se na rozhodnutí týkající se belgických koordinačních středisek, holdingových společností Luxembourg 1929 a dalších koordinačních středisek a činností v rámci skupin nadnárodních společností (48), španělských goodwillů, (49), italského případu podpory velkých podniků v nesnázích (50) a dvou případů v oblasti rybolovu (51) (Shetlandské a Orknejské ostrovy).
4.9.2 Oprávněné očekávání/právní jistota
(93)
Podle Španělska (52) a některých třetích stran zapojených do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu následující prvky vedly strany těchto operací k domněnce, že daňová opatření, která byla vůči nim použita, nepředstavují státní podporu:
1)
prohlášení Komise v rozhodnutí o Brittany Ferries z roku 2001 (53) v tom smyslu, že režim podobný španělskému systému zdanění leasingu - francouzský GIE fiscaux - byl obecným opatřením;
2)
uveřejnění návrhu opatření (předčasné odpisování a režim zdanění podle tonáže) v úředním věstníku španělského parlamentu ze dne 10. října 2001 (54);
3)
dopis Komise z roku 2001, jímž si vyžádala od Španělska informace v souvislosti s vyšetřováním některých údajných opatření podpory, včetně systému daňového leasingu, ve prospěch odvětví stavby lodí;
4)
rozhodnutí Komise z roku 2004 (55), jímž bylo zamítnuto udělení podpory nizozemským loděnicím jako kompenzace za podporu údajně poskytnutou španělským loděnicím soutěžícím o tytéž smlouvy o zhotovení lodí;
5)
rozhodnutí z roku 2006 v případu francouzského GIE fiscaux (56);
6)
dopis komisařky Kroesové z roku 2009 (57) - v době, kdy odpovídala za hospodářskou soutěž - norské ministryni obchodu a průmyslu v reakci na stížnost, že španělský systém zdanění leasingu by zvýhodňoval španělské loděnice;
7)
doba, která uplynula mezi uveřejněním návrhu opatření v roce 2001, počátkem fungování systému v roce 2002 nebo prvními stížnostmi, které obdržela Komise v roce 2006, a zahájením řízení v červnu 2011. Tak dlouhé období údajně posílilo víru, že neexistuje dostatek prvků pro pokračování řízení;
8)
obezřetný hospodářský subjekt nemohl předpokládat možnost existence státní podpory v kombinaci různých režimů, které byly buď dávno zavedeným prvkem státního zdanění (zrychlené odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu, status hospodářského zájmového sdružení), anebo byly dříve schváleny Komisí (systém zdanění podle tonáže);
9)
výroky o neexistenci podpory v opatřeních týkajících se metod odpisování, které obsahovalo sdělení Komise o zdanění podnikatelské činnosti (58).
4.9.2.1 Rozhodnutí Komise z roku 2001 v případu Brittany Ferries (BAI)
(94)
V 193. bodě odůvodnění uvedeného rozhodnutí Komise stanovila, že: “… pokud jde o hospodářská zájmová sdružení a daňové výhody, které jim mohou poskytovat, Komise zastává názor, že představují obecné opatření vzhledem k tomu, že jsou obvyklé ve Francii, mohou být stanoveny ve všech odvětvích hospodářské činnosti a jsou součástí zvykového práva.“
(95)
Rozhodnutí bylo vyhlášeno v Úředním věstníku dne 15. ledna 2002. V rozhodnutí o francouzském GIE fiscaux Komise měla za to, že: „Je sice pravda, že režim, o který se jednalo v uvedeném případě, byl v platnosti před rokem 1998, nicméně je však třeba poznamenat, že tato skutečnost nebyla v odůvodnění rozhodnutí jasně uvedena a že tato okolnost mohla pomoci uvést v omyl příjemce podle zde posuzovaného režimu.“
(96)
Španělsko (59) a některé třetí strany tvrdily, že toto prohlášení vytvořilo situaci právní nejistoty, pokud jde o zákonnost španělského systému zdanění leasingu - který je svou konstrukcí a svými účinky velmi podobný -, nebo vyvolalo oprávněné očekávání, že španělský systém zdanění leasingu nepředstavuje státní podporu.
4.9.2.2 Uveřejnění návrhu opatření v úředním věstníku španělského parlamentu
(97)
Podle asociace PYMAR se Komise dozvěděla o existenci španělského systému zdanění leasingu, když opatření, z nichž sestává (diskreční použití předčasného odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu, a režimu zdanění podle tonáže), byla zveřejněna v rámci návrhu téhož právního předpisu v úředním věstníku španělského parlamentu dne 10. října 2001. Loděnice poté výhody vyplývající z těchto opatření začaly zahrnovat do svých nabídek u nových projektů stavby lodí, aniž by čekaly na vstup těchto opatření v platnost, s cílem urychlit jednání a provádění prvních struktur španělského systému zdanění leasingu.
4.9.2.3 Vyžádání informací o španělském systému zdanění leasingu z roku 2001
(98)
Asociace PYMAR odkazuje na dopis zaslaný Komisí dne 21. prosince 2001 po stížnosti na některá státní opatření, jež údajně snížila cenu lodí zakoupených ve španělských loděnicích. Komise v uvedeném dopise zejména požádala o informace o systému zdanění leasingu:
„Komise zaznamenala, že jak se zdá, existují některá opatření, která snižují cenu při nákupu lodí ze španělských loděnic. Komise zejména obdržela informace, že se jedná o tato opatření:
…
3.
Systém zdanění leasingu, podle kterého lodě zhotovené ve Španělsku mohou být použity ke snížení daní prostřednictvím uplatnění nástrojů pro zvláštní účely. Zdá se, že zisk z této kombinace je přenášen na vlastníka lodi prostřednictvím nižší ceny nebo prostřednictvím snížených nákladů za leasing. Může Španělsko laskavě poskytnout všechny příslušné informace, které umožní tuto otázku zhodnotit?“
(99)
Podle asociace PYMAR tento dopis ukazuje, že Komise měla informace a byla si vědoma existence systému zdanění leasingu a že vedla v této záležitosti vyšetřování již v roce 2001, aniž by přijala jakékoli opatření, což vyvolalo oprávněné očekávání, že španělské opatření nepředstavuje státní podporu.
4.9.2.4 Rozhodnutí z roku 2004 týkající se nizozemského oznámení
(100)
Nizozemské orgány dne 9. září 2002 oznámily, že hodlají poskytnout nizozemským loděnicím „podporu na vyrovnání“ s cílem vyrovnat podporu nabídnutou údajně Španělskem (60). Po provedení formálního vyšetřování (61) Komise ve svém konečném rozhodnutí (62) dospěla k závěru, že „španělské orgány jednoznačně popřely možnost poskytnutí takovéto podpory“ a že Komise nemá „dostatečných důkazů, že by Španělsko poskytovalo údajnou podporu“ (63), a stanovila, že zmiňovaná podpora je neslučitelná s vnitřním trhem.
(101)
Jelikož byl španělský systém zdanění leasingu v roce 2002 v platnosti dříve, než Nizozemsko oznámilo svou podporu, vyvolalo, rozhodnutí Komise z roku 2004 podle asociace PYMAR oprávněné očekávání, že španělský systém zdanění leasingu nepředstavuje podporu.
4.9.2.5 Rozhodnutí z roku 2006 v případu francouzského GIE Fiscaux
(102)
Podle asociace PYMAR je francouzský režim GIE fiscaux velmi podobný španělskému systému zdanění leasingu. V důsledku toho rozhodnutí z roku 2006 ve francouzském případu vzbudilo u provozovatelů oprávněné očekávání, že: vzhledem k procesním podobnostem obou případů 1) španělský systém zdanění leasingu bude považován za slučitelný s vnitřním trhem v mezích stanovených kapitolou 11 pokynů pro námořní dopravu a 2) nebude požadováno navrácení státní podpory přesahující stropy stanovené v kapitole 11 pokynů.
(103)
Asociace PYMAR se dále odvolává na některá rozhodnutí Komise, kdy podobnost určitého opatření s opatřením, jež Komise dříve schválila, byla faktorem vedoucím provozovatele k oprávněným očekáváním. Asociace PYMAR zejména připomíná, že žádné navrácení nebylo nařízeno v případech (64), jako je příjem ze zahraničí (Irsko), mezinárodní finanční aktivity (Nizozemsko), koordinační centra a finanční společnosti (Lucembursko), koordinační centra ve Vizcaya (Španělsko), kontrolní a koordinační centra (Německo), podnikové finanční centrály a ústředí a logistická střediska (Francie), daňový režim pro americké obchodní společnosti (Belgie) a společnosti oprávněné ke zvláštnímu zdanění v Gibraltaru (Spojené království), protože tyto režimy byly velmi podobné režimům koordinačních center usazených v Belgii, které dříve Komise schválila.
4.9.2.6 Dopis komisařky Kroesové z roku 2009
(104)
V odpovědi na dopis od norských orgánů, které si stěžovaly na údajnou diskriminaci norských loděnic v souvislosti se španělským systémem zdanění leasingu, komisařka Kroesová sdělila, že GŘ pro hospodářskou soutěž: „již tuto záležitost prošetřilo“ a že na jeho žádost Španělsko vydalo veřejné prohlášení ve formě odpovědi daňové správy na otázku daňového poplatníka (65) - daňový výrok -, ve kterém potvrdilo, že toto opatření nebylo omezeno na španělské loděnice a mohlo být využíváno také při nabytí lodí vyrobených v jiných členských státech. V závěru dopisu bylo uvedeno, že vzhledem k tomuto vysvětlení nejsou další opatření považována za nutná.
(105)
Podle asociace PYMAR dne 2. dubna 2009 určitý norský vlastník lodi sdílel obsah dopisu komisařky Kroesové se španělskou loděnicí, se kterou byl zapojen do operace v rámci španělského systému zdanění leasingu. Asociace PYMAR rovněž předložila dopis od oborového správního úřadu (Gerencia del Sector de la Construcción Navalze; GSN) ze dne 13. září 2012 (66) dokazující, že o obsahu dopisu komisařky Kroesové věděl již v roce 2009 a sdílel ho se subjekty účastnícími se operací v rámci španělského systému zdanění leasingu a s asociací PYMAR během jejich pravidelných schůzek.
4.9.2.7 Doba uplynulá mezi stížností a zahájením řízení
(106)
Podle asociace PYMAR od doby, kdy se Komise dozvěděla o systému v prosinci 2001/začátku uplatňování systému v roce 2002, do zahájení řízení v červnu 2011 uplynulo devět let (a od prvních stížností obdržených Komisí v roce 2006 do zahájení řízení v červnu 2011 uplynulo pět let). Doba, jež uplynula bez přijetí opatření ze strany Komise, posílila přesvědčení, že neexistuje dostatek prvků pro pokračování v řízení.
4.9.2.8 Obezřetný hospodářský subjekt nemohl předpokládat možnost existence státní podpory v kombinaci několika opatření
(107)
Podle asociace PYMAR a dalších třetích stran je to poprvé, kdy Komise zastává názor, že společné uplatňování několika opatření představuje státní podporu - něco, co běžně obezřetný hospodářský subjekt nemohl předpokládat.
4.9.2.9 Prohlášení o metodách odpisování ve sdělení Komise o zdanění podnikatelské činnosti
(108)
Asociace PYMAR tvrdí, že podle článku 13 sdělení Komise o zdanění podnikatelské činnosti nepředstavují opatření čistě technické povahy, jako jsou pravidla o odpisování, státní podporu. Na základě toho hospodářské subjekty oprávněně očekávaly, že opatření předčasného odpisování nepředstavuje státní podporu.
4.9.3 Důsledky vracení
(109)
Od okamžiku, kdy se Komise dozvěděla o existenci španělského systému zdanění leasingu, její postup a uplynulá doba vyvolaly oprávněné očekávání, že žádná podpora neexistuje a že podpora poskytnutá pro dřívější operace se proto nebude vracet. Komise by tudíž měla u všech těchto operací upustit od nařízení, aby byla podpora vrácena.
(110)
Podobně i dopis komisařky Kroesové z roku 2009 potvrzuje, že tento režim byl Komisí analyzován. Všechny strany zapojené do operací v rámci zdanění leasingu (rejdařské společnosti, hospodářská zájmová sdružení, banky a prostředníci apod.) mohly oprávněně očekávat, že Komise v tomto systému neshledala žádné známky podpory, a jelikož se neplánovalo žádné další vyšetřování, že k žádné podpoře nedošlo.
(111)
Asociace PYMAR rovněž odkazuje na rozhodnutí, ve kterých Komise uznala, že postup orgánů EU (Soudního dvora, Komise atd.) mohl vyvolat oprávněné očekávání, že podpora, která byla v minulosti poskytnuta, se nebude vracet, což by bránilo tomu, aby Komise nařídila navrácení, a to včetně případů, kdy byla podpora poskytnuta před postupem, který vyvolal oprávněné očekávání. Odkazují na rozhodnutí v případu španělského goodwillu, v případu belgických koordinačních center, v případu rakouské slevy z energetické daně a v italském případu podpory velkých podniků v nesnázích (67).
4.9.4 Smluvní doložky
(112)
Španělské orgány a asociace PYMAR uvádějí, že jakákoli podpora ve prospěch rejdařských společností nebo hospodářských zájmových sdružení a investorů, kterou Komise zjistí, by v každém případě postihla loděnice, od kterých by hospodářská zájmová sdružení nebo jejich investoři požadovali proplacení na základě smluvních vztahů mezi jednotlivými účastníky operací v rámci španělského systému zdanění leasingu. Podle asociace PYMAR totiž některé doložky ve smlouvách požadují, aby loděnice nahradily investorům a rejdařským společnostem ztráty, zejména v případě změny právních předpisů, včetně daňových předpisů, jež ovlivní danou operaci.
5. POSOUZENÍ
5.1 POSTUP
(113)
Komise je toho názoru, že použitý postup neporušil práva Španělska na obhajobu, ani právo třetích stran být vyslyšeny. Naopak rozhodnutí o zahájení formálního řízení je počáteční formální krok, který Komise musí učinit v souladu s nařízením Rady (ES) (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (68) (dále jen „nařízení (ES) č. 659/1999“), jestliže po předběžném vyšetřování má pochybnosti o slučitelnosti opatření státní podpory s vnitřním trhem (článek 13 a čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999). Účelem rozhodnutí o zahájení řízení právě je shrnout příslušné faktické a právní otázky, předběžně zhodnotit povahu opatření jako podpory, vyložit pochybnosti o jeho slučitelnosti s vnitřním trhem a vyzvat dotyčný členský stát a ostatní zúčastněné strany, aby předložily připomínky (článek 6 nařízení (ES) č. 659/1999).
(114)
Komise navíc nezahájila formální vyšetřovací řízení v souvislosti se zrychleným odpisováním aktiv, která jsou předmětem leasingu (čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO), neboť uvedla, že i kdyby toto opatření představovalo státní podporu, mohla by být v každém případě považována za existující podporu. Nevznesla pochybnosti o režimu zdanění podle tonáže, alespoň v té míře, v jaké byl oznámen a Komisí schválen (článek 124 až 128 zákona o DPPO), protože toto opatření bylo též považováno za existující podporu. Obě tato opatření jsou pouze zmíněna a popsána v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění, protože jsou to důležité prvky španělského systému zdanění leasingu a jsou propojena s opatřeními, na něž se vztahuje formální vyšetřování (čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článek 49 nařízení o DPPO, jakož i čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO a použití režimu zdanění podle tonáže na jiné než dopravní činnosti).
(115)
Komise je toho názoru, že čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článek 49 nařízení o DPPO, jakož i čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO a použití režimu zdanění podle tonáže na jiné než dopravní činnosti lze oddělit od ostatních opatření uvedených v předchozím bodě odůvodnění (tj. čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO a článků 124 až 128 zákona o DPPO) a nepředstavují existující podporu podle čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/99, jelikož byla tato opatření zavedena v roce 2002 a 2003, po přistoupení Španělska k EU, a byla zavedena bez předchozího schválení Komisí. Proto, pokud jde o tato opatření, Komise správně uplatnila postup pro případ protiprávní podpory (čl. 1 písm. f), článek 13 a čl. 4 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999).
5.2 POSOUZENÍ ŠPANĚLSKÉHO SYSTÉMU ZDANĚNÍ LEASINGU JAKO SYSTÉMU/POSOUZENÍ JEDNOTLIVÝCH OPATŘENÍ
(116)
Skutečnost, že španělský systém zdanění leasingu sestává z různých opatření, přičemž ne všechna jsou zakotvena ve španělských daňových předpisech, Komisi nebrání popsat a posoudit ho jako systém. Jak bylo vysvětleno v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění, Komise je toho názoru, že jednotlivá daňová opatření používaná v operacích španělského systému zdanění leasingu byla právně i fakticky navzájem provázána. Z právního hlediska diskreční použití předčasného odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu (čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO), odpovídá předčasnému uplatnění zrychleného odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu (čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO). Podobně čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO stanoví výjimku ze zvláštního postupu použitelného v režimu zdanění podle tonáže. Z právního hlediska se čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO týká pouze plavidel způsobilých pro použití režimu zdanění podle tonáže a leasingových smluv schválených daňovou správou. Fakticky byly leasingové smlouvy považovány za schválené daňovou správou pouze v rámci schválení udělených na předčasné odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu. Z právního hlediska lze předčasné odpisování předpokládat u širokého okruhu aktiv, která mohla být nabyta prostřednictvím leasingové smlouvy. Podmínky pro předčasné odpisování však podléhají výkladu a jejich splnění bylo fakticky posuzováno - a schvalování udíleno - pouze pro plavidla způsobilá pro použití režimu zdanění podle tonáže.
(117)
Komise navíc konstatuje, že dvě ze tří hlavních opatření, jež tvoří součást španělského systému zdanění leasingu (použití předčasného odpisování podle volného uvážení a pravidla o způsobilosti pro použití systému zdanění podle tonáže) vstoupila v platnost v tentýž den (1. ledna 2002) podle téhož právního předpisu.
(118)
Komise rovněž konstatuje, že stejné třetí strany, které zpochybňují globální přístup Komise, představují španělský systém zdanění leasingu jako velmi podobný francouzskému režimu GIS fiscaux, když argumentují oprávněným očekáváním a rovným zacházením Skutečnost, že všechny prvky francouzského opatření byly obsaženy v jednom právním ustanovení, nutně vedla ke globálnímu posouzení. V této souvislosti skutečnost, že různé prvky španělského systému zdanění leasingu jsou rozděleny do různých právních ustanovení, která jsou fakticky navzájem provázána, by jako taková nevedla k odlišnému přístupu.
(119)
Z těchto důvodů má Komise za to, že španělský systém zdanění leasingu je nutno popsat jako systém spojených daňových opatření a posuzovat jejich účinky v jejich vzájemné souvislosti, zejména se zřetelem na faktické souvislosti zavedené - či schválené - státem.
(120)
Komise se každopádně neomezuje výlučně na globální přístup. Souběžně s uplatněním globálního přístupu Komise také analyzovala jednotlivá opatření, jež tvoří španělský systém zdanění leasingu. Komise je toho názoru, že oba přístupy se doplňují a vedou k jednotným závěrům. Individuální posouzení je nezbytné pro určení, která část hospodářských výhod vzešlých ze španělského systému zdanění leasingu je důsledkem obecných opatření a která pochází ze selektivních opatření. Individuální posouzení také umožňuje Komisi v případě potřeby určit, která část podpory je slučitelná s vnitřním trhem a která část by měla být vrácena.
(121)
Tento dvojjediný přístup, který byl již uplatněn v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění, umožňuje Komisi stanovit referenční systém pro každé z jednotlivých opatření a pro španělský systém zdanění leasingu jako celek, aby bylo možno určit selektivní výhody, jež tvoří státní podporu. U každé operace v rámci španělského systému zdanění leasingu je srovnávací analýzou, při níž bude posuzována přítomnost podpory, operace sama se stejnými smluvními ustanoveními, avšak prováděná bez opatření, u nichž bylo zjištěno, že jsou státní podporou. Alternativní operace se skutečnými různými - smluvními i finančními - ustanoveními by v této souvislosti nepředstavovala řádnou srovnávací analýzu.
(122)
Hospodářské subjekty mohou strukturovat své operace financování majetku, jak chtějí, a využívat za tímto účelem obecných daňových opatření, která považují za nejvhodnější. Jelikož však tyto operace zahrnují použití selektivních daňových opatření, která podléhají kontrole státní podpory, jsou podniky zapojené do těchto transakcí potenciálními příjemci státní podpory. Na jedné straně skutečnost, že za potenciální příjemce jsou označena některá odvětví nebo kategorie podniků, nenasvědčuje tomu, že španělský systém zdanění leasingu je obecné opatření (69). Na druhé straně skutečnost, že je tento systém využíván pro nabývání námořních plavidel, jejich pronájem bez posádky a následný prodej, může být pokládána za jasný znak toho, že toto opatření je odvětvově selektivní.
5.3 EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(123)
Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem“.
(124)
Předpisy o státní podpoře se vztahují pouze na podporu poskytnutou podnikům zapojeným do hospodářské činnosti. Navíc kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 jsou kumulativní. Posuzovaná opatření proto představují státní podporu ve smyslu Smlouvy, jsou-li splněny všechny výše uvedené podmínky. Finanční podpora by zásadně měla:
-
být poskytnuta státem nebo ze státních prostředků,
-
zvýhodňovat určité podniky nebo určitá odvětví výroby,
-
narušovat nebo moci narušit hospodářskou soutěž a
-
ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
(125)
Komise provedla posouzení na dvou různých úrovních:
-
na úrovni příslušných jednotlivých opatření, kde Komise zváží, zda každé opatření představuje státní podporu, a to bez ohledu na to, zda je použito ve španělském systému zdanění leasingu, či nikoli,
-
na úrovni španělského systému zdanění leasingu jako celku: jak bylo již uvedeno, španělský systém zdanění leasingu spočívá v kombinaci těchto opatření, která jsou z právního i faktického hlediska navzájem provázána.
5.3.1 Podniky ve smyslu článku 107 SFEU
(126)
Komise zastává názor, že všechny strany zapojené do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu jsou podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU - a Španělsko (70) nebo kterákoli třetí strana to nezpochybňují -, jelikož jejich činnosti spočívají v nabízení zboží a služeb na trhu (71). Přesněji řečeno, loděnice nabízejí nově postavená plavidla nebo služby v oblasti výstavby, oprav a rekonstrukce; leasingové společnosti nabízejí finanční nástroje; hospodářská zájmová sdružení pronajímají a prodávají plavidla; investoři nabízejí zboží a služby na celé řadě trhů, s výjimkou případů, kdy nevykonávají žádnou hospodářskou činnost - v takovém případě se na ně toto rozhodnutí nevztahuje; rejdařské společnosti nabízejí služby v námořní dopravě; organizující banky nabízejí služby v oblasti zprostředkování a financování a jiní prostředníci poskytují zprostředkovatelské nebo konzultační služby.
5.3.2 Existence selektivní výhody
(127)
Podle ustálené judikatury: „Ustanovení čl. 107 odst. 1) Smlouvy nařizuje určit, zda v rámci daného právního režimu je vnitrostátní opatření takové povahy, že zvýhodňuje „určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ vůči ostatním, kteří se nacházejí s ohledem na cíl sledovaný uvedeným režimem ve srovnatelné skutkové a právní situaci. Pokud je tomu tak, dotyčné opatření splňuje podstatnou podmínku selektivity.“ (72)
5.3.2.1 Zrychlené odpisování (čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO) - opatření 1
(128)
V rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění Komise uvedla, že pokud by toto opatření představovalo podporu, jednalo by se o existující podporu, a neprováděla posouzení. Na základě formálního vyšetřování Komise nyní dospěla k závěru, že toto opatření, je-li posuzováno odděleně, nepředstavuje státní podporu, protože nezvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Komise konstatuje, že toto opatření je použitelné na všechny společnosti, které podléhají dani z příjmu ve Španělsku, bez omezení z hlediska oboru jejich činnosti, místa usazení, velikosti, právního statusu nebo umístění aktiv. Vztahuje se bez výjimky také na veškeré zboží, u kterého se provádí odpisování.
(129)
Omezení na aktiva, která jsou předmětem leasingu, rovněž nepředstavuje prvek selektivity, neboť nabytí jakéhokoli majetku může být financováno prostřednictvím smluv o finančním leasingu, které jsou obecně dostupné pro společnosti všech odvětví a každé velikosti. Nic nenasvědčuje tomu, že příjemci výhod plynoucích z tohoto opatření jsou fakticky soustředěni v určitých odvětvích nebo druzích výroby. Statistické údaje poskytnuté Španělskem, které se týkají využívání článku 115 zákona o DPPO španělskými daňovými poplatníky (viz graf níže), potvrzují, že finanční leasing využívají společnosti, které vykazují široké spektrum zdanitelných příjmů (45 % deklarovaných osob, jež využívají článek 115, vydělává méně než 1 milion EUR a 70 % méně než 3 miliony EUR) (viz graf nalevo). Také absolutní výše daňových výhod, jež mohou vyplynout z odpočtu dodatečných nákladů (73) v souladu s článkem 115 zákona o DPPO, je různá podle příjmů daňového poplatníka (viz graf napravo).
Zdroj: Ministerstvo hospodářství a financí
(130)
Španělské orgány rovněž potvrdily, že leasingové smlouvy a článek 115 zákona o DPPO mohou být použity v souvislosti s aktivy zhotovenými v jiných členských státech (nebo pocházejícím z nich). Komise dále konstatuje, že podmínky pro použití čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO jsou jasné, objektivní a neutrální a že pro jejich použití není nutné žádné předchozí schválení. V důsledku toho daňová správa nemá pravomoc podle vlastního uvážení schvalovat nebo odmítat použití tohoto opatření (74).
(131)
Komise proto dochází k závěru, že zrychlené odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu (čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO) jako takové neposkytuje selektivní výhodu hospodářským zájmovým sdružením v operacích španělského systému zdanění leasingu.
5.3.2.2 Diskreční použití předčasného odpisování (čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článek 49 nařízení o DPPO) - opatření 2
(132)
Pravidla o provádění odpisů, jež stanoví španělské daňové předpisy (článek 11 zákona o DPPO) obecně stanoví, že náklady na pořízení určitého majetku by měly být rozvrženy na dobu jeho ekonomické životnosti - tedy od okamžiku, kdy začne být používán v rámci určité hospodářské činnosti. Podle čl. 115 odst. 6 zákona o DPPO by zrychlené odpisování mělo zohlednit datum, kdy se aktiva stala schopná provozu. Jelikož článek 115 zákona o DPPO umožňuje, aby zrychlené odpisování začalo dříve, než tato aktiva začnou být používána, poskytuje tento článek hospodářskou výhodu.
(133)
Tato možnost je výjimkou z obecného pravidla stanoveného v čl. 115 odst. 6 a podléhá schválení podle volného uvážení španělských orgánů; toto opatření je proto na první pohled selektivní. V rozporu s tím, co tvrdí Španělsko a některé třetí strany, nejsou kritéria pro udělení schválení jasná a objektivní, a i kdyby jasná a objektivní byla, nepostačovalo by to k vyloučení jejich selektivní povahy (75). Komise konstatuje, že kritéria stanovená v čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO jsou vágní a vyžadují výklad ze strany daňové správy, která v tomto ohledu nezveřejnila žádná správní pravidla ani vysvětlení. Diskreční použití předčasného odpisování na základě vágních kritérií vnáší do španělského systému zdanění leasingu selektivitu, a to i tehdy, jestliže zmíněné volné uvážení (diskrece) není prováděno svévolným způsobem (76). Komise dále konstatuje, že Španělsko přesvědčivě nevysvětlilo, proč všechny podmínky stanovené čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článkem 49 nařízení o DPPO jsou nezbytné, aby se zamezilo zneužitím. Musí být například prokázány zvláštnosti hospodářského využití dotyčného majetku (77), jakož i to, že nebude ovlivněn základ daně vyplývající z používání majetku nebo převodu vlastnických práv (78). Nebylo předloženo žádné zdůvodnění těchto omezení, jež vnášejí další prvky selektivity. Španělsko ani neprokázalo, proč je nezbytné předchozí schválení. Zajištění reálnosti leasingové operace - například - se jeví jako důležité, aby byl umožněn normální odpočet nákladů na leasing/odpisování určitých aktiv nebo aby bylo uplatněno zrychlené odpisování, jak je tomu u předčasného použití tohoto odpisování. První druh opatření však nepodléhá předchozímu schválení a zdálo by se, jako je tomu u uvedených opatření, že postačí následné ověření jasných a objektivních kritérií pro odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu.
(134)
Jak je uvedeno v rozhodnutí K(2011) 4494 v konečném znění, španělské orgány podle Komise na setkání potvrdily, že na základě vydaných schválení byly podmínky čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO považovány za splněné pouze v případě nabytí plavidel, která přešla z běžného režimu zdanění právnických osob na režim zdanění podle tonáže (79), a následného převodu vlastnických práv k plavidlu na rejdařskou společnost prostřednictvím uplatnění opce ze smlouvy o pronájmu bez posádky. Španělsko popřelo (80), že by takové prohlášení učinilo, avšak uznalo, že vznikly potíže při výkladu (81). Komise konstatuje, že nebyly poskytnuty žádné důkazy o tom, že souhlas s použitím předčasného odpisování byl udělen za jiných okolností (82).
(135)
Na základě příkladů poskytnutých španělskými orgány se zdá, že žádosti o povolení předčasného odpisování podávané hospodářskými zájmovými sdruženími u daňové správy podrobně popisují celou organizaci španělského systému zdanění leasingu a předkládají všechny příslušné smlouvy (zejména smlouvu o zhotovení lodi, leasingovou smlouvu, smlouvu o pronájmu bez posádky, smlouvy o opci, dohodu o převzetí dluhů a o uvolnění do provozu). Podle Španělska jsou tyto prvky nezbytné z hlediska kontroly, zda jsou splněny podmínky stanovené čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článkem 49 nařízení o DPPO.
(136)
Komise však konstatuje, že postup stanovený v prováděcích předpisech (83) umožňuje daňové správě vykládat právní požadavky a případně stanovovat dodatečné podmínky podle volného uvážení. Správě je zejména dovoleno požadovat doplňující informace, které může považovat za relevantní pro posouzení (84). V této souvislosti Komise také konstatuje, že v některých příkladech poskytnutých Španělskem obsahovaly žádosti podané žadateli také další přílohy, které nejsou nezbytné pro prokázání splnění podmínek stanovených čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článkem 49 nařízení o DPPO: 1) podrobný výpočet celkových daňových výhod a jak budou rozděleny mezi rejdařskou společnost na jedné straně a hospodářské zájmové sdružení nebo jeho investory na straně druhé a 2) prohlášení loděnice, ve kterém jsou podrobně rozvedeny hospodářské a sociální výhody, které se od smlouvy o zhotovení lodi očekávají. Podle některých stěžovatelů jsou tyto dokumenty daňovou správou vyžadovány v rámci schvalovacího postupu. Podle Španělska poskytli žadatelé (hospodářská zájmová sdružení) tyto prvky z vlastní iniciativy. Tyto dokumenty zejména ukazují, že je brána v úvahu důležitost smlouvy o zhotovení lodi pro španělské hospodářství, jakož i celková daňová výhoda vyplývající z operace v rámci španělského systému zdanění leasingu.
(137)
Komise dochází k závěru, že postup povinného předchozího schválení, nezbytný výklad vágních podmínek čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článku 49 nařízení o DPPO a skutečnost, že daňová správa může vyžadovat jakékoli další dokumenty nebo informace jsou jasným důkazem toto, že daňová správa může při výkonu svého úkolu schvalování operací v rámci španělského systému zdanění leasingu široce využívat volného uvážení.
(138)
Jak bylo uvedeno ve sdělení Komise o použití předpisů o státní podpoře, v případě opatření týkajících se přímého zdanění podnikatelské činnosti (dále jen „sdělení o daňové podpoře“) (85). Soudní dvůr uznává, že přístup k hospodářským činitelům na základě volného uvážení může dát individuálnímu použití obecného opatření povahu selektivního opatření zejména tehdy, je-li volné uvážení uplatňováno mimo oblast jednoduchého řízení daňových výnosů podle objektivních kritérií (86), (87).
(139)
Komise proto zastává názor, že volné uvážení při použití předčasného odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu, prostřednictvím uplatnění čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článku 49 nařízení o DPPO poskytuje hospodářským zájmovým sdružením zapojeným do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu a jejich investorům selektivní výhodu.
5.3.2.3 Daňová transparentnost hospodářských zájmových sdružení (článek 48 zákona o DPPO) - opatření 3
(140)
Komise je toho názoru, že status hospodářských zájmových sdružení jako daňově transparentních subjektů zakotvený v článcích 48 a 49 zákona o DPPO pouze umožňuje, aby se různé hospodářské subjekty mohly stát jeho členy a mohly financovat jakoukoli investici nebo provádět jakoukoli hospodářskou činnost. Vzhledem k tomu toto opatření neposkytuje hospodářským zájmovým sdružením nebo jejich členům žádnou selektivní výhodu.
5.3.2.4 Systém zdanění podle tonáže (články 124 až 128 zákona o DPPO) - opatření 4
(141)
Jak bylo vysvětleno v oddíle 28) nahoře, představuje systém zdanění podle tonáže režim existující státní podpory, který byl schválen rozhodnutím Komise K(2002) 582 v konečném znění ze dne 27. února 2002. Obsahuje pravidla podle čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO týkající postupu v souvislosti se skrytými daňovými povinnostmi a kapitálovými zisky z převodu opotřebeného nebo použitého majetku, na který se dříve vztahoval všeobecný daňový systém.
(142)
Jak bylo vysvětleno v 16) nahoře, za normálních okolností - tj. zůstane-li společnost ve všeobecném režimu zdanění právnických osob a nepřejde-li na systém zdanění podle tonáže - daňová výhoda vyplývající z předčasného nebo zrychleného odpisování majetku v prvních letech (kdy se skrytá daňová povinnost zvyšuje) je do značné míry vyrovnána v následujících letech (kdy se skrytá daňová povinnost snižuje) nebo po prodeji či demontáži tohoto majetku (zdanění kapitálového zisku). Za celé období tento proces vede k odkladu platby daně v určité výši. Jelikož daň zaplacená v systému zdanění podle tonáže nezávisí na rozdílu mezi příjmy a výdaji, přechod na režim zdanění podle tonáže uprostřed tohoto období vede k tomu, že skryté daňové povinnosti nejsou vypořádány.
(143)
Ve srovnání s tím, k čemu by došlo v rámci všeobecného daňového systému, odklad vypořádání skrytých daňových povinností v systému zdanění podle tonáže povolený podle čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO poskytuje společnostem, které přejdou na systém zdanění podle tonáže, selektivní hospodářskou výhodu oproti společnostem, které zůstanou ve všeobecném daňovém systému.
(144)
Jak bude vysvětleno níže, v oddíle 5.4, systém zdanění podle tonáže schválený Komisí se nevztahuje na daňové řešení příjmů z pronájmu plavidel bez posádky, který proto představuje nikoli existující, ale novou podporu.
5.3.2.5 Ustanovení čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO - opatření 5
(145)
V porovnání s tím, co bylo schváleno v rámci oznámeného režimu zdanění podle tonáže, poskytuje ustanovení čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO další výhodu: díky stanovení výjimky z běžného uplatňování čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO některá námořní plavidla, která by běžně byla považována za opotřebená nebo použitá, jsou při převedení do systému zdanění podle tonáže považována za nová. V důsledku toho je vypořádání skrytých daňových povinností - v běžných případech odložených až do prodeje nebo demontáže daného majetku v souladu s čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO - definitivně zrušeno. Toto zrušení představuje hospodářskou výhodu.
(146)
Hospodářská výhoda, kterou poskytuje čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO, je selektivní, protože není dostupná pro všechna aktiva. Není dostupná dokonce ani pro všechna plavidla, na která se vztahuje režim zdanění podle tonáže a ustanovení čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO. Tato výhoda je ve skutečnosti dostupná pouze za podmínky, že plavidlo je nabyto na základě smlouvy o finančním leasingu, kterou dříve schválila daňová správa. Jak bylo již uvedeno, španělské orgány potvrdily, že daňová správa považuje tuto podmínku za skutečně splněnou pouze tehdy, jestliže byla smlouva o finančním leasingu schválena v souvislosti s uplatněním předčasného odpisování podle čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO. Ani Španělsko, ani žádná třetí strana neodkázaly na jiné okolnosti, které by umožnily, aby byla leasingová smlouva dříve schválena daňovou správou. Jak bylo uvedeno v oddíle 130) nahoře, byla tato schválení udělována daňovou správou za podstatného uplatnění volného uvážení a pouze pro nově zhotovená námořní plavidla.
(147)
V rozporu s tvrzením Španělska a některých třetích stran čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO neposkytuje pouze vyjasnění zvláštního postupu, který byl oznámen, nebo konceptu „opotřebeného plavidla“. Tím, že plavidlo, které je předmětem leasingu, je ke dni, kdy nájemce uplatnil opci, za předpokladu předchozího schválení leasingové smlouvy daňovou správou považováno za nové, odchyluje se od zvláštního postupu (88), který je zakotven v čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO. Toto selektivně zavádí další výhodu v tom, že zabrání zdanění následného kapitálového zisku.
(148)
Komise je toho názoru, že udělení této další selektivní výhody - ať s odkazem na obecný daňový systém, nebo dokonce s odkazem na běžné uplatňování alternativního systému zdanění podle tonáže a čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO schváleného Komisí - nemůže být ospravedlněno povahou a všeobecným režimem španělského daňového systému.
(149)
Komise ovšem schválila čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO jako zvláštní postup, o němž se přepokládalo, že zabrání zneužívání čl. 125 odst. 1, tj. tomu, aby hospodářské subjekty převáděly opotřebená a v nadměrné výši odepsaná plavidla do systému zdanění podle tonáže za jediným účelem - prodat je s podstatným kapitálovým ziskem, který by byl v rámci režimu zdanění podle tonáže osvobozen od daně. Komise v této souvislosti konstatuje, že operace v rámci španělského systému zdanění leasingu jsou charakteristické pro hospodářská zájmová sdružení, která pronajímají na základě leasingové smlouvy - a poté krátce vlastní - jediné plavidlo, jež sama neprovozují, a na velmi omezenou dobu - nezbytnou pro uplatnění opce z leasingové smlouvy a převod vlastnických práv k jejich jedinému plavidlu na rejdařskou společnost - přecházejí na režim zdanění podle tonáže. Tyto operace zjevně nejsou v souladu s cíli systému zdanění podle tonáže, které předpokládají pokyny pro námořní dopravu.
(150)
Vzhledem k tomu Komise nesouhlasí s tím, že je logické považovat plavidlo za „nové“ ke dni, kdy je na ně uplatněna opce, protože před nájemcem ho nikdo neužíval nebo protože uplatnění opce bylo sjednáno již při podpisu leasingové smlouvy.
(151)
Pokud jde o první část tohoto tvrzení, Komise konstatuje, že toto účelové pravidlo se týká také plavidel převáděných týmž hospodářským subjektem z běžného daňového systému do systému zdanění podle tonáže, tj. bez jakékoli změny vlastnických práv a aniž by je užívala jakákoli třetí strana.
(152)
Co se týče druhé části, skutečnost, že opce byla již sjednána, nemá nic společného s určením, zda je plavidlo nové. Komise neobdržela žádné vysvětlení ohledně toho, proč by takové plavidlo v den uplatnění opce mělo být považováno za nové - bez ohledu na to, kdo je vlastníkem. Neobdržela ani přesvědčivé vysvětlení k tomu, proč by tato hypotéza byla odůvodněná pouze tehdy, jestliže byla leasingová smlouva dříve schválena daňovou správou.
(153)
Komise v této souvislosti konstatuje, že pokud by čl. 50 odst. 3 pouze vyjasňoval, že plavidla, která jsou předmětem leasingu, jsou považována za nová ke dni podpisu leasingové smlouvy, aniž by bylo bráno v potaz datum uplatnění opce, nebyl by kapitálový zisk od daně osvobozen. V takovém případě by hospodářské zájmové sdružení mělo být považováno za vlastníka plavidla v době před jeho převedením do systému zdanění podle tonáže, plavidlo by při vstupu do systému zdanění podle tonáže bylo považováno za opotřebené nebo použité a použil by se čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO, což by vedlo k odloženému vypořádání skrytých daňových povinností nebo ke zdanění kapitálového zisku, až bude plavidlo prodáno nebo demontováno.
(154)
Komise je proto toho názoru, že čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO poskytuje selektivní výhodu podnikům, které nabývají plavidla prostřednictvím smluv o finančním leasingu dříve schválených daňovou správou, a zejména hospodářským zájmovým sdružením nebo jejich investorům zapojeným do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu.
5.3.2.6 Selektivní výhoda vyplývající ze španělského systému zdanění leasingu jako celku. Příjemci výhody
(155)
Výše hospodářské výhody vyplývající ze španělského systému zdanění leasingu jeho celku odpovídá výhodě, které by hospodářské zájmové sdružení ve stejné finanční operaci nedosáhlo pouhým uplatněním obecných opatření. V praxi tato výhoda odpovídá součtu výhod, které hospodářské zájmové sdružení získalo díky uplatňování výše uvedených selektivních opatření, a konkrétně:
-
uspořený úrok z výše plateb daní odložených v důsledku předčasného odpisování (čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článek 49 nařízení o DPPO),
-
částka nezaplacené daně nebo uspořeného úroku z daně odložené v důsledku uplatnění režimu zdanění podle tonáže (článek 128 zákona o DPPO) s ohledem na to, že hospodářská zájmová sdružení nejsou způsobilá pro použití režimu zdanění podle tonáže,
-
částka nezaplacené daně z kapitálového zisku nabytého prodejem plavidla v důsledku uplatnění čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO.
(156)
Z hlediska španělského systému zdanění leasingu jako celku je výhoda selektivní, protože závisela na volném uvážení daňové správy v důsledku povinného postupu dřívějšího schválení a nepřesného znění podmínek pro předčasné odpisování. Jelikož od uvedeného dřívějšího schválení se odvíjejí ostatní opatření, která jsou použitelná pouze na činnosti v námořní dopravě způsobilé podle pokynů pro námořní dopravu - zejména čl. 50 odst. 3 zákona o DPPO -, je celý španělský systém zdanění leasingu selektivní. V důsledku toho by daňová správa schválila pouze operace prováděné v rámci španělského systému zdanění leasingu za účelem financování námořních plavidel (odvětvová selektivnost). Jak potvrdily statistické údaje předložené Španělskem, všechny 273 operace zorganizované do června 2010 se týkají námořních plavidel.
(157)
V této souvislosti skutečnost, že přístup k finančním operacím v rámci španělského systému zdanění leasingu potenciálně mají všechny rejdařské společnosti, včetně společností se sídlem v jiných členských státech, nic nemění na závěru, že tento režim zvýhodňuje určité činnosti, a sice pořizování námořních plavidel prostřednictvím leasingových smluv, zejména s ohledem na jejich pronájem bez posádky a následný další prodej.
(158)
Evropské loděnice si vícekrát stěžovaly, že nemají přístup k financování ze strany španělských bank kvůli španělskému systému zdanění leasingu.
(159)
Ve svém rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení Komise poznamenala, že až na jedno byla všechna plavidla připuštěná do španělského systému zdanění leasingu zhotovena ve španělských loděnicích. Komise vyjádřila pochyby (89) nad tím, že by takový výsledek bylo možno věrohodně vysvětlit v kontextu operací vyplývajících pouze ze svobodné volby hospodářských subjektů na volném a konkurenčním trhu.
(160)
Avšak vzhledem k tomu, že neexistují žádné důkazy toho, že by žádosti týkající se pořízení jiných než španělských plavidel byly zamítnuty, nemůže Komise stanovit, že španělský systém zdanění leasingu se fakticky omezoval na pořizování španělských lodí. Komise kromě toho konstatuje, že v závazném sdělení ze dne 1. prosince 2008 vydaném v reakci na dotaz potenciálního investora španělská daňová správa výslovně potvrdila, že se španělský systém zdanění leasingu vztahuje na lodě zhotovené v jiných členských státech EU (90). Za těchto okolností Komise dochází k závěru, že španělský systém zdanění leasingu neobsahuje žádné další prvky selektivnosti, které by zvýhodňovaly španělské loděnice, ani žádnou diskriminaci založenou na hlavním místě podnikání loděnice.
(161)
Komise zastává názor, že výhoda připadá hospodářskému zájmovému sdružení a prostřednictvím statutu transparentního subjektu jeho investorům. Hospodářské zájmové sdružení je ovšem právnickou osobou, která uplatňuje všechna daňová opatření a případně žádá daňovou správu o schválení. Není například sporu o tom, že o použití předčasného odpisování nebo zdanění podle tonáže bylo žádáno jménem hospodářského zájmového sdružení. Z daňového hlediska je hospodářské zájmové sdružení daňově transparentním subjektem a jeho zdanitelné příjmy nebo odčitatelné náklady jsou automaticky přenášeny na jeho investory.
(162)
Z ekonomického hlediska je při operaci v rámci španělského systému zdanění leasingu podstatná část daňové výhody shromážděné hospodářským zájmovým sdružením přenesena na rejdařskou společnost prostřednictvím slevy z ceny. Přílohy připojené k určitým složkám, kdy hospodářská zájmová sdružení žádají o dřívější schválení předčasného odpisování (viz 167) dole), potvrzují, že hospodářské subjekty zapojené do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu jsou přesvědčeny, že daňové výhody pocházející z této operace se dělí mezi hospodářská zájmová sdružení nebo jejich investory a rejdařské společnosti. Otázka, zda lze tuto výhodu přisoudit státu, však bude posouzena v příštím oddíle.
(163)
Ostatní účastníci operací v rámci španělského systému zdanění leasingu, jako jsou loděnice, leasingové společnosti a další prostředníci, těží z nepřímého účinku této výhody, avšak Komise se domnívá, že výhoda původně shromážděná hospodářským zájmovým sdružením a jeho investory se na tyto ostatní účastníky nepřenáší.
5.3.3 Převod státních zdrojů a přičitatelnost státu
Státní zdroje
(164)
Selektivní výhody pro hospodářská zájmová sdružení a jejich členy zjištěné v opatřeních 2, 4 a 5 výše (viz oddíly 5.3.2.2, 5.3.2.4 a 5.3.2.5) vyplývají z uplatňování ustanovení daňových předpisů.
(165)
U každé z operací v rámci španělského systému zdanění leasingu má použití státních zdrojů za následek ušlý zisk kvůli odkladu daní vyplývajícího z předčasného odpisování aktiv, která tvoří předmět leasingu, ušlou daň v důsledku toto, že nejsou vypořádány skryté daňové povinnosti při přechodu hospodářského zájmového sdružení z běžného systému daně z příjmu právnických osob na režim zdanění podle tonáže, a ušlá daň v důsledku toho, že nedojde ke zdanění kapitálového zisku, když vlastnická práva k plavidlu jsou převáděna na rejdařskou společnost. Španělský systém zdanění leasingu jako celek zahrnuje definitivní ztrátu daňového příjmu ve výši rovnající se spotřebě státních zdrojů ve formě fiskálních výdajů a ušlým úrokům.
(166)
V souvislosti s operacemi v rámci španělského systému zdanění leasingu nejprve stát prostřednictvím financování selektivních výhod převádí své zdroje na hospodářské zájmové sdružení. Prostřednictvím daňové transparentnosti pak hospodářské zájmové sdružení převádí tyto státní zdroje na své investory.
Přičitatelnost
(167)
Předmětná opatření jsou odvozena z uplatňování španělského daňového práva a z daňových povolení udělených španělskou daňovou správou pro použití předčasného odpisování a režimu zdanění podle tonáže. Tato povolení byla udělena za účelem použití jednotlivých opatření, jako je předčasné odpisování (zrychlené odpisování) plavidla pronajímaného každým hospodářským zájmovým sdružením formou leasingu nebo přechodu hospodářského zájmového sdružení na zdanění podle tonáže. Na základě příkladů poskytnutých španělskými orgány byl navíc tento proces schvalování nepostradatelný pro to, aby tato finanční operace mohla proběhnout.
(168)
Podle stěžovatelů by daňová správa měla přezkoumat a zasáhnout do rozdělení zdanitelného přebytku mezi rejdařskou společnost na jedné straně a hospodářské zájmové sdružení a jeho investory na straně druhé. Na základě příkladů poskytnutých španělskými orgány se jeví, že žádosti o povolení předčasného odpisování podané u daňové správy ovšem zpravidla obsahují výpočet celkové daňové výhody vzešlé ze struktury španělského systému zdanění leasingu a jejího rozdělení mezi rejdařskou společnost a investory v hospodářském zájmovém sdružení, nebo v každém případě obsahují prvky potřebné pro provedení tohoto výpočtu.
(169)
Veškeré hospodářské důsledky udělení daňové výhody hospodářským zájmovým sdružením však vyplývají z kombinace právních operací mezi soukromými subjekty. Platná pravidla nestanoví hospodářským zájmovým sdružením povinnost přenášet část daňových výhod na rejdařské společnosti, a tím spíše na loděnice nebo na prostředníky. Je pravda, že daňová správa má velký prostor pro vlastní uvážení a v této souvislosti posuzuje hospodářský dopad celkové operace, avšak to nestačí pro určení, že jsou to španělské orgány, které rozhodují o přenosu části výhody na rejdařské společnosti nebo o objemu tohoto přenosu. Tato situace je odlišná od situace, která byla zkoumána v rozhodnutích o Air Caraïbes nebo o francouzském GIE fiscaux, kdy existovala právní povinnost investorů převádět nejméně 60 % nebo dvě třetiny výhody uživatelům a francouzské orgány ověřovaly, že každá operace tento požadavek splňuje.
(170)
Selektivní výhody tudíž byly udělovány ze státních zdrojů. Lze je jasně přičíst španělskému státu, neboť přinášejí prospěch hospodářským zájmovým sdružením a jejich investorům. Avšak jinak je tomu u výhod, jež mají rejdařské společnosti, a tím spíše u nepřímých výhod plynoucích loděnicím a prostředníkům.
5.3.4 Narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu
(171)
V konečném důsledku hrozí, že tato výhoda naruší hospodářskou soutěž a ovlivní obchod mezi členskými státy. Když podpora poskytnutá členským státem posiluje postavení určitého podniku vůči ostatním podnikům, které soutěží v obchodě uvnitř EU, je nutno mít za to, že tento obchod je dotyčnou podporou ovlivněn (91). Postačuje skutečnost, že příjemce podpory soutěží s ostatními podniky na trzích, které jsou otevřeny hospodářské soutěži (92) a obchodu mezi členskými státy.
(172)
V daném případě investoři, tj. členové hospodářských zájmových sdružení, jsou činní v různých odvětvích hospodářství, zejména v odvětvích otevřených obchodu uvnitř EU. Prostřednictvím operací, jež využívají španělského systému zdanění leasingu, jsou navíc přes hospodářská zájmová sdružení činní na trzích s pronájmy plavidel bez posádky a v oblasti nabývání a prodeje námořních plavidel, které jsou otevřeny obchodu uvnitř EU. Výhody plynoucí ze španělského systému zdanění leasingu posilují jejich postavení na jejich příslušných trzích, čímž narušují nebo hrozí narušit hospodářskou soutěž.
(173)
Hospodářská výhoda, kterou získávají hospodářská zájmová sdružení a jejich investoři mající prospěch z posuzovaných opatření, proto může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu.
5.4 EXISTUJÍCÍ NEBO PROTIPRÁVNÍ PODPORA
(174)
Ustanovení čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999 (93) vymezuje různé situace, kdy je podpora považována za existující podporu. Podle podání obdržených v daném případě by existující podporou byla i) podpora, která existovala před vstupem Smlouvy v platnost ve Španělsku nebo ii) podpora dříve schválená Komisí.
Zdanění podle tonáže představuje existující podporu, avšak její použití na příjmy získané z pronájmu plavidla bez posádky představuje novou podporu
(175)
Z opatření, u nichž bylo shledáno, že se jedná o státní podporu (94), má Komise za to, že pouze právní ustanovení systému zdanění podle tonáže (články 124 až 128 zákona o DPPO, opatření 4) představují režim existující státní podpory, jelikož byl schválen Komisí v roce 2002.
(176)
Komise však má za to, že hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci zdanění leasingu nesplňují všechny podmínky, aby byla způsobilá pro použití španělského zdanění podle tonáže.
(177)
Komise schválila španělské zdanění podle tonáže jako slučitelnou podporu na základě pokynů pro námořní dopravu, což se vztahuje pouze na podniky skutečně provádějící činnosti námořní dopravy (95) buď se svými, nebo s pronajatými plavidly. Výjimečně lze zdanění podle tonáže použít u činností, které pokyny považují za pomocné nebo obdobné námořní dopravě. Za určitých podmínek například lze poskytnout podporu pro činnosti řízení lodí, hloubení nebo vlečení (96). Naopak pouhé vlastnictví plavidla, jeho nabytí prostřednictvím finančního leasingu nebo pronájem třetím stranám bez převzetí plné zodpovědnosti za provoz plavidla nelze považovat za způsobilou činnost. Subjektem využívajícím zdanění podle tonáže by očividně měl být subjekt, který provádí způsobilou činnost v námořní dopravě se způsobilým plavidlem.
(178)
Je pravda, že Komise v rámci určitých oznámených režimů zdanění podle tonáže dříve výjimečně schválila i činnosti pronájmu plavidel bez posádky, avšak pouze s dočasnou platností a za zvláštních okolností souvisejících s přebytkem kapacity (97). Za uvedených podmínek hlavní činností dotyčných podniků zůstává námořní doprava a příjmy z činností pronájmu plavidel bez posádky lze považovat za pomocné ve vztahu k této hlavní činnosti. Tato tolerance je plně v souladu s cíli pokynů pro námořní dopravu: „udržovat a zdokonalovat námořní know-how a chránit a podporovat zaměstnanost evropských námořníků“ a „přispět ke sjednocení námořního bloku ustanoveného v členských státech a zároveň udržovat celkově konkurenceschopné loďstvo na světových trzích“ (98).
(179)
V souladu s pokyny pro námořní dopravu rozhodnutí Komise K(2002) 582 v konečném znění ze dne 27. února 2002 schvalující španělský systém zdanění podle tonáže výslovně uvádí, že ke zdanění podle tonáže jsou způsobilé pouze činnosti námořní dopravy (99). Oddíl 2.4 „Příjemci“ ovšem stanoví, že: „Příjemci podle režimu zdanění podle tonáže mohou být společnosti námořní dopravy registrované podle španělského práva, jejichž činnost zahrnuje provozování vlastních a pronajatých lodí“ a oddíl 2.5 „Způsobilé činnosti/lodi“ stanoví, že: „Režim zdanění podle tonáže se vztahuje pouze na příjem z námořních lodí provozovaných v námořní dopravě. Způsobilé činnosti mají zahrnovat pouze námořní dopravu“ (podtrženo námi).
(180)
Ze znění rozhodnutí Komise z roku 2002, které bylo přijato na základě pokynů pro námořní dopravu, vyplývá, že podniky určené jako vlastníci lodí podle španělského práva mohou využívat systému zdanění podle tonáže za předpokladu, že provádějí své způsobilé činnosti námořní dopravy - a v mezích těchto činností.
(181)
Komise je toho názoru, že činnost prováděná hospodářskými zájmovými sdruženími zapojenými do španělského systému zdanění leasingu nelze považovat za dopravní činnost. Když hospodářské zájmové sdružení přechází na systém zdanění podle tonáže, najímá si od leasingové společnosti jediné plavidlo a pronajímá ho třetí straně-vlastníkovi lodí na základě smlouvy o pronájmu lodi bez posádky. Jestliže tato třetí strana-vlastník lodi provozuje plavidlo za účelem poskytování služeb námořní dopravy, může být pro zdanění podle tonáže způsobilá. Hospodářská zájmová sdružení však pouze dávají plavidlo k dispozici třetí osobě-rejdařské společnosti, která ho provozuje. Hospodářské zájmové sdružení je proto prostředníkem, který poskytuje služby pronájmu nebo leasingu, nikoli dopravní služby.
(182)
Hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu zpravidla pronajímají jediné plavidlo, jež vlastní nebo mají pronajaté na leasing, a které proto představuje celé jejich loďstvo. Za takových okolností hospodářská zájmová sdružení nenesou žádné riziko nebo odpovědnost, pokud jde o technickou správu, správu posádky, a dokonce ani za obchodní správu plavidla. Je pouhým prostředníkem a příjmy z pronájmu lodi bez posádky nelze považovat za pomocné ve vztahu k činnosti námořní dopravy.
(183)
Hospodářská zájmová sdružení navíc zůstávají v systému zdanění podle tonáže krátkou dobu, tj. dva týdny, které jsou potřebné pro uplatnění opce z leasingové smlouvy a pro to, aby vlastník lodi uplatnil opci ze smlouvy o pronájmu. To, že v rámci systému je umožněn tento druh činností, zjevně nijak trvale nezvyšuje tonáž lodí, které plují pod vlajkami zemí EHP nebo jsou jimi kontrolovány. Ze stejných důvodů hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu zjevně nepřispívají k cíli „udržovat … námořní know-how a chránit … zaměstnanost evropských námořníků“ nebo „sjednocení námořního bloku“.
(184)
A konečně schválení, jež vyplývá z rozhodnutí z roku 2002, neznamená, že činnost podniků, jako jsou hospodářská zájmová sdružení zapojená v rámci španělského systému zdanění leasingu lze považovat za činnost námořní dopravy.
(185)
Komise proto zastává názor, že zahrnutí podniků, jako jsou hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu (100), do režimu zdanění podle tonáže vede k poskytnutí nové podpory, ať již prostřednictvím výpočtu zdanitelného příjmu jako funkce provozované tonáže, nebo umožněním odkladu vypořádání skrytých daňových povinností, dokud není plavidlo prodáno nebo demontováno, v souladu s čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO.
Ostatní opatření představují novou podporu
(186)
Předčasné odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu (čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článek 49 nařízení o DPPO, opatření 2) není existující podporou, protože bylo zavedeno v roce 2002, tj. po přistoupení Španělska k EU v roce 1986 a nikdy nebylo oznámeno Komisi, ani je Komise neschválila. Účinek tohoto opatření lze kromě toho jasně oddělit od účinku zrychleného odpisování. Toto opatření představuje protiprávní podporu.
(187)
Podobně i čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO, který povolil daňové osvobození kapitálových zisků z plavidel nabytých v souvislosti s dříve schválenými leasingovými smlouvami (opatření 5), vstoupil v platnost v roce 2002 bez předchozího oznámení nebo schválení Komisí.
(188)
Komise má za to, že schválení udělené v roce 2002 se nevztahuje na prováděcí opatření, a zejména na čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO, jelikož zavádí výjimku z účelových pravidel použitelných na opotřebená plavidla podle čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO, což znamená dodatečnou výhodu. Tato výjimka měla být oznámena spolu s právními ustanoveními schválenými Komisí, ale oznámena nebyla.
(189)
Pro uplatňování čl. 125 odst. 2 zákona o DPPO podle všeho není zapotřebí žádné další vymezení nebo vyjasnění. Běžně by vedlo ke zdanění kapitálového zisku dosaženého pronajímatelem z převodu plavidla na nájemce (rejdařskou společnost). Jestliže Španělsko mělo za to, že je zapotřebí určité vyjasnění, mělo to být učiněno po předchozím oznámení.
(190)
Tato prováděcí opatření, a zejména čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO, proto rovněž představují protiprávní podporu.
5.5 SLUČITELNOST S VNITŘNÍM TRHEM
(191)
Komise dochází k závěru, že následující opatření představují státní podporu, jednotlivě a v kontextu španělského systému zdanění leasingu:
-
předčasné odpisování u aktiv nabytých prostřednictvím smlouvy o finančním leasingu (čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článek 49 nařízení o DPPO,
-
režim zdanění podle tonáže, pokud jde o způsobilost činností pronájmu plavidel bez posádky,
-
čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO.
(192)
Státní podpora vymezená v čl. 107 odst. 1 SFEU je v zásadě zakázána. Čl. 107 odst. 2 však stanoví, že určité druhy podpory jsou slučitelné, a čl. 107 odst. 3 stanoví, že určité druhy podpory nebo podporu poskytnutou určitým příjemcům může Komise prohlásit za slučitelnou. V závislosti na kategorii příjemců bylo možno použít zvláštní pravidla, jako jsou pokyny pro námořní dopravu (101) nebo rámec pro loďařský průmysl (102).
(193)
Ani španělské orgány, ani třetí strany označené v tomto rozhodnutí jako příjemci se nedomáhaly použití jakéhokoli jiného ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU nebo použití jakéhokoli jiného rámce pro státní pomoc přijatého na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
5.5.1 Uplatnění pokynů pro námořní dopravu
Způsobilost výnosů z pronájmu plavidel bez posádky ke zdanění podle tonáže
(194)
Jak bylo uvedeno v 4.3.4 nahoře, španělské orgány a některé třetí strany jsou toho názoru, že rozhodnutí z roku 2002 schvalující španělský režim zdanění podle tonáže se vztahuje i na pronájem, jelikož odkazuje na provozování vlastních a pronajatých lodí.
(195)
S tímto výkladem rozhodnutí z roku 2002 Komise nesouhlasí. Pokyny pro námořní dopravu i rozhodnutí z roku 2002 jasně stanoví, že zdanění podle tonáže se má použít pouze na činnosti námořní dopravy (103). Příjmy z ostatních činností kromě dopravy - i když jsou prováděny námořním dopravcem - nelze zdaňovat podle systému zdanění podle tonáže (104), vyjma na základě výslovné výjimky a za určitých podmínek (pomocné činnosti, hloubení, vlečení).
(196)
V této souvislosti „provozování vlastních a pronajatých lodí“ uvedené v rozhodnutí z roku 2002 jako způsobilá činnost zahrnuje pouze „provozování“ plavidel, která jsou buď vlastněna, nebo pronajata na základě smlouvy o pronájmu bez posádky a provozována - v případě vlastních a pronajatých lodí - společností činnou v námořní dopravě.
(197)
Jak bylo již uvedeno v oddíle 5.3.2.3, hospodářská zájmová sdružení zapojená do finančních operací v rámci španělského systému zdanění leasingu sama plavidla neprovozují a neposkytují žádnou službu námořní dopravy. Jsou to finanční prostředníci zapojení do kolektivního financování určitého aktiva. Nezasahují do strategické a technické správy, správy posádky a ani do obchodní správy plavidla, jež pronajímají, a nenesou žádné riziko nebo odpovědnost spojené s poskytováním služeb námořní dopravy.
(198)
Komise dále konstatuje, že hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu pronajímají své jediné plavidlo jednak s poskytnutím opce na koupi, kterou se rejdařská společnost od počátku zavazuje uplatnit, a jednak s poskytnutím opce na prodej, kterou může uplatnit hospodářské zájmové sdružení. To se rovná odloženému - avšak definitivnímu - převodu vlastnických práv k celému loďstvu hospodářského zájmového sdružení. Hospodářské zájmové sdružení proto není ve stejné situaci jako vlastníci lodí, kteří trpí dočasným přebytkem kapacity a ve snaze o určitou flexibilitu pronajímají část svého loďstva na omezenou dobu třetím stranám-provozovatelům (viz 176) nahoře).
(199)
Ze všech těchto důvodů má Komise za to, že hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu nejsou způsobilá pro použití španělského systému zdanění podle tonáže schváleného Komisí a nevztahují se na ně ani ustanovení pokynů pro námořní dopravu.
(200)
Komise je však toho názoru, že s ohledem na obecnou povahu leasingových operací hospodářská zájmová sdružení zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu a jejich investoři působí jako prostředníci, kteří přenášejí na jiné příjemce (rejdařské společnosti) výhodu, jež sleduje cíl obecného zájmu.
Způsobilost hospodářských zájmových sdružení a/nebo jejich investorů jako prostředníků
(201)
V souladu s přístupem přijatým v rozhodnutí ze dne 20. prosince 2006 ohledně francouzského GIE fiscaux (105) se Komise domnívá, že jelikož podpora, kterou si ponechává hospodářské zájmové sdružení nebo jeho investoři, představuje spravedlivou odměnu za jejich zprostředkování při přenosu výhody, která sleduje cíl obecného zájmu, byla by shledána slučitelnou ve stejném poměru. Je pravda, že v tomto případě nemají hospodářská zájmová sdružení právní povinnost přenést část obdržené podpory na rejdařskou společnost. Komise však při posuzování slučitelnosti opatření na základě volného uvážení podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU považuje za vhodné zohlednit příznivé účinky tohoto opatření pro odvětví námořní dopravy a přiměřeně uplatnit ustanovení pokynů pro námořní dopravu běžně použitelná na opatření podpory na výhodu přenesenou na rejdařskou společnost. Jestliže tedy uplatnění pokynů pro námořní dopravu vůči rejdařské společnosti zapojené do konkrétní operace v rámci španělského systému zdanění leasingu vede k poměru slučitelné výhody na celkové výhodě ve výši x %, ve stejném procentním poměru je slučitelná i podpora, kterou si ponechalo hospodářské zájmové sdružení nebo jeho investoři.
Výhoda pro konečného uživatele-rejdařské společnosti
(202)
Jelikož výhoda přináší prospěch rejdařským společnostem, je příslušným rámcem pro posouzení její slučitelnosti jedině čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU spolu s pokyny pro námořní dopravu (106).
(203)
Komise je toho názoru, že rejdařské společnosti nemají prospěch ze státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Nicméně aby bylo možno zjistit výši slučitelné podpory na úrovni hospodářských zájmových sdružení - jako prostředníků přenášejících výhodu, jež sleduje cíl společného zájmu, na rejdařské společnosti -, je Komise toho názoru, že na výhodu přenesenou hospodářským zájmovým sdružením na rejdařskou společnost by měly být přiměřeně uplatněny pokyny pro námořní dopravu, což umožní stanovit: 1) výši podpory, kterou původně obdrželo hospodářské zájmové sdružení a přeneslo ji na rejdařskou společnost, která by byla slučitelná, kdyby přenesená výše představovala státní podporu rejdařské společnosti; 2) podíl uvedené slučitelné výhody na celkové výhodě přenesené na rejdařskou společnost; a 3) výši podpory, jež by měla být považována za slučitelnou jako odměna pro hospodářská zájmová sdružení za jejich zprostředkování.
(204)
Pokyny pro námořní dopravu popisují různé kategorie státní podpory a podmínky, za kterých smí Komise podporu schválit. Pokyny zejména jasně stanoví, že se vztahují pouze na činnosti námořní dopravy a na omezený počet pomocných činností nebo činností obdobných námořní dopravě.
(205)
Jestliže konečný uživatel-rejdařská společnost poskytuje služby námořní dopravy (nebo obdobné činnosti) a splňuje všechny podmínky stanovené v pokynech, výhoda, již tato společnost získala a která představuje podporu, by byla slučitelná s vnitřním trhem.
(206)
V souladu s pokyny pro námořní dopravu může být podpora poskytnuta prostřednictvím různých kategorií opatření. Jednou z hlavních podmínek, jež stanoví článek 10 pokynů z roku 1997 a článek 11 pokynů pro námořní dopravu z roku 2004 je celkový strop podpory, tj. maximální částka státní podpory, jež může být podniku poskytnuta a kterou lze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem (107).
(207)
Podle pokynů z roku 1997 tento strop podpory odpovídá „snížení daňových a sociálních poplatků pro námořníky na nulu a snížení daně pro právnické osoby v oblasti námořní dopravy“. Podle pokynů z roku 2004 tento strop odpovídá snížení daňových a sociálních poplatků pro námořníky na nulu a snížení daně prostřednictvím uplatnění režimu zdanění podle tonáže. Pokyny z roku 2004 rovněž stanoví, že „by celková částka podpory poskytnuté … neměla přesáhnout celkovou částku daní a sociálních příspěvků shromážděných z činností námořní dopravy a od námořníků“.
(208)
Pokud jde o uplatnění stropu podpory na konkrétní přijímající vlastníky lodí, je Komise toho názoru, že by měla být řešena na úrovni EHP. To znamená, že by tento strop měl náležitě zohlednit daň z příjmu právnických osob a sociální příspěvky placené příjemci v jiných členských státech EHP. Tento přístup je v souladu s judikaturou ve věci FagorBrandt (108), který potvrdil, že posuzování opatření státní podpory by mělo náležitě zohlednit kumulativní účinek možné podpory poskytované v různých členských státech.
(209)
Jelikož se daný případ týká podpory poskytnuté hospodářským zájmovým sdružením v souvislosti s nabytím - vlastníkem lodi - dlouhodobých aktiv, Komise souhlasí se španělskými orgány v tom, že výhoda získaná rejdařskou společností by měla být rozložena do běžné doby amortizace těchto aktiv (deset let z hlediska daní) a porovnána s celkovou částkou daní a sociálních poplatků zaplacenou za stejné období.
(210)
V souladu se stropem musí být všechny výhody poskytnuté nad rámec celkové částky daně z příjmu a sociálních poplatků pro námořníky a daně pro právnické osoby v oblasti námořní dopravy považovány za neslučitelné se Smlouvou.
5.6 NAVRÁCENÍ VYPLACENÝCH ČÁSTEK
(211)
Článek 14 nařízení (ES) č. 659/1999 stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu vrátil. Prostřednictvím navrácení podpory se pokud možno obnoví konkurenční postavení, jaké existovalo předtím, než byla podpora poskytnuta.
(212)
Článek 14 uvedeného nařízení však také stanoví, že Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství. Tento oddíl zkoumá, zda obecné zásady rovného zacházení, ochrany oprávněných očekávání nebo právní jistoty brání Komisi v tom, aby nařídila navrácení veškeré podpory nebo její části, jež byla v minulosti poskytnuta.
5.6.1 Rovné zacházení
(213)
Zásady rovného zacházení a nediskriminace vyžadují, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi nebylo zacházeno stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno (109).
(214)
Francouzský režim GIE fiscaux je ovšem v řadě ohledů srovnatelný se španělským systémem zdanění leasingu. Vyžaduje prostřednictví daňově transparentního hospodářského zájmového sdružení nebo investorů mezi zhotovitelem dlouhodobého majetku a kupujícím, kterému hospodářské zájmové sdružení tato aktiva pronajme. Hospodářské zájmové sdružení použije zrychlené nebo předčasné odpisování aktiv a zisk vyplývající z prodeje majetku je osvobozen od daně z příjmu právnických osob. Hospodářské zájmové sdružení nebo jeho členové navracejí podstatnou část výhod vyplývajících z daňových opatření osobě, která aktiva kupuje (například rejdařské společnosti) prostřednictvím snížení nájemného nebo snížení ceny kupní opce. Pro francouzský režim je však charakteristické výslovné osvobození kapitálových zisků od daně, kdežto ve španělském systému zdanění leasingu je toto osvobození důsledkem společného uplatnění systému zdanění podle tonáže a čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO na hospodářské zájmové sdružení.
(215)
Komise rovněž konstatuje, že normativní rámec a procesní historie francouzského a španělského případu jsou odlišné a že Komise ve svém konečném rozhodnutí z roku 2009 o GIE fiscaux upustila od toho, aby nařídila navrácení za část posuzovaného období, z důvodů souvisejících s konkrétní procesní historií uvedeného případu. Francie zejména formálně neoznámila tento režim Komisi, ale informovala ji před prováděním tohoto režimu. Komise také poznamenává, že když zahájila formální vyšetřování v souvislosti s GIE fiscaux, nikdy předtím nerozhodovala v podobném případu. Naopak, když zahájila formální vyšetřování v souvislosti se španělským systémem zdanění leasingu, již dříve rozhodla o tom, že obdobný režim - a sice francouzský GIE fiscaux - byl režimem státní podpory. Jelikož normativní a faktický rámec GIE fiscaux je odlišný od normativního a faktického rámce španělského systému zdanění leasingu, má Komise za to, že by mohlo být odůvodněné odlišné zacházení. Jak však Komise vysvětlí v oddíle 245) dole, důvody související se zásadou právní jistoty vedly Komisi k tomu, aby v tomto případě upustila od nařízení navrácení za dobu předcházející datu uveřejnění rozhodnutí o francouzském GIE Fiscaux.
(216)
Komise má dále za to, že v případech uvedených v 92. bodě odůvodnění bylo uplatnění zásady oprávněného očekávání na podobná opatření odůvodněné s ohledem na specifické okolnosti každého případu. V případu španělského goodwillu odpověď na otázku jednoho poslance parlamentu jasně označila tento režim za obecné opatření. V případu koordinačních středisek a činností v rámci skupin nadnárodních společností (110), Komise shledala, že existovala oprávněná očekávání nejen na základě předchozího schválení belgických koordinačních center jako obecného opatření v letech 1984 a 1987, ale také na základě odpovědi Komise na parlamentní otázku (111). V ní se uvádělo, že celá řada daňových opatření - „daňové právní úpravy o zdanění řídicích částí nadnárodních společností usazených v Evropě za účelem vyloučení jejich dvojího zdanění“ - „nespadají do působnosti pravidel o státních podporách“. Všechny uvedené režimy navíc byly prováděny poté, co byla dána tato odpověď na parlamentní otázku. V případu společností oprávněných ke zvláštnímu zdanění v Gibraltaru byla existence oprávněného očekávání založena na skutečnosti, že toto opatření bylo vytvořeno podle jiného opatření ve stejném členském státě - režimu společností osvobozených od daně -, jež představovalo existující podporu. Podobně i opatření na Orknejích a Shetlandách byla vytvořena jedno podle druhého.
(217)
Pokud jde o španělský systém zdanění leasingu, Komise je proto toho názoru, že obecná zásada rovného zacházení je splněna, jestliže s ohledem na konkrétní okolnosti tohoto režimu budou dodrženy zásady ochrany oprávněných očekávání a právní jistoty (viz oddíly 216) a 245) dole).
5.6.2 Oprávněná očekávání
(218)
Oprávněná očekávání vyplynula z kroků Komise, jež poskytly natolik konkrétní, nepodmíněná a souladná ujištění (112), aby vyvolaly naděje - které jsou odůvodněné (113) - u orgánů nebo příjemců podle režimu, který byl zákonný (114). Podle judikatury nemůže být v zásadě uznáno žádné oprávněné očekávání, aniž došlo k řádnému oznámení (115) (116), nejsou-li zjištěny mimořádné okolnosti (117).
5.6.2.1 Rozhodnutí Komise z roku 2001 v případu Brittany Ferries (BAI)
(219)
Komise poznamenává, že Španělsko neoznámilo Komisi španělský systém zdanění leasingu a že prohlášení učiněné v jejím rozhodnutí z roku 2001 se týkalo odlišného režimu - předcházejícího režimu, který byl posuzován v rozhodnutí o GIE fiscaux - a výslovně odkazovalo na právní systém jiného členského státu. V důsledku toho má Komise za to, že toto prohlášení nepředstavuje mimořádné okolnosti a nepostačuje pro odůvodnění uznání oprávněného očekávání ve prospěch Španělska a třetích stran-hospodářských subjektů zapojených do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu. Tento závěr je v souladu s přístupem, který Komise zaujala ve svém rozhodnutí týkajícím se GIE fiscaux, kdy nezjistila žádný prvek, který by prokazoval existenci oprávněného očekávání (118).
5.6.2.2 Uveřejnění návrhu opatření v úředním věstníku španělského parlamentu
(220)
Uveřejnění návrhů opatření v úředním věstníku parlamentu členského státu nesplňuje požadavek formálního oznámení a vyčkávání do rozhodnutí, který stanoví ustanovení Smlouvy. Komise poznamenává, že opatření předčasného odpisování bylo prováděno po dobu 21 měsíců od uveřejnění nařízení (ES) č. 659/1999 bez předchozího oznámení a současně s režimem zdanění podle tonáže, který byl řádně oznámen Komisi - a Komisí schválen - v souladu s ustanoveními Smlouvy a výše uvedeného nařízení.
5.6.2.3 Vyžádání informací o systému zdanění leasingu z roku 2001
(221)
Komise má za to, že tento dopis není způsobilý, aby vytvořil oprávněné naděje týkající se španělského systému zdanění leasingu nebo jednotlivých opatření zapojených do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu.
(222)
V souladu s čl. 10 odst. 1 a 2 nařízení (ES) č. 659/1999 Komise analyzovala informace o údajné protiprávní pomoci, jimiž disponovala, a dne 21. prosince 2001 si vyžádala informace od členského státu. Komise především konstatuje, že žádost o informace není veřejným dokumentem. Zadruhé, v rozporu s tím, co tvrdí asociace PYMAR, tato žádost ukazuje, že Komise neměla informace nezbytné pro zjištění a posouzení údajné protiprávní podpory. A tedy, i kdyby to bývala zveřejnila, nemohla vyvolat žádné oprávněné očekávání, že tento režim nepředstavuje podporu. Zatřetí, a to je nejdůležitější, španělské orgány svými dopisy ze dne 28. ledna 2002 a ze dne 28. května 2002 kategoricky popřely možnost existence jakéhokoli daňového opatření, které by podporovalo nabývání plavidel u smluv uzavřených po 31. prosinci 2000.
5.6.2.4 Rozhodnutí z roku 2004 týkající se nizozemského oznámení (119)
(223)
Komise je toho názoru, že rozhodnutí z roku 2004 nemohlo vytvořit oprávněné naděje, pokud jde o španělský systém zdanění leasingu nebo jednotlivá opatření zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu, a to z těchto důvodů:
(224)
Zaprvé, předmětem vyšetřování prováděného Komisí v tomto případě nebylo španělské opatření, ale režim oznámený nizozemskou vládou, jehož záměrem bylo nahradit ztráty nizozemským loděnicím nebo umožnit jim soutěžit s nabídkami, které v roce 2000 (120) učinily španělské loděnice, které údajně těžily ze státní podpory poskytnuté Španělskem v souvislosti se šesti konkrétními smlouvami o zhotovení lodi. Účelem rozhodnutí Komise z roku 2004 tedy bylo poskytnout posouzení podpory oznámené Nizozemskem, a nikoli jakékoli podpory údajně poskytnuté Španělskem.
(225)
Zadruhé, španělské opatření, jemuž Nizozemsko hodlalo čelit, nebyl ani španělský systém zdanění leasingu, ani žádná z jeho složek. Jak bylo uvedeno v rozhodnutí z roku 2003 o zahájení formálního řízení k tomuto případu, nizozemské orgány se jasně odvolávaly na podporu ve formě subvencí na úroky z úvěrů, jež byly údajně poskytnuty vlastníkům lodí podle španělského královského nařízení č. 442/94 (121). Komise dále konstatuje, že předčasné odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu a španělský režim zdanění podle tonáže vstoupily v platnost až dne 1. ledna 2002. Návrh těchto opatření byl uveřejněn v úředním věstníku španělského parlamentu dne 10. října 2001. Nemohla být proto použita na financování smluv o stavbě lodí v roce 2001.
(226)
Zatřetí, i kdyby si hospodářské subjekty představovaly, že španělské opatření, s nímž mají být v souladu, je španělský systém zdanění leasingu - což není pravda -, prohlášení učiněná v rozhodnutí z roku 2004 nemohla vyvolat oprávněná očekávání. Komise totiž uvedla, že nemá „dostatečné důkazy, že by Španělsko poskytovalo údajnou podporu“, protože Španělsko sdělilo, že podpora poskytovaná podle královského nařízení č. 442/94 nebude po 31. prosinci 2000 již dostupná. Po uvedeném datu podpora již nebude podle nařízení o stavbě lodí povolována (122). Předmětem vyšetřování Komise však byla nizozemská vyrovnávací podpora, a nikoli údajná španělská podpora, a hlavní pochybnosti, které Komise v rozhodnutí o zahájení příslušného řízení vznesla, se týkaly toho, zda je podle rámce pro státní podporu pro stavbu lodí (123) možné, aby vyrovnávací podporu - když už byla prokázána - poskytoval jiný členský stát, a nikoli stát nacházející se mimo EU.
(227)
To, že neexistují důkazy o údajné podpoře, bylo v pochybnostech vyjádřených Komisí až druhořadým argumentem. Poté, co Komise na základě informací poskytnutých Nizozemskem požádala Španělsko o vysvětlení, obdržela od Španělska popření, že by podpora byla poskytnuta (124) (podle španělského královského nařízení č. 442/94) a dospěla k závěru, že Nizozemsko nepředložilo dostatečné důkazy o španělské podpoře, která má být vyrovnána. Nedostatek důkazů o státní podpoře není totéž jako důkaz o neexistenci státní podpory v (kterémkoli) španělském opatření. Naopak, v rozhodnutí o zahájení řízení Komise již vysvětlila, že „nebyla schopna zjistit, že by Španělsko protizákonně poskytovalo údajnou podporu, avšak Komise bude trh stavby lodí v EU a možná porušení ustanovení o státní podpoře i nadále sledovat (125)“. I kdyby skuteční nebo potenciální příjemci měli v dobré víře za to, že španělskou podporou, kterou hodlá Nizozemsko vyrovnat, je španělský systém zdanění leasingu, měla by skutečnost, že Španělsko jeho existenci popřelo, být pro ně spíše varováním nežli ujištěním o jeho slučitelnosti.
5.6.2.5 Rozhodnutí z roku 2006 ve věci francouzského GIE Fiscaux
(228)
Komise je toho názoru, že ani její rozhodnutí zahájit formální řízení v případě francouzského GIE fiscaux přijaté v roce 2004, ani konečné rozhodnutí z roku 2006, jež dospělo k závěru, že tento režim je zčásti neslučitelnou podporou, nemohly vyvolat žádné oprávněné očekávání, jak tvrdí asociace PYMAR.
(229)
Opatření podpory ovšem musí být oznámena Komisi. Jestliže oznámena nebyla, pouze mimořádné okolnosti mohou vést k tomu, že členský stát a hospodářské subjekty mohly oprávněně očekávat, že určité opatření nepředstavuje podporu. Jestliže však postup oznámení a schválení nebyl dodržen, nelze oprávněně očekávat, že opatření, které se rovná státní podpoře, je slučitelné s vnitřním trhem.
(230)
Naproti tomu v rozhodnutí ze dne 20. prosince 2006 o francouzském GIE fiscaux Komise jasně vyjádřila svůj postoj, že francouzský režim zdanění leasingu poskytuje státní podporu. Skutečnost, že španělský systém zdanění leasingu je podobný francouzskému, by měla Španělsko a příjemce upozornit na pravděpodobnost, že španělský systém zdanění leasingu může představovat státní podporu. Jakékoli oprávněné očekávání, jež existovalo předtím, než bylo v Úředním věstníku Evropské unie dne 30. dubna 2007 vyhlášeno rozhodnutí týkající se francouzského režimu, by od uvedeného data přestalo být oprávněným.
(231)
Podobně i pouhá skutečnost, že neslučitelná podpora nebyla ve francouzském případu navrácena, nepostačuje k vyvolání oprávněného očekávání, že neslučitelná podpora, která možná bude shledána ve španělském případu, nebude navrácena. A vskutku, kdyby existovaly důvody, které by bránily Komisi ve vznesení požadavku, aby členský stát podporu vrátil, musely by tyto důvody být shledány ve specifických okolnostech daného případu.
5.6.2.6 Dopis komisařky Kroesové z roku 2009
(232)
Komise je toho názoru, že dopis komisařky Kroesové nemohl vytvořit oprávněné naděje, pokud jde o španělský systém zdanění leasingu nebo jednotlivá opatření zapojená do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu, a to z těchto důvodů:
(233)
Tento dopis především není formálním aktem představujícím postoj Komise - tj. kolegia komisařů -, jako by tomu bylo v případě formálního rozhodnutí Komise nebo odpovědi na parlamentní otázku. Ve svém jednostránkovém dopise komisařka Kroesová v rámci dvoustranné výměny odpověděla na jednostránkový dopis paní Brustadové, norské ministryně obchodu a průmyslu. Obsah tohoto dopisu Komise nezveřejnila.
(234)
Komise konstatuje, že dopis norského vlastníka lodí - uvedený v 105. bodu odůvodnění - je adresován jediné španělské loděnici, s níž je tento vlastník lodí v obchodním vztahu, a že svědectví z roku 2012 pochází od státního úřadu Gerencia del Sector Naval. Komise též konstatuje, že ani španělské orgány - které věděly, že probíhá vyšetřování -, ani hospodářské subjekty zvažující účast v operacích španělského systému zdanění leasingu nepožádaly Komisi o vysvětlení postoje vyjádřeného v dopise komisařky Kroesové.
(235)
Za druhé, což je důležitější, i kdyby byl tento dopis v roce 2009 zveřejněn, neposkytoval konkrétní, nepodmíněná a souladná ujištění o tom, že španělský systém zdanění leasingu je zákonný. Odpověď komisařky Kroesové se totiž zaměřuje na údajné diskriminace mezi loděnicemi usazenými v jednotlivých evropských zemích. Závěr dopisu, že se „v této fázi“ nepředpokládají žádné další kroky, jasně souvisel čerstvě zveřejněným prohlášením, které vysvětlovalo, že španělský systém zdanění leasingu by mohl být použit pro nabytí lodí vyrobených v jiných evropských zemích, což se přímo týkalo obav, jež vyjádřila paní Brustadová. V každém případě dopis neobsahoval ani zmínku o přítomnosti státní podpory na úrovni zahraničních zájmových sdružení nebo jejich investorů, natož aby k ní zaujímal jakýkoli postoj. Pokud jde o rejdařské společnosti, loděnice a prostředníky, Komise je toho názoru, že nejsou příjemci podpory, takže otázka oprávněného očekávání nevzniká.
(236)
Komise proto zastává názor, že dopis v žádném případě neposkytl konkrétní, nepodmíněná a souladná ujištění, jež by mohla vyvolat oprávněná očekávání, že tento režim neobsahuje státní podporu ve prospěch hospodářských zájmových sdružení nebo jejich investorů.
(237)
Jelikož Komise nezjistila existenci oprávněného očekávání vzniklého na základě tohoto dopisu, otázka, zda by takové oprávněné očekávání zahrnovalo období před dopisem, není podstatná.
5.6.2.7 Obezřetný hospodářský subjekt nemohl předpokládat možnost existence státní podpory ve společném použití několika opatření
(238)
Jelikož jednotlivá opatření (s výjimkou zrychleného odpisování aktiv, která jsou předmětem leasingu) představují státní podporu, to, že hospodářské subjekty nemohly předpokládat, že jejich kombinace by rovněž mohla být považována za státní podporu, není podstatné a nezakládá důvod k existenci oprávněného očekávání nebo porušení některé jiné základní zásady právních předpisů EU.
(239)
Na druhé straně některé třetí strany z řad hospodářských subjektů zapojených do operací v rámci španělského systému zdanění leasingu tvrdily, že oprávněné očekávání u nich vyvolalo rozhodnutí v případu francouzského GIE Fiscaux z roku 2006, protože toto opatření je velmi podobné španělskému systému zdanění leasingu. Skutečnost, že všechny prvky francouzského opatření byly obsaženy v jednom právním ustanovení, nutně znamená, že je zapotřebí globální posouzení. V této souvislosti to, že jednotlivé prvky španělského systému zdanění leasingu byly obsaženy v různých opatřeních - fakticky provázaných a používaných společně - tak, aby vyvolaly podobné účinky, by nemělo zaručovat odlišný přístup a nevylučuje globální posouzení.
(240)
Komise je každopádně toho názoru, že předčasné odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu, a osvobození kapitálových zisků - realizovaných v rámci zdanění podle tonáže - od daně představuje v obou těchto případech státní podporu. Za situace, kdy žádné z těchto ustanovení nebylo oznámeno, mohly hospodářské subjekty chovat pouze oprávněné očekávání, že byla zákonná za mimořádných okolností, které nebyly prokázány.
5.6.2.8 Výroky o metodách odpisování obsažené ve sdělení Komise o přímém zdanění podnikatelské činnosti (126)
(241)
Komise konstatuje, že znění tohoto sdělení neposkytlo žádné důvody pro to, aby hospodářské subjekty chovaly oprávněné očekávání, že španělský systém zdanění leasingu je zákonný. Zaprvé ustanovení, na něž se odvolávají, odkazují pouze na metody odpisování, takže oprávněné očekávání, existovalo-li, se mohlo týkat pouze předčasné odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu.
(242)
Zadruhé toto sdělení nelze vykládat tak, že jakákoli opatření související s odpisováním nespadají do působnosti pravidel o státních podporách. 16. bod odůvodnění totiž stanoví, že pravidla o odpisování a pravidla o uplatnění ztráty jako odčitatelné položky nepředstavují podporu za předpokladu, že se vztahují na všechny podniky a veškerou výrobu. Španělský systém zdanění leasingu není použitelný na všechny podniky a veškerou výrobu.
(243)
22. bod odůvodnění v tomtéž sdělení kromě toho objasňuje, že míra diskrece uplatňovaná daňovou správou a volný prostor, který má, podporují domněnku, že se jedná o státní podporu. Jak bylo vysvětleno v oddíle 24) nahoře, je použití předčasného odpisování vázáno na podmínky - jejichž znění vyžaduje výklad - a na předchozí schválení daňovou správou. Před udělením schválení může správa vyžadovat další dokumenty od žadatele nebo informace od jiných správ. Skutečnost, že tyto další dokumenty se vyskytovaly ve všech složkách žadatelů dostupných Komisi, nasvědčuje tomu, že byly - výslovně nebo implicitně - správou požadovány nebo že žadatelé věděli, že jsou nezbytné pro získání schválení. V důsledku toho měla správa rozsáhlé možnosti volného uvážení při uplatňování tohoto opatření.
(244)
S ohledem na charakteristické prvky tohoto režimu znění sdělení proto nemohlo vyvolat nejistotu, a tím spíše oprávněné očekávání, pokud jde o povahu předčasného odpisování jakožto podpory.
5.6.2.9 Způsobilost výnosů z pronájmu plavidel bez posádky pro použití režimu zdanění podle tonáže
(245)
Schválení udělené rozhodnutím Komise K(2002) 582 v konečném znění ze dne 27. února 2002 odkazuje na „společnosti zaregistrované podle španělského práva, jejichž činnost zahrnuje provozování vlastních a najatých lodí“. Komise však má za to, že tato věta nemůže vyvolat oprávněné očekávání, že by subjekty, jejichž činnost spočívá výlučně v pronájmu jednoho plavidla na základě smlouvy o pronájmu lodi bez posádky, byly způsobilé pro použití režim zdanění podle tonáže. Jak bylo vysvětleno v 176). a 176) nahoře, rozhodnutí z roku 2002 jasně stanoví, že režim zdanění podle tonáže by se měl používat výlučně pro způsobilá plavidla a způsobilé aktivity mořské dopravy.
5.6.3 Právní jistota
(246)
Právní jistota je základní požadavek evropského práva, který má zajistit předvídatelnost právních situací a souvislostí, jež upravuje. Podle judikatury požadavek právní jistoty brání Komisi, aby na neurčito odložila výkon své pravomoci, a nevede k činnosti příslušného orgánu (127). Pro porušení této zásady však byly až dosud nezbytné dvě kumulativní podmínky:
-
existence souboru prvků, které vytvářejí stav nejistoty o správnosti opatření,
-
dlouhotrvající nečinnost Komise, ačkoli věděla o podpoře.
(247)
Rozhodnutí o francouzském GIE Fiscaux a rozsudek ve věci Salzgitter (128) jsou jediné dva případy, kdy Komise i Soud zastávaly názor, že porušení zásady právní jistoty může bránit navrácení podpory i tehdy, jestliže neexistuje žádné oprávněné očekávání. Soudní dvůr však rozsudek ve věci Salzgitter zrušil právě s ohledem na uplatnění zásady právní jistoty na tento případ (129).
5.6.3.1 Prvky, které vytvořily stav nejistoty o správnosti opatření
(248)
Španělský systém zdanění leasingu a francouzský GIE fiscaux mají řadu společných klíčových charakteristických prvků a mají velmi podobné účinky (viz oddíl 5.6.1 Rovné zacházení). Oba se používají při financování dlouhodobých investičních aktiv. Jsou pro ně charakteristická daňově transparentní hospodářská zájmová sdružení, která tato aktiva odpisují a převádějí vlastnická práva k nim na konečného uživatele prostřednictvím určitého druhu leasingové smlouvy. V obou případech je použito předčasného nebo zrychlené odpisování a kapitálové zisky hospodářského zájmového sdružení jsou osvobozeny od daně. V obou případech je hospodářská výhoda vyplývající z předčasného nebo zrychleného odpisování a z osvobození kapitálových zisků od daně rozdělena mezi investory hospodářského zájmového sdružení a konečného uživatele majetku (prostřednictvím slevy z ceny), ačkoli existují významné rozdíly, pokud jde o státní zásah v tomto směru.
(249)
Klíčová opatření, která tvoří část španělského systému zdanění leasingu, byla zavedena mezi roky 2002 (130) a 2003, tj. dříve než Komise rozhodla, že francouzský systém představuje státní podporu.
(250)
Vzhledem k podobnosti španělského systému zdanění leasingu a GIE Fiscaux je proto - jak tvrdí španělské orgány a některé třetí strany - možné, že události uplatněné ve prospěch ochrany právní jistoty v případě francouzského systému vytvořily stav nejistoty o správnosti španělského systému zdanění leasingu.
(251)
V tomto bodě Komise dochází k závěru, tento stav nejistoty mohl být skutečně vytvořen výrokem Komise uvedeným v jejím rozhodnutí z roku 2001 v případu Brittany Ferries (131), že určité daňové výhody jsou obecným opatřením. Jak bylo vysvětleno ve 192. bodě odůvodnění rozhodnutí v případu GIE fiscaux, tento výrok neupřesňoval, že se týká režimu, který byl předchůdcem GIE fiscaux, což mohlo příjemce podle tohoto režimu a podobného režimu, jako je španělský systém zdanění leasingu, uvést v omyl.
(252)
Pokud jde o ostatní prvky, na něž se odvolává Španělsko a třetí strany, Komise analyzovala, zda by prvky, na něž se odvolávají, aby podpořily existenci oprávněného očekávání (viz oddíl 212)) mohly vytvořit stav nejistoty.
(253)
Zaprvé, členské státy jsou podle Smlouvy povinny oznamovat Komisi své plány na poskytnutí nové pomoci. Zveřejnění návrhu opatření v úředním věstníku španělského parlamentu nelze považovat za oznámení Komisi, a to, že Komise nereagovala, nemohlo přispět k vytvoření stavu nejistoty.
(254)
Zadruhé, žádost z roku 2001 o informace týkající se opatření zdanění leasingu ukazuje, že Komise reagovala na tvrzení o podpoře předložená stěžovatelem. Tato žádost byla adresována Španělsku a Španělsko ve svých odpovědích existenci takových opatření důrazně popřelo. Komise žádost nezveřejnila, ale jestliže se z jakéhosi důvodu stalo, že budoucí příjemci podle španělského systému zdanění leasingu se v době, kdy se zamýšleli tohoto režimu zúčastnit, o této žádosti o informace dověděli, mělo je to upozornit na skutečnost, že Komise obdržela stížnost, což předpokládalo, že opatření tohoto režimu by mohla představovat státní podporu. Vyžádání informací by také ukazovalo na to, že Komise neměla dostatek znalostí o tomto opatření, aby ho mohla posoudit, a nevedlo by k závěru, že Komise toto opatření schválila. Jelikož tato žádost byla navíc odeslána dříve, než opatření tvořící španělský systém zdanění leasingu vstoupila v platnost, mohlo Španělsko oznámit všechny prvky tohoto režimu, aby získalo právní jistotu. Alternativně by se příjemci měli dotázat Španělska - nebo Komise -, zda byl tento režim Španělskem oznámen nebo Komisí schválen. Ani Španělsko, ani hospodářské subjekty proto nemohou tvrdit, že tato žádost nebo - s ohledem na danou odpověď - to, že Komise nepodnikla žádné následné kroky, přispělo k vytvoření stavu nejistoty.
(255)
Zatřetí, pokud jde o rozhodnutí z roku 2004 týkající se nizozemského vyrovnávacího opatření, Komise podotýká, že vyrovnání opatření odlišného od španělského systému zdanění leasingu nemohlo vytvořit stav nejistoty v souvislosti se španělským systémem zdanění leasingu. Skutečnost, že přesný popis údajné španělské podpory byl ve veřejných dokumentech poskytnut pouze v holandské verzi rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení, nestačí pro vyvození závěru, že čtenáři by mohli předpokládat, že se týká španělského systému zdanění leasingu. Překladem rozhodnutí v holandštině nebo dotazem u Komise totiž bylo možno snadno vyjasnit, že údajná španělská podpora zahrnovala subvence úrokových sazeb poskytované na základě královského nařízení č. 442/1994. Komise navíc pouze uvedla, že Španělsko popřelo existenci údajné španělské podpory a že Nizozemsko nepředložilo dostatečné důkazy. Jak bylo uvedeno v uvedeném rozhodnutí, Komise musí členskému státu důvěřovat a nemůže být odpovědná za nejistotu, existuje-li, kterou mohlo vyvolat to, že nepodnikla žádné následné kroky. Komise proto shledává, že rozhodnutí z roku 2004 nemohlo přispět ke stavu nejistoty o zákonnosti španělského systému zdanění leasingu.
(256)
Začtvrté, Komise je toho názoru, že stav nejistoty ohledně zákonnosti španělského systému zdanění leasingu, který vznikl v důsledku výroku učiněného v rozhodnutí Komise z roku 2001 o Brittany Ferries, skončil v den zveřejnění rozhodnutí Komise o GIE fiscaux ve Francii. Uvedené rozhodnutí jasně stanovilo, že Komise považuje francouzský režim zdanění leasingu za státní podporu, a mělo upozornit Španělsko a příjemce podle španělského systému zdanění leasingu na to, že i tento režim by mohl představovat státní podporu. Vzhledem k tomu nemohlo v žádném případě vytvořit v tomto ohledu stav nejistoty nebo k němu přispět.
(257)
Zapáté, z důvodů uvedených v oddíle 231) nahoře je Komise toho názoru, že dopis komisařky Kroesové z roku nemohl vytvořit stav nejistoty nebo přispět k jeho vytvoření.
5.6.3.2 Doba uplynulá mezi stížností a zahájením řízení
(258)
Komise má za to, že doba uplynulá při vyšetřování španělského systému zdanění leasingu před zahájením formálního vyšetřovacího řízení by měla být počítána od roku 2006, kdy Komisem obdržela stížnost evropských loděnic. Z důvodů uvedených výše totiž ani zveřejnění návrhu opatření ve španělském úředním věstníku, ani obvinění, jež Komise obdržela v roce 2001 a která Španělsko výslovně popřelo v roce 2002, nepodporují názor, že Komise zbytečně odkládala výkon svých vyšetřovacích pravomocí. Toto stanovisko nepodporuje ani konečné rozhodnutí v případu C-66/2003, které se týkalo vyrovnání jiného opatření údajné státní podpory.
(259)
Doba, která uplynula mezi první stížností v roce 2006 a zahájením formálního řízení v roce 2011 se nejeví jako příliš dlouhá vzhledem k počtu daňových opatření, o která se jedná, složitosti operací v rámci zdanění leasingu a nedostatečné transparentnosti těchto leasingových operací. Komise navíc v období od září 2006 do května 2010 zaslala osm formálních žádostí o informace (132) a byla v pravidelném kontaktu se španělskými orgány.
(260)
Navíc až v říjnu 2010 obdržela Komise novou stížnost, která obsahovala klíčový prvek pro posouzení tohoto režimu, a sice komplexní studii daňových odborníků, která popsala, jak tento režim funguje a jaké má účinky. Doba, která uplynula při vyšetřování španělského systému zdanění leasingu, se proto nejeví jako postačující pro vyvolání právní nejistoty.
(261)
Vzhledem ke složitosti zkoumaných opatření Komise nemůže vyloučit, že rozhodnutím z roku 2001 o Brittany Ferries mohla být vytvořena nejistota ohledně hodnocení španělského systému zdanění leasingu jako podpory, jak tvrdí Španělsko a příjemci. Avšak mohlo tomu tak být pouze do zveřejnění rozhodnutí Komise o francouzských GIE fiscaux v Úředním věstníku dne 30. dubna 2007, ve kterém Komise stanovila, že tento režim představuje státní podporu.
(262)
Vzhledem k tomu Komise dochází k závěru, že by neměla nařídit navrácení podpory vyplývající z operací v rámci španělského systému zdanění leasingu, v souvislosti s kterými byla poskytnuta podpora v době od vstupu španělského systému zdanění leasingu v platnost v roce 2002 do 30. dubna 2007.
5.6.4 Stanovení částky, která má být vrácena
(263)
Komise posoudila jednotlivá daňová opatření, jež tvoří režimy státní podpory. Účelem tohoto rozhodnutí není zjistit přesné částky podpory, kterou obdržel každý z příjemců v každé z operací v rámci španělského systému zdanění leasingu. Komise je však toho názoru, že členský stát by se měl řídit následující metodikou, aby určil v každém jednotlivém případě příjemce podpory a částku neslučitelné podpory, kterou by tito příjemci měli vrátit. Tato metodika může být ve spolupráci se španělskými orgány dále zpřísněna, zejména s cílem zjistit skutečnou částku daňové výhody, kterou získali investoři, s ohledem na jejich individuální situaci v daňové oblasti.
(264)
Krok 1: Výpočet celkové daňové výhody vzniklé z dané operace: toto není čistá současná hodnota (NPV) daňových výhod, které hospodářské zájmové sdružení nebo jeho investoři skutečně získali (tj. před odečtením části těchto výhod, která byla přenesena na rejdařskou společnost prostřednictvím slevy z ceny). Čistá současná hodnota by měla být vypočtena ke dni začátku odpisování - předčasného odpisování schváleného daňovými orgány - a diskontní sazba použitá pro účely tohoto výpočtu by měla být založena na tržních skutečnostech. Komise navrhuje, že Španělsko může implicitně použít výpočty, které hospodářská zájmová sdružení poskytla daňové správě při podání žádosti o povolení předčasného odpisování (viz 167) nahoře). Daňová výhoda se v zásadě považuje za poskytnutou v den splatnosti daní hospodářského zájmového sdružení nebo jeho investorů.
(265)
Krok 2: Výpočet daňové výhody vzniklé z obecných daňových opatření použitých na danou operaci: toto je čistá současná hodnota - vypočtená stejným způsobem jako v kroku 1 - částky daňových výhod, které by hospodářské zájmové sdružení nebo jeho investoři získali v referenční situaci, v níž by bylo použito pouze opatření zrychleného odpisování od okamžiku, kdy plavidlo začalo být provozováno a provoz zdaněn v souladu s běžnými pravidly daně z příjmu právnických osob. V tomto scénáři by kapitálový zisk z prodeje plavidla rejdařské společnosti byl ke dni, kdy byla rejdařskou společností uplatněna opce, zdaněn daní z příjmu právnických osob, která je obecně použitelná na zisky právnických osob. Daňová výhoda se v zásadě považuje za poskytnutou v den splatnosti daní hospodářského zájmového sdružení nebo jeho investorů.
(266)
Krok 3: Výpočet daňové výhody odpovídající státní podpoře: jelikož Komise považuje zrychlené odpisování za obecné opatření, částka výhody odpovídající tomuto opatření (tj. odložená platba určité částky daně) nepředstavuje státní podporu. Rozdíl mezi částkami získanými v kroku 1 a kroku 2 by měl odpovídat podpoře, kterou hospodářské zájmové sdružení a jeho investoři obdrželi jako příjemci příslušných daňových opatření, tj. čisté současné hodnotě celkové výhody odvozené od použití předčasného odpisování, režimu zdanění podle tonáže (pro který hospodářská zájmová sdružení nebyla způsobilá) a osvobození kapitálových zisků dosažených prostřednictvím čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO. Daňová výhoda se v zásadě pokládá za získanou v den splatnosti daní hospodářského zájmového sdružení nebo jeho investorů.
(267)
Krok 4: Výpočet částky slučitelné podpory: zaprvé, podpora obdržená hospodářským zájmovým sdružením nebo jeho investory vypočtená v kroku 3 je slučitelná, neboť odpovídá výhodě přenesené na rejdařskou společnost, která by byla slučitelná, kdyby byla považována za státní podporu poskytnutou této rejdařské společnosti. Procentní podíl podpory přenesené na rejdařskou společnost musí být stanoven na základě výpočtu podobného těm výpočtům, které hospodářská zájmová sdružení předkládala ve své žádosti daňové správě (viz 134) nahoře), a musí zohledňovat odměnu v souladu s trhem zprostředkování. Jak bylo uvedeno výše ve 0. až 209) nahoře bodě odůvodnění, část výhody přenesenou na rejdařskou společnost lze považovat za slučitelnou, jestliže rejdařská společnost, dotyčné plavidlo a dopravní činnosti této rejdařské společnosti jsou způsobilé podle pokynů pro námořní dopravu. Slučitelná částka by měla být stanovena v souladu s kapitolou 11 pokynů a s náležitým zohledněním veškeré podpory, jež byla dané rejdařské společnosti již poskytnuta v rámci EHP. Částky podpory poskytnuté ve Španělsku musí být zejména přidány k částkám podpory poskytnutým v zemi, kde je dotyčná společnost usazena (je-li to členský stát EHP). Částku podpory převyšující strop, nebo kde nebyla prokázána její slučitelnost podle kapitoly 11 pokynů pro námořní dopravu, je třeba považovat za neslučitelnou.
(268)
Jelikož strop v kapitole 11 pokynů pro námořní dopravu je vypočítán na ročním základě a výhoda obdržená rejdařskou společností souvisí s dlouhodobým majetkem, Komise souhlasí s tím, že pro účel uplatnění tohoto stropu může být výhoda vyplývající pro rejdařskou společnost z operace v rámci španělského systému zdanění leasingu rozložena na běžnou dobu amortizace příslušného plavidla (deset let).
(269)
Zadruhé, jelikož odpovídá odměně finančních investorů na trhu zprostředkování při přenosu slučitelné výhody na rejdařské společnosti, bude i tato odměna považována za slučitelnou nebo neslučitelnou podporu ve stejném poměru jako výhoda přenesená na rejdařskou společnost (viz 0 nahoře).
5.6.5 Smluvní doložky
(270)
Jak bylo uvedeno výše, asociace PYMAR informovala Komisi o určitých doložkách, které obsahují určité smlouvy mezi investory, rejdařskými společnostmi a loděnicemi. Podle takových doložek by od loděnic bylo požadováno, aby ostatním stranám vyplatily náhradu, pokud by nebylo možné získat očekávanou výhodu.
(271)
Ve svém konečném záporném rozhodnutí s částečným navrácením v případu francouzských GIE fiscaux (133), který vykazuje značnou podobnost s posuzovaným případem, Komise konstatovala, že: „skutečnost, že daňová a právní rizika nesená členy hospodářského zájmového sdružení mohla být v určitých případech smluvně přenesena na uživatele majetku, není v rozporu se zásadou, podle níž je cílem, který Komise sleduje při vyžadování případného navrácení protiprávní podpory, připravit jednotlivé příjemce o zvýhodnění, které měli na svém trhu oproti svým konkurentům, a navrátit situaci do stavu před poskytnutím uvedené podpory“. Komise dospěla k závěru, že: „uskutečnění tohoto cíle … nemůže záviset na smluvních ujednáních příjemců podpory“.
(272)
Podle ustálené judikatury povinnost státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou s vnitřním trhem, slouží k obnovení původního stavu (134). Podle jiné formulace je hlavním cílem navrácení státní podpory, která byla vyplacena protiprávně, odstranit narušení hospodářské soutěže, které bylo způsobeno soutěžní výhodou plynoucí z takové podpory (135). Navrácením podpory totiž příjemce ztratí výhodu, kterou měl na trhu ve srovnání se svými konkurenty, a obnoví se stav před poskytnutím podpory (136).
(273)
Aby bylo tohoto výsledku dosaženo, musí mít Komise pravomoc nařídit navrácení skutečnými příjemci, aby tak mohla splnit svou funkci spočívající v obnovení soutěžní situace na trhu (trzích), kde k porušení došlo. Za tímto účelem musí být Komise schopna jasně určit podniky, které jsou povinny vrátit protiprávní podporu, kterou Komise prohlásí za neslučitelnou. Tento cíl by však byl trvale zmařen, kdyby soukromé strany mohly pomocí smluvních ustanovení změnit účinky rozhodnutí o navrácení, jež přijala Komise. Pokud by taková možnost existovala, mohla by být využívána hospodářskými subjekty, které mají značnou vyjednávací sílu, aby se mohly bránit před rozhodnutími o navrácení, čímž by zbavila kontrolu nad státní podporou jejích praktických důsledků.
(274)
Pro srovnání, ve svém nedávném rozsudku ve věci Residex (137) Soudní dvůr vyhlásil, že je na vnitrostátním soudu, aby s přihlédnutím ke zvláštnostem projednávaného případu určil příjemce nebo případně více příjemců záruky, jež představuje státní podporu, a zajistil navrácení celkové výše předmětné podpory. Navíc bez ohledu na to, kdo může být příjemcem podpory, a vzhledem k tomu, že cílem opatření, jež musí vnitrostátní soudy přijmout v případě porušení čl. 108 odst. 3 SFEU, je zásadně obnovení soutěžní situace, která existovala před vyplacením předmětné podpory, musí tyto soudy zajistit, že opatření, která přijmou, pokud jde o platnost výše uvedených aktů, umožní takového cíle dosáhnout. Z toho vyplývá, že pokud je nezbytné napravit narušení způsobené podporou, mohou vnitrostátní soudy zasáhnout a prohlásit uvedené smlouvy za neplatné, dokonce i ke škodě stran, které nejsou příjemci podpory - v tomto případě pronajímatelů, jejichž nároky byly podpořeny státní zárukou. Stejné odůvodnění se vztahuje tím spíše na Komisi, když nařídí, aby podpora byla příjemcům skutečně navrácena. V této souvislosti by mělo být zdůrazněno, že Komise je vyzývána, aby přijala konečné rozhodnutí týkající se opatření podpory, místo aby se zajistilo, jako to vnitrostátní soudy musí učinit, aby byla zabezpečena práva jednotlivců, byla-li porušena povinnost předem oznámit státní podporu Komisi v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
(275)
Z toho vyplývá, že smluvní doložky, jež chrání příjemce podpory před navrácením protiprávní a neslučitelné podpory tím, že právní a hospodářská rizika takového navrácení jsou přenesena na jiné osoby, jsou v rozporu se samotnou podstatou kontroly nad systémem státní podpory, kterou stanoví Smlouva. Takový systém má zásadní význam pro splnění úkolů, jež jsou Komisi svěřeny, a zejména pro fungování vnitřního trhu, a proto tvoří soubor kogentních právních norem (138). Soukromé strany se proto od něj v rámci smluvních ustanovení nemohou odchýlit.
(276)
To platí tím spíše v posuzované situaci ve španělském systému zdanění leasingu, kdy některé loděnice jsou kontrolované státem. Pokud veřejné loděnice uzavřely smluvní doložky, které chrání příjemce podpory před jejím navrácením, jejich chování by bránilo tomu, aby navrácení protiprávní a neslučitelné podpory plnilo svou funkci. Chování státem kontrolovaných hospodářských subjektů, které se pokoušejí chránit své smluvní protějšky před navrácením, navíc může dostat pod značný tlak jejich soukromé konkurenty, kteří mohou být nuceni k akceptování podobných doložek ve svých smlouvách, což by vedlo k obecné ochraně příjemců před navrácením podpory.
6. ZÁVĚR
Komise dospěla k závěru, že:
-
činnosti, jež výlučně spočívají v leasingu nebo pronájmu plavidel, nepředstavují dopravní služby v souladu s pokyny pro námořní dopravu a rozhodnutím ze dne 27. února 2002, jímž byl schválen španělský systém zdanění leasingu. Uvedené činnosti proto v zásadě nejsou způsobilé pro španělský režim zdanění podle tonáže, který schválila Komise,
-
ustanovení čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článku 49 nařízení o DPPO (předčasné odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu), používání systému zdanění podle tonáže na nezpůsobilá hospodářská zájmová sdružení, jakož i čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 3 SFEU,
-
tato opatření nejsou existující podporou ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999, jelikož nebyla ani oznámena, ani jinak Komisí schválena,
-
Španělsko protiprávně poskytovalo předmětnou podporu, čímž byl porušen čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie,
-
z toho plyne, že takzvaný španělský systém zdanění leasingu, který zahrnuje společné použití čl. 115 odst. 11 a čl. 48 odst. 4 zákona o DPPO a článku 49 nařízení o DPPO (předčasné odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu), používání systému zdanění podle leasingu na nezpůsobilá hospodářská zájmová sdružení, jakož i použití čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO, je protiprávní,
-
pomoc poskytovanou hospodářským zájmovým sdružením lze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, neboť odpovídá odměně v souladu s trhem zprostředkování finančních investorů a je přenášena na společnosti zabývající se námořní dopravou, které jsou způsobilé podle pokynů pro námořní dopravu za dodržení podmínek, jež uvedené pokyny stanoví. To zejména znamená, že celková částka přenesená na rejdařské společnosti nesmí přesahovat strop stanovený kapitolou 11 pokynů,
-
část podpory, která přesahuje částku slučitelné podpory, by měli příjemci, tj. hospodářská zájmová sdružení a jejich investoři, vrátit, aniž by tito příjemci měli možnost přenést toto břemeno navrácení na jiné osoby;
-
Komise by neměla nařídit navrácení podpory vyplývající z operací v rámci španělského systému zdanění leasingu, na něž byla poskytnuta podpora v období od vstupu španělského systému zdanění leasingu v platnost v roce 2002 do 30. dubna 2007, dne zveřejnění rozhodnutí v případu C-46/2004 Francie - GIE fiscaux (viz 261) nahoře),
-
po tomto datu by nařízení navrácení nebylo porušením obecných zásad ochrany oprávněných očekávání a právní jistoty, jež jsou zakotveny v právu Evropské unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Opatření vyplývající z čl. 115 odst. 11 zákona o DPPO (předčasné odpisování u aktiv, která jsou předmětem leasingu), z používání režimu zdanění podle tonáže na podniky, plavidla nebo činnosti, které k tomu nejsou způsobilé, a z čl. 50 odst. 3 nařízení o DPPO představují státní pomoc poskytovanou hospodářským zájmovým sdružením a jejich investorům, kterou Španělsko neoprávněně zavedlo ode dne 1. ledna 2002 v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Opatření státní podpory uvedená v článku 1 jsou neslučitelná s vnitřním trhem, vyjma v rozsahu, ve kterém tato podpora odpovídá odměně ve shodě s trhem zprostředkování finančních investorů a ve kterém je přenesena na společnosti zabývající se námořní dopravou, které jsou způsobilé podle pokynů pro námořní dopravu za dodržení podmínek stanovených v uvedených pokynech.
Článek 3
Španělsko ukončí režim podpory uvedený v článku 1 v rozsahu, ve kterém je neslučitelný se společným trhem.
Článek 4
1. Španělsko zajistí, že neslučitelnou podporu, jež byla poskytnuta v rámci režimu uvedeného v článku 1, investoři hospodářských zájmových sdružení, kteří z ní měli prospěch, vrátí, aniž by tito příjemci měli možnost přenést břímě navrácení na jiné osoby. Žádné navrácení se však neuskuteční u podpory, která byla poskytnuta v rámci financování, pro něž se příslušné vnitrostátní orgány zavázaly poskytnout prospěch prostřednictvím právně závazných aktů, jež byly přijaty před 30. dubnem 2004.
2. V částkách určených k vrácení je zahrnut úrok vypočtený za dobu od poskytnutí podpory příjemcům do doby jejího skutečného vrácení.
3. Výše úroků se vypočtou jako složený úrok v souladu s ustanoveními hlavy V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (139) a nařízení Komise (ES) č. 271/2008 (140), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Španělsko s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí zruší všechny neprovedené platby v režimu podpory uvedeném v článku 1.
Článek 5
1. Vrácení podpory poskytnuté v režimu uvedeném v článku 1 musí být provedeno okamžitě a účinně.
2. Španělsko zajistí provedení tohoto rozhodnutí ve lhůtě do čtyř měsíců od jeho oznámení.
Článek 6
1. Ve lhůtě do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí Španělsko předloží tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří obdrželi podporu v režimu uvedeném v článku 1, a celkovou částku podpory, kterou v rámci tohoto režimu obdržel každý z nich;
b)
celkovou částku (původní částku a úroky z vymáhané podpory), kterou musí každý příjemce podpory vrátit;
c)
podrobný popis opatření přijatých a připravovaných k provedení tohoto rozhodnutí;
d)
listinné podklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno vrácení podpory.
2. Španělsko bude průběžně Komisi informovat o postupu vnitrostátních opatření přijímaných k provedení tohoto rozhodnutí až do úplného vrácení podpory poskytnuté v režimu uvedeném v článku 1. Na žádost Komise neprodleně předloží informace vztahující se k již přijatým a připravovaným opatřením k provedení tohoto rozhodnutí. Dále předloží podrobné informace týkající se částek podpory a úroků z vymáhané podpory, které již byly příjemci vráceny.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Španělskému království.
V Bruselu dne 17. července 2013.
KOMISSION PÄÄTÖS,
annettu 17 päivänä heinäkuuta 2013,
valtiontuesta SA.21233 C/11 (ex NN/11, ex CP 137/06) Espanjan soveltama tiettyihin rahoitusleasingsopimuksiin sovellettava verojärjestelmä (Espanjan tax lease -järjestelmä)
(tiedoksiannettu numerolla C(2013) 4426)
(Ainoastaan espanjankielinen teksti on todistusvoimainen)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
(2014/200/EU)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 108 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 62 artiklan 1 kohdan a alakohdan,
on pyytänyt asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa edellä mainittujen säädösten mukaisesti (1) ja on ottanut huomioon nämä huomautukset,
sekä katsoo seuraavaa:
1. MENETTELY
(1)
Komission toukokuusta 2006 lähtien kirjaamien useiden kantelujen mukaan Espanjan järjestelmä, jota on sovellettu laivanvarustamoihin vuodesta 2002 lähtien, jäljempänä ’Espanjan tax lease -järjestelmä’, antoi meriliikenneyrityksille mahdollisuuden ostaa aluksia Espanjassa 20-30 prosentin hinnanalennuksella. Kaksi kansallista telakkaliittoa ja yksi telakka valittivat, että niiden jäsenet menettivät järjestelmän vuoksi laivanrakennussopimuksia Espanjan telakoille. Seitsemän eurooppalaista laivanrakennusalan järjestöä allekirjoitti 13 päivänä heinäkuuta 2010 yhdessä vetoomuksen Espanjan tax lease -järjestelmää vastaan. Ainakin yksi varustamo tuki näitä kanteluita. Euroopan parlamentin jäsen esitti elokuussa 2010 kysymyksen samasta aiheesta (2).
(2)
Komissio pyysi Espanjalta tietoja 15 päivänä syyskuuta 2006, 30 päivänä tammikuuta 2007, 6 päivänä marraskuuta 2007 ja 3 päivänä maaliskuuta 2008 päivätyillä kirjeillä. Espanja vastasi 16 päivänä lokakuuta 2006, 23 ja 27 päivänä helmikuuta 2007 sekä 11 päivänä tammikuuta ja 27 päivänä maaliskuuta 2008 päivätyillä kirjeillä. Komissio pyysi 29 päivänä huhtikuuta 2008 pidetyssä kokouksessa lisätietoja, jotka Espanja toimitti 17 päivänä kesäkuuta 2008 päivätyllä kirjeellä. Komissio pyysi jälleen lisätietoja 23 päivänä syyskuuta 2008 päivätyillä kirjeillä, ja Espanja toimitti ne 24 päivänä lokakuuta 2008 päivätyllä kirjeellä.
(3)
Komissio pyysi kantelijoilta saatujen uusien tietojen perusteella jälleen lisätietoja 11 päivänä tammikuuta ja 25 päivänä toukokuuta 2010 päivätyillä kirjeillä. Espanja vastasi 10 päivänä maaliskuuta ja 26 päivänä heinäkuuta 2010 päivätyillä kirjeillä. Kokous Espanjan viranomaisten kanssa järjestettiin 24 päivänä tammikuuta 2011.
(4)
Komissio ilmoitti Espanjalla 29 päivänä kesäkuuta 2011 päivätyllä kirjeellä päätöksestään aloittaa EY:n perustamissopimuksen 108 artiklan 2 kohdan mukainen tukea koskeva menettely.
(5)
Espanja kommentoi 2 päivänä elokuuta 2011 päivätyssä kirjeessä päätöstä aloittaa muodollinen menettely.
(6)
Komission päätös muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisesta, jäljempänä ’päätös K(2011) 4494 lopullinen’, on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä (3). Komissio kehotti siinä asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa näistä toimenpiteistä.
(7)
Komissio vastaanotti huomautuksia usealta asianomaiselta osapuolelta. Se välitti ne Espanjalle 23 päivänä helmikuuta, 7 päivänä maaliskuuta, 11 päivänä heinäkuuta ja 29 päivänä lokakuuta 2012 sekä 12 ja 25 päivänä helmikuuta ja 22 päivänä huhtikuuta 2013 päivätyillä kirjeillä, ja Espanjalle annettiin mahdollisuus vastata niihin. Sen huomautukset vastaanotettiin 30 päivänä huhtikuuta, 24 päivänä toukokuuta, 9 ja 23 päivänä heinäkuuta ja 14 päivänä marraskuuta 2012 sekä 25 päivänä helmikuuta, 12 päivänä maaliskuuta ja 21 päivänä toukokuuta 2013 päivätyillä kirjeillä. Espanja toimitti myös lisähuomautuksia 3 ja 9 päivänä lokakuuta 2012 päivätyillä kirjeillä. Komissio tapasi 13 päivänä marraskuuta 2012 ja 4 päivänä helmikuuta 2013 yhdistyksen Pequeños y Medianos Astilleros en Reconversión (PYMAR) (4) ja 6 päivänä maaliskuuta 2013 Espanjan viranomaisia niiden pyynnöstä.
2. ESPANJAN TAX LEASE -JÄRJESTELMÄN KUVAUS
(8)
Espanjan tax lease -järjestelmää käytetään liiketoimissa, joissa telakat (myyjät) rakentavat merialuksia, laivanvarustamot (ostajat) hankkivat niitä ja rahoittavat liiketoimet tilapäisellä oikeudellisella ja rahoitusjärjestelyllä.
(9)
Espanjan tax lease -järjestelmä perustuu
-
tilapäiseen oikeudelliseen ja rahoitusjärjestelyyn, jonka pankki järjestää laivanvarustamon (aluksen ostaja) ja telakan (aluksen myyjä) välille;
-
liiketoimen osapuolten väliseen monimutkaiseen sopimusten verkostoon;
-
useiden espanjalaisten verotoimenpiteiden käyttöön.
(10)
Espanjan viranomaiset ovat vahvistaneet komission pyynnöstä, että sen tax lease -järjestelmää käytettiin 273 laivanrakennukseen ja hankintaan liittyvässä liiketoimessa ajanjaksolla 1 päivästä tammikuuta 200230 päivään kesäkuuta 2010, ja niiden kokonaisarvo oli 8 727 997 332 euroa. Järjestelmän soveltamista jatkettiin 29 päivään kesäkuuta 2011, jolloin aloitettiin muodollinen tutkintamenettely. Ostajat ovat Euroopasta ja sen ulkopuolelta peräisin olevia laivanvarustamoja. Kaikissa paitsi yhdessä liiketoimessa (sopimus, jonka arvo oli 6 148 969 euroa) oli kyse espanjalaisista telakoista.
2.1 ESPANJAN TAX LEASE -JÄRJESTELMÄN OIKEUDELLINEN JA RAHOITUSRAKENNE
(11)
Kuten todettiin, Espanjan tax lease -järjestelmä tarjoaa varustamolle mahdollisuuden hankkia uusi alus, jonka rakennushinta on 20-30 prosenttia telakan veloittamaa alhaisempi. Saadakseen alennetun hinnan (hinnanalennuksen vähentämisen jälkeen) laivanvarustamon on suostuttava siihen, ettei se osta alusta suoraan telakalta vaan Espanjan lainsäädännön mukaiselta pankin perustamalta taloudelliselta etuyhtymältä.
(12)
Espanjan tax lease -rakenne on yleensä pankin järjestämä verosuunnittelujärjestelmä, jolla pyritään luomaan sijoittajille veroetuja verotuksellisesti läpinäkyvässä taloudellisessa etuyhtymässä ja siirtämään osa veroeduista laivanvarustamolle aluksen hinnanalennuksen välityksellä. Taloudellisen etuyhtymän sijoittajat pitävät muut edut palkkiona investoinneistaan. Taloudellisen etuyhtymän lisäksi Espanjan tax lease -toimintaan osallistuu myös muita välittäjiä, kuten pankkeja ja leasing-yhtiöitä (ks. alla oleva taulukko).
(13)
Käytännössä taloudellinen etuyhtymä vuokraa aluksen leasing-yhtiöltä sen ensimmäisestä rakennuspäivästä alkaen. Aluksen rakentamisen jälkeen taloudellinen etuyhtymä vuokraa sen laivanvarustamolle ilman miehistöä (bareboat charter), ja varustamo aloittaa aluksen käytön. Taloudellinen etuyhtymä sitoutuu joka tapauksessa ostamaan aluksen leasing-sopimuksen päättyessä, ja varustamo sitoutuu ostamaan aluksen bareboat charter -sopimuksen päätyttyä keskinäisillä myynti- ja osto-optiosopimuksilla (5). Leasing-sopimuksessa käyttöönotettujen optioiden käyttämisajankohdaksi asetetaan muutama viikko ennen bareboat charter -sopimuksen mukaista option käyttämisajankohtaa. Kumpaakin optiota käytetään, kun taloudellinen etuyhtymä siirtyy tonnistoverojärjestelmään (yksityiskohtaisempi kuvaus, ks. 2.2.4 kohta, toimenpide 4, tonnistoverojärjestelmä). Osapuolet allekirjoittavat puitesopimuksen sen varmistamiseksi, että ne ovat kaikki yhtä mieltä Espanjan tax lease -järjestelmän organisoinnista ja toiminnasta.
(14)
Espanjan tax lease -järjestelmän osallistujien välisiä liiketoimia on kuvattu tarkemmin päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen (2.2 kohta) (6) Espanjan esittämien esimerkkien pohjalta (7).
2.2 ESPANJAN TAX LEASE -JÄRJESTELMÄ - VEROTUKSELLISET NÄKÖKOHDAT
(15)
Edellä 2.1 kohdassa kuvatun Espanjan tax lease -järjestelmän tarkoituksena on tarjota tiettyjen verotuksellisten toimien avulla etua taloudelliselle etuyhtymällä ja siihen osallistuville sijoittajille, jotka puolestaan siirtävät osan eduista varustamolle, joka hankkii uuden aluksen.
(16)
Taloudellinen etuyhtymä kerää veroedun kahdessa vaiheessa kahden eri verosääntöjärjestelmän mukaisesti. Ensimmäisessä vaiheessa vuokrattujen alusten varhennettua ja nopeutettua poistoa sovelletaan tavanomaisen yhtiöverojärjestelmän puitteissa. Tämä aiheuttaa raskaita verotappioita taloudelliselle etuyhtymälle. Taloudellisen etuyhtymän verotuksellisten avoimuusjärjestelyiden vuoksi verotappio voidaan vähentää sijoittajien omista tuloista suhteessa niiden osuuksiin taloudellisessa etuyhtymässä.
(17)
Tavanomaisissa olosuhteissa alusten hinnan varhennetusta ja nopeutetusta poistosta aikaansaatuja verosäästöjä olisi tasapainotettava korkeammilla veromaksuilla silloin, kun alus on kokonaan poistettu ja mitään muita arvonalennuksesta aiheutuvia kustannuksia ei voida vähentää tai silloin, kun alus myydään ja myynnistä saadaan luovutusvoitto (8). Taloudellisen etuyhtymän verotuksellisten avoimuusjärjestelyiden vuoksi sen myöhempinä vuosina lisääntynyt voitto lisättäisiin tavanomaisesti sijoittajien omiin tuloihin ja siitä olisi maksettava vero.
(18)
Espanjan tax lease -järjestelmässä taloudelliset etuyhtymät eivät kuitenkaan pidä aluksia sen jälkeen, kun koko poisto on toteutettu. Toisessa vaiheessa sijoittajille siirretyt alkuperäisistä tappioista aiheutuvat verosäästöt turvataan, koska taloudelliset etuyhtymät siirtyvät tuloverojärjestelmästä tonnistoverojärjestelmään ja aluksen varustamolle myynnistä saatuun luovutusvoittoon sovelletaan täyttä vapautusta pian uuteen järjestelmään siirtymisen jälkeen (9). Lisätietoja näistä kahdesta vaiheesta on päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen (2.3.1 kohta).
(19)
Komission saatavilla olevien tietojen mukaan (10) Espanjan tax lease -järjestelmässä käytettyjen verotoimenpiteiden yhteisvaikutus antaa taloudelliselle etuyhtymälle ja sen sijoittajille mahdollisuuden saada aluksen alkuperäisestä bruttohinnasta noin 30 prosentin veroetu. Osa tästä alun perin taloudellisen etuyhtymän ja sen sijoittajien saamasta veroedusta jää sijoittajille (10-15 prosenttia) ja osa siitä siirretään varustamolle (85-90 prosenttia), josta tulee lopulta aluksen omistaja, ja se saa 20-30 prosentin alennuksen aluksen alkuperäisestä bruttohinnasta.
(20)
Kuten jo mainittiin, Espanjan tax lease -toimissa yhdistetään veroedun aikaansaamiseksi erilaisia yksittäisiä, mutta kuitenkin toisiinsa sidoksissa olevia verotoimenpiteitä. Näitä toimenpiteitä kuvataan lyhyesti seuraavassa kohdassa. Yksityiskohtaisempi kuvaus on päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen (2.4 kohta).
2.2.1 Toimenpide 1 - vuokralle annetun omaisuuden nopeutettu poisto (11)
(TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentti)
(21)
Leasing-liiketoimen verotuskohtelu eroaa Espanjassa sen kirjanpitokäsittelystä. Yhtiöverolain konsolidoidun version (el texto refundido de la Ley del Impuesto sobre Sociedades, jäljempänä ’TRLIS-säädös’) hyväksymisestä 5 päivänä maaliskuuta 2004 annetun kuninkaan asetuksen 4/2004 (12) XII lukua ja yhtiöveromääräyksen (Reglamento del Impuesto sobre Sociedades, jäljempänä ’RIS-säädös’) hyväksymisestä 30 päivänä heinäkuuta 2004 annetun kuninkaan asetuksen 1777/2004 (13) 49 §:ää sovelletaan vähintään kahden vuoden ajan jatkuviin leasing-sopimuksiin, jos ne koskevat irtainta omaisuutta, ja kymmenen vuoden ajan, jos ne koskevat kiinteää omaisuutta tai teollisuuslaitoksia.
(22)
Pelkästään verotuksen kannalta sitä osuutta maksuista, jonka avulla vuokranantaja saa takaisin omaisuuserän hankintamenot (14), katsotaan verotuksessa vähennyskelpoisiksi menoiksi tietyissä rajoissa, eli: vähennetty määrä ei voi ylittää määrää, joka saadaan, kun omaisuuserän kustannukset kerrotaan kyseisen omaisuuserätyypin tasapoiston enimmäismäärää koskevan virallisen kertoimen kaksin- tai kolminkertaisella määrällä.
(23)
Alusten osalta normaali tasapoisto jakaantuu verotussyistä yli kymmenen vuoden ajanjaksolle (10 prosenttia vuodessa). Vuokralle annettujen omaisuuserien nopeutetun poiston määrä on enintään 20-30 prosenttia vuodessa (40-60 kuukautta). Espanjan lainsäädännön mukaan alusten omistajat voivat tehdä poiston myös jäännösarvopoistoa koskevalla menetelmällä (15) tai menetelmällä, jolla suurin poisto tehdään ensimmäisenä vuonna ja määrä alenee jokaisena sen jälkeisenä vuotena (16).
2.2.2 Toimenpide 2: vuokrattujen omaisuuserien varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen
(TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti ja 48 §:n 4 momentti sekä RIS-säädöksen 49 §)
(24)
TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentin perusteella vuokratun omaisuuden varhennettu poisto alkaa siitä päivästä, jona omaisuuserä otetaan käyttöön, eli ei ennen kuin omaisuuserä toimitetaan sen vuokraajalle ja ennen kuin se alkaa käyttää sitä. Espanjan talous- ja valtiovarainministeriö voi kuitenkin vuokraajan virallisesta pyynnöstä määrittää TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentin (17) perusteella poistolle aikaisemman alkamispäivämäärän. Periaatteessa tämä säännös koskee tietyin edellytyksin kaikkia leasing-sopimuksen kattavia ja nopeutettuun poistoon oikeutettuja vuokrattuja omaisuuseriä.
(25)
TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentissa säädetään kahdesta yleisestä ehdosta. Ensinnäkin alkamispäivämäärä olisi määritettävä niin, että omaisuuserien sopimuksenteko- tai rakentamisvaiheen erityispiirteet sekä niiden taloudelliseen käyttöön liittyvät erityispiirteet otetaan huomioon. RIS-säädöksen 49 §:n mukaisesti veroviranomaiset hyväksyvät varhennetut poistot rakentamisvaiheen alusta lähtien ainoastaan, jos vaiheen kesto on yli 12 kuukautta ja jos leasing-sopimuksessa määrätään ennakkoon suoritettavista vuokrausmaksuista. Toiseksi tämän päivämäärän määrittäminen ei saisi vaikuttaa sen verotettavan määrän laskemiseen, joka johtuu omaisuuserän tosiasiallisesta käytöstä tai omistusoikeuden siirrosta aiheutuvista maksuista, jotka on määritettävä yleisen verojärjestelmän tai TRLIS-säädöksen VIII osaston VII luvussa tarkoitetun erityisjärjestelmän mukaisesti.
(26)
TRLIS-säädöksen 48 §:n 4 momentin mukaan (18) TRLIS-säädöksen 115 §:n 1 momentissa tarkoitettuun varhennettua poistoa koskevaan järjestelmään kuuluva omaisuuserä vuokrataan Espanjassa rekisteröidyille taloudellisille etuyhtymille, jotka puolestaan jälleenvuokraavat niitä kolmansille osapuolille. RIS-säädöksen 49 §:ssä vahvistetaan lisäksi menettely, jota noudatetaan, kun esitetään hakemus vuokrattujen omaisuuserien varhennetusta poistosta.
2.2.3 Toimenpide 3: Taloudelliset etuyhtymät
(27)
Kuten edellä todettiin, Espanjan taloudellisilla etuyhtymillä on jäseniinsä nähden erillinen oikeushenkilöys. Tästä syystä taloudelliset etuyhtymät voivat esittää hakemuksen varhennettua poistotoimea ja TRLIS-säädöksen 124-128 §:ssä tarkoitettua vaihtoehtoista tonnistoverojärjestelmää (ks. 2.2.4 kohta) varten, jos ne täyttävät Espanjan lainsäädännön mukaiset kelpoisuusvaatimukset, vaikkei yksikään niiden jäsenistä olisi varustamo.
(28)
Taloudelliset etuyhtymät ovat kuitenkin verotuksellisesta näkökulmasta avoimia Espanjassa asuviin osakkaisiinsa nähden. Toisin sanoen verotuksellisesta näkökulmasta taloudellisten etuyhtymien voitot (tai tappiot) siirretään määräsuhteen mukaisesti suoraan niiden Espanjaan sijoittautuneille jäsenille. Koska Espanjan tax lease -järjestelmään osallistuvien taloudellisten etuyhtymien jäsenet pitävät järjestelmää sijoitusvälineenä - eivätkä tapana toteuttaa toimintaa yhteisesti - niihin viitataan tässä päätöksessä sijoittajina.
(29)
Taloudellisten etuyhtymien verotuksellinen avoimuus merkitsee, että niiden kärsimät huomattavat tappiot varhennetun ja nopeutetun poiston vuoksi voidaan siirtää suoraan sijoittajille, jotka voivat korvata nämä tappiot omilla voitoillaan ja vähentää maksettavan veron määrää.
2.2.4 Toimenpide 4: Tonnistoverojärjestelmä (TRLIS-säädöksen 124-128 §)
(30)
Espanjan tonnistoverojärjestelmää koskevaa lainsäädäntöä on sovellettu vuodesta 2002 lähtien. Siinä säädetään varustamojen verotettavien tulojen vaihtoehtoisesta laskennasta, kun kyseessä on niiden verohelpotuksiin oikeuttava liikennöintitoiminta. Tämä perustuu tonnistoon eikä tulojen ja menojen väliseen eroon.
(31)
Komissio hyväksyi (19) Espanjan tonnistoverojärjestelmän soveltuvaksi valtiontueksi meriliikenteen valtiontukea koskevien yhteisön suuntaviivojen mukaisesti (20), jäljempänä ’meriliikenteen suuntaviivat’. Tonnistoverojärjestelmään sovellettavat säännökset sisältyvät TRLIS-säädöksen XVII luvun 124-128 §:ään.
(32)
Espanja on myös hyväksynyt RIS-säädöksen VI osaston 50-52 §:ään sisältyvät täytäntöönpanotoimet. Komissio panee merkille, että toisin kuin TRLIS-säädöksen 124-128 §:ssä vahvistetuissa säännöissä, jotka ilmoitettiin komissiolle ja joka hyväksyi ne, näistä täytäntöönpanotoimista - lukuun ottamatta erityisesti RIS-säädöksen 50 §:n 3 momenttiin sisältyvää poikkeusta (ks. 2.2.5 kohta) - ei ilmoitettu komissiolle eikä se hyväksynyt niitä.
(33)
Kuten muissa jäsenvaltioissa, Espanjan tonnistoverojärjestelmään liittyminen on vapaaehtoista ja edellyttää veroviranomaisten ennakkolupaa, joka on voimassa kymmenen vuotta. Muusta kuin meriliikenteestä tai muista kuin verohelpotukseen oikeuttavasta toiminnasta saataviin tuloihin sovelletaan tavanomaisia tuloverosääntöjä.
(34)
Espanjan lainsäädännön mukaan sen tax lease -järjestelmään osallistuvat taloudelliset etuyhtymät voidaan merkitä yhteen varustamorekistereistä (21), koska maan viranomaisten mukaan niiden toimintaan sisältyy omien ja vuokrattujen alusten liikennöinti. Aluksen liikennöintiä koskevaan käsitteeseen sisältyisi sen vuoksi aluksen asettaminen kolmannen osapuolen saataville bareboat charter -sopimuksen mukaisesti.
(35)
Veropohja järjestelmään oikeutetulle laivaliikenteelle lasketaan bruttovetoisuuden perusteella:
Nettovetoisuus
Päivittäinen määrä 100:aa tonnia kohti (euroissa)
0 - 1 000
0,90
1 001 - 10 000
0,70
10 001 - 25 000
0,40
Yli 25 001
0,20
(36)
Kun vaihtoehtoinen veropohja lasketaan varustamon liikennöimän bruttovetoisuuden perusteella, veropohjaan sovelletaan tavanomaista yhtiöverokantaa.
(37)
TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin ensimmäisen luetelmakohdan mukaan tonnistoveron veroperusteeseen katsotaan kuuluvan kaikki tulot (järjestelmään oikeutetusta) laivaliikenteestä merellä mukaan lukien erityisesti luovutusvoitto, joka saadaan, kun alukset - jotka tonnistoverojärjestelmästä hyötyvä yritys ostaa uutena - myydään myöhemmin ja kun yritys pysyy tonnistoverojärjestelmässä. Sitä vastoin tavanomaisten yhtiöverosääntöjen mukaan nämä poikkeukselliset luovutusvoitot ovat veronalaista tuloa ja korottavat siten verokantaa, josta yhtiövero peritään, koska verokanta määritetään tulojen ja menojen välisenä erotuksena, kun alukset hankkii yritys, joka myy ne myöhemmin luovutusvoitolla.
Poikkeuksellisten luovutusvoittojen verokohtelu, kun aluksia siirretään tonnistoverojärjestelmään
(38)
Erityisiä sääntöjä sovelletaan, kun alus - joka ei ole enää uusi - ja siitä saatavien tulojen verotus siirretään tavanomaisesta yhtiöverojärjestelmästä tonnistoverojärjestelmään. Kun on kyse aluksista, jotka yhtiö omisti jo, kun se liittyi tonnistoverojärjestelmään, tai käytetyistä aluksista, jotka oli ostettu, kun yhtiö jo hyötyi tonnistoverojärjestelmästä, sovelletaan TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentissa (22) tarkoitettua erityistä menettelyä. Tämän menettelyn perusteella tiettyjen määrien verotus suoritetaan tavanomaisten yhtiöverojärjestelyiden mukaisesti ainoastaan, kun alus myöhemmin myydään:
-
Ensimmäisellä tilikaudella, jolloin tonnistoverojärjestelmää sovelletaan tai jolloin käytetyt alukset on hankittu, sidotut varaukset, jotka vastaavat tämän säännön piiriin kuuluvan kunkin aluksen normaalin markkina-arvon ja nettokirjanpitoarvon eroa, on pidettävä varauksessa, tai tämä ero on ilmoitettava erikseen kutakin alusta koskevassa vuosiraportissa kustakin tilikaudesta, jolloin niiden omistusoikeus on säilynyt.
-
Tämän positiivisen varauksen määrä yhdessä myydystä aluksesta verotuksessa tehtyjen poistojen ja tilinpäätöksen poistojen välisen positiivisen eron kanssa ajankohtana, jolloin omistusoikeuden siirto toteutettiin, lisätään TRLIS-säädöksen 125 §:n 1 momentissa tarkoitettuun tonnistoveron veroperusteeseen aluksen myynnin päättämisen jälkeen.
(39)
Espanjan tonnistoverojärjestelmää, siten kuin komissio on sen hyväksynyt, normaalisti sovellettaessa mahdollisia luovutusvoittoja verotetaan, kun tonnistoverojärjestelmään siirrytään ja oletetaan, että luovutusvoittojen verotus - vaikka sitä lykätään - suoritetaan myöhemmin aluksen myynnin tai purkamisen yhteydessä. Kuten 2.2.5 kohdassa todettiin, Espanjan tax lease -järjestelmän mukaan tätä verotusta ei siirretä myöhemmäksi vaan se vältetään kokonaan, koska aluksia ei pidetä käytettyinä vaan uusina. Tästä syystä erityistä menettelyä ei sovelleta.
2.2.5 Toimenpide 5: RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti
(40)
Komissio huomauttaa hyväksyttyjen Espanjan tax lease -liiketoimien osalta, että taloudelliset etuyhtymät voivat siirtyä pois normaalista yhtiöverojärjestelmästä ja liittyä tonnistoverojärjestelmään ilman, että ne suorittavat jäljellä olevan verovelan, joka johtuu varhennetusta ja nopeutetusta poistosta, joko silloin, kun ne liittyvät tonnistoverojärjestelmään, tai myöhemmin, kun alus myydään tai puretaan.
(41)
Näin ollen RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentissa (23) todetaan, poiketen TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentissa vahvistetusta säännöstä, että kun alukset hankitaan osto-optiolla osana veroviranomaisten aiemmin hyväksymää leasing-sopimusta, kyseisiä aluksia pidetään uusina (24), ei käytettyinä - ottamatta huomioon, ovatko ne olleet jo käytössä tai onko ne poistettu käytöstä - siitä päivästä lähtien, jona leasing-vaihtoehto toteutetaan, eli sen jälkeen kun taloudellinen etuyhtymä siirtyy tonnistoverojärjestelmään. Komission käytettävissä olevien tietojen mukaan tätä poikkeusta sovellettiin ainoastaan erityisiin leasing-sopimuksiin, jotka veroviranomaiset hyväksyivät varhennettua poistoa koskevan hakemuksen yhteydessä TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentin mukaisesti (ks. edellä oleva 2.2.2 kohta, toimenpide 2: vuokratun omaisuuden varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen), eli vuokrattuihin hiljattain rakennettuihin merialuksiin, jotka hankittiin Espanjan tax lease -toimien välityksellä ja yhtä poikkeusta lukuun ottamatta espanjalaisilta telakoilta.
(42)
Tällaisissa tapauksissa katsotaan, että taloudellinen etuyhtymä on hankkinut aluksen uutena leasing-vaihtoehdon toteuttamisen yhteydessä, eli sen jälkeen, kun taloudellinen etuyhtymä siirtyi tonnistoverojärjestelmään. Ensimmäinen seuraus RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentissa tarkoitetusta poikkeuksesta on se, että TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentissa vahvistettujen sääntöjen soveltaminen vältetään. Taloudellisen etuyhtymän ei tarvitse ottaa käyttöön sidottuja varauksia. Varustamon maksaman hinnan ja taloudellisen etuyhtymän tileissä olevan aluksen kirjanpitoarvon välistä positiivista eroa (25) tai aluksen kirjanpitoarvon ja verotusarvon välistä positiivista eroa (26) ei veroteta. Toinen seuraus on se, että varustamolle myynnistä kertyneiden tulojen (merkittävä bareboat charter -option toteuttamishinta) katsotaan olevan peräisin aluksesta, jonka ostaa ja myy tonnistoverojärjestelmästä hyötyvä yritys, ja se sisällytetään tonnistoveron veroperusteeseen TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti.
3. SYYT ALOITTAA MUODOLLINEN TUTKINTAMENETTELY
(43)
Komissio katsoi ensimmäisessä vaiheessa, että Espanjan tax lease -järjestelmää pitäisi erilaisten verotustoimenpiteiden soveltamisesta huolimatta arvioida yhtenä järjestelmänä (kokonaisvaltainen lähestymistapa), koska eri toimenpiteitä voitiin soveltaa ainoastaan yhdessä - oikeudellisesti tai tosiasiallisesti - ja se päätteli, että järjestelmä oli valtiontukea.
(44)
Toisessa vaiheessa yksittäisiä toimenpiteitä arvioitiin erikseen (yksilöllinen lähestymistapa), ja komissio totesi tässä vaiheessa seuraavaa:
-
Vuokratun omaisuuden nopeutettu poisto (toimenpide 1) saattaa olla valtiontukea, mutta kyseessä on joka tapauksessa voimassa oleva tuki, koska se pantiin täytäntöön ennen liittymistä. Tästä syystä tästä toimenpiteestä ei ole aloitettu muodollista tutkintamenettelyä.
-
Vuokratun omaisuuden varhennettu poisto (toimenpide 2) saattaa olla valtiotukea, koska se tarjoaa valikoivan edun, kun otetaan huomioon Espanjan lainsäädännön nojalla käyttöön otetut epätarkat ehdot sekä Espanjan verohallinnan harkintavalta tulkita näitä ehtoja. Tätä vuonna 2002 voimaan tullutta toimenpidettä (27) pidettiin säännönvastaisena ja mahdollisesti soveltumattomana valtiontukena.
-
Taloudellisen etuyhtymän asemaa (toimenpide 3) ei pidetty mahdollisena valtiontukitoimena. Muodollista tutkintamenettelyä ei aloitettu tästä toimesta.
-
Komissio hyväksyi tonnistoverojärjestelmän (toimenpide 4) soveltuvaksi valtiontueksi vuonna 2002. Tonnistoverojärjestelmän, sellaisena kuin se on hyväksytty, soveltuvuutta ei kyseenalaistettu päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen. Komission antaman luvan nojalla tätä toimenpidettä olisi joka tapauksessa pidettävä voimassa olevana tukena.
Komissio kuitenkin kyseenalaisti kaksi tonnistoveroon liittyvää seikkaa:
-
Komissio kyseenalaisti tietyille yrityksille, kuten Espanjan tax lease -toimiin osallistuville taloudellisille yhteenliittymille, annetun mahdollisuuden hyötyä tonnistoverojärjestelmästä, kun niiden toiminta rajoittuu alusten vuokraamiseen tai leasing-järjestelyihin bareboat charter -sopimuksen mukaisesti. Komissio katsoi, että nämä yritykset eivät toimineet asetuksessa (ETY) N:o 4055/86 (28) ja asetuksessa (ETY) N:o 3577/92 (29) annetun määritelmän mukaisen meriliikenteen tavara- ja matkustajaliikenteen alalla, vaan pikemminkin taloudellisten investointien ja hyödykkeiden vuokraamisen tai leasing-vuokraamisen alalla. Komissio totesi, että sille ei ollut koskaan esitetty ilmoitusta niiden soveltuvuudesta Espanjan tonnistoverojärjestelmään eikä komissio ollut koskaan hyväksynyt tätä.
-
Luovutusvoittoihin sovellettavaa verovapautta (toimenpide 5), joka johtuu tonnistoverojärjestelmän täytäntöönpanotoimista (RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti) ja jonka Espanjan viranomaiset esittivät osaksi hyväksyttyä tonnistoverojärjestelmää, pidettiin täydentävänä toimenpiteenä, joka kuului komission vuonna 2002 hyväksymän poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Tätä toimenpidettä pidettiin myös sääntöjenvastaisena ja mahdollisesti soveltumattomana tukena.
(45)
Tuen mahdolliseksi vastaanottajiksi todettiin:
-
taloudelliset etuyhtymät, jotka saavat ensisijaisesti veroetua;
-
taloudellisten etuyhtymien jäsenet/sijoittajat, jotka hyötyvät taloudellisen etuyhtymän avoimuusjärjestelyihin perustuvista veroeduista;
-
varustamot, jotka saavat osan veroeduista aluksen hinnanalennuksen kautta;
-
mahdollisesti telakat, asiaan osallistuvat pankit, leasing-yhtiöt ja muut välittäjät.
(46)
Komissio katsoi, ettei tuki vaikuttaisi soveltuvan sisämarkkinoille.
4. ESPANJAN JA ASIANOSAISTEN OSAPUOLTEN HUOMAUTUKSET
(47)
Huomautuksia saatiin Espanjan viranomaisilta ja 41 kolmannelta osapuolelta, kuten viranomaisilta, toimialajärjestöiltä ja yksittäisiltä yrityksiltä, jotka joko osallistuivat Espanjan tax lease -toimiin tai olivat niihin osallistuvien yritysten kilpailijoita, kuten ulkomaiset telakat tai laivanrakennusalan järjestöt.
(48)
Huomautuksissa käsitellään seuraavia näkökohtia, jotka liittyvät komission päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen esittämään arvioon:
-
menettelyyn liittyvät näkökohdat;
-
yleinen lähestymistapa: Espanjan tax lease -järjestelmän arviointi yhtenä järjestelmänä siihen verrattuna, että tarkastellaan tähän järjestelmään kuuluvia yksittäisiä toimenpiteitä;
-
ovatko yksittäiset toimenpiteet valtiontukea (edun olemassaolo, valtion varat, valtion toiminta, vaikutus kilpailuun ja kauppaan) ja ovatko jotkut niistä voimassa olevaa tukea;
-
tiedot tuensaajista;
-
mahdollisen valtiontuen soveltuvuus;
-
esteet tuen takaisinperinnälle (yhdenvertainen kohtelu, luottamuksensuoja, oikeusvarmuus).
4.1 MENETTELY
(49)
Espanja katsoo, että komissio on aloittanut muodollisen tutkintamenettelyn tarkastamatta asianmukaisesti keskeisiä päätelmiään Espanjan viranomaisten kanssa. Tästä syystä Espanjan valtion oikeutta puolustautua ja kaikille hallinnollisille menettelyille välttämätöntä kontradiktorista periaatetta on rikottu.
(50)
Usean kolmannen osapuolen mukaan komission olisi pitänyt soveltaa voimassa olevaa tukea koskevaa menettelyä, koska jos kaksi asiaan liittyvää verotustointa (vuokratun omaisuuden poistoja koskevat säännöt ja tonnistoverojärjestelmä) on tukea, kyseessä on voimassa oleva tuki.
4.2 ESPANJAN TAX LEASE -TOIMIEN ARVIOINTI YHTENÄ JÄRJESTELMÄNÄ JA YKSITTÄISTEN TOIMENPITEIDEN ARVIOINTI
4.2.1 Kantelijat
(51)
Holland Shipbuilding katsoo, että Espanjan tax lease -toimia olisi pidettävä yhtenä järjestelmänä, koska kyseessä on organisoitu järjestelmä, jossa tietoisesti hyödynnetään erilaisia verotuksellisia toimia sellaisen taloudellisen edun tuottamiseksi, joka on paljon suurempi kuin erilaisten toimenpiteiden erillisestä soveltamisesta saatava kokonaisetu, ja koska toimenpiteet ovat toisistaan riippuvaisia. Tonnistoverojärjestelmän soveltaminen antaa taloudellisille etuyhtymille mahdollisuuden tehdä varhennetun ja nopeutetun poiston mahdollistamasta väliaikaisesta veroedusta pysyvä. Epätarkat ehdot, joita määrättiin varhennetun poiston soveltamista varten, ja Espanjan viranomaisten tulkinta niistä antaa verohallinnolle harkintavallan. Tämä johtuu siitä, että käytännössä lupa myönnetään ainoastaan, jos tavanomaisesta yhtiöverotusjärjestelmästä siirrytään tonnistoverojärjestelmään.
(52)
Danish Maritime ja […] (30) (31) pitävät Espanjan tax lease -järjestelyä kokonaisuudessaan valtiontukijärjestelmänä, joka antaa selkeästi taloudellista etua tietyille yrityksille tuensaajista riippumatta.
4.2.2 Espanja ja tax lease -liiketoimiin osallistujat
(53)
Espanja ja komission mahdollisiksi edunsaajiksi yksilöimät yritykset (varustamot, pankit, sijoittajat taloudellisessa etuyhtymässä, Espanjan tax lease -toimissa mukana olevat telakat) asettavat kyseenalaiseksi tällaisen kokonaisvaltaisen lähestymistavan.
(54)
Ne katsovat, että Espanjan tax lease -toimenpiteistä ei säädetä sellaisenaan Espanjan verolainsäädännössä, että tax lease -toimenpiteet ovat yksityisiä sopimuksia (leasing, bareboat charter -sopimus, taloudellinen etuyhtymä) ja että niitä ovat tehneet yksityiset osapuolet, jotka voivat valita vapaasti halvimman tavan omaisuuserän rahoittamiseksi ja käyttää saatavillaan olevia sopimusperusteisia ja verotuskeinoja. Ne katsovat myös, että Espanjaa ei olisi pidettävä vastuussa veronmaksajien saamista eduista verotaakkansa alentamiseksi. Lisäksi verolainsäädännössä ei edellytetä kaikkia komission päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen mainittujen toimien käyttöä.
(55)
Espanjan pankkiyhdistys Asociación Española de Banca, jäljempänä ’AEB’, toteaa, että kyseessä on ensimmäinen kerta kun komissio on todennut valtiontuen säädöksen sijasta yksityisten toimijoiden välisten oikeustoimien yhdistelmässä.
(56)
AEB katsoo, että yhden järjestelmän sijaan kyseessä on kaksi erillistä järjestelmää (poistojärjestelmä ja tonnistoverojärjestelmä), jotka voidaan selvästi erottaa ja joita voidaan käsitellä erikseen riippumatta siitä, sovelletaanko niitä erikseen tai yhdessä.
(57)
Lisäksi AEB katsoo, että komissio ei ollut todennut yleistä vertailukohtaa ennen kuin se totesi valikoivan edun. AEB:n mukaan on olemassa useita tapoja rahoittaa omaisuuserän hankinta säädösten ja verotustoimien erilaisia yhdistelmiä käyttämällä ja että komission pitäisi vertailla kaikkia näitä vaihtoehtoisia tilanteita. Näin ollen olisi keinotekoista katsoa, että Espanjan tax lease -toimet tarjoavat valikoivaa etua tietyille yrityksille, erityisesti jos komissio käyttää viitteenä verotuksellisesta näkökulmasta kalleinta toteutustapaa ja jättää siten ottamatta huomioon sijoittajien saatavilla olevat kaikki kannustintoimet.
(58)
Tästä syystä Espanjan tax lease -toimet eivät tarjoa valikoivaa etua. Tämä käy erityisesti ilmi siitä, että komissio on eritellyt useita mahdollisia edunsaajia. Ne eivät vastaa taloudenaloja. Valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen annettuun komission tiedonantoon (32), jäljempänä ’yritysten verotusta koskeva tiedonanto’, ja komission päätökseen Alankomaiden Groepsrentebox-tukiohjelmasta (33) viitaten AEB katsoo, ettei voida päätellä, että toimenpide on valikoiva, koska se hyödyttäisi enemmän taloudellisen etuyhtymän jäseniä, jotka investoivat merialuksiin muunlaisten omaisuuserien sijasta.
(59)
Koska Espanjan tax lease -toimenpiteet koostuvat pelkästään yksityisistä osapuolista, jotka käyttävät yleisiä verotuksellisia toimenpiteitä yksityisten sopimusten yhteydessä, toimeen ei käytetä valtion varoja.
(60)
AEB:n mukaan jäsenvaltioiden väliseen kilpailuun ja kauppaan ei aiheuteta minkäänlaisia vaikutuksia, koska komission erittelemät pääasialliset tuensaajat ovat varustamoita ja toimenpide on kaikkien eurooppalaisten ja EU:n ulkopuolisten varustamoiden saatavilla.
(61)
Kolmannet osapuolet kuvaavat Espanjan tax lease -toimenpiteitä useiksi erillisiksi toimenpiteiksi (yksilöllinen lähestymistapa), ja ne eivät esitä mitään huomautuksia näistä toimenpiteistä kokonaisuutena.
4.3 YKSITTÄISTEN TOIMENPITEIDEN ARVIOINTIIN LIITTYVÄT HUOMAUTUKSET
4.3.1 Nopeutettu poisto (TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentti (34) ) - toimenpide 1
(62)
Espanjan ja tiettyjen kolmansien osapuolten mukaan tätä toimenpidettä voidaan soveltaa yleisesti kaikkiin omaisuuseriin ja aloihin. Leasing-kulujen erilainen verotuksellinen ja kirjanpitokäsittely ei tuo mukanaan mitään tosiasiallista valikoivuutta, vaan tätä toimenpidettä voidaan soveltaa hyvin erilaisilla aloilla. Espanjan yhtiöverojärjestelmässä on myös vaihtoehtoisia järjestelyjä nopeutetulle poistolle. AEB toteaa, että tasapoistoa ei voida pitää (ainoana) määritelmänä edun (yksinään) osoituksena edun olemassaolosta, koska muut poistomenetelmät yleensä sallitaan. TRLIS-säädöksen 11 §:ssä ja RIS-säädöksen 1-5 §:ssä säädetään mahdollisuudesta soveltaa degressiivisiä menetelmiä, kuten jäännösarvopoistoa (35) tai menetelmää, jolla suurin poisto tehdään ensimmäisenä vuonna ja määrä alenee jokaisena sen jälkeisenä vuotena (36) sekä mahdollisuudesta tehdä poisto omaisuuserästä verohallinnon kanssa sovitun erityisen suunnitelman mukaisesti (37). AEB mainitsee esimerkkinä, että alenevan poiston menetelmä olisi sovellettavissa tasolla, joka on 2,5 kertaa korkeampi kuin sovellettava tasapoiston taso, eli 25 prosenttia.
4.3.2 Varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen (TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti ja 48 §:n 4 momentti ja RIS-säädöksen 49 §) - toimenpide 2
(63)
On esitetty väite, että varhennettu poisto on vain nopeutetun poiston menetelmä, jonka mukaan kyseinen nopeutettu poisto voidaan aloittaa tietyin edellytyksin ennen päivää, jolloin omaisuuserä toimitetaan loppukäyttäjälle ja se aloittaa sen käytön. Jos omaisuuserän rakentamisvaiheen aikana maksettuja määriä ei olisi ollut mahdollista vähentää, kyseessä olisi tosiasiallisesti verotuksen ennakoiminen. Varhennetulla poistolla ainoastaan palautetaan verotuksen neutraalius sekä rahavirtojen ja verotuskohtelun välinen yhteys.
(64)
AEB väittää, että mahdollisuus ennakoida poistokauden alkua on yleinen toimenpide, josta säädetään myös TRLIS-säädöksen 11 §:n 1 momentin d alamomentissa ja RIS-säädöksen 5 §:ssä, joissa määritellään poistoihin sovellettavat yleiset säännöt. Verohallinto voi näiden säännösten nojalla hyväksyä verovelvollisen esittämän ja perusteleman erityisen poistosuunnitelman, mukaan lukien rakentamisvaiheessa olevat omaisuuserät.
(65)
Varhennettua poistoa varten ennakkoon annettavan luvan ja verohallinnon noudattaman menettelyn ainoana tarkoituksena on tarkistaa, että toiminta on tosiasiallista ja että lainsäädännössä säädetyt objektiiviset vaatimukset täytetään. Ennakolta on varmistettava erityisesti, että: on olemassa leasing-sopimus, jonka aloituspäivä on aikaisempi kuin päivä, jolloin omaisuuserä on toimintavalmis tai se toimitetaan; kun pyyntö esitetään, ilmoitetaan, että maksut omaisuuserän hankintakustannusten korvaamiseksi ovat vähennyskelpoisia; sopimus tehdään sellaisen omaisuuserän hankintaa varten, joka edellyttää pitkää sopimusaikaa/rakennusaikaa omaisuuserän käyttöolosuhteiden mukaisesti; omaisuuserän rakentamista koskeva sopimus allekirjoitetaan ja omaisuuserän käyttöä koskevat erityiset sopimusehdot esitetään.
(66)
RIS-säädöksen 49 §:ssä säädettyjen yleisten ehtojen lisäksi TRLIS-säädöksen 48 §:n 4 momentissa säädetään täydentävästä ehdosta silloin, kun hakija on taloudellinen etuyhtymä. Lupa ei riipu muiden toimenpiteiden soveltamisesta tai täydentävien asiakirjojen toimittamisesta. Lopuksi kaikenlaisen harkintavallan puuttumista menettelyssä kuvaa se, että mitään verohallinnolle jätettyä hakemusta ei ole koskaan hylätty. AEB katsoo tältä osin, että komission pitäisi tutkia tarkemmin syitä, miksi rahoitustoimintoja ei toteuteta. Jos, kuten komissio toteaa epävirallisten tietojen perusteella, tietyt varustamot eivät pystyneet löytämään pankkia toiminnon toteuttamiseksi, kyseessä on pikemminkin se, että osapuolet eivät päässeet sopimukseen toiminnon tietyistä näkökohdista, kuten hinnasta. AEB kiistää virallisesti, että mikään sen jäsenistä olisi osallistunut mihinkään kokoukseen Espanjan viranomaisten kanssa tai ottanut niihin epävirallisesti yhteyttä. Tilanne ei ole siten sama kuin mitä kuvataan komission päätöksessä Ranskan verotuksellisista taloudellisista etuyhtymistä (38), jossa ehto siitä, että investointiin olisi liityttävä merkittävä taloudellinen ja sosiaalinen etu, katsottiin epätarkaksi ja jätettiin veroviranomaisten harkinnan varaan. AEB kuitenkin kiistää, että mikään RIS-säädöksen 49 §:ssä määritelty ehto olisi epätarkka ja tulkinnanvarainen.
(67)
Tästä syystä varhennettua poistoa - samalla tavalla kuin nopeutettua poistoa - voidaan soveltaa yleisesti kaikkiin omaisuusluokkiin ja aloihin. Kyseessä on yleinen toimenpide.
(68)
Kyseessä on nopeutetun poiston soveltamista koskeva menettely. Jos sitä pidetään tukena, sitä olisi pidettävä voimassa olevana tukena.
4.3.3 Taloudellisen etuyhtymän verotuksen avoimuusjärjestely (TRLIS-säädöksen 48 §) - toimenpide 3
(69)
AEB:n mukaan taloudellisen etuyhtymän avoimuusjärjestely on yhdenmukainen Espanjan verotusjärjestelmän logiikan kanssa. Se mahdollistaa usean sijoittajan tekemän yhteisen investoinnin, johon kukaan niistä ei sitoutuisi yksin, ja silti - tämän järjestelyn ansiosta ja niiden investointiosuuden perusteella - voidaan soveltaa verokohtelua, jota olisi sovellettu, jos ne olisivat tehneet sijoituksen yksin. Tästä syystä taloudellisen etuyhtymän asemaan ei liity mitään etua. Tämä asema ei aiheuta mitään alakohtaisia rajoituksia. Kuka tahansa espanjalainen veronmaksaja voi olla taloudellisen etuyhtymän jäsen. Järjestely ei ole sen vuoksi valikoiva.
4.3.4 Tonnistoverojärjestelmä (TRLIS-säädöksen 124 - 128 §) - toimenpide 4
(70)
Koska komissio totesi päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen, että se hyväksyi Espanjan tonnistoverojärjestelmän vuonna 2002 meriliikenteen suuntaviivojen mukaiseksi (39), Espanjan viranomaiset ja kolmannet osapuolet kohdistavat huomautuksena vuoden 2002 luvan soveltamisalaan ja erityisiin näkökohtiin siitä, pitäisikö Espanjan tax lease -toimintoihin osallistuvien rahoitusalan taloudellisten yhteenliittymien (40) hyötyä tonnistoverojärjestelmästä.
(71)
Sen osalta, pitäisikö Espanjan tax lease -toimintoihin osallistuvien rahoitusalan taloudellisten yhteenliittymien (40), jotka eivät liikennöi aluksia vaan sijoittavat niihin ja antavat niitä vuokralle osana rahoitussijoituksia, hyötyä tonnistoverojärjestelmästä, Espanja katsoo, että yritykset käyttävät aluksia, koska ne vuokraavat niitä, ja ne on sen vuoksi sisällytetty Espanjan alusrekisteriin (samoin kuin varustamot) sen jälkeen kun 28 päivänä heinäkuuta 1989 annetun kuninkaan asetuksen 1027/1989 (41) 1 §, joka toistettiin 24 päivänä marraskuuta 1992 annetun lain 27/1992 9 §:ssä, tuli voimaan. Koska komissio on hyväksynyt tonnistoverojärjestelmän soveltamisen kaikkiin Espanjan alusrekisterissä lueteltuihin yrityksiin (42), tähän lupaan sisältyvät yritykset, jotka omistavat aluksensa ja vuokraavat tai leasing-vuokraavat ne kolmansille osapuolille. Jos kyseistä toimenpidettä pidetään valtiontukena, sitä olisi sen vuoksi pidettävä voimassa olevana tukena.
4.3.5 RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti - toimenpide 5
(72)
Espanja, PYMAR ja tietyt pankit väittävät, että RIS-säädöksen 50 §:n 3 momenttiin sisältyy ainoastaan täytäntöönpanotoimenpiteitä, joilla pyritään takaamaan oikeusvarmuus. Ne väittävät, että Espanjan oikeusjärjestelmän periaatteiden mukaisesti verotustoimenpiteen keskeisiä osia on aina säädeltävä lainsäädännön nojalla ja että tämä kuninkaan asetukseen sisältyvä säännös ei aiheuta mitään uusia toimia vaan ainoastaan selkeyttää TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin soveltamisalaa. Sen perusteella ei poiketa lainsäädännöstä tai luoda lisäetuja. Luovutusvoittojen verottamatta jättäminen muodosti jo osan komission hyväksymää järjestelmää ja sen vuoksi, jos se on tukea, sitä olisi pidettävä voimassa olevana tukena.
(73)
Lisäksi Espanja ja väitetyt tuensaajat toteavat, että alusta on loogista pitää uutena, sillä kukaan ei käyttänyt sitä ennen vuokraajaa, ja option käytöstä sovitaan, kun leasing-sopimus allekirjoitetaan (43). AEB toteaa, että omaisuutta pidetään yleensä uutena silloin, kun se hankitaan leasing-sopimukseen sisältyvän option välityksellä.
4.4 VALTION VAROJEN SIIRTOON JA VALTION TOTEUTTAMIIN TOIMENPITEISIIN LIITTYVÄT HUOMAUTUKSET
(74)
Kantelijoiden mukaan verovähennys merkitsee valtion tulojen siirtoa, koska verotuloja menetetään. Espanjan tax lease- ja verotustoimenpiteet toteuttaa valtio, koska kaikki toimenpiteet sisältyvät Espanjan lainsäädäntöön. Lisäksi Espanjan tax lease -toimet perustuvat veroviranomaisten myöntämään lupaan. Vaikka nämä luvat liittyvät yksittäisiin toimenpiteisiin, on selvää, että luvat myönnetään käytännössä Espanjan tax lease -liiketoimien kokonaisuutta varten. Tästä on osoituksena se, että verohallinnolle esitetyssä varhennettua poistoa koskevassa hakemuksessa kuvataan yksityiskohtaisesti veroedun rakentuminen ja jakautuminen taloudellisen etuyhtymän tai sijoittajien ja varustamon välillä, ja se sisältää telakan ilmoituksen, jossa esitetään järjestelyn odotettavissa oleva sosiaalinen ja taloudellinen hyöty. Ei ole mitään syytä, miksi nämä asiakirjat olisi esitettävä järjestelmällisesti, elleivät ne olisi hyväksymisen edellytys.
(75)
Varustamot puolestaan väittävät, ettei telakalle tai taloudelliselle etuyhtymälle myönnettyä alennusta alkuperäisestä hinnasta pitäisi katsoa valtion toteuttamaksi toimenpiteeksi, koska se myönnetään taloudellisen etuyhtymän ja toimenpiteeseen osallistuvan varustamon välisten yksityisten sopimussuhteiden perusteella.
4.5 KILPAILUN VÄÄRISTYMISEEN JA KAUPALLE AIHEUTUVIIN VAIKUTUKSIIN LIITTYVÄT HUOMAUTUKSET
(76)
[…] katsoo, että kyseessä olevien etujen määrä (14 miljoonaa euroa päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen annetussa esimerkissä) epäilemättä vaikuttaa edunsaajien markkina-asemaan ja luo sen vuoksi merkittäviä vääristymiä markkinoilla, joilla vallitsee tiukka kilpailu. Tällä järjestelmällä tarjotaan merkittävää etua espanjalaisille telakoille, jotka voivat edistää alustensa myyntiä hinnalla, joka on alhaisempi kuin muilla Euroopan telakoilla ja johon sisältyvät Espanjan tax lease -järjestelmän edut. […] viittaa Espanjan teollisuusministeriön tilastoihin, jotka osoittavat, että espanjalaiset telakat ovat tarjonneet palveluja yhä useammille ulkomaisille laivanvarustajille.
(77)
Kun kyseessä ovat varustamot, […] katsoo, että alusten ostaminen espanjalaisilta telakoilta paljon alhaisempaan hintaan antaa niille mahdollisuuden säästää miljoonia euroja huomattavasta osasta kiinteitä kustannuksiaan. Koska etu jaetaan koko ajanjaksolle, jolla aluksen kustannukset katetaan, tämä etu tarjoaa niille kilpailuetua muihin laivayhtiöihin nähden ja sen vuoksi vääristää kilpailua monen vuoden ajan.
(78)
Kuten edellä todettiin, laivanvarustajat väittävät, että Espanjan telakoiden tarjoamat ehdot ovat kaikkien laivayhtiöiden saatavilla ja ne voivat siten hyötyä kaikista hinnanalennuksista, mitä espanjalaiset telakat saattavat tarjota. Ne väittävät myös, että ne ovat maksaneet käyvän markkinahinnan ja että ne eivät ole saaneet mitään taloudellista etua. Tästä syystä alusten hankkiminen espanjalaisilta telakoilta ei todennäköisesti vähennä niiden käyttökustannuksia merkittävästi tai vahvista niiden asemaa kestävällä tavalla, kuten komissio totesi päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen.
4.6 TUENSAAJIEN MÄÄRITTELYYN LIITTYVÄT HUOMAUTUKSET
(79)
AEB:n mukaan taloudelliset etuyhtymät eivät voi olla tuensaajia. Sijoittajien on maksettava etuyhtymän taloudellisesta toiminnasta aiheutuva vero verotuksellisten avoimuusjärjestelyiden vuoksi. Tästä syystä taloudelliset etuyhtymät eivät voi nauttia veronalennuksesta johtuvasta taloudellisesta edusta. Lisäksi kuka tahansa espanjalainen veronmaksaja voi olla taloudellisen etuyhtymän sijoittaja ja siten sen jäsen.
(80)
Toisaalta useat varustamot katsovat, että taloudelliset etuyhtymät ovat ainoita mahdollisia tuensaajia. Laivanvarustajat eivät voi olla tuensaajia, koska ne eivät ole espanjalaisia veronmaksajia. Lisäksi ne väittävät, että komissio on olettanut virheellisesti - antamatta mitään selvitystä - että veroedut siirretään taloudellisesta etuyhtymästä varustamolle hinnanalennuksen välityksellä. Itse asiassa hinta vahvistetaan omaisuuserän yksityisomistajan tekemän kaupallisen päätöksen perusteella.
(81)
Laivanvarustajat toteavat, että varustamot ympäri maailmaa hankkivat tavallisesti alukset eri valtioissa sijaitsevilta telakoilta, halutessaan myös Espanjan telakoilta. Kaikki laivayhtiöt voivat siten hyötyä kaikista hinnanalennuksista, joita espanjalaiset telakat pystyvät tarjoamaan.
(82)
Useat laivanvarustajat väittävät, että jos Espanjan tax lease -toimet ovat valtiontukea, ne eivät ole tuensaajia. Tähän esitetään kaksi syytä: ensinnäkin tapa, millä Espanjan tax lease -rakenne toimii, osoittaa, että taloudellisen etuyhtymän ja telakan välillä on koordinointia ja että tämä muodostaa yhden taloudellisen intressikeskuksen ja määrää myyntihinnan; toiseksi hinaajia ja pelastusaluksia liikennöivät yritykset antavat esimerkkejä Espanjan ulkopuolisilta telakoilta saaduista tarjouksista tällaisten hinaajien rakentamiseksi. Nämä tarjoukset ovat samassa hintaluokassa tai jopa halvempia kuin ne, jotka Espanjan telakat lopulta valitsivat. Ne väittävät sen vuoksi, että ne ovat suorittaneet käyvän markkinahinnan ja että ne eivät ole saaneet mitään SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua taloudellista etua. Jos Espanjan tax lease -toimilla tarjottaisiin taloudellista etua, edunsaajia olisivat näihin toimiin osallistuvat telakat eivätkä varustamot.
(83)
Holland Shipbuilding katsoo, että edunsaajia ovat taloudelliset etuyhtymät ja niiden sijoittajat sekä varustamot mutta myös espanjalaiset telakat, koska laivanvarustajan maksaman hinnan ja telakan saaman hinnan, joka on markkinahintoja korkeampi, välillä on merkittävä ero. Kansallisen laivanrakennusteollisuuden liiton mukaan järjestelmä suunniteltiin hyödyttämään telakoita. Olisi väärin päätellä, että Espanjan tax lease -toimi hyödyttää laivanvarustamoja. Rakentamishinnan alennus ei välttämättä merkitse, että laivan ostaja saa etua. Lisäksi espanjalaiset telakat voivat tarjota tämän edun ainoastaan Espanjan tax lease -järjestelmää käyttäville ostajille. Espanjan tax lease -järjestelmä on sääntöjenvastaista tukea laivanrakennusteollisuudelle ja sillä vahingoitetaan espanjalaisten kanssa suoraan kilpailevia kansallisia laivanrakennusyrityksiä.
(84)
PYMAR katsoo, että komissio ei ole antanut riittäviä perusteita päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen siitä, miksi se pitää telakoita mahdollisina valtiontuen saajina. Se huomauttaa myös, että komissio ei pitänyt omaisuuserän tuottajaa valtiontuen saajana päätöksissä asioista Ranskan verotukselliset taloudelliset etuyhtymät, Brittany Ferries, Air Caraïbes tai Le Levant (44), jotka koskevat samankaltaisia verojärjestelmiä.
4.7 VOIMASSA OLEVAN TAI LAITTOMAN TUEN LUOKITTELUUN LIITTYVÄT HUOMAUTUKSET
(85)
Kuten 4.3 kohdassa todettiin, Espanja ja tietyt kolmannet osapuolet katsovat, että asiaan liittyy vain kaksi toimenpidettä: ensinnäkin TRLIS-säädöksen 115 §:n säännökset, jotka koskevat hankitun omaisuuden kustannusten vähentämistä rahoitusleasingsopimuksella. Espanja hyväksyi nämä säännökset ennen kuin se liittyi EU:hun. Sen vuoksi, jos tämä toimenpide on tukea, kyse on voimassa olevasta tuesta, kuten todettiin komissio päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen. Lisäksi TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti, jonka nojalla hallinto voi vahvistaa poiston aloittamisajankohdan, on ainoastaan keino panna 115 § täytäntöön. Toiseksi komissio hyväksyi vuonna 2002 TRLIS-säädöksen 124-128 §:ssä vahvistetun tonnistoverojärjestelmän, ja myös se on siitä syystä voimassa oleva tuki. Täytäntöönpanosäännöksissä - erityisesti RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentissa - ei muuteta lainsäädännössä vahvistettuja määräyksiä, ja ne kuuluvat siten komission hyväksymien toimien piiriin.
4.8 TUEN SOVELTUVUUTTA KOSKEVAT HUOMAUTUKSET
(86)
Espanjan viranomaiset ja väitetyt tuensaajat pitävät tukea soveltuvana vuonna 2002 hyväksytyn tonnistoverojärjestelmän perusteella, koska se kattaa Espanjan lainsäädännön (45) mukaan rekisteröidyt meriliikenneyhtiöt, joiden toimintaan kuuluu omassa omistuksessa olevien ja vuokrattujen alusten liikennöinti. Koska RIS-säädöksen 50 artiklan 3 momentissa ainoastaan pannaan täytäntöön tonnistoverojärjestelmä, myös se kuuluu vuoden 2002 päätöksen soveltamisalaan.
(87)
Kolmannet osapuolet kiistävät myös sen, että kaikki tuet olisivat meriliikenteen suuntaviivojen mukaisia. Näihin suuntaviivoihin sisältyy myös omassa omistuksessa olevien ja rahdattujen alusten liikennöinti, ja tuki pysyisi näiden suuntaviivojen asettamissa rajoissa.
(88)
Asociación de Ingenieros Navales y Oceánicos de España (Espanjan laiva- ja merenkulkualan insinöörien liitto) katsoo, että kaiken tuen soveltuvuutta olisi tarkasteltava sisämarkkinoiden sijasta maailmanlaajuisen kilpailun näkökulmasta, koska EU:n ulkopuolisissa maissa telakat saavat tukia, joihin ei sovelleta EU:n kilpailusääntöjä.
(89)
Kuitenkin […] katsoo, että tätä järjestelmää ei voida pitää lainkaan soveltuvana tukena, ei edes meriliikenteen suuntaviivojen perusteella, kuten todetaan päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen. Se katsoo ensinnäkin, että Espanja ei pysty osoittamaan, että kaikki rakennetut alukset voivat hyötyä näistä suuntaviivoista, ja toiseksi, että tuella voidaan ainoastaan vähentää nollaan se vero, joka tuensaajan pitäisi maksaa järjestelmän käyttöön ottavassa valtiossa. Tämän vuoksi muut kuin espanjalaiset laivanvarustamot eivät voi hyötyä järjestelmästä ja espanjalaisten laivanvarustajien maksamat verot ovat todennäköisesti vähäiset, koska ne hyötyvät tonnistoverojärjestelmästä ja alhaisemmista sosiaaliturvamaksuista.
4.9 TUEN TAKAISINPERINTÄÄN LIITTYVÄT HUOMAUTUKSET
(90)
Espanjan viranomaiset ja mahdolliset tuensaajat katsovat, että tukea ei olisi perittävä takaisin, koska tällä rikottaisiin EU:n lainsäädännön perusperiaatteita (46), kuten yhdenvertaista kohtelua, luottamuksensuojaa tai oikeusvarmuutta.
4.9.1 Yhdenvertainen kohtelu
(91)
PYMAR väittää, että samankaltaisia verotuksellisia toimia tutkittiin kahdessa muussa asiassa (Brittany Ferries (47) ja Ranskan verotukselliset taloudelliset etuyhtymät), joissa ei edellytetty takaisinperintää. Jos komissio toteaisi tuen olemassaolon, tätä tukea olisi pidettävä yhdenmukaisena meriliikenteen suuntaviivojen 11 luvussa asetetun rajan kanssa, ja jos määrä ylittää tämän rajan, komissio ei voisi oikeusvarmuuden turvaamisen vuoksi edellyttää sen perimistä takaisin, kuten ei myöskään Ranskaa koskeneessa tapauksessa. […] toteaa, että koska tukea ei peritty takaisin ranskalaisilta toimijoilta, sen periminen takaisin espanjalaisilta toimijoilta hyvin samankaltaisessa tapauksessa saattaisi espanjalaiset epäedulliseen kilpailuasemaan ja loukkaisi yhdenvertaisuusperiaatetta.
(92)
Espanja ja PYMAR vetoavat useisiin päätöksiin, joissa komissio on jo päättänyt pidättäytyä takaisinperinnästä komission tai yhden sen jäsenen esittämien julkisten lausuntojen vuoksi. Ne viittaavat päätöksiin Belgiassa sijaitsevista koordinointikeskuksista, Luxemburgin vuoden 1929 lain soveltamisalaan kuuluvista holdingyhtiöistä ja muista monikansallisten yritysten koordinointikeskuksista ja ryhmänsisäisistä toiminnoista (48), liikearvon kirjaamista kuluksi koskevasta Espanjaan liittyvästä asiasta (49), Italiaa koskevasta asiasta, jossa tukea myönnettiin vaikeuksissa oleville suurille yrityksille (50) ja kahdesta kalastusalaa koskevasta asiasta (51) (Shetlandin- ja Orkneysaaret).
4.9.2 Luottamuksensuoja/oikeusvarmuus
(93)
Espanjan (52) ja tiettyjen Espanjan tax lease -toimiin osallistuvien kolmansien osapuolten mukaan näihin toimiin osallistujat uskoivat, että niissä sovelletut verotukselliset toimenpiteet eivät ole valtiontukea seuraavien seikkojen vuoksi:
1)
komission lausunto vuonna 2001 asiassa Brittany Ferries annetussa päätöksessä (53) sen osalta, että Espanjan tax lease -järjestelmän kanssa samankaltainen järjestelmä - Ranskan verotukselliset taloudelliset etuyhtymät - kuului yleisten toimenpiteiden piiriin;
2)
toimenpideluonnoksen julkaiseminen (varhennettu poisto ja tonnistoverojärjestelmä) 10 päivänä lokakuuta 2001 julkaistussa Espanjan parlamentin virallisessa lehdessä (54);
3)
vuonna 2001 lähetetty komission kirje, jossa Espanjalta pyydetään tutkintaa varten tietoja useista väitetyistä laivanrakennusalan tukitoimenpiteistä, myös tax lease -järjestelmästä;
4)
vuonna 2004 tehty komission päätös (55), jossa hylätään tuen tarjoaminen Alankomaiden telakoille korvaukseksi tuesta, jota on väitteiden mukaan myönnetty espanjalaisille telakoille, jotka kilpailevat samoista laivanrakennussopimuksista;
5)
vuonna 2006 tehty päätös Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevasta asiasta (56);
6)
kilpailupolitiikasta vastanneen komission jäsenen Neelie Kroesin vuonna 2009 lähettämä kirje (57) Norjan kauppa- ja teollisuusministerille vastauksena valitukseen, että Espanjan tax lease -järjestelmä suosii Espanjan telakoita;
7)
ajanjakso, joka kului toimenpideluonnoksen julkaisemisesta vuonna 2001 järjestelmän aloittamiseen vuonna 2002 taikka komission vuonna 2006 vastaanottamista ensimmäisistä kanteluista menettelyn aloittamiseen kesäkuussa 2011. Näin pitkän aikavälin voidaan olettaa tukeneen sitä käsitystä, että menettelyn aloittamiseen ei ollut riittävästi perusteita;
8)
huolellinen taloudellinen toimija ei olisi voinut ennakoida valtiontuen mahdollista olemassaoloa sellaisten erilaisten järjestelmien yhdistelmässä, jotka muodostivat joko vakiintuneen toimen kansallisessa verotuksessa (vuokratun omaisuuden nopeutettu poisto, taloudellisen etuyhtymän asema) tai jotka komissio on aiemmin hyväksynyt (tonnistoverojärjestelmä);
9)
lausunnot siitä, että tukea ei esiintynyt toimenpiteissä, jotka koskivat poistomenetelmiä yritysverotuksesta annetussa komission tiedonannossa (58).
4.9.2.1 Komission vuonna 2001 tekemä päätös asiassa Brittany Ferries (BAI)
(94)
Komissio totesi kyseisen päätöksen 193 kohdassa seuraavaa: ”Taloudellisten etuyhtymien ja niiden soveltumisesta johtuvien mahdollisten veroetujen osalta komissio katsoo, että kyse on yleisestä toimenpiteestä, koska näiden soveltaminen on Ranskassa yleistä. Taloudellisia etuyhtymiä voidaan perustaa kaikilla talouden sektoreilla ja ne kuuluvat yleisten oikeussääntöjen piiriin.”
(95)
Päätös julkaistiin 15 päivänä tammikuuta 2002 ilmestyneessä virallisessa lehdessä. Vuonna 2006 tekemässään päätöksessä Ranskan verotuksellisista taloudellisista etuyhtymistä komissio totesi: ”Vaikka pitää paikkansa, että kyseisessä asiassa tarkasteltu järjestelmä oli voimassa ennen vuotta 1998, on todettava, että tämä voimassaoloon liittyvä seikka ei käynyt selkeästi ilmi päätöksen perusteluista, mikä on voinut johtaa harhaan nyt tarkasteltavan järjestelmän edunsaajia.”
(96)
Espanja (59) ja eräät kolmannet osapuolet väittivät, että tämä lausunto oli joko luonut oikeudellista epävarmuutta Espanjan tax lease -toimenpiteen - joka on hyvin samankaltainen sen rakenteen ja vaikutusten osalta - laillisuuden suhteen tai johtanut perustellun luottamuksen syntymiseen siitä, että Espanjan tax lease -toimenpide ei ollut valtiontukea.
4.9.2.2 Toimenpideluonnosten julkaiseminen Espanjan parlamentin virallisessa lehdessä
(97)
PYMAR:in mukaan komissio sai tietää Espanjan tax lease -järjestelmän olemassaolosta, kun sen muodostavat toimenpiteet (leasing-vuokratun omaisuuden varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen ja tonnistoverojärjestelmä) julkaistiin osana samaa lakiehdotusta Espanjan parlamentin virallisessa lehdessä 10 päivänä lokakuuta 2001. Telakat alkoivat tämän vuoksi sisällyttää näistä toimenpiteistä saatavat edut tarjouksiinsa uusista laivanrakennushankkeista ilman, että ne odottivat näiden toimenpiteiden voimaantuloa, jotta neuvotteluissa ja ensimmäisten Espanjan tax lease -rakenteiden täytäntöönpanossa päästäisiin eteenpäin.
4.9.2.3 Vuonna 2001 esitetty tietopyyntö Espanjan tax lease -järjestelmästä
(98)
PYMAR viittaa komission kirjeeseen, joka lähetettiin 21 päivänä joulukuuta 2001 sen jälkeen kun se oli saanut kantelun useista valtion toteuttamista toimenpiteistä, joiden väitettiin vähentävän Espanjan telakoilta ostettujen alusten kustannuksia. Komissio pyysi tässä kirjeessä erityisesti tietoja tax lease -järjestelmästä:
”Komission tietoon on tullut, että näyttäisi olevan olemassa useita toimenpiteitä, joilla vähennetään Espanjan telakoilla valmistettavien laivojen hankintakustannuksia. Komissio on erityisesti saanut tietoja seuraavista käytössä olevista toimenpiteistä:
…
3.
Tax lease -järjestelmä, jonka perusteella Espanjassa rakennettuja aluksia voidaan käyttää verojen vähentämiseen erillisyhtiöiden välityksellä. Vaikuttaa siltä, että tästä yhdistelmästä saatu voitto siirretään laivanvarustajille alempien hintojen tai alempien leasing-kustannusten välityksellä. Espanjaa pyydetään toimittamaan kaikki asianmukaiset tiedot, joiden avulla komissio voi arvioida tätä asiaa”.
(99)
PYMAR:in mukaan tämä kirje osoittaa, että komissiolla oli tietoja tax lease -järjestelmästä, että se oli tietoinen sen olemassaolosta ja että se oli tutkinut asiaa jo vuonna 2001 tekemättä mitään päätöstä. Tämä johti perustellun luottamuksen syntymiseen siitä, että Espanjan toimenpide ei ollut tukea.
4.9.2.4 Vuonna 2004 tehty päätös Alankomaiden ilmoituksesta
(100)
Alankomaiden viranomaiset ilmoittivat 9 päivänä syyskuuta 2002”vastintuesta”, jonka ne aikoivat antaa Alankomaiden telakoille, jotta ne saisivat väitettyä Espanjan myöntämää tukea vastaavan tukimäärän (60). Muodollisen tutkintamenettelyn päätteeksi (61) komissio totesi lopullisessa päätöksessään (62)”Espanjan viranomaisten selvästi kiistäneen, että tukea olisi myönnetty” ja että sillä ei ole riittäviä todisteita ”Espanjan myöntämäksi väitetystä tuesta” (63) sekä katsoi, että ilmoitettu tuki ei sovellu yhteismarkkinoille.
(101)
PYMAR katsoi, että, koska Espanjan tax lease -järjestelmä oli voimassa vuonna 2002 ennen kuin Alankomaat teki ilmoituksen tuesta, komission vuonna 2004 antama päätös olisi johtanut perustellun luottamuksen syntymiseen siitä, että Espanjan tax lease -järjestelmä ei ole tukea.
4.9.2.5 Vuonna 2006 tehty päätös Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevassa asiassa
(102)
PYMAR:in mukaan Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskeva järjestelmä on hyvin samankaltainen kuin Espanjan tax lease -järjestelmä. Tästä syystä vuonna 2006 tehty päätös Ranskaa koskevassa asiassa johti perustellun luottamuksen syntymiseen toimijoiden keskuudessa siitä, että: (1) Espanjan tax lease -järjestelmä voitiin katsoa sisämarkkinoille soveltuvaksi meriliikenteen suuntaviivojen 11 luvun mukaisissa rajoissa ja että (2) näiden suuntaviivojen 11 luvun rajan ylittävän valtiontuen takaisinperintää ei edellytetä, kun otetaan huomioon kummankin tapauksen menettelyyn liittyvät yhtäläisyydet.
(103)
Lisäksi PYMAR vetoaa useaan komission päätökseen, jossa toimenpiteen samankaltaisuus komission aikaisemmin hyväksymän toimen kanssa oli tekijä, jonka vuoksi toimijoiden perustellun luottamuksen syntyminen oli ymmärrettävää. PYMAR muistuttaa erityisesti, että takaisinperintää ei määrätty muun muassa asioissa (64) ulkomailta saatavat tulot (Irlanti), kansainväliset rahoitustoiminnot (Alankomaat), koordinointikeskukset ja rahoitusyritykset (Luxemburg), Biskajan koordinointikeskukset (Espanja), valvonta- ja koordinointikeskukset (Saksa), finanssinhallintokeskukset ja pääkonttorit ja logistiikkakeskukset (Ranska), tukijärjestelmä yhdysvaltalaisten myyntiyritysten verotukseen sovellettavan ennakkopäätösjärjestelmän mukaisesti (Belgia) ja Gibraltarin edellytykset täyttävät yhtiöt (Yhdistynyt kuningaskunta), koska nämä järjestelmät olivat hyvin samankaltaisia komission aikaisemmin hyväksymän Belgiassa sijaitsevia koordinointikeskuksia koskevan järjestelmän kanssa.
4.9.2.6 Komission jäsenen Neelie Kroesin vuonna 2009 lähettämä kirje
(104)
Vastauksessaan Norjan viranomaisten kirjeeseen, jossa valitettiin Norjan telakoihin kohdistuvasta väitetystä syrjinnästä Espanjan tax lease -järjestelmän yhteydessä, komission jäsen Neelie Kroes totesi, että kilpailun pääosasto oli jo tutkinut asiaa ja että Espanja oli antanut sen pyynnöstä julkisen lausunnon, joka oli verohallinnon vastaus veronmaksajan esittämään kysymykseen (65) - verotukseen sovellettava ennakkopäätös - ja jossa vahvistettiin, että toimenpide ei rajoittunut espanjalaisiin telakoihin ja että sitä voitaisiin käyttää myös muissa jäsenvaltioissa tuotettujen alusten hankintaan. Kirjeessä todettiin, että tämän selvennyksen vuoksi lisätoimia ei pidetty tarpeellisina.
(105)
PYMAR:in mukaan norjalainen laivanvarustaja jakoi 2 päivänä huhtikuuta 2009 komission jäsenen kirjeen sisällön espanjalaisen telakan kanssa, jonka kanssa se osallistui Espanjan tax lease -toimenpiteisiin. PYMAR esitti 13 päivänä syyskuuta 2012 Gerencia del Sector de la Construcción Navalilta (66) (GSN) saadun kirjeen, jossa todettiin, että se tiesi vuonna 2009 komission jäsenen kirjeen sisällöstä ja oli jakanut sen Espanjan tax lease -toimenpiteisiin osallistuvien toimijoiden ja PYMAR:in kanssa niiden kesken pidetyissä säännöllisissä kokouksissa.
4.9.2.7 Valituksen esittämisen ja menettelyn aloittamisen välillä kulunut aika
(106)
PYMAR:in mukaan komissio sai tietää järjestelmästä joulukuussa 2001 ja sen voimaantulosta vuonna 2002 (viisi vuotta ennen komission vuonna 2006 vastaanottamia ensimmäisiä kanteluita). Tästä hetkestä kului yhdeksän vuotta ennen kuin menettely aloitettiin kesäkuussa 2011. Se, ettei komissio toiminut tämän nopeammin, tuki käsitystä siitä, että menettelyn jatkamiseen ei ollut riittävästi perusteita.
4.9.2.8 Huolellinen taloudellinen toimija ei olisi voinut ennakoida valtiontuen mahdollista olemassaoloa usean toimenpiteen yhdistelmässä
(107)
PYMAR:in ja muiden kolmansien osapuolten mukaan kyseessä on ensimmäinen kerta, kun komissio on katsonut, että usean toimenpiteen yhteinen soveltaminen on valtiontukea. Tavanomaisesti huolelliset toimijat eivät ole voineet ennakoida tätä.
4.9.2.9 Väitteet poistomenettelyistä yritysverotusta koskevassa komission tiedonannossa
(108)
PYMAR väittää, että komission yritysverotusta koskevan tiedonannon 13 artiklan mukaan pelkästään tekniset toimenpiteet, kuten poistosäännöt, eivät ole valtiontukea. Tämän perusteella toimijat olivat oikeutetusti katsoneet, että varhennettua poistoa koskeva toimenpide ei ole valtiontukea.
4.9.3 Takaisinperinnän seuraukset
(109)
Komission toiminta siitä alkaen, kun se sai tiedon Espanjan tax lease -toimen olemassaolosta, ja kulunut ajanjakso on johtanut perustellun luottamuksen syntymiseen siitä, että tukea ei ole myönnetty ja että aikaisemmin toteutettuihin toimiin myönnettyä tukea ei perittäisi takaisin. Komission olisi sen vuoksi pidättäydyttävä määräämästä tuen takaisinperintää kaikkien toimien osalta.
(110)
Samoin komission jäsenen Neelie Kroesin vuonna 2009 lähettämässä kirjeessä vahvistetaan, että komissio on arvioinut järjestelmää. Tax lease -toimenpiteisiin osallistuville kaikille osapuolille (esim. varustamot, taloudelliset etuyhtymät, pankit ja välittäjät) on voinut syntyä perusteltu luottamus siihen, että komissio olisi havainnut kaikenlaisen tuen olemassaolon järjestelmässä ja että koska lisätutkimuksia ei suunniteltu, toimiin ei liittynyt mitään tukea.
(111)
PYMAR viittaa myös päätöksiin, joissa komissio myönsi, että EU:n toimielinten toimet voivat johtaa perustellun luottamuksen syntymiseen siihen, että aikaisemmin myönnettyä tukea ei perittäisi takaisin. Tämä estäisi komissiota määräämästä takaisinperinnästä myös kun kyse on tuesta, joka myönnettiin ennen toimintaa, joka johti perustellun luottamuksen syntymiseen. Se viittaa päätöksiin Espanjaa koskevassa liikearvoon kirjaamista kuluksi koskevassa asiassa, Belgiassa sijaitsevia koordinointikeskuksia koskevassa asiassa, Itävallan energiaveroon myönnettyä huojennusta koskevassa asiassa ja Italian soveltamaa tukiohjelmaa vaikeuksissa olevien suuryritysten hyväksi koskevassa asiassa (67).
4.9.4 Sopimuslausekkeet
(112)
Espanjan viranomaiset ja PYMAR toteavat, että kaikki komission havaitsema varustamoita tai taloudellisia yhteenliittymiä ja sijoittajia hyödyttävä tuki vaikuttaisi joka tapauksessa telakoihin, jotka saisivat vaateita suorittaa korvauksia taloudellisille etuyhtymille tai niiden sijoittajille taikka sijoitusyhtiölle Espanjan tax lease -toimintojen eri osanottajien välisten sopimussuhteiden nojalla. PYMAR:in mukaan tietyillä sopimuslausekkeilla edellytetään, että telakat suorittavat korvauksia sijoittajille ja varustamoille, jos lainsäädäntöön, myös verolainsäädäntöön, tehdään toimintaan vaikuttavia muutoksia.
5. ARVIOINTI
5.1 MENETTELY
(113)
Komissio katsoo, että menettely ei ole loukannut Espanjan puolustautumisoikeuksia eikä kolmannen osapuolen oikeutta tulla kuulluksi. Päinvastoin päätös aloittaa muodollinen menettely on ensimmäinen virallinen toimi, joka komission täytyy toteuttaa Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22 päivänä maaliskuuta 1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999 (68) mukaisesti, jos sillä on alustavan tutkinnan jälkeen epäilyjä valtiontukitoimen soveltuvuudesta sisämarkkinoille (asetuksen (EY) N:o 659/1999 13 artikla ja 4 artiklan 4 kohta). Tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen tarkoituksena on esittää asiaan liittyvät oikeudelliset ja tosiseikat lyhyesti, tehdä alustava arvio tukitoimenpiteen tukiluonteesta ja esittää epäilyt toimenpiteen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille sekä pyytää asianomaisia jäsenvaltioita ja muita asianomaisia osapuolia esittämään huomautuksensa (asetuksen (EY) N:o 659/1999 6 artikla).
(114)
Komissio ei aloittanut muodollista tutkintamenettelyä vuokratun omaisuuserän nopeutetusta poistosta (TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentti), koska se on todennut, että jos toimenpide on valtiontukea, sitä voidaan joka tapauksessa pitää voimassa olevana tukena. Se ei esittänyt epäilyksiä tonnistoverojärjestelmästä ainakaan sen suhteen, että siitä oli tehty ilmoitus ja komissio oli hyväksynyt sen (TRLIS-säädöksen 124-128 §), koska toimenpidettä pidettiin myös voimassa olevana tukena. Nämä kaksi toimenpidettä ainoastaan mainitaan ja kuvataan päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen, koska ne ovat tärkeä osa Espanjan tax lease -järjestelmää ja liittyvät muodollisen tutkinnan kohteena oleviin toimenpiteisiin (TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti ja 48 §:n 4 momentti sekä RIS-säädöksen 49 § ja 50 §:n 3 momentti ja tonnistoverojärjestelmän soveltaminen muuhun kuin liikennöintitoimintaan).
(115)
Komissio katsoo, että TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti ja 48 §:n 4 momentti sekä RIS-säädöksen 49 § ja 50 §:n 3 momentti ja tonnistoverojärjestelmän soveltaminen muuhun kuin liikennöintitoimintaan voidaan erottaa muista aikaisemmassa johdanto-osan kappaleessa mainituista toimista (kuten TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentti ja TRLIS-säädöksen 124-128 §). Kyseessä ei ole asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdassa tarkoitettu voimassa oleva tuki, koska kyseiset toimenpiteet otettiin käyttöön vuonna 2002 ja 2003 sen jälkeen, kun Espanja oli liittynyt EU:hun, ja pantiin täytäntöön ilman komission ennakkohyväksyntää. Tästä syystä komissio on perustellusti noudattanut kyseisten toimenpiteiden osalta sääntöjenvastaiseen tukeen sovellettavaa menettelyä (asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan f kohta, 13 artikla ja 4 artiklan 4 kohta).
5.2 ESPANJAN TAX LEASE -TOIMIEN ARVIOINTI YHTENÄ JÄRJESTELMÄNÄ JA YKSITTÄISTEN TOIMENPITEIDEN ARVIOINTI
(116)
Se, että Espanjan tax lease -järjestelmä koostuu erilaisista toimenpiteistä, jotka eivät kaikki sisälly Espanjan verolainsäädäntöön, ei riitä estämään komissiota määrittelemästä ja arvioimasta sitä järjestelmänä. Kuten selvitetään päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen, komissio katsoo, että Espanjan tax lease -toiminnoissa käytetyt eri verotustoimenpiteet liittyivät toisiinsa oikeudellisesti tai tosiasiallisesti. Oikeudellisesti, koska leasing-vuokratun omaisuuden varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen (TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti) vastaa leasing-vuokratun omaisuuden nopeutetun poiston aikaistettua soveltamista (TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentti). Samoin RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentissa vahvistetaan poikkeus tonnistoverojärjestelmän yhteydessä sovellettavaan erityiseen menettelyyn. Oikeudellisesti, koska RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti koskee ainoastaan tonnistoverojärjestelmään oikeutettuja aluksia ja verohallinnon hyväksymiä leasing-sopimuksia. Tosiasiallisesti, koska leasing-sopimuksia pidettiin verohallinnon hyväksyminä vain silloin, kun luvat myönnettiin vuokratun omaisuuden varhennettua poistoa varten. Oikeudellisesti, koska varhennettua poistoa voidaan suunnitella sellaisia monenlaisia omaisuuseriä varten, jotka on mahdollisesti hankittu leasing-sopimuksen välityksellä. Kuitenkin varhennettuun poistoon liittyvät ehdot ovat tulkinnanvaraisia ja niiden katsottiin täyttyneen tosiasiallisesti ainoastaan - ja niille myönnettiin luvat ainoastaan - kun kyseessä ovat tonnistoverojärjestelmään oikeutetut alukset.
(117)
Komissio panee lisäksi merkille, että kaksi kolmesta Espanjan tax lease -järjestelmään liittyvästä pääasiallisesta toimesta (varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen ja tonnistoverojärjestelmään liittyvät tukikelpoisuussäännöt) tuli voimaan samana päivänä (1 päivänä tammikuuta 2002) saman lain nojalla.
(118)
Komissio toteaa myös, että kun esitetään väite perustellusta luottamuksesta ja yhdenvertaisesta kohtelusta, samat kolmannet osapuolet, jotka asettavat komission kokonaisvaltaisen lähestymistavan kyseenalaiseksi, katsovat, että Espanjan tax lease -järjestelmä on hyvin samankaltainen Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevan järjestelmän kanssa. Se, että Ranskan toimenpiteen kaikki osat sisällytettiin yhteen säännökseen, merkitsee välttämättä, että kyseessä on kokonaisvaltainen arviointi. Tältä osin se, että Espanjan tax lease -toimen eri osat sisältyvät eri säädöksiin, mutta ovat tosiasiallisesti sidoksissa toisiinsa, ei anna sinänsä aihetta soveltaa erilaista lähestymistapaa.
(119)
Komissio katsoo näistä syistä, että Espanjan tax lease -järjestelmää on kuvattava toisiinsa sidoksissa olevien verotustoimenpiteiden järjestelmäksi, että niiden vaikutuksia on arvioitava keskinäisessä yhteydessään ja että on erityisesti otettava huomioon tosiasialliset valtion käyttöön ottamat tai hyväksymät suhteet.
(120)
Komissio ei joka tapauksessa perusta toimiaan pelkästään kokonaisvaltaiseen lähestymistapaan. Kokonaisvaltaisen lähestymistavan ohessa komissio arvioi myös Espanjan tax lease -järjestelmän muodostamia yksittäisiä toimenpiteitä. Komissio katsoo, että nämä kaksi lähestymistapaa täydentävät toisiaan ja että ne johtavat johdonmukaisiin päätelmiin. Yksittäisten toimenpiteiden arviointi on tarpeen, jotta määritetään, mitkä osat Espanjan tax lease -järjestelmän tuottamista eduista ovat peräisin yleisistä ja mitkä valikoivista toimenpiteistä. Komissio voi myös yksittäisten toimenpiteiden arvioinnin perusteella määritellä tarvittaessa, mikä osa tukea on sisämarkkinoille soveltuvaa ja mikä osa olisi perittävä takaisin.
(121)
Tämä kaksiosainen lähestymistapa, jota noudatettiin jo päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen, antaa komissiolle mahdollisuuden määritellä viitejärjestelmä kullekin toimelle ja Espanjan tax lease -järjestelmälle kokonaisuudessaan. Näin voidaan tunnistaa valikoivat edut, jotka ovat valtiontukea. Jokaisen Espanjan tax lease -toimenpiteen osalta kontrafaktuaalisessa analyysissa, jonka perusteella arvioidaan tuen olemassaoloa, on kyse itse toimenpiteestä, johon liittyvät samat sopimusmääräykset mutta joka toteutetaan ilman valtiontueksi katsottuja toimenpiteitä. Näin ollen vaihtoehtoinen toiminta, johon liittyvät tosiasiallisesti erilaiset sopimus- ja rahoitusjärjestelyt, ei muodosta asianmukaista kontrafaktuaalista analyysia.
(122)
Talouden toimijat voivat jäsentää vapaasti omaisuuseriensä rahoitustoimet ja käyttää tätä varten sopivimmiksi katsomiaan yleisiä verotustoimia. Koska niissä on kyse valtiontuen valvonnan piirissä olevien valikoivien verotustoimien soveltamisesta, liiketoimiin osallistuvat yritykset ovat mahdollisia valtiontuen saajia. Kuitenkin se, että useita yritysaloja tai -luokkia pidetään mahdollisina tuensaajina, ei merkitse, että Espanjan tax lease -järjestelmä on yleinen toimenpide (69). Toisaalta se, että järjestelmää käytetään omaisuuserän rahoittamiseen, ilman miehistöä vuokrattavien alusten vuokraukseen ja merialusten jälleenmyyntiin, voidaan pitää selvänä osoituksena siitä, että toimenpide on alakohtaisesta näkökulmasta valikoiva.
5.3 SEUT-SOPIMUKSEN 107 ARTIKLAN 1 KOHDASSA TARKOITETUN TUEN OLEMASSAOLO
(123)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan ”jäsenvaltion myöntämä taikka valtion varoista muodossa tai toisessa myönnetty tuki, joka vääristää tai uhkaa vääristää kilpailua suosimalla jotakin yritystä tai tuotannonalaa, ei sovellu sisämarkkinoille, siltä osin kuin se vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan”.
(124)
Valtiontukisääntöjä sovelletaan ainoastaan taloudellista toimintaa harjoittaviin yrityksiin. Lisäksi SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut kriteerit ovat kumulatiivisia. Arvioitavat toimenpiteet ovat perustamissopimuksessa tarkoitettua valtiontukea, jos kaikki edellä mainitut edellytykset täyttyvät. Rahoitustuen pitäisi siis
-
olla peräisin valtiolta ja valtion varoista;
-
suosia tiettyjä yrityksiä tai tiettyä tuotannonalaa;
-
vääristää kilpailua tai uhata vääristää kilpailua;
-
vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
(125)
Komissio on toteuttanut arviointinsa kahdella eri tasolla:
-
Yksittäisten toimenpiteiden tasolla, kun komissio tarkastelee, onko kukin toimenpide valtiontukea riippumatta sen käytöstä Espanjan tax lease -järjestelmässä.
-
Koko Espanjan tax lease -järjestelmän tasolla: kuten edellä todettiin, tämä järjestelmä pohjautuu oikeudellisesti ja tosiasiallisesti toisiinsa sidoksissa olevien toimenpiteiden yhdistelmään.
5.3.1 SEUT-sopimuksen 107 artiklassa tarkoitetut yritykset
(126)
Komissio katsoo, että kaikki Espanjan tax lease -toimenpiteisiin osallistuvat osapuolet ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja yrityksiä - ja Espanja (70) tai mikään kolmas osapuoli ei kiistä tätä - koska niiden toimintaan sisältyy tavaroiden ja palveluiden tarjoaminen markkinoilla (71). Tarkemmin sanottuna telakat tarjoavat uusia aluksia tai rakennus-, korjaus- ja kunnostuspalveluita; leasing-yritykset tarjoavat rahoitusjärjestelyjä; taloudelliset etuyhtymät rahtaavat ja myyvät aluksia; sijoittajat tarjoavat tavaroita ja palveluita monenlaisilla markkinoilla, paitsi jos ne ovat yksityishenkilöitä, jotka eivät harjoita mitään taloudellista toimintaa, missä tapauksessa ne eivät kuulu tämän päätöksen soveltamisalaan; laivayhtiöt tarjoavat meriliikenteen palveluita; järjestelyistä vastaavat pankit tarjoavat välitys- ja rahoituspalveluita ja muut välittäjät tarjoavat välitys- ja konsulttipalveluja.
5.3.2 Valikoivan edun olemassaolo
(127)
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdan mukaan on ratkaistava, onko tietyssä oikeudellisessa järjestelmässä jokin kansallinen toimenpide omiaan suosimaan ”jotakin yritystä tai tuotannonalaa” verrattuna muihin, jotka ovat kyseisellä järjestelmällä tavoitellun päämäärän kannalta samankaltaisessa tosiasiallisessa ja oikeudellisessa tilanteessa. Jos näin on, kyseessä oleva toimenpide täyttää valikoivuutta koskevan edellytyksen.” (72)
5.3.2.1 Nopeutettu poisto (TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentti) - toimenpide 1
(128)
Komissio totesi päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen, että jos toimenpide on tukea, kyseessä on voimassa oleva tuki, ja se ei esittänyt asiassa arviointia. Komissio on tehnyt muodollisen tutkinnan perusteella päätelmän, että tämä toimenpide ei ole erikseen tarkasteltuna valtiontukea, koska sillä ei suosita tiettyjä yrityksiä tai tiettyjä tuotannonaloja. Komissio panee merkille, että toimenpidettä sovelletaan kaikkiin yrityksiin, joiden on suoritettava tulovero Espanjassa, rajoittamatta sitä toimialan, sijoittautumispaikan, koon, oikeudellisen aseman tai omaisuuserien sijainnin perusteella. Sitä sovelletaan poikkeuksetta kaikkiin tavaroihin, joihin sovelletaan poistoja.
(129)
Lisäksi toimen rajoittaminen vuokrattuihin omaisuuseriin ei muodosta valikoivaa toimenpidettä, koska kaikkien omaisuuserien hankinta voidaan rahoittaa rahoitusleasingsopimuksilla, jotka ovat yleisesti kaikkien alojen ja kaikenkokoisten yritysten saatavilla. Ei ole mitään viitteitä siitä, että toimenpiteen edunsaajat ovat tosiasiallisesti keskittyneet tietyille aloille tai tietyntyyppiseen tuotantoon. Espanjan tilastotiedot siitä, miten Espanjan veronmaksajat hyödyntävät TRLIS-säädöksen 115 §:n toimenpiteitä (ks. alla oleva taulukko), vahvistavat, että rahoitusleasingia käyttävät yritykset, joilla on monenlaista verotettavaa tuloa (45 prosenttia 115 §:n toimenpiteiden ilmoitetuista käyttäjistä ansaitsee vähemmän kuin miljoona euroa ja 70 prosenttia vähemmän kuin 3 miljoonaa euroa) (ks. vasemmanpuoleinen taulukko). Lisämenojen (73) vähentämisestä TRLIS-säädöksen 115 §:n mukaisesti mahdollisesti saatavan absoluuttisen verohyödyn määrä vaihtelee myös veronmaksajien tulojen mukaan (ks. oikeanpuoleinen taulukko).
Lähde: talous- ja valtionvarainministeriö
(130)
Espanjan viranomaiset ovat myös vahvistaneet, että leasing-sopimuksia ja TRLIS-säädöksen 115 §:ä voidaan soveltaa omaisuuseriin, jotka on muodostettu muissa jäsenvaltioissa (tai jotka ovat sieltä peräisin). Lopuksi komissio toteaa, että TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentin soveltamisedellytykset ovat selkeät, objektiiviset ja puolueettomat ja että sen soveltamiseen ei tarvita mitään ennakkolupaa. Tästä syystä verohallinnolla ei ole toimivaltaa hyväksyä tai hylätä oman harkintansa mukaisesti tämän toimenpiteen soveltamista (74).
(131)
Komissio päättelee tästä syystä, että vuokrattujen omaisuuserien nopeutettu poisto (TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentti) ei sinänsä tarjoa taloudellisille etuyhtymille valikoivaa etua Espanjan tax lease -toimissa.
5.3.2.2 Varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen (TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti, TRLIS-säädöksen 48 §:n 4 momentti ja RIS-säädöksen 49 §) - toimenpide 2
(132)
Espanjan verolainsäädännön (TRLIS-säädöksen 11 §) poistoa koskevissa säännöissä yleensä vahvistetaan, että omaisuuserän kustannukset olisi jaettava koko sen taloudellisen elinkaaren ajan, eli siitä hetkestä lähtien, kun sitä käytetään taloudellista toimea varten. Vuokrattujen omaisuuserien nopeutetuissa poistoissa olisi otettava TRLIS-säädöksen 115 §:n 6 momentin nojalla huomioon päivämäärä, jolloin omaisuuserä otettiin käyttöön. Koska sen perusteella on mahdollista aloittaa nopeutettu poisto ennen kuin omaisuuserä otetaan käyttöön, TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti tarjoaa taloudellista etua.
(133)
Tämä mahdollisuus on poikkeus 115 §:n 6 momentissa vahvistettuun yleiseen sääntöön ja se edellyttää Espanjan viranomaisten harkinnanvaraista lupaa; toimenpide on siis ensitarkastelun perusteella valikoiva. Toisin kuin Espanja ja tietyt kolmannet osapuolet väittävät, luvan myöntämistä koskevat perusteet eivät ole selkeät ja objektiiviset, ja vaikka ne olisivat selkeät ja objektiiviset, niillä ei pystytä sulkemaan pois perusteiden valikoivaa luonnetta (75). Komissio toteaa myös, että TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentissa esitetyt perusteet ovat epätarkkoja ja edellyttävät verohallinnon tulkintaa. Verohallinto ei ole julkaissut tästä mitään hallinnollisia sääntöjä tai selityksiä. Varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen epätarkkojen perusteiden mukaisesti aiheuttaa Espanjan tax lease -järjestelmässä valikoivuutta, vaikka harkintavaltaa ei käytettäisi mielivaltaisesti (76). Komissio panee lisäksi merkille, että Espanja ei ole selvittänyt vakuuttavasti, miksi TRLIS-säädöksen 48 §:n 4 momentissa ja RIS-säädöksen 49 §:ssä asetetut ehdot ovat tarpeen väärinkäytösten estämiseksi. Esimerkiksi omaisuuserän taloudellisen käytön erityispiirteet (77) on osoitettava samoin kuin se, että verotettavalle määrälle ei aiheudu omaisuuserän käytöstä tai omistusoikeuden siirrosta vaikutuksia (78). Mitään perustetta ei esitetty näille rajoituksille, joilla otetaan käyttöön lisää valikoivia toimenpiteitä. Espanja ei ole myöskään osoittanut, miksi ennakkolupa on tarpeen. Esimerkiksi leasing-toimen todellisuuden varmistaminen vaikuttaa yhtä tärkeältä omaisuuserän leasing-kustannusten/poistokustannusten normaalin poiston tai nopeutetun poiston soveltamisen kannalta kuin sen kannalta, että poisto voidaan toteuttaa varhennetusti. Ensimmäisiin toimenpiteisiin ei kuitenkaan tarvita ennakkolupaa, ja kuten näiden toimenpiteiden tapauksessa, vuokrattujen omaisuuserien varhennettuun poistoon sovellettavien selkeiden ja objektiivisten perusteiden tarkistaminen jälkikäteen näyttäisi riittävän.
(134)
Päätöksessä K(2011) 4494 lopullinen komissio toteaa, että Espanjan viranomaiset ovat vahvistaneet kokouksessa, että myönnettyjen lupien perusteella TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentissa tarkoitetut ehdot katsottiin täytetyksi ainoastaan, kun hankitaan aluksia, jotka on siirretty tavanomaisesta yritysverojärjestelmästä tonnistoverojärjestelmään (79), ja kun aluksen omistusoikeus siirretään myöhemmin varustamolle bareboat charter -sopimukseen sisältyvän option käytön avulla. Espanja kiisti (80) antaneensa tällaisen lausunnon, mutta myönsi tulkintavaikeudet (81). Komissio totesi, että mitään sellaisia todisteita ei ole esitetty, joilla olisi vahvistettu, että varhennettua poistoa varten myönnetty lupa olisi annettu toisenlaisissa olosuhteissa (82).
(135)
Espanjan viranomaisten esittämien esimerkkien perusteella vaikuttaa siltä, että taloudellisten etuyhtymien verohallinnolle esittämissä varhennettuja poistoja koskevissa hakemuksissa kuvataan yksityiskohtaisesti koko Espanjan tax lease -toimien organisointi sekä esitetään kaikki asianmukaiset sopimukset (erityisesti laivanrakennussopimus, leasing-sopimus, bareboat charter -sopimus, optiosopimukset, velansiirtoa ja velasta vapautumista koskeva sopimus). Espanjan mukaan nämä ovat tarpeellisia, jotta voidaan tarkistaa, noudatetaanko TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentin ja 48 §:n 4 momentin sekä RIS-säädöksen 49 §:n mukaisia ehtoja.
(136)
Komissio toteaa kuitenkin, että verohallinnolle myönnetään täytäntöönpanoasetuksissa (83) vahvistetulla menettelyllä merkittävä harkintavalta tulkita oikeudellisia vaatimuksia ja mahdollisesti asettaa lisäehtoja. Hallinto voi erityisesti vaatia lisätietoja, joita se pitää asianmukaisina arviointia varten (84). Komissio toteaa tältä osin myös, että joissain annetuissa esimerkeissä hakijoiden esittämiin hakemuksiin sisältyi myös täydentäviä liitteitä, jotka eivät ole välttämättömiä sen osoittamiseksi, että TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentin ja 48 §:n 4 momentin sekä RIS-säädöksen 49 §:n mukaisia ehtoja noudatetaan: (1) yksityiskohtainen laskelma kaikista veroeduista ja siitä, miten ne jaetaan varustamon ja taloudellisen etuyhtymän tai sen sijoittajien kesken, ja (2) telakan lausunto, jossa esitetään yksityiskohtaisesti laivanrakennussopimukselta odotettavat taloudelliset ja sosiaaliset edut. Joidenkin kantelijoiden mukaan verohallinto edellyttää näitä asiakirjoja lupamenettelyssä. Espanjan mukaan hakijat (taloudelliset etuyhtymät) esittivät nämä omasta aloitteestaan. Näissä asiakirjoissa osoitetaan erityisesti, että laivanrakennussopimuksen merkitys Espanjan taloudelle otetaan huomioon samoin kuin Espanjan tax lease -toiminnoista saatavat kaikki veroedut.
(137)
Komissio päättelee, että pakollinen ennakkolupamenettely, TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentin ja 48 §:n 4 momentin sekä RIS-säädöksen 49 §:n epätarkkojen ehtojen vuoksi tarvittava tulkinta ja verohallinnon mahdollisuus pyytää täydentäviä asiakirjoja tai tietoja osoittaa selvästi, että verohallinnolla on laaja harkintavalta Espanjan tax lease -toimenpiteiden hyväksymistä koskevan tehtävänsä suorittamisessa.
(138)
Kuten mainitaan komission tiedonannossa valtiontukisääntöjen soveltamisesta yritysten välittömään verotukseen, jäljempänä ’verotukia koskeva tiedonanto’ (85), unionin tuomioistuin myöntää, että taloudellisten toimijoiden harkinnanvarainen kohtelu voi johtaa siihen, että yleisen toimenpiteen soveltamisessa voi joissakin yksittäistapauksissa ilmetä valikoivalle toimenpiteelle ominaisia piirteitä. Tämä on kyseessä etenkin silloin, kun harkintavallan käyttö ulottuu pelkkää puolueettomin perustein tapahtuvaa verotulojen hallintaa pidemmälle (86) (87).
(139)
Komissio katsoo tästä syystä, että leasing-vuokrattujen omaisuuserien varhennetun poiston harkinnanvarainen soveltaminen TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentin ja 48 §:n 4 momentin sekä RIS-säädöksen 49 §:n nojalla tarjoaa valikoivaa etua Espanjan tax lease -toimintoihin osallistuville taloudellisille yhteenliittymille ja niiden sijoittajille.
5.3.2.3 Taloudellisen etuyhtymän verotuksen avoimuusjärjestely (TRLIS-säädöksen 48 §) - toimenpide 3
(140)
Komissio katsoo, että taloudellisten etuyhtymien verotuksellinen avoimuusjärjestely, joka vahvistetaan TRLIS-säädöksen 48 ja 49 §:ssä, pelkästään tarjoaa eri toimijoille mahdollisuuden liittyä investointitoimiin ja rahoittaa niitä tai toteuttaa taloudellista toimintaa. Tästä syystä tällä toimenpiteellä ei tarjota mitään valikoivaa etua taloudellisille etuyhtymille tai niiden jäsenille.
5.3.2.4 Tonnistoverojärjestelmä (TRLIS-säädöksen 124 - 128 §) - toimenpide 4
(141)
Kuten 2.2.4 kohdassa todettiin, tonnistoverojärjestelmä muodostaa voimassa olevan valtiotukijärjestelmän, joka hyväksyttiin komission 27 päivänä helmikuuta 2002 antamalla päätöksellä K(2002)582 lopullinen. Siihen sisältyvät TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin mukaiset säännöt jäljellä olevan verovelan ja luovutusvoittojen käsittelystä, kun käytetyt omaisuuserät, joihin sovellettiin aiemmin yleistä verojärjestelmää, siirretään tonnistoverojärjestelmään.
(142)
Kuten johdanto-osan 17 kappaleessa todettiin, normaalioloissa - eli silloin kun yritys pysyy yleisessä yhtiöverojärjestelmässä eikä siirry tonnistoverojärjestelmään - omaisuuserien varhennetusta tai nopeutetusta poistosta ensimmäisinä vuosina saatu veroetu (jäljellä olevan verovelan lisääminen) korvataan suurelta osin sen jälkeisinä vuosina (vähentämällä jäljellä olevia verovelkoja) tai kun se myydään taikka omaisuuserä puretaan (luovutusvoiton verottaminen). Tämä prosessi johtaa koko ajanjakson ajan tietyn veromäärän maksun lykkäämiseen. Koska tonnistoverojärjestelmän perusteella maksettu vero ei ole riippuvainen tulojen ja menojen välisestä erosta, tonnistoverojärjestelmään siirtyminen kesken kauden merkitsee, että jäljellä olevaa verovelkaa ei ole maksettu.
(143)
Verrattuna siihen, miten yleisessä verojärjestelmässä toimittaisiin, jäljellä olevan verovelan maksamisen lykkääminen tonnistoverojärjestelmässä, siten kuin se on mahdollista TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin nojalla, tarjoaa lisää valikoivaa taloudellista hyötyä tonnistoverojärjestelmään siirtyville yrityksille verrattuna niihin, jotka pysyvät yleisessä verojärjestelmässä.
(144)
Kuten jäljempänä 5.4 kohdassa todetaan, tonnistoverojärjestelmä, siten kuin komissio on sen hyväksynyt, ei ulotu ilman miehistöä vuokratuista aluksista saatavan tulon verokohteluun. Se ei ole sen vuoksi voimassa oleva vaan uusi tuki.
5.3.2.5 RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti - toimenpide 5
(145)
Verrattuna siihen, mikä hyväksyttiin osaksi ilmoitettua tonnistoverojärjestelmää, RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentin nojalla tarjotaan lisäetu: siinä vahvistetaan poikkeus TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin normaaliin soveltamiseen, jolloin tiettyjä merialuksia, joita olisi tavallisesti pidettävä käytettyinä, pidetään uusina, kun ne siirretään tonnistoverojärjestelmään. Tästä syystä jäljellä olevien verovelkojen suorittaminen - mitä yleensä lykätään omaisuuserän myyntiin tai purkamiseen TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin mukaisesti - peruutetaan lopullisesti. Tällä tarjotaan taloudellista etua.
(146)
RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentin tarjoama taloudellinen etu on valikoiva, koska sitä ei voida soveltaa kaikkiin omaisuuseriin. Sitä ei voida soveltaa edes tonnistoverojärjestelmän ja TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin alaisiin aluksiin. Tästä edusta voidaan hyötyä ainoastaan sillä edellytyksellä, että alus hankitaan verohallinnon aikaisemmin hyväksymällä rahoitusleasingsopimuksella. Kuten todettiin, Espanjan viranomaiset ovat vahvistaneet verohallinnon katsovan, että tämä edellytys täytetään tosiasiallisesti vasta silloin, jos rahoitusleasingsopimus hyväksytään TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentin mukaista varhennettua poistoa koskevan hakemuksen yhteydessä. Espanja tai mikään kolmas osapuoli ei ole viitannut muihin olosuhteisiin, joiden perusteella verohallinto pystyisi ennakolta hyväksymään leasing-sopimuksen. Kuten 5.3.2.2 kohdassa mainittiin, tällaiset luvat myönnettiin verohallinnon merkittävän harkintavallan piirissä ja ainoastaan hiljattain rakennettujen merialusten osalta.
(147)
Toisin kuin Espanja ja tietyt kolmannet osapuolet väittävät, RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti ei selkeytä ilmoitettua erityistä menettelyä tai käytettyä alusta koskevaa määritelmää. Se poikkeaa TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentissa vahvistetusta erityisestä menettelystä (88), koska sen perusteella katsotaan, että leasing-vuokrattu alus on edelleen uusi sinä päivänä, kun vuokraaja käyttää osto-optiota, sillä edellytyksellä, että verohallinto on hyväksynyt ennakolta leasing-sopimuksen. Tällä tarjotaan täydentävä valikoiva etu, koska luovutusvoiton verotus estetään.
(148)
Komissio katsoo, että tämän täydentävän valikoivan edun tarjoamista - joka tarjotaan yleiseen verojärjestelmään nähden tai jopa silloin, kun sovelletaan normaalisti vaihtoehtoista tonnistoverojärjestelmää ja TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momenttia, minkä komissio on hyväksynyt - ei voida perustella Espanjan verojärjestelmän luonteen ja yleisen järjestelmän perusteella.
(149)
Komissio on hyväksynyt TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin erityiseksi menettelyksi, jonka tarkoituksena oli estää 125 §:n 1 momentin väärinkäyttäminen, eli estää toimijoita siirtämästä käytettyjä ja ylipoiston kohteena olevia aluksia tonnistoverojärjestelmään pelkästään sen vuoksi, että niitä voidaan myydä huomattavalla luovutusvoitolla, johon sovellettaisiin tonnistoverojärjestelmän perusteella vapautusta. Komissio toteaa tältä osin, että Espanjan tax lease -toimintoihin osallistuvat taloudelliset etuyhtymät, jotka vuokraavat - ja sen jälkeen omistavat lyhyen aikaa - yhden aluksen, jota ne eivät käytä itse, ja siirtävät sen tonnistoverojärjestelmään hyvin lyhyeksi ajanjaksoksi, joka on tarpeen leasing-sopimuksen option käyttämiseksi ja niiden ainoan aluksen omistajuuden siirtämiseksi laivanvarustamolle. Nämä toiminnot eivät vaikuta olevan tonnistoverojärjestelmän tavoitteiden mukaisia meriliikenteen suuntaviivoissa tarkoitetulla tavalla.
(150)
Tästä syystä komissio ei ole samaa mieltä siitä, että alusta on loogista pitää uutena sinä päivänä kun optiota käytetään, koska kukaan ei ole käyttänyt sitä ennen vuokraajaa, tai koska option käytöstä sovittiin jo, kun leasing-sopimus allekirjoitettiin.
(151)
Komissio toteaa tämän väitteen ensimmäisestä osasta, että rajoittavaa säännöstä sovelletaan myös alukseen, jonka toimija siirsi tavanomaisesta verojärjestelmästä tonnistoverojärjestelmään, eli ilman, että omistusoikeutta muutettiin ja että kolmas osapuoli käytti sitä.
(152)
Toisen osan suhteen sillä seikalla, että optiosta oli jo sovittu, ei ole mitään merkitystä, kun määritellään, onko alus uusi. Komissio ei ole saanut mitään selvitystä siihen, miksi tällaista alusta olisi pidettävä uutena - riippumatta siitä, kuka omistaja on - sinä päivänä, jolloin optiota käytetään. Se ei ole saanut myöskään vakuuttavaa selvitystä siihen, miksi tämä olettamus olisi kohtuullinen vain, jos verohallinto oli aiemmin hyväksynyt leasing-sopimuksen.
(153)
Komissio toteaa tältä osin, että luovutusvoittoa ei vapautettaisi veroista, jos RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentissa ainoastaan selvennettäisiin, että vuokrattuja aluksia pidetään uutena leasing-sopimuksen allekirjoituspäivänä ilman, että otetaan huomioon päivä, jolloin optio käytetään. Tässä tapauksessa taloudellista etuyhtymää olisi pidettävä aluksen omistajana ennen kuin se siirretään tonnistoverojärjestelmään. Alusta pidettäisiin käytettynä, kun se siirtyy tonnistoverojärjestelmään, ja TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momenttia sovellettaisiin, mikä johtaisi siihen, että jäljellä olevia verovelkoja tai luovutusvoiton verotusta lykätään, kun alus myydään tai puretaan.
(154)
Komissio katsoo tästä syystä, että RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti tarjoaa valikoivaa etua yrityksille, jotka hankkivat alukset verohallinnon aikaisemmin hyväksymien rahoitusleasingsopimuksien välityksellä, ja erityisesti taloudellisille etuyhtymille tai niiden Espanjan tax lease -toimiin osallistuville sijoittajille.
5.3.2.6 Espanjan tax lease -toimista kokonaisuudessaan aiheutuva valikoiva etu: edunsaajat
(155)
Espanjan tax lease -toimista aiheutuvan taloudellisen edun kokonaismäärä vastaa sitä etua, jota taloudellinen etuyhtymä ei olisi saavuttanut samassa rahoitusoperaatiossa ainoastaan yleisiä toimenpiteitä soveltamalla. Tämä etu vastaa käytännössä taloudellisen etuyhtymän saaman edun loppusummaa. Se saadaan soveltamalla edellä mainittuja valikoivia toimenpiteitä, joihin sisältyvät:
-
korko, joka säästettiin veromaksuista, joita lykättiin varhennettujen poistojen avulla (TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti ja 48 §:n 4 momentti sekä RIS-säädöksen 49 §);
-
sen veron määrä, joka vältettiin, tai korko, joka säästettiin veromaksuista, joita lykättiin tonnistoverojärjestelmän avulla (TRLIS-säädöksen 128 §), koska taloudellinen etuyhtymä ei ollut oikeutettu tonnistoverojärjestelmään;
-
aluksen myynnistä saadun voiton osalta vältetyn veron määrä RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentin nojalla.
(156)
Kun Espanjan tax lease -toimia tarkastellaan kokonaisuutena, etu on valikoiva, koska siihen sovellettiin verohallinnon harkintavaltaa pakollisen ennakkolupamenettelyn ja varhennettuun poistoon sovellettavien ehtojen epätarkan sanamuodon vuoksi. Koska muut toimenpiteet, joita voidaan soveltaa ainoastaan meriliikenteen toimenpiteisiin, joita pidetään oikeutettuina meriliikenteen suuntaviivojen, erityisesti TRLIS-säädöksen 50 §:n 3 momentin, mukaisesti, riippuvat kyseisestä ennakkoluvasta, koko Espanjan tax lease -järjestelmä on valikoiva. Tämän vuoksi verohallinto hyväksyi Espanjan tax lease -toimenpiteet ainoastaan merialusten rahoittamista varten (alakohtainen valikoivuus). Kuten Espanjan toimittamissa tilastoissa vahvistetaan, kussakin kesäkuuhun 2010 saakka järjestetyssä 273:ssa Espanjan tax lease -toimenpiteessä on kyse merialuksista.
(157)
Tältä osin se, että kaikilla varustamoilla, mukaan lukien muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneilla yrityksillä, oli mahdollisuus käyttää Espanjan tax lease -rahoitustoimenpiteitä, ei muuta päätelmää siitä, että järjestelmällä suositaan tiettyjä toimintoja, kuten merialusten hankkimista leasing-sopimusten välityksellä, jotta ne vuokrataan ilman miehistöä ja myydään myöhemmässä vaiheessa.
(158)
Eurooppalaiset telakat valittivat useasti, että niillä ei ollut mahdollisuuksia saada espanjalaisten pankkien rahoitusta Espanjan tax lease -toimiin.
(159)
Komissio totesi muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevassa päätöksessään, että yhtä poikkeusta lukuun ottamatta kaikki Espanjan tax lease -järjestelmään hyväksytyt alukset oli rakennettu Espanjan telakoilla. Komissio epäili (89), että tällainen lopputulos voisi olla kohtuudella perusteltavissa sellaisten toimien yhteydessä, jotka johtuvat ainoastaan taloudellisten toimijoiden vapaasta valinnasta vapailla ja kilpailukykyisillä markkinoilla.
(160)
Koska ei ole kuitenkaan mitään todisteita siitä, että muiden kuin espanjalaisten alusten hankintaan liittyvät hakemukset hylättiin, komissio ei voi todeta, että Espanjan tax lease -järjestelmä rajoitettiin tosiasiassa espanjalaisten alusten hankintaan. Lisäksi komissio toteaa, että Espanjan verohallinto vahvisti nimenomaisesti 1 päivänä joulukuuta 2008 antamassaan sitovassa ilmoituksessa, jolla vastattiin mahdollisen sijoittajan esittämään kysymykseen, että Espanjan tax lease -järjestelmää sovelletaan EU:n muissa jäsenvaltioissa rakennettuihin aluksiin (90). Komissio toteaa näiden olosuhteiden perusteella, että Espanjan tax lease -toimet eivät muodosta mitään muita valikoivia toimenpiteitä Espanjan telakoiden eduksi eivätkä aiheuta syrjintää telakan sijoittautumispaikan perusteella.
(161)
Komissio katsoo, että etua saavat taloudelliset etuyhtymät ja avoimuusjärjestelyiden välityksellä sen sijoittajat. Taloudellinen etuyhtymä on oikeushenkilö, joka soveltaa kaikkia verotustoimia ja tarvittaessa esittää verohallinnolle lupahakemuksia. Esimerkiksi sitä ei kiistetä, että tonnistoverojärjestelmän varhennetun poiston soveltamista koskevat hakemukset esitettiin taloudellisen etuyhtymän puolesta. Verotuksellisesta näkökulmasta taloudellinen etuyhtymä on verotuksellisesti avoin toimija ja sen verotettavat tulot tai vähennyskelpoiset kulut siirretään automaattisesti sijoittajille.
(162)
Taloudellisesta näkökulmasta varustamolle siirretään Espanjan tax lease -toimenpiteessä huomattava osa taloudellisen etuyhtymän saamasta veroedusta hinnanalennuksen välityksellä. Tiettyjen asiakirjojen liitteissä, jotka liittyvät taloudellisen etuyhtymän pyyntöön saada ennakkolupa varhennettua poistoa varten (ks. johdanto-osan 168 kappale), vahvistetaan, että Espanjan tax lease -toimintoihin osallistuvat toimijat katsovat, että toiminnoista saatavat veroedut jaetaan taloudellisten etuyhtymien tai niiden sijoittajien ja varustamoiden kesken. Kysymystä tähän etuun liittyvästä valtion toiminnasta käsitellään seuraavassa kohdassa.
(163)
Koska Espanjan tax lease -liiketoimien muut osallistujat, kuten varustamot, leasing-yhtiöt ja muut välittäjät, hyötyvät edun epäsuorasta vaikutuksesta, komissio katsoo, että taloudellisen etuyhtymän ja sen sijoittajien alun perin saamaa etua ei siirretä niille.
5.3.3 Valtion varojen käyttö ja valtion toiminta
Valtion varat
(164)
Toimenpiteissä 2, 4 ja 5 (ks. 5.3.2.2, 5.3.2.4 ja 5.3.2.5 kohta) esitettyjen taloudellisten etuyhtymien ja niiden jäsenten valikoivat edut aiheutuvat verolainsäädännön säännösten soveltamisesta.
(165)
Valtion varojen käyttö aiheuttaa kunkin Espanjan tax lease -liiketoimen osalta korkomenetyksiä, jotka johtuvat vuokrattujen omaisuuserien aikaistetusta poistoista johtuvasta verojen lykkäämisestä, veromenetyksiä, koska jäljellä olevia verovelkoja ei suoriteta, kun taloudellinen etuyhtymä siirtyy normaalista yritysverojärjestelmästä tonnistoverojärjestelmiin, ja muita veromenetyksiä, koska luovutusvoittoa ei veroteta, kun aluksen omistajuus siirretään varustamolle. Espanjan tax lease -järjestelmä kokonaisuudessaan merkitsee, että verotuloja menetetään yhtä paljon kuin valtion varoja käytetään verotustukiin ja veromenetysten vuoksi.
(166)
Valtio siirtää Espanjan tax lease -toimintojen yhteydessä varoja taloudelliselle etuyhtymälle rahoittamalla valikoivia etuja. Taloudellinen etuyhtymä siirtää sen jälkeen valtion varat sijoittajilleen verotuksen avoimuusjärjestelyn avulla.
Valtion toiminta
(167)
Kyseessä olevat toimenpiteet johtuvat Espanjan verolainsäädännön soveltamisesta ja Espanjan verohallinnon myöntämistä veroluvista varhennetun poiston ja tonnistoverojärjestelmän soveltamiseksi. Nämä luvat myönnettiin yksittäisten toimenpiteiden soveltamiseksi. Niihin sisältyvät kunkin taloudellisen etuyhtymän vuokraaman aluksen varhennettu (nopeutettu) poisto tai taloudellisen etuyhtymän siirtyminen tonnistoverojärjestelmään. Lisäksi Espanjan viranomaisten antamien esimerkkien perusteella lupamenettely oli välttämätön rahoitustoimien toteuttamista varten.
(168)
Kantelijoiden mukaan verohallinto tarkastaa ja puuttuu varustamon sekä taloudellisen etuyhtymän ja sen sijoittajien välisen veroedun jakoon. Espanjan viranomaisten antamien esimerkkien perusteella vaikuttaa siltä, että verohallinnolle toimitettuihin varhennettuja poistoja koskeviin hakemuksiin sisältyy yleensä laskelma Espanjan tax lease -rakenteen tarjoaman veroedun kokonaismäärästä ja tiedot siitä, miten tämä veroetu jaetaan varustamon ja taloudellisen etuyhtymän sijoittajien välillä, tai siihen sisältyvät joka tapauksessa tarvittavat tiedot tämän laskelman tekemistä varten.
(169)
Kaikki taloudelliset seuraukset veroedun myöntämisestä taloudellisille etuyhtymille johtuvat kuitenkin yksityisten toimijoiden välisten oikeustoimien yhdistelmästä. Sovellettavat säännöt eivät velvoita taloudellisia etuyhtymiä siirtämään osaa veroedusta varustamoille ja vielä vähemmän telakoille tai välittäjille. On totta, että verohallinnolla on laaja harkintavalta ja että se arvioi tässä yhteydessä koko liiketoimen taloudellista vaikutusta. Tämä ei kuitenkaan riitä sen osoittamiseen, että juuri Espanjan viranomaiset päättävät edun osan siirrosta laivanvarustamolle tai tämän siirron määrän. Tilanne on eri kuin mitä tarkasteltiin päätöksissä asioista Air Caraïbes tai Ranskan verotukselliset taloudelliset etuyhtymät, sillä niissä sijoittajilla oli oikeudellinen velvoite siirtää ainakin 60 prosenttia tai kaksi kolmasosaa edusta käyttäjille, ja Ranskan viranomaiset varmistivat, että kukin toimi oli tämän velvoitteen mukainen.
(170)
Valikoivat edut myönnettiin siten valtion varoista. Niitä on selvästi pidettävä Espanjan valtion toteuttamina toimina, koska ne hyödyttävät taloudellisia etuyhtymiä ja niiden sijoittajia. Tästä ei ole kuitenkaan kyse varustamoiden nauttimien etujen eikä etenkään telakoiden ja välittäjien epäsuorasti nauttimien etujen tapauksessa.
5.3.4 Kilpailun vääristyminen ja vaikutus kauppaan
(171)
Tämä etu uhkaa vääristää kilpailua ja vaikuttaa jäsenvaltioiden väliseen kauppaan. Kun jäsenvaltion myöntämä tuki vahvistaa yrityksen asemaa unionin sisäisessä kaupassa muihin, kilpaileviin yrityksiin verrattuna, tuen on katsottava vaikuttavan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan (91).Riittää, että tuensaaja kilpailee muiden yritysten kanssa kilpailulle avoimilla markkinoilla (92) ja jäsenvaltioiden välisessä kaupassa.
(172)
Tässä tapauksessa sijoittajat, eli taloudellisten etuyhtymien jäsenet, toimivat talouden eri aloilla, eli erityisesti EU:n sisäiselle kaupalle avoimilla aloilla. Lisäksi, koska ne hyötyvät Espanjan tax lease -toimenpiteistä, ne toimivat taloudellisten etuyhtymien välityksellä markkinoilla bareboat chartering -toiminnan sekä merialusten hankinnan ja myynnin aloilla. Nämä ovat avoinna EU:n sisäiselle kaupalle. Espanjan tax lease -järjestelmästä saatavat edut vahvistavat niiden asemaa omilla markkinoillaan, joten ne vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua.
(173)
Taloudellinen etu, jonka saavat taloudelliset etuyhtymät ja niiden sijoittajat, jotka hyötyvät tarkasteltavina olevista toimenpiteistä, on sen vuoksi omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden kauppaan ja vääristämään kilpailua sisämarkkinoilla.
5.4 VOIMASSA OLEVA TAI SÄÄNTÖJENVASTAINEN TUKI
(174)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 (93) 1 artiklan b kohdassa esitetään eri tilanteet, joissa tukea on pidettävä voimassa olevana tukena. Kun esillä olevaan asiaan saadut huomautukset otetaan huomioon, voimassa oleva tuki olisi i) tuki, joka oli voimassa ennen kuin sopimus tuli voimaan Espanjassa tai ii) komission aikaisemmin hyväksymä tuki.
Tonnistovero on voimassa oleva tuki, mutta sen soveltaminen ilman miehistöä vuokratuista aluksista saatuun tuloon on uutta tukea
(175)
Komissio katsoo valtiontukena pidettävien toimenpiteiden (94) osalta, että ainoastaan tonnistoverojärjestelmän säännökset (TRLIS-säädöksen 124-128 §, toimenpide 4) muodostavat voimassa olevan valtiontukijärjestelmän, koska komissio hyväksyi sen vuonna 2002.
(176)
Komissio katsoo kuitenkin, että tax lease -toimintoihin osallistuneet taloudelliset etuyhtymät eivät täytä kaikkia Espanjan tonnistoverojärjestelmään oikeuttavia edellytyksiä.
(177)
Komissio hyväksyi Espanjan tonnistoverojärjestelmän soveltuvaksi tueksi meriliikenteen suuntaviivojen mukaisesti. Niitä sovelletaan ainoastaan yrityksiin, jotka harjoittavat todellista meriliikennetoimintaa (95) joko omilla tai vuokratuilla aluksilla. Tonnistoverojärjestelmää voidaan poikkeuksellisesti soveltaa toimenpiteisiin, joita suuntaviivoissa pidetään oheistoimintoina tai meriliikenteeseen rinnastettavissa olevina toimina. Esimerkiksi alusten hallintoa, ruoppausta tai hinaamista voidaan pitää tiettyjen edellytysten mukaan soveltuvina (96). Sen sijaan pelkkää aluksen omistajuutta, sen hankkimista rahoitusleasingsopimuksen välityksellä tai sen vuokraamista tai rahtaamista kolmansille osapuolille ilman, että aluksen toiminnasta otetaan täysi vastuu, ei voida pitää soveltuvana toimintana. On selvää, että tonnistoverojärjestelmän edunsaajan pitäisi suorittaa soveltuva liikennetoiminta soveltuvalla aluksella.
(178)
Pitää paikkansa, että komissio on aiemmin sallinut poikkeuksellisesti aluksen rahtaamisen ilman miehistöä osaksi tiettyjä ilmoitettuja tonnistoverojärjestelmiä, mutta ainoastaan väliaikaisesti ja liikakapasiteettiin liittyvien erityisten edellytysten mukaisesti (97). Tällaisten edellytysten mukaan näiden yritysten ydintoiminta on edelleen meriliikenne, ja tuloja, jotka saadaan rahtaamiseen ilman miehistöä liittyvistä toiminnoista, voidaan pitää ydintoimintojen oheistoimina. Tämä poikkeus on täysin meriliikenteen suuntaviivojen tavoitteiden mukainen. Niillä pyritään: ”säilyttämään ja kehittämään merenkulkualan osaamista ja turvaamaan eurooppalaisten merenkulkijoiden työllisyys ja parantamaan sitä” sekä ”edistämään jäsenvaltioissa sijaitsevan merenkulkuklusterin lujittamista samalla kun pidetään yllä aluskantaa, joka on yleisesti kilpailukykyinen maailmanmarkkinoilla” (98).
(179)
Meriliikenteen suuntaviivojen mukaisesti Espanjan tonnistoverojärjestelmästä 27 päivänä helmikuuta 2002 tehdyssä komission päätöksessä K(2002) 582 lopullinen mainitaan nimenomaisesti, että tonnistoverojärjestelmää sovelletaan vain meriliikenteen toimintoihin (99). Päätöksen 2.4 kohdassa (Edunsaajat) säädetään seuraavaa: Tonnistoverojärjestelmän edunsaajat voivat olla Espanjan lainsäädännön mukaan rekisteröityjä meriliikenneyhtiöitä, joiden toimintaan sisältyy omassa omistuksessa olevien ja vuokrattujen alusten toiminta (komission alleviivaus). Sen 2.5 kohdassa (Järjestelmään oikeuttavat toiminnot/alukset) todetaan, että tonnistoverojärjestelmän piiriin kuuluvat vain meriliikenteen toiminnoissa käytettävistä merialuksista saatavat tulot. Järjestelmään oikeuttaviin toimintoihin sisällytetään ainoastaan meriliikenne (komission alleviivaus).
(180)
Komission vuonna 2002 tekemän päätöksen, joka hyväksyttiin meriliikenteen suuntaviivojen perusteella, sanamuodosta seuraa, että Espanjan lainsäädännön perusteella varustamoiksi katsotut yritykset voivat hyötyä tonnistoverojärjestelmästä, jos ne harjoittavat järjestelmään oikeuttavaa meriliikenteen toimintaa ja tämän toiminnan rajoissa.
(181)
Komissio katsoo, että Espanjan tax lease -toimenpiteisiin osallistuvien taloudellisten etuyhtymien harjoittamaa toimintaa ei voida pitää liikennetoimintana. Kun taloudellinen etuyhtymä siirtyy tonnistoverojärjestelmään, se vuokraa yhden aluksen leasing-yhtiöltä ja rahtaa sen ilman miehistöä kolmantena osapuolena olevalle varustamolle. Jos kolmantena osapuolena oleva varustamo käyttää alusta meriliikenteen palvelujen tarjoamiseen, se voi olla oikeutettu tonnistoverojärjestelmään. Taloudellinen etuyhtymä kuitenkin ainoastaan asettaa aluksen sellaisen kolmantena osapuolena olevan varustamon käyttöön, joka harjoittaa sillä toimintaa. Taloudellinen etuyhtymä ei ole tästä syystä liikennepalvelujen vaan vuokraukseen tai leasing-vuokraukseen liittyvien palvelujen välittäjä.
(182)
Espanjan tax lease -toimenpiteisiin osallistuvat taloudelliset etuyhtymät yleensä rahtaavat ainoan omistuksessaan olevan aluksen tai vuokraavat sitä. Kyseessä on siten niiden laivasto kokonaisuudessaan. Taloudellisen etuyhtymän ei tarvitse tällaisissa olosuhteissa ottaa mitään riskiä tai vastuuta aluksen miehistön, sen teknisestä eikä edes kaupallisesta hallinnoinnista. Se on pelkästään välittäjä ja rahtaamiseen ilman miehistöä liittyvistä toiminnoista saatavia tuloja ei voida pitää meriliikennetoiminnan oheistuloina.
(183)
Lisäksi taloudellinen etuyhtymä pysyy tonnistoverojärjestelmässä vain lyhyen ajanjakson ajan, eli kaksi viikkoa. Tätä tarvitaan leasing-sopimuksen option käyttämiseksi ja siihen, että varustamo käyttää rahtaussopimukseen liittyvän option. Tällaisen toiminnan salliminen tonnistoverojärjestelmässä ei vaikuta lisäävän pysyvästi ETA-valtioiden lipun alla purjehtivaa tai niiden määräysvallassa olevaa tonnistoa. Samasta syystä Espanjan tax lease -toimintoihin osallistuvat taloudelliset etuyhtymät eivät näytä edistävän tavoitetta säilyttää merenkulkualan osaaminen ja turvata eurooppalaisten merenkulkijoiden työllisyys tai edistää merenkulkuklusterin lujittamista.
(184)
Tästä syystä vuoden 2002 päätöksestä johtuva hyväksyntä ei merkitse, että yritysten, kuten Espanjan tax lease -toimiin osallistuvien taloudellisten etuyhtymien, toimintaa voidaan pitää meriliikennetoimintana.
(185)
Komissio katsoo siten, että yritysten, kuten Espanjan tax lease -toimiin osallistuvien taloudellisten etuyhtymien (100), sisällyttäminen tonnistoverojärjestelmän mukaisiin toimiin johtaa uuden tuen myöntämiseen joko siten, että verotettavat tulot lasketaan käytetyn tonniston perusteella, tai että jäljellä olevien verovelkojen suorittaminen voidaan siirtää aluksen myynnin tai purkamisen yhteyteen, TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin mukaisesti.
Muut toimenpiteet ovat uutta tukea
(186)
Vuokrattujen omaisuuserien varhennettu poisto (TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti ja 48 §:n 4 momentti sekä RIS-säädöksen 49 §, toimenpide 2) ei ole voimassa olevaa tukea, koska se otettiin käyttöön vuonna 2002, eli sen jälkeen kun Espanja liittyi EU:hun (vuonna 1986) ja siitä ei koskaan esitetty ilmoitusta komissiolle tai komissio ei koskaan hyväksynyt sitä. Lisäksi tämän toimenpiteen vaikutus voidaan selvästi erottaa nopeutetun poiston vaikutuksesta. Tämä toimenpide on sääntöjenvastaista tukea.
(187)
Samoin RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti, jonka perusteella oli mahdollista soveltaa poikkeusta aiemmin hyväksyttyjen leasing-sopimusten yhteydessä hankittuihin aluksiin liittyvään luovutusvoittoon (toimenpide 5), tuli voimaan vuonna 2002 ja siitä ei koskaan esitetty ilmoitusta komissiolle tai komissio ei koskaan hyväksynyt sitä.
(188)
Komissio katsoo, että vuonna 2002 myönnetty lupa ei kata täytäntöönpanotoimia ja erityisesti RIS-säädöksen 50 §:n 3 momenttia, koska sillä otetaan TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin mukaisesti käyttöön käytettyihin aluksiin sovellettaviin rajoittaviin sääntöihin liittyvä poikkeus, eli sillä tarjotaan lisäetua. Tästä poikkeuksesta olisi pitänyt esittää ilmoitus yhdessä komission hyväksymien sääntöjen kanssa, mutta sitä ei esitetty.
(189)
TRLIS-säädöksen 125 §:n 2 momentin soveltaminen ei näytä edellyttävän mitään muuta määritelmää tai selvennystä. Sen perusteella yleensä verotettaisiin luovutusvoittoa, jonka vuokralleantaja sai siirtäessään aluksen vuokraajalle (varustamolle). Jos Espanja piti selvennystä tarpeellisena, sen olisi pitänyt pyytää sitä ilmoituksen yhteydessä.
(190)
Tästä syystä täytäntöönpanotoimet ja erityisesti RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti ovat sääntöjenvastaista tukea.
5.5 SOVELTUVUUS SISÄMARKKINOILLE
(191)
Komissio päättelee, että seuraavat toimenpiteet ovat valtiontukea yksittäin tarkasteltuna ja Espanjan tax lease -toimien yhteydessä:
-
Rahoitusleasingsopimuksen välityksellä hankittujen omaisuuserien varhennettu poisto (TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti ja 48 §:n 4 momentti sekä RIS-säädöksen 49 §);
-
tonnistoverojärjestelmä rahtaamiseen ilman miehistöä liittyvien toimintojen soveltuvuuden osalta;
-
RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti.
(192)
SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa määritellyt valtiontuet ovat pääsääntöisesti kiellettyjä. Kuitenkin 107 artiklan 2 kohdan mukaan tietynlainen tuki on soveltuvaa, ja 107 artiklan 3 kohdassa todetaan, että komissio voi pitää soveltuvana tietynlaista tukea tai tietynlaisille edunsaajille tarkoitettua tukea. Edunsaajaluokasta riippuen voidaan soveltaa erityissääntöjä, kuten meriliikenteen suuntaviivoja (101) tai laivanrakennusteollisuuden valtiontukea koskevia puitteita (102).
(193)
Espanjan viranomaiset tai mitkään tuensaajiksi katsotuista kolmansista osapuolista eivät ole vedonneet SEUT-sopimuksen 107 artiklan 2 ja 3 kohdan muun säännöksen soveltamiseen tai SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan perusteella hyväksytyn muunlaisen valtiontukikehyksen soveltamiseen.
5.5.1 Meriliikenteen suuntaviivojen soveltaminen
Ilman miehistöä vuokrattavista aluksista saadun tulon soveltuvuus tonnistoverojärjestelmässä
(194)
Kuten johdanto-osan 71 kappaleessa todettiin, Espanjan viranomaiset ja tietyt kolmannet osapuolet katsovat, että rahtaus kuuluu Espanjan tonnistoverojärjestelmän hyväksymistä koskevan vuoden 2002 päätöksen soveltamisalaan, koska siinä viitataan omassa omistuksessa olevien ja rahdattujen alusten toimintaan.
(195)
Komissio ei yhdy tähän vuoden 2002 päätöksen tulkintaan. Meriliikenteen suuntaviivoissa ja vuoden 2002 päätöksessä tehdään selväksi, että tonnistoveroa olisi sovellettava vain meriliikenteen toimintoihin (103). Pääsääntöisesti liikennöinnin alan ulkopuolisista toiminnoista saatavia tuloja - vaikka toimintoja suorittaisi meriliikenteen yritys - ei voida verottaa tonnistoverojärjestelmän mukaisesti (104), ellei tähän myönnetä nimenomaista poikkeusta ja sovelleta tiettyjä edellytyksiä (oheistoiminta, ruoppaus, hinaaminen).
(196)
Tässä yhteydessä vuoden 2002 päätöksessä hyväksytyksi toiminnaksi mainittu ”omassa omistuksessa olevien ja vuokrattujen alusten toiminta” kattaa ainoastaan sellaisten alusten ”toiminnan”, jotka ovat joko omassa omistuksessa tai joita vuokrataan ilman miehistöä ja joita käyttää - sekä omassa omistuksessa olevien että vuokrattujen alusten tapauksessa - meriliikenteen yritys.
(197)
Kuten 5.3.2.4 kohdassa jo mainittiin, Espanjan tax lease -toimenpiteisiin osallistuvat rahoitusalan taloudelliset yhteenliittymät eivät liikennöi aluksia itse eivätkä tarjoa meriliikenteen palveluita. Ne ovat rahoitusalan välittäjiä, jotka osallistuvat omaisuuserän yhteiseen rahoittamiseen. Ne eivät puutu rahtaamansa aluksen strategiseen, tekniseen tai kaupalliseen taikka miehistön hallinnointiin ja ne eivät ota mitään riskiä tai vastuuta meriliikenteen palvelujen tarjoamisesta.
(198)
Lisäksi komissio panee merkille, että Espanjan tax lease -toimenpiteisiin osallistuvat taloudelliset etuyhtymät rahtaavat ainoan aluksensa ja niillä on osto-optio, jota varustamo sitoutuu alusta asti käyttämään, ja myyntioptio, jota taloudellinen etuyhtymä voi käyttää. Tämä vastaa taloudellisen etuyhtymän koko laivaston viivästettyä - mutta lopullista - omistajuuden siirtoa. Näin ollen taloudellinen etuyhtymä ei ole samassa tilanteessa kuin varustamot, jotka kärsivät tilapäisestä liikakapasiteetista ja jotka joustavuuteen pyrkiessään rahtaavat osan laivastostaan kolmannen osapuolen toimijoille rajoitetuksi ajanjaksoksi (ks. johdanto-osan 178 kappale).
(199)
Komissio katsoo kaikkien näiden syiden perusteella, että Espanjan tax lease -toimiin osallistuneet taloudelliset etuyhtymät eivät ole oikeutettuja Espanjan tonnistoverojärjestelmään, siten kuin komissio on sen hyväksynyt, eivätkä ne kuulu meriliikenteen suuntaviivojen määräysten soveltamisalaan.
(200)
Komissio katsoo kuitenkin, että leasing-toimintojen yleisen luonteen vuoksi Espanjan tax lease -toimiin osallistuvat taloudelliset etuyhtymät ja niiden sijoittajat toimivat välittäjinä, jotka siirtävät muille edunsaajille (varustamoille) edun, jolla pyritään yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen.
Taloudellisten etuyhtymien ja/tai niiden sijoittajien tukikelpoisuus välittäjinä
(201)
Ranskan verotuksellisista taloudellisista etuyhtymistä (105)20 päivänä joulukuuta 2006 tehdyn päätöksen lähestymistavan mukaisesti komissio katsoo, että koska kyseessä on oikeudenmukaisen korvauksen suorittaminen taloudelliselle etuyhtymälle tai sen sijoittajille välitystoiminnasta, kun varustamoille siirretään etu, jolla pyritään yhteisen edun mukaiseen tavoitteeseen, taloudellisen etuyhtymän tai sen sijoittajien itselleen varaamaa tukea olisi pidettävä samassa suhteessa yhteensopivana. On totta, että tässä tapauksessa taloudellisilla etuyhtymillä ei ole mitään oikeudellista velvoitetta siirtää varustamoille osaa saadusta tuesta. Käyttäessään harkintavaltaansa arvioidakseen, onko toimenpide yhdenmukainen SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdan kanssa, komissio katsoo, että on asianmukaista ottaa huomioon toimenpiteen myönteiset vaikutukset merenkulkualaan ja soveltaa tarpeellisin muutoksin meriliikenteen suuntaviivojen säännöksiä - joita sovelletaan normaalisti tukitoimiin - varustamolle siirrettyyn etuun. Siten, jos meriliikenteen suuntaviivojen soveltaminen tiettyyn Espanjan tax lease -toimenpiteeseen osallistuvaan varustamoon johtaa siihen, että soveltuvan edun tai kokonaisedun suhteellinen osuus on x prosenttia, samaa prosenttimäärää taloudellisen yhteenliittymän tai sen sijoittajien varaamasta tuesta pidetään soveltuvana.
Loppukäyttäjänä oleville varustamoille aiheutuva etu
(202)
Koska etu hyödyttää varustamoita, ainoa asianmukainen kehys sen soveltuvuuden arvioimiseksi on SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohta yhdessä meriliikenteen suuntaviivojen kanssa (106).
(203)
Komissio katsoo, että varustamot eivät hyödy SEUT-sopimuksen 107 artiklan 3 kohdan c alakohdassa määritellystä valtiontuesta, siten kuin se määritellään. Jotta voidaan tunnistaa soveltuvan tuen määrä taloudellisten etuyhtymien - välittäjien, jotka siirtävät varustamoille edun, jolla pyritään yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen - tasolla, komissio kuitenkin katsoo, että meriliikenteen suuntaviivoja olisi sovellettava soveltuvin osin taloudellisen etuyhtymän varustamolle siirtämään etuun. Tarkoituksena on määrittää: (1) taloudellisen etuyhtymän alun perin saaman ja varustamolle siirtämän edun määrä, joka olisi ollut soveltuva, jos siirretty määrä olisi ollut varustamolle tarkoitettua valtiontukea; (2) soveltuvan edun osuus varustamolle siirretyssä koko edussa; ja (3) sen tuen määrä, jota pitäisi pitää soveltuvana, koska kyseessä on taloudellisille yhteenliittymille välitystehtävistä suoritettava korvaus.
(204)
Meriliikenteen suuntaviivoissa kuvataan eri valtiontukiluokkia ja edellytyksiä, joiden mukaan komissio voi hyväksyä tuen. Suuntaviivoissa esitetään selvästi, että niitä sovelletaan ainoastaan meriliikennetoimiin sekä rajalliseen määrään oheistoimia ja meriliikennetoimiin rinnastettavia toimia.
(205)
Jos loppukäyttäjänä oleva varustamo tarjoaa meriliikennepalveluita (tai harjoittaa niihin rinnastettavia toimia) ja täyttää suuntaviivojen edellytykset, tämän yrityksen saama etu, joka on tukea, on sisämarkkinoille soveltuva.
(206)
Meriliikenteen suuntaviivojen mukaan tukea voidaan myöntää eri toimenpideluokkien välityksellä. Yksi tärkeimmistä vuoden 1997 suuntaviivojen 10 artiklassa ja vuoden 2004 meriliikenteen suuntaviivojen 11 artiklassa asetetuista ehdoista on kokonaistuen enimmäismäärä, eli suurin määrä valtiontukea, joka voidaan myöntää yritykselle jota voidaan pitää sisämarkkinoille soveltuvana (107).
(207)
Vuoden 1997 suuntaviivojen mukaan tuen enimmäismäärä vastaa merenkulkijoilta kerättävien verojen ja sosiaaliturvamaksujen sekä laivaliikenteen yritysveron poistamista kokonaan. Vuoden 2004 suuntaviivojen perusteella tuen enimmäismäärä vastaa merenkulkijoilta kerättävien verojen ja sosiaaliturvamaksujen poistamista kokonaan sekä veroalennusta tonnistoverojärjestelmää soveltamalla. Vuoden 2004 suuntaviivoissa kuitenkin todetaan, että ”tuen kokonaismäärä ei saa ylittää laivaliikenteestä ja merenkulkijoilta kerättävien verojen ja sosiaaliturvamaksujen kokonaismäärää”.
(208)
Kun kyseessä on tuen enimmäismäärän soveltaminen tiettyihin tuensaajina oleviin varustamoihin, komissio katsoo, että tätä näkökohtaa olisi tarkasteltava ETA:n tasolla. Tämä merkitsee, että enimmäismäärässä olisi otettava huomioon tuensaajien muissa ETA:n jäsenvaltioissa maksamat yritysverot ja sosiaaliturvamaksut. Tämä lähestymistapa on yhdenmukainen asiaa FagorBrandt koskevan oikeuskäytännön (108) kanssa. Siinä vahvistettiin, että valtiontukitoimen arvioinnissa olisi otettava asianmukaisesti huomioon eri jäsenvaltioissa myönnetyn mahdollisen tuen yhteisvaikutus.
(209)
Koska esillä olevassa tapauksessa on kyse tuesta, jota myönnetään taloudellisille etuyhtymille varustamojen pitkäaikaisten omaisuuserien hankinnan osalta, komissio on samaa mieltä Espanjan viranomaisten kanssa siitä, että varustamon saama etu olisi jaettava omaisuuserän normaalia poistokautta koskevalle ajanjaksolle (kymmenen vuotta verotuksen kannalta) ja sitä olisi verrattava samalla ajanjaksolla maksettujen verojen ja sosiaaliturvamaksujen kokonaismäärään.
(210)
Enimmäismäärän mukaisesti kaikkia etuja, joita myönnetään merenkulkijoilta kerättävien tuloverojen ja sosiaaliturvamaksujen sekä laivaliikenteen yritysverojen kokonaismäärää enemmän, olisi pidettävä perustamissopimuksen vastaisina.
5.6 TUEN TAKAISINPERINTÄ
(211)
Asetuksen (EY) N:o 659/1999 14 artiklassa säädetään, että sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta. Tuen takaisinperinnän perusteella ennen sen myöntämistä esiintynyt kilpailutilanne palautetaan mahdollisimman laajasti.
(212)
Asetuksen 14 artiklassa säädetään kuitenkin, että komissio ei saa vaatia tuen takaisinperimistä, jos tämä on yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista. Tässä osassa tarkastellaan, estävätkö yhdenvertaista kohtelua, luottamuksensuojaa ja oikeusvarmuutta koskevat yleiset periaatteet komissiota määräämästä aiemmin myönnetyn koko tuen tai tuen osan takaisinperintää.
5.6.1 Yhdenvertainen kohtelu
(213)
Yhdenvertaista kohtelua ja syrjimättömyyttä koskeva periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla ja että erilaisia tapauksia ei kohdella samalla tavalla, ellei tällaista kohtelua voida objektiivisesti perustella (109).
(214)
Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskeva järjestelmä on monilta osin verrattavissa Espanjan tax lease -järjestelmään. Se edellyttää verotuksellisesti läpinäkyvän taloudellisen etuyhtymän tai sijoittajien välitystä pitkäaikaisen omaisuuserän rakentajan ja ostajan - jolle taloudellinen etuyhtymä vuokraa tai rahtaa omaisuuserän - välillä. Taloudellinen etuyhtymä soveltaa nopeutettua ja varhennettua poistoa omaisuuserään, ja sen myynnistä saatu luovutusvoitto vapautetaan yhtiöverosta. Taloudellinen etuyhtymä tai sen sijoittajat palauttavat huomattavan osan verotustoimista saadusta edusta omaisuuserän ostajalle (esim. varustamolle) alentamalla vuokraa tai osto-option hintaa. Ranskan järjestelmään sisältyi kuitenkin luovutusvoittoihin sovellettava nimenomainen poikkeus. Espanjan järjestelmässä tämä poikkeus johtuu tonnistoverojärjestelmän ja RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentin yhteisestä soveltamisesta taloudelliseen etuyhtymään.
(215)
Komissio toteaa myös, että Ranskan ja Espanjan tapausten oikeudellinen asiayhteys ja asian menettelyvaiheet eroavat toisistaan ja että komissio ei määrännyt takaisinperintää sovellettavaksi arviointiajanjakson osalta Ranskan verotuksellisista taloudellisista etuyhtymistä vuonna 2006 antamassaan lopullisessa päätöksessä kyseisen asian erityisten menettelyvaiheisiin liittyvien syiden vuoksi. Ranska ei ilmoittanut järjestelmästä virallisesti komissiolle, mutta se oli ilmoittanut siitä ennen kuin se pani järjestelmän täytäntöön. Komissio toteaa myös, että kun se aloitti virallisen tutkintamenettelyn Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevasta asiasta, se ei ollut koskaan antanut päätöstä vastaavanlaisesta tapauksesta. Kun komissio aloitti muodollisen tutkinnan Espanjan tax lease -toimista, se oli jo antanut päätöksen siitä, että samankaltaisessa järjestelmässä - eli juuri Ranskan verotuksellisissa taloudellisissa etuyhtymissä - oli kyse valtiontukijärjestelmästä. Koska Ranskan verotuksellisten taloudellisten etuyhtymien oikeudellinen ja tosiasiallinen asiayhteys eroaa Espanjan tax lease -toimenpiteistä, komissio katsoo, että erilainen käsittely voisi olla perusteltua. Kuten komissio selostaa jäljempänä 5.6.3 kohdassa, se kuitenkin pidättäytyi oikeusvarmuutta koskevaan periaatteeseen liittyvistä syistä määräämästä takaisinperintää tässä tapauksessa ajanjaksolta, joka edelsi Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevan päätöksen julkaisupäivää
(216)
Komissio katsoo edelleen, että johdanto-osan 92 kappaleessa mainituissa tapauksissa luottamuksensuojaa koskevan periaatteen soveltaminen samanlaisiin toimenpiteisiin oli perusteltua kunkin tapauksen erityisolosuhteiden perusteella. Euroopan parlamentin jäsenelle annetussa vastauksessa liikearvon kirjaamista kuluksi koskevasta Espanjaan liittyvästä asiasta järjestelmä määriteltiin selvästi yleiseksi toimenpiteeksi. Komissio katsoi koordinointikeskusten ja monikansallisten yritysten ryhmänsisäisten toimintojen osalta (110), että luottamuksensuojan syntymisen perustana oli Belgian koordinointikeskuksille yleisenä toimenpiteenä vuonna 1984 ja 1987 annetun ennakkoluvan lisäksi parlamentin kysymykseen annettu komission vastaus (111). Siinä esitettiin, että monenlaiset verotustoimet - verosäännökset, jotka koskevat Eurooppaan sijoittautuneiden monikansallisten konsernien pääkonttorien verottamista ja jotka on laadittu kaksinkertaisen verotuksen estämiseksi - ovat valtiotukisääntöjen soveltamisalan ulkopuolella. Lisäksi kaikki kyseiset järjestelmät oli pantu täytäntöön parlamentin kysymykseen annetun vastauksen jälkeen. Gibraltarin edellytykset täyttäviä yhtiöitä koskevassa asiassa luottamuksensuojan olemassaolo perustui siihen, että toimenpiteen mallina oli toinen samassa jäsenvaltiossa käytössä oleva toimenpide - vapautettuja yhtiöitä koskeva järjestelmä - joka on voimassa olevaa tukea. Samoin Orkney- ja Shetlandinsaaria koskevat toimenpiteet suunniteltiin toisiinsa perustuen.
(217)
Komissio katsoo siten Espanjan tax lease -toimenpiteiden osalta, että yhdenmukaista kohtelua koskeva yleinen periaate täytetään, jos luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden periaatteita noudatetaan (ks. 5.6.2 ja 5.6.3 kohta) järjestelmän erityisolosuhteet huomioon ottaen.
5.6.2 Luottamuksensuoja
(218)
Luottamuksensuoja johtuu komission toiminnasta, jolla annetaan sellaisia täsmällisiä, ehdottomia ja yhtäpitäviä vakuutteluja (112), jotka voivat synnyttää perusteltuja odotuksia (113) viranomaisten tai toimenpiteen edunsaajien keskuudessa siitä, että järjestelmä on säännönmukainen (114). Oikeuskäytännön perusteella luottamuksensuojaa ei voi yleensä tunnistaa ilman asianmukaista ilmoitusta (115), (116), ellei asiaan liity poikkeuksellisia olosuhteita (117).
5.6.2.1 Komission vuonna 2001 tekemä päätös asiassa Brittany Ferries (BAI)
(219)
Komissio toteaa, että Espanja ei ilmoittanut tax lease -järjestelmästä komissiolle ja että sen vuonna 2001 antamassa lausunnossa oli kyse erilaisesta järjestelmästä - järjestelmästä, joka edelsi Ranskan verotuksellisista taloudellisista etuyhtymistä tehdyssä päätöksessä arvioitua järjestelmää - ja siinä viitattiin nimenomaisesti toisen jäsenvaltion oikeusjärjestelmään. Sen vuoksi komissio katsoo, että tämä lausunto ei muodosta poikkeuksellista olosuhdetta ja että se ei riitä perusteeksi tunnustaa Espanjaa ja sen tax lease -toimiin osallistuvia kolmansia osapuolia koskevaa luottamuksensuojaa. Tämä päätelmä on yhdenmukainen verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevassa komission vuonna 2006 tekemässä päätöksessä hyväksytyn lähestymistavan kanssa. Komissio ei havainnut siinä mitään, joka olisi osoittanut luottamuksensuojan olemassaolon (118).
5.6.2.2 Toimenpideluonnoksien julkaiseminen Espanjan parlamentin virallisessa lehdessä
(220)
Toimenpideluonnoksien julkaiseminen jäsenvaltioiden parlamentin virallisessa lehdessä ei täytä virallista ilmoitusta koskevaa vaatimusta ja perustamissopimuksen säännöksessä määrättyä keskeyttämisvelvollisuutta. Komissio toteaa, että varhennettua poistoa koskeva toimenpide pantiin täytäntöön 21 kuukautta asetuksen N:o 659/1999 julkaisemisen jälkeen ilman, että siitä tehtiin ennakkoilmoitusta samanaikaisesti tonnistoverojärjestelmän kanssa. Tonnistoverojärjestelmästä tehtiin asianmukainen ilmoitus, ja komissio hyväksyi sen perustamissopimuksen ja edellä mainitun asetuksen säännöksien nojalla.
5.6.2.3 Vuonna 2001 esitetty tietopyyntö Espanjan tax lease -järjestelmästä
(221)
Komissio katsoo, että tämä kirje ei ole todennäköisesti luonut mitään perusteltuja odotuksia Espanjan tax lease -toimista tai niihin liittyvistä yksittäisistä toimista.
(222)
Komissio arvioi hallussaan olevia tietoja oletetusta säännönvastaisesta tuesta asetuksen N:o 659/1999 10 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti ja pyysi 21 päivänä joulukuuta 2001 tietoja jäsenvaltiolta. Ensinnäkin komissio toteaa, että tietopyyntö ei ole julkinen asiakirja. Toiseksi, toisin mitä PYMAR väittää, tämä pyyntö osoittaa, että komissiolla ei ollut riittäviä tietoja väitetyn säännönvastaisen tuen erittelemiseksi ja arvioimiseksi. Vaikka se olisi julkaistu, se ei olisi voinut sinällään vaikuttaa perustellun luottamuksen syntymiseen siitä, että järjestelmä ei ole tukea. Kolmanneksi Espanjan viranomaiset kiistivät ehdottomasti 28 päivänä tammikuuta 2002 ja 28 päivänä toukokuuta 2002 päivätyissä kirjeissä, että sellaisia verotoimenpiteitä olisi saatavilla, joilla tuettiin alusten hankintaa 31 päivän joulukuuta 2000 jälkeen allekirjoitettujen sopimusten osalta.
5.6.2.4 Vuonna 2004 tehty päätös Alankomaiden ilmoituksesta (119)
(223)
Komissio katsoo seuraavista syistä, että vuoden 2004 päätös ei ole todennäköisesti voinut luoda mitään perusteltuja odotuksia Espanjan tax lease -toimista tai niihin liittyvistä yksittäisistä toimista.
(224)
Ensinnäkin komission tutkinnan kohteena ei ollut tässä tapauksessa Espanjan toimi vaan Alankomaiden hallituksen ilmoittama järjestelmä, jonka tarkoituksena oli suorittaa korvauksia Alankomaiden telakoille tai sallia niiden vastata espanjalaisten telakoiden vuonna 2000 (120) tekemiin tarjouksiin. Espanjalaisten telakoiden väitettiin hyötyvän Espanjan myöntämästä valtionavusta kuuteen erityiseen laivanrakennussopimukseen. Näin ollen vuonna 2004 tehdyn komission päätöksen tarkoitus oli esittää arvio Alankomaiden ilmoittamasta tuesta eikä minkäänlaisesta Espanjan väitetysti myöntämästä tuesta.
(225)
Toiseksi Espanjan toimenpide, johon Alankomaat pyrki vastaamaan, ei ollut tax lease -järjestelmä eikä mikään siihen sisältyvä osa. Kuten mainittiin vuonna 2003 tehdyssä muodollisen menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, Alankomaiden viranomaiset viittasivat tukeen, jota oli annettu korkotukien muodossa lainoihin, joita laivanvarustajille väitettiin myönnettävän Espanjan kuninkaan asetuksen 442/94 nojalla (121). Lisäksi komissio toteaa, että vuokrattujen omaisuuserien varhennettu poisto ja Espanjan tonnistoverojärjestelmä tulivat voimaan vasta 1 päivänä tammikuuta 2002. Näiden toimenpiteiden luonnos julkaistiin Espanjan parlamentin virallisessa lehdessä vasta 10 päivänä lokakuuta 2001. Sen vuoksi niitä ei olisi voitu käyttää laivanrakennussopimusten rahoittamiseen vuonna 2000.
(226)
Kolmanneksi, vaikka toimijat olisivat katsoneet, että vertailukohdaksi tarkoitettu Espanjan toimenpide oli Espanjan tax lease -toimenpide - vaikka tämä ei pidä paikkansa - vuonna 2004 tehdyssä päätöksessä esitetyt näkökohdat eivät olisi voineet johtaa minkään perustellun luottamuksen syntymiseen. Komissio totesi, että sillä ei ollut riittävästi todisteita väitetystä Espanjan myöntämästä tuesta, koska Espanja oli ilmoittanut, että kuninkaan asetuksen 442/94 mukaista tukea ei olisi käytettävissä 31 päivän joulukuuta 2000 jälkeen. Kyseisen päivämäärän jälkeen tukea ei enää sallittaisi laivanrakennusasetuksen nojalla (122). Komission tutkimuksen kohteena oli kuitenkin Alankomaiden vastintuki eikä väitetty Espanjan myöntämä tuki, ja komission menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä esittämä pääasiallinen epäily koski laivanrakennusteollisuuden valtiontukea koskevissa puitteissa (123) mainittua mahdollisuutta toisen jäsenvaltion (vaan ei EU:n ulkopuolisen valtion) myöntämään vastintukeen - sen jälkeen kun valtiontuesta oli näyttö.
(227)
Väitettyä tukea koskevien todisteiden puuttuminen oli komission esittämissä epäilyssä toissijainen peruste. Sen jälkeen kun se oli pyytänyt Espanjalta selvitystä Alankomaiden toimittamien tietojen perusteella, komissio pystyi ainoastaan rekisteröimään Espanjan kieltävän vastauksen siihen, oliko tukea myönnetty (124) (Espanjan kuninkaan asetuksen 442/94 nojalla), ja toteamaan, että Alankomaat ei ollut pystynyt tarjoamaan riittäviä todisteita Espanjan tuesta, johon pyrittiin vastaamaan. Valtiontukea koskevien todisteiden puuttuminen ei ole todiste siitä, ettei (missään) Espanjan toteuttamassa toimessa olisi kysymys valtiontuesta. Komissio on päinvastoin jo selventänyt menettelyn aloittamista koskevassa päätöksessä, ettei se ole voinut vahvistaa, että Espanja olisi myöntänyt sääntöjenvastaisesti väitetyn tuen, mutta että se aikoo edelleen valvoa EU:n laivanrakennusmarkkinoita ja mahdollisia valtiontuen rikkomuksia (125). Jos tämän järjestelmän tosiasialliset tai mahdolliset edunsaajat olisivat ottaneet huomioon vilpittömässä mielessä, että Espanjan myöntämä tuki, johon Alankomaat aikoi vastata, oli tax lease -järjestelmä, niitä olisi pitänyt varoittaa siitä, että Espanja oli kiistänyt tuen olemassaolon sen sijaan, että se väitti sen olevan soveltuvaa.
5.6.2.5 Vuonna 2006 tehty päätös Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevassa asiassa
(228)
Komissio katsoo, ettei sen vuonna 2004 tekemä päätös aloittaa muodollinen tutkintamenettely Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevassa asiassa eikä sen vuonna 2006 tekemä lopullinen päätös, jossa katsottiin, että järjestelmä oli osittain soveltumatonta tukea, ole voineet johtaa minkäänlaisen perustellun luottamuksen syntymiseen, kuten PYMAR väittää.
(229)
Tukitoimenpiteet on ilmoitettava komissiolle. Jos ilmoitusta ei esitetä, ainoastaan poikkeukselliset olosuhteet voivat johtaa siihen, että jäsenvaltioilla ja toimijoilla on perusteltu syy olettaa, ettei toimenpide ole tukea. Jos ilmoitus- ja hyväksyntämenettelyä ei ole noudatettu, ei kuitenkaan voida oikeutetusti olettaa, että toimenpide, joka on valtiontukea, soveltuu sisämarkkinoille.
(230)
Komissio esitti 20 päivänä joulukuuta 2006 tekemässään Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevassa päätöksessä selvästi kantansa siihen, että Ranskan tax lease -järjestelmä oli valtiontukea. Sen seikan, että Espanjan tax lease -järjestelmä oli samankaltainen Ranskan järjestelmään verrattuna, olisi pitänyt varoittaa Espanjaa ja edunsaajia siitä, että Espanjan tax lease -järjestelmä voi olla valtiontukea. Tästä syystä 30 päivänä huhtikuuta 2007Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistua Ranskan järjestelmää koskevaa päätöstä aiemmin olemassa ollut perusteltu luottamus olisi päättynyt kyseisestä päivästä lähtien.
(231)
Samoin pelkästään se, että soveltumatonta tukea ei peritty takaisin Ranskan tapauksessa ei riitä perustellun luottamuksen syntymiseen siitä, että Espanjan tapauksessa mahdollisesti havaittua soveltumatonta tukea ei perittäisi takaisin. Jos on olemassa joitakin syitä, joiden perusteella komissiota estetään vaatimasta, että jäsenvaltio perii tuen takaisin, niiden olisi perustuttava asiaa koskeviin erityisolosuhteisiin.
5.6.2.6 Komission jäsenen Neelie Kroesin vuonna 2009 lähettämä kirje
(232)
Komissio katsoo seuraavista syistä, että komission jäsenen kirje ei ole voinut luoda perusteltua luottamusta Espanjan tax lease -toimiin tai niihin liittyviin yksittäisiin toimiin.
(233)
Ensinnäkään tämä kirje ei ole virallinen toimenpide, joka edustaa komission - eli komission jäsenten kollegion - kantaa, toisin kuin virallinen komission päätös tai vastaus parlamentin kysymykseen. Komission jäsen Neelie Kroes antoi vastauksen kahdenvälisen viestinnän yhteydessä yksisivuisessa kirjeessään Norjan kauppa- ja teollisuusministeri Sylvia Brustadin lähettämään yksisivuiseen kirjeeseen. Komissio ei julkistanut tämän kirjeen sisältöä.
(234)
Komissio toteaa, että norjalaisen laivanvarustajan kirje, joka mainitaan johdanto-osan 105 kappaleessa, osoitettiin yhdelle espanjalaiselle telakalle, jonka kanssa varustamolla on liiketoimintaa, ja että vuonna 2012 päivätyn lausuman antoi hallintoelin Gerencia del Sector Naval. Komissio panee myös merkille, etteivät Espanjan viranomaiset, jotka olivat tietoisia meneillään olevasta tutkimuksesta, tai Espanjan tax lease -toimenpiteitä harkitsevat toimijat pyytäneet komissiota selvittämään komission jäsenen kirjeessä esitettyä kantaa.
(235)
Toiseksi, vaikka kyseinen kirje julkistettiin vuonna 2009, siinä ei esitetty erityisiä, ehdottomia ja johdonmukaisia vakuutuksia siitä, että Espanjan tax lease -järjestelmä olisi säännönmukainen. Komission jäsenen antama vastaus koski väitettyä syrjintää eri ETA-maihin sijoittautuneiden varustamojen välillä. Kirjeen päätelmä siitä, ettei mitään muita toimenpiteitä ollut tarkoitus toteuttaa ”tässä vaiheessa”, oli selvästi yhteydessä hiljattain julkaistuun lausuntoon, jossa selvennettiin, että Espanjan tax lease -järjestelmää voitiin käyttää muissa Euroopan valtioissa tuotettujen alusten hankintaan. Tällä vastattiin suoraan ministeri Brustadin esittämiin huolenaiheisiin. Kirjeessä ei kuitenkaan mainittu eikä otettu kantaa valtiontuen olemassaoloon taloudellisten etuyhtymien tai sen sijoittajien tasolla. Varustamoiden, telakoiden ja välittäjien osalta komissio katsoo, että ne eivät ole tuensaajia, joten luottamuksensuojaan liittyvää ongelmaa ei synny.
(236)
Komissio katsoo tästä syystä, että kirjeessä ei missään tapauksessa annettu täsmällisiä, ehdottomia ja yhtäpitäviä vakuutteluja, joilla olisi luotu perusteltu luottamus siihen, että järjestelmä ei ollut taloudellisia etuyhtymiä tai niiden sijoittajia hyödyttävää valtiontukea.
(237)
Koska komissio ei havainnut kirjeen perusteella mitään, mikä olisi osoittanut perustellun luottamuksen olemassaolon, kysymyksellä siitä, kattaako tällainen perusteltu luottamus kirjettä edeltävän ajanjakson, ei ole mitään merkitystä.
5.6.2.7 Huolellinen taloudellinen toimija ei olisi voinut ennakoida valtiontuen mahdollista olemassaoloa usean tukitoimen yhdistelmässä
(238)
Koska yksittäiset toimenpiteet ovat valtiontukea (vuokrattujen omaisuuserien nopeutettua poistoa lukuun ottamatta), sillä, että taloudelliset toimijat voisivat ennakoida, että niiden yhdistelmää voidaan pitää valtiontukena, ei ole merkitystä. Tällä ei voida myöskään oikeuttaa perustellun luottamuksen olemassaoloa tai minkään muun EU:n lainsäädännön perusperiaatteen rikkomista.
(239)
Monet Espanjan tax lease -toimenpiteisiin osallistuneet kolmannet osapuolet ovat päinvastoin väittäneet, että vuonna 2006 tehty päätös Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevasta asiasta oli synnyttänyt niiden keskuudessa perusteltua luottamusta, koska toimenpide oli hyvin samankaltainen Espanjan tax lease -toimen kanssa. Se, että Ranskan toimenpiteen kaikki yksityiskohdat sisällytettiin yhteen säännökseen, merkitsee välttämättä, että kyseessä on kokonaisvaltainen arviointi. Tältä osin sillä, että Espanjan tax lease -toimien eri osat sisällytettiin eri toimenpiteisiin - jotka olivat tosiasiallisesti yhteydessä toisiinsa ja joita sovellettiin yhdessä - samanlaisten vaikutusten tuottamiseksi, ei pitäisi taata erilaista lähestymistapaa ja sulkea pois kokonaisvaltaista arviointia.
(240)
Komissio katsoo joka tapauksessa, että vuokratun omaisuuserän varhennettu poisto ja tonnistoverojärjestelmän perusteella aikaan saatuun luovutusvoittoon sovellettava verovapautus - RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentin perusteella - on kummassakin tapauksessa valtiontukea. Koska näistä säännöksistä ei esitetty ilmoitusta, toimijoiden keskuudessa voi syntyä perusteltua luottamusta siihen, että ne olivat säännönmukaisia erityisolosuhteissa, joita ei ole osoitettu.
5.6.2.8 Väitteet poistomenettelyistä yritysten verotusta koskevassa komission tiedonannossa (126)
(241)
Komissio panee merkille, että tiedonannon sanamuodossa ei annettu toimijoille mitään aihetta perustellun luottamuksen syntymiseen siihen, että Espanjan tax lease -järjestelmä olisi säännönmukainen. Ensinnäkin säännöksissä viitataan ainoastaan poistomenettelyihin, joten perusteltu luottamus, jos sitä on syntynyt, voisi ainoastaan koskea vuokrattujen omaisuuserien varhennettua poistoa.
(242)
Toiseksi tiedonantoa ei voida tulkita siten, että mikä tahansa poistoon liittyvä toimenpide jää valtiontukisääntöjen soveltamisalan ulkopuolelle. Tiedonannon 13 kohdassa todetaan, että poistosäännöt ja tappiontasauksia koskevat säännöt eivät ole valtiontukea, jos niitä sovelletaan samalla tavoin kaikkiin yrityksiin ja tuotannonaloihin. Espanjan tax lease -järjestelmää ei sovelleta kaikkiin yrityksiin tai tuotannonaloihin.
(243)
Lisäksi tiedonannon 22 kohdassa selvennetään, että verohallinnon harkinnanvara ja liikkumavara tukee olettamusta, että toimenpide ei ollut valtiotukea. Kuten 2.2.2 kohdassa todettiin, varhennetun poiston soveltamiseen sovelletaan ehtoja - sanamuoto, joka edellyttää tulkintaa - ja verohallinnon ennakkolupaa. Hallinto voi ennen luvan antamista pyytää täydentäviä asiakirjoja hakijalta tai tietoja muilta hallinnonaloilta. Koska täydentäviä asiakirjoja sisältyi kaikkiin komission saatavilla olleisiin hakemuksiin, vaikuttaa siltä, että hallinto pyysi niitä suoraan tai epäsuorasti taikka hakijat tiesivät, että ne olivat tarpeellisia luvan saamista varten. Tämän seurauksena hallinnolla oli tämän toimenpiteen soveltamisessa laaja harkintavalta.
(244)
Tiedonannon sanamuoto ei voinut siten aiheuttaa järjestelmän erityispiirteiden osalta epävarmuutta eikä sillä voitu luoda perusteltua luottamusta, kun kyseessä on varhennetun poiston tukiluonne.
5.6.2.9 Ilman miehistöä vuokratusta aluksesta saatavien tulojen soveltuvuus tonnistoverojärjestelmässä
(245)
Lupa, joka myönnetään 27 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn komission päätöksen K(2002) 582 lopullinen perusteella, viittaa Espanjan lainsäädännön nojalla rekisteröityihin yrityksiin, joiden toimintaan sisältyy omassa omistuksessa olevien ja rahdattujen alusten käyttö. Komissio katsoo, että tämä lause ei voi kuitenkaan luoda perusteltua luottamusta siihen, että yhteisöt, joiden toiminta muodostuu yksinomaan aluksen rahtauksesta ilman miehistöä, olisivat oikeutettuja tonnistoverojärjestelmään. Kuten johdanto-osan 179 ja 180 kappaleessa on selostettu, vuoden 2002 päätöksessä esitetään selvästi, että tonnistoverojärjestelmää olisi sovellettava yksinomaan tukikelpoisten alusten ja tukikelpoisten meriliikennetoimien osalta.
5.6.3 Oikeusvarmuus
(246)
Oikeusvarmuus on Euroopan unionin oikeuden perustavanlainen vaatimus, jonka tarkoituksena on varmistaa oikeudellisten tilanteiden ja unionin oikeuden soveltamisalaan kuuluvien oikeudellisten suhteiden ennakoitavuus. Oikeuskäytännön mukaan oikeusvarmuutta koskeva vaatimus estää komissiota viivyttämästä loputtomasti toimivaltansa käyttöä ja se ei edellytä toimintaa kyseiseltä toimielimeltä (127). Kuitenkin tämän periaatteen rikkominen on tähän asti edellyttänyt kahta kumulatiivista tekijää:
-
sellaisten tekijöiden olemassaolo, jotka luovat toimenpiteen säännöllisyyteen liittyvää epävarmuutta;
-
komissio on toimimatta pitkän aikaa, vaikka se on tietoinen tuesta.
(247)
Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskeva päätös ja tuomio asiassa Salzgitter (128) ovat ainoat kaksi tapausta, joissa komissio ja unionin yleinen tuomioistuin kumpikin katsoivat, että oikeusvarmuuden periaatteen rikkominen voi estää takaisinperinnän, vaikka mitään perusteltua luottamusta ei olisi syntynyt. Unionin tuomioistuin kuitenkin kumosi asiassa Salzgitter annetun tuomion erityisesti siltä osin, miten luottamuksensuojaa koskevaa periaatetta sovelletaan asiaan (129).
5.6.3.1 Toimenpiteen asianmukaisuuden osalta epävarmuutta aiheuttaneet tekijät
(248)
Espanjan tax lease -toimessa ja Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevassa toimenpiteessä on monia tärkeitä yhteisiä ominaisuuksia ja niillä on hyvin samankaltaisia vaikutuksia (ks. 5.6.1 kohta Yhdenvertainen kohtelu). Kumpaakin käytetään pitkän aikavälin investointeihin liittyvien omaisuuserien rahoittamiseen. Niissä on kyse verotuksellisesti läpinäkyvistä taloudellisista etuyhtymistä, jotka tekevät omaisuuseristä poistoja ja jotka siirtävät omistusoikeuden loppukäyttäjälle tietynlaisen leasing-sopimuksen välityksellä. Molemmissa tapauksissa poisto tehdään varhennetusti tai nopeutetusti, ja etuyhtymän luovutusvoitto vapautetaan veroista. Kummassakin tapauksessa varhennetusta tai nopeutetusta poistosta ja luovutusvoittoon sovellettavasta poikkeuksesta saatava taloudellinen etu jaetaan taloudellisen etuyhtymän sijoittajien ja omaisuuserän loppukäyttäjän kesken (hinnanalennuksen välityksellä), vaikka tältä osin esiintyy suuria valtion toimintaa koskevia eroja.
(249)
Espanjan tax lease -järjestelmään kuuluvia keskeisiä toimenpiteitä sovellettiin vuosien 2002 (130) ja 2003 välillä, eli ennen kuin komissio päätti, että Ranskan järjestelmä oli valtiontukea.
(250)
Koska Espanjan tax lease -toimet ja Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevat toimet ovat samankaltaisia, on mahdollista - kuten Espanjan viranomaiset ja eräät kolmannet osapuolet väittävät - että tapahtumat, joihin vedottiin Ranskan järjestelmän oikeusvarmuuden suojelemiseksi, ovat myös luoneet Espanjan tax lease -toimien asianmukaisuuden osalta epävarmuutta.
(251)
Komissio toteaa tältä osin, että sen toteamukset vuonna 2001 tehdyssä päätöksessä asiasta Brittany Ferries (131) ovat voineet luoda epävarmuutta ja antaa vaikutelman, että tietyt veroedut ovat yleinen toimenpide. Kuten Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevan päätöksen 192 kohdassa selostettiin, kyseisissä toteamuksissa ei tarkennettu, että niissä viitattiin tällaista Ranskan järjestelmää edeltäneeseen järjestelmään, mikä on saattanut johtaa edunsaajia harhaan kyseisessä ja samankaltaisessa järjestelmässä, kuten Espanjan tax lease -järjestelmässä.
(252)
Komissio on arvioinut Espanjan ja kolmansien osapuolten esittämien muiden näkökohtien osalta, ovatko perustellun luottamuksen olemassaolon tueksi esitetyt näkökohdat (ks. 5.6.1 kohta) voineet aiheuttaa epävarmuutta.
(253)
Ensinnäkin jäsenvaltioilla on perustamissopimuksen nojalla velvollisuus ilmoittaa komissiolle suunnitelmistaan myöntää uutta tukea. Toimenpideluonnosten julkaisemista Espanjan parlamentin virallisessa lehdessä ei voida pitää komissiolle osoitettuna ilmoituksena, ja se, että komissio ei antanut vastausta, ei ole voinut vaikuttaa epävarmuuden syntymiseen.
(254)
Toiseksi vuonna 2001 esitetty tietopyyntö tax lease -toimenpiteestä osoittaa, että komissio vastasi kantelijan väitteeseen tuen käytöstä. Pyyntö osoitettiin Espanjalle, joka kiisti vastauksessaan jyrkästi tällaisten toimenpiteiden olemassaolon. Komissio ei julkistanut pyyntöä, mutta jos Espanjan tax lease -toimien tulevat edunsaajat jostain syystä saivat tietoa tästä tietopyynnöstä ajankohtana, jolloin ne aikoivat osallistua järjestelmään, Espanjan olisi pitänyt varoittaa niitä komissiolle tehdystä kantelusta ja siitä, että komissio katsoi, että tämän järjestelmän toimenpiteet voivat olla valtiontukea. Tietopyynnössä todettiin myös, että komissiolla ei ollut tarpeeksi tietoa toimenpiteestä antaakseen siitä arvion, ja siinä ei tehty päätelmää, että komissio hyväksyi toimenpiteen. Lisäksi koska pyyntö lähetettiin ennen kuin Espanjan tax lease -järjestelmän muodostavat toimenpiteet tulivat voimaan, Espanja olisi voinut tehdä ilmoituksen järjestelmän kaikista toimenpiteistä saadakseen oikeusvarmuuden. Vaihtoehtoisesti edunsaajien olisi pitänyt pyytää Espanjalta tai komissiolta, että Espanja ilmoittaa järjestelmästä tai että komissio hyväksyy sen. Näin ollen Espanja tai toimijat eivät voi väittää, että tämä pyyntö tai - kun otetaan huomioon siihen annettu vastaus - komission jatkotoimien puuttuminen olisi aiheuttanut epävarmuutta.
(255)
Kolmanneksi Alankomaiden korvaustoimenpiteistä vuonna 2004 tehdyn päätöksen osalta komissio huomauttaa, että korvaus, joka liittyy Espanjan tax lease -toimista poikkeavaan toimenpiteeseen, ei ole voinut aiheuttaa epävarmuutta Espanjan toimenpiteeseen nähden. Sen seikan perusteella, että väitetty Espanjan myöntämä tuki kuvattiin tarkasti pelkästään muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista koskevan päätöksen hollanninkielisessä toisinnossa, ei voida päätellä, että lukijat voisivat olettaa sen koskevan Espanjan tax lease -järjestelmää. Hollanninkielisen päätöksen käännöksen avulla tai tiedustelemalla asiaa komissiolta oltaisiin voitu helposti selvittää, että väitettyyn Espanjan tukeen liittyi kuninkaan asetukseen 442/1994 perustuvaa korkotukea. Lisäksi komissio ainoastaan mainitsee sen, että Espanja oli kiistänyt väitetyn Espanjan tuen olemassaolon ja että Alankomaat ei ollut tarjonnut riittäviä todisteita. Kuten kyseisessä päätöksessä mainittiin, komissio voi ainoastaan luottaa jäsenvaltioon eikä sitä voida pitää vastuussa mahdollisesta epävarmuudesta, jota sen jatkotoimien toteuttamisen puute on saattanut aiheuttaa. Komissio katsoo tästä syystä, että vuonna 2004 tehty päätös ei ole voinut vaikuttaa Espanjan tax lease -toimien säännönmukaisuuteen liittyvään epävarmuuteen.
(256)
Neljänneksi komissio toteaa, että Espanjan tax lease -toimien säännönmukaisuuteen liittyvä epävarmuus, joka aiheutui asiasta Brittany Ferries vuonna 2001 tehdyssä komission päätöksessä esitetyistä toteamuksista, päättyi sinä päivänä, kun Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskeva komission päätös julkaistiin. Tässä päätöksessä tehtiin selväksi, että komissio piti Ranskan tax lease -järjestelmää valtiontukena ja että sen olisi pitänyt varoittaa Espanjaa ja Espanjan tax lease -järjestelmän edunsaajia siitä, että tämä järjestelmä saattaa olla valtiontukea. Tästä syystä se ei ole voinut tältä osin luoda epävarmuutta tai edistää sen syntyä.
(257)
Viidenneksi komissio katsoo 5.6.2.6 kohdassa esitettyjen syiden vuoksi, että komission jäsenen Neelie Kroesin vuonna 2009 lähettämä kirje ei aiheuttanut epävarmuutta eikä edistänyt sen syntyä.
5.6.3.2 Kantelun tekemisen ja menettelyn aloittamisen välillä kulunut aika
(258)
Komissio katsoo, että aika, joka kului Espanjan tax lease -toimien tutkinnassa ennen muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista, pitäisi laskea vuodesta 2006, jolloin komissio sai kanteluita eurooppalaisilta telakoilta. Edellä esitetyistä syistä toimenpideluonnoksen julkaiseminen Espanjan valtion virallisessa lehdessä ja komission vuonna 2001 saamat väitteet, jotka Espanja nimenomaisesti kielsi vuonna 2002, eivät tue näkemystä siitä, että komissio olisi aiheettomasti viivästyttänyt tutkintavaltuuksiensa käyttöä. Tällaista näkemystä ei tue myöskään vuonna 2004 asiassa C-66/2003 annettu lopullinen päätös, joka koski erilaisten väitettyjen valtiontukitoimien yhteensopivuutta.
(259)
Vuonna 2006 esitetyn ensimmäisen kantelun ja vuonna 2011 aloitetun muodollisen menettelyn välinen ajanjakso ei vaikuta kohtuuttomalta, kun otetaan huomioon asiaa koskevien verotuksellisten toimenpiteiden määrä, tax lease -toimenpiteiden monimutkaisuus ja näihin leasing-toimiin liittyvä avoimuuden puute. Lisäksi komissio lähetti kahdeksan virallista tietopyyntöä syyskuun 2006 ja toukokuun 2010 välisenä aikana (132), ja se oli säännöllisesti yhteydessä Espanjan viranomaisiin.
(260)
Komissio sai vasta lokakuussa 2010 uuden kantelun, johon sisältyi keskeinen edellytys järjestelmän arvioimiseksi, eli veroasiantuntijoiden kattava tutkimus, jossa kuvattiin järjestelmän toimintaa ja sen vaikutuksia. Tästä syystä Espanjan tax lease -toimien tutkintaan kulunut aika ei vaikuta niin pitkältä, että voitaisiin vedota oikeusvarmuuteen.
(261)
Kun otetaan huomioon tarkasteltavana olevien toimenpiteiden monimutkaisuus, komissio ei voi sulkea pois sitä seikkaa, että oikeudellinen epävarmuus on mahdollisesti syntynyt asiassa Brittany Ferries vuonna 2001 tehdyn päätöksen perusteella, kuten Espanja ja edunsaajat väittävät, kun kyseessä on Espanjan tax lease -toimien luokittelu tueksi. Tämä on kuitenkin voinut olla mahdollista vain 30 päivään huhtikuuta 2007 saakka, jolloin ilmestyneessä Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistiin Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskeva komission päätös, jossa se totesi, että järjestelmä on valtiontukea.
(262)
Komissio päättelee tästä syystä, että sen ei pitäisi määrätä Espanjan tax lease -toimien perusteella myönnettyä tukea perittäväksi takaisin ajanjaksolta, joka alkaa Espanjan tax lease -toimien voimaantulosta, vuodesta 2002, ja päättyy 30 päivänä huhtikuuta 2007.
5.6.4 Takaisin perittävien määrien määrittely
(263)
Komissio on arvioinut erilaisia verotoimia, jotka ovat valtiontukijärjestelmiä. Tämän päätöksen tarkoituksena ei ole määritellä kunkin edunsaajan vastaanottaman tuen tarkkaa määrää kussakin Espanjan tax lease -toimessa. Komissio katsoo kuitenkin, että jäsenvaltion olisi noudatettava seuraavaa menettelyä määritelläkseen tapauskohtaisesti tuensaajat ja sen soveltumattoman tuen määrä, joka niiltä peritään takaisin. Tätä menetelmää voidaan tarkistaa yhteistyössä Espanjan viranomaisten kanssa erityisesti, jotta voidaan vahvistaa sijoittajien saaman veroedun todellinen määrä niiden kunkin verotuksellinen tilanne huomioon ottaen.
(264)
Vaihe 1: Toimenpiteestä saadun veroedun kokonaismäärän laskeminen: tämä on taloudellisen etuyhtymän tai sen sijoittajien tosiasiallisesti saaman veroedun nettonykyarvo (eli ennen kuin vähennetään se osa eduista, joka siirrettiin varustamolle hinnanalennuksen välityksellä). Nettonykyarvo olisi laskettava poiston aloittamispäivästä - veroviranomaisten hyväksymä varhennettu poisto - ja tätä laskelmaa varten käytetyn diskonttokoron olisi perustuttava markkinoiden realiteetteihin. Komissio katsoo, että Espanja voisi käyttää oletuksena laskelmia, joita taloudelliset etuyhtymät toimittivat verohallinnolle hakiessaan varhennettua poistoa (ks. johdanto-osan 168 kappale). Yleensä veroetu katsotaan myönnetyksi sinä päivänä, jolloin taloudellisen etuyhtymän tai sen sijoittajien verot erääntyvät.
(265)
Vaihe 2: Toimenpiteeseen sovelletuista yleisistä verotustoimista saadun veroedun laskeminen: tämä on nettonykyarvo - joka lasketaan samalla tavalla kuin vaiheessa 1 - niiden veroetujen määrästä, jotka taloudellinen etuyhtymä tai sen sijoittajat olisivat saaneet vertailutilanteessa, jossa on käytetty ainoastaan nopeutettuja poistotoimia siitä hetkestä lähtien, jolloin alus aloitti toiminnan ja toimintaa verotettiin tavanomaisten yhtiöverosäännösten mukaisesti. Tässä skenaariossa aluksen myynnistä varustamolle saatuun luovutusvoittoon olisi sovellettu yleisesti yritysten voittoon sovellettavaa yhtiöveroa sinä päivänä, jolloin varustamo käyttää option. Yleensä veroetu katsotaan saaduksi sinä päivänä, jolloin taloudellisen etuyhtymän tai sen sijoittajien verot erääntyvät.
(266)
Vaihe 3: Valtiontukea vastaavan veroedun laskeminen: koska komissio pitää nopeutettua poistoa yleisenä toimenpiteenä, tätä toimenpidettä (eli tietyn veromäärän maksun lykkäys) vastaavan edun määrä ei ole valtiontukea. Vaiheessa 1 ja 2 saatujen määrien välisen erotuksen pitäisi vastata tukea, jonka taloudellinen etuyhtymä ja sen sijoittajat ovat saaneet kyseisten verotustoimien edunsaajina, eli sen kokonaisedun nettonykyarvoa, joka saadaan varhennetun poiston käytöstä, tonnistoverojärjestelmästä (johon taloudelliset etuyhtymät eivät ole oikeutettuja) ja luovutusvoiton verotukseen sovellettavasta poikkeuksesta RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentin perusteella. Yleensä veroetu katsotaan saaduksi sinä päivänä, jolloin taloudellisen etuyhtymän tai sen sijoittajien verot erääntyvät.
(267)
Vaihe 4: Soveltuvan tuen määrän laskeminen: ensinnäkin taloudellisen etuyhtymän tai sen sijoittajien saama tuki, siten kuin se lasketaan vaiheessa 3, on soveltuvaa tukea, koska se vastaa varustamolle siirrettyä etua, joka olisi ollut soveltuvaa, jos sitä olisi pidetty varustamolle myönnettynä valtiontukena. Varustamolle siirretyn tuen prosenttiosuus on määritettävä laskutoimituksella, joka on samankaltainen kuin taloudellisten etuyhtymien verohallinnolle esittämissä hakemuksissa (katso johdanto-osan 136 kappale) ja jonka perusteella korvaus on välityspalveluiden markkinoiden mukainen. Kuten johdanto-osan 202-201 kappaleessa selostettiin, osaa varustamolle siirretystä edusta voidaan pitää soveltuvana, jos varustamo, alus ja sen liikennöintitoimet ovat meriliikenteen suuntaviivojen nojalla oikeutettuja järjestelmään. Soveltuva määrä olisi määriteltävä suuntaviivojen 11 luvun mukaisesti, ja koko kyseiselle varustamolle ETA-maissa myönnetty tuki olisi otettava asianmukaisesti huomioon. Erityisesti Espanjassa myönnetyt määrät olisi lisättävä niihin, joita on myönnetty yhtiön sijoittautumisvaltiossa (jos se on ETA:n jäsen). Tuki, joka ylittää enimmäismäärän tai joka ei ole meriliikenteen suuntaviivojen 11 luvun perusteella soveltuvaa, on katsottava soveltumattomaksi.
(268)
Koska meriliikenteen suuntaviivojen 11 luvussa tarkoitettu enimmäismäärä lasketaan vuosittain ja varustamon saama etu liittyy pitkäaikaiseen omaisuuserään, komissio on samaa mieltä siitä, että kyseisen enimmäismäärän soveltamisen osalta varustamolle Espanjan tax lease -toimista kertynyt etu voidaan jakaa yli kyseisen aluksen normaalin poistokauden (kymmenen vuotta).
(269)
Toiseksi, koska toimenpide vastaa markkinoiden mukaista korvausta sijoittajien välityksestä soveltuvan edun siirtämiseksi varustamoille, tätä korvausta on myös pidettävä soveltuvana tai soveltumattomana tukena samassa suhteessa kuin varustamolle osoitettua etua (ks. johdanto-osan 201 kappale).
5.6.5 Sopimuslausekkeet
(270)
Kuten edellä mainittiin, PYMAR on ilmoittanut komissiolle joihinkin sijoittajien, varustamoiden ja telakoiden välisiin sopimuksiin sisältyvistä tietyistä lausekkeista. Tällaisten lausekkeiden perusteella varustamojen olisi suoritettava toiselle osapuolelle korvauksia, jos odotettavissa olevia veroetuja ei pystytä saamaan.
(271)
Lopullisessa kielteisessä päätöksessään osittaisesta takaisinperinnästä Ranskan verotuksellisia taloudellisia etuyhtymiä koskevassa asiassa (133), jossa on huomattavia yhtäläisyyksiä tähän asiaan, komissio totesi, että ”vaikka taloudellisten yhteenliittymien jäsenille aiheutuneet verotukselliset ja oikeudelliset riskit ovat tietyissä tapauksissa voineet vaikuttaa sopimuksellisesti hyödykkeiden käyttäjiin, tämä ei ole ristiriidassa sen periaatteen kanssa, jonka mukaan komission vaatiessa tarvittaessa sääntöjenvastaisen tuen perittäväksi takaisin sen tavoitteena on poistaa tuensaajilta etu, josta ne ovat hyötyneet kyseisillä markkinoilla verrattuna kilpailijoihinsa, ja palauttaa markkinoille tilanne, joka niillä vallitsi ennen kyseisen tuen maksamista”. Komissio totesi lopuksi, että ”tämän tavoitteen saavuttaminen ei voi riippua […] tuensaajien hyväksymistä sopimusmääräyksistä”.
(272)
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan jäsenvaltiolle asetetulla velvollisuudella poistaa tuki, jota komissio pitää yhteismarkkinoille soveltumattomana, pyritään palauttamaan aikaisempi tilanne (134). Toisen käytännön mukaan sääntöjenvastaisesti maksetun valtiontuen takaisin perimisen pääasiallinen tavoite on poistaa kilpailun vääristymä, joka on aiheutunut tällaisesta tuesta saadusta kilpailuedusta (135). Tämän takaisinmaksamisen seurauksena tuen saaja menettää markkinoilla kilpailijoihin verrattuna saamansa edun ja tuen suorittamista edeltänyt tilanne palautuu (136).
(273)
Tämän tavoitteen saavuttamiseksi komissiolla on oltava valta määrätä, että takaisinmaksajina toimivat todelliset edunsaajat, jotta se voi täyttää tehtävänsä ja palauttaa kilpailutilanteen markkinoille, joilla vääristymä on aiheutunut. Komission on tästä syystä voitava tunnistaa selvästi yritykset, joilla on velvollisuus palauttaa sääntöjenvastainen tuki, jota se pitää soveltumattomana. Tälle tavoitteelle aiheutettaisiin kuitenkin jatkuvasti esteitä, jos yksityiset osapuolet voisivat sopimusmääräysten avulla muuttaa komission tekemien takaisinperintää koskevien päätösten vaikutuksia. Taloudelliset toimijat, joilla on merkittävää neuvotteluvoimaa suojata itseään takaisinperintää koskevilta päätöksiltä ja siten estää valtiontukien valvonnan käytännön seuraukset, voisivat käyttää tätä mahdollisuutta, jos se on olemassa.
(274)
Vertailun vuoksi voidaan mainita, että unionin tuomioistuin totesi asiassa Residex hiljattain antamassaan tuomiossa (137), että kansallisen tuomioistuimen on kaikki käsiteltävän asian erityispiirteet huomioon ottaen yksilöitävä valtiontuen muodostavan takauksen edunsaaja tai edunsaajat ja määrättävä perittäväksi takaisin kyseessä olevan tuen kokonaismäärä. Lisäksi tuensaajasta riippumatta ja koska niiden toimenpiteiden, jotka kansallisten tuomioistuinten on toteutettava SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan rikkomistapauksissa, olennaisena tavoitteena on kilpailutilanteen saattaminen vastaamaan kyseessä olevan tuen maksamista edeltänyttä tilannetta, näiden on varmistettava, että toimenpiteet, jotka ne toteuttavat kyseisten toimenpiteiden pätevyyden suhteen, mahdollistavat tällaisen tavoitteen saavuttamisen. Tämä osoittaa, että kun on tarpeen oikaista tuen aiheuttama vääristymä, kansalliset tuomioistuimet voivat puuttua asiaan ja todeta, että sopimukset ovat pätemättömiä, jopa sellaisten osapuolten osalta, jotka eivät ole tuensaajia. Tässä tapauksessa on kyse lainanantajista, joiden saatavia tuettiin valtiontakauksella. Samaa perustelua sovelletaan sitäkin suuremmalla syyllä komissioon sen määrätessä, että tuki peritään tosiasiallisesti takaisin edunsaajilta. Tältä osin on korostettava, että komission on tehtävä lopullinen päätös tukitoimesta, kun taas kansallisten tuomioistuinten on huolehdittava henkilöiden oikeuksien suojaamisesta siinä tapauksessa, jos SEUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdassa määrättyä velvoitetta ilmoittaa valtiontuista etukäteen komissiolle on rikottu.
(275)
Siten sopimuslausekkeet, jotka suojaavat edunsaajia sääntöjenvastaisen ja soveltumattoman tuen takaisinperinnältä ja joilla takaisinperinnän oikeudelliset ja taloudelliset riskit siirretään muille henkilöille, ovat vastoin perustamissopimuksessa vahvistetun valtiontuen valvontajärjestelmän keskeistä sisältöä. Tällainen järjestelmä on välttämätön yhteisölle uskottujen tehtävien toteuttamiselle ja erityisesti sisämarkkinoiden toiminnalle, ja se muodostaa sen vuoksi oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvat oikeussäännöt (138). Tästä syystä yksityiset osapuolet eivät voi poiketa sen sopimusmääräyksistä.
(276)
Tämä on erityisesti kyseessä arvioinnin kohteena olevassa Espanjan tax lease -järjestelmän tilanteessa, jossa tietyt telakat ovat valtion valvonnassa. Siinä määrin kuin julkisessa omistuksessa olevat telakat ovat tehneet sopimuslausekkeita, joilla edunsaajia suojellaan tuen takaisinperinnältä, niiden toiminta estäisi sääntöjenvastaisen ja soveltumattoman valtiontuen takaisinperinnän toteutuksen. Lisäksi valtion valvonnassa olevien toimijoiden toiminta, jolla ne pyrkivät suojaamaan sopimuskumppaneitaan takaisinperinnältä, voi aiheuttaa huomattavaa painetta niiden yksityisille kilpailijoille, joita voidaan suostutella hyväksymään vastaavia lausekkeita sopimuksissaan, mikä johtaisi edunsaajien yleiseen suojelemiseen takaisinperinnältä.
6. PÄÄTELMÄT
Komissio toteaa seuraavaa:
-
Meriliikenteen suuntaviivojen ja Espanjan tonnistoverojärjestelmästä 27 päivänä helmikuuta 2002 tehdyn komission päätöksen mukaan toiminnot, jotka koostuvat yksinomaan alusten leasing-vuokrauksesta, rahtauksesta tai vuokrauksesta, eivät muodosta liikennöintipalveluita. Tästä syystä nämä toiminnot eivät pääsääntöisesti ole oikeutettuja komission hyväksymään Espanjan tonnistoverojärjestelmään.
-
TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentti ja 48 §:n 4 momentti sekä RIS-säädöksen 49 § (vuokrattujen omaisuuserien varhennettu poisto), tonnistoverojärjestelmän soveltaminen muihin kuin oikeutettuihin taloudellisiin etuyhtymiin kuten myös RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentti ovat SEUT-sopimuksen 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua valtiontukea.
-
Nämä toimenpiteet eivät ole asetuksen (EY) N:o 659/1999 1 artiklan b kohdassa tarkoitettua voimassa olevaa tukea, koska niistä ei esitetty ilmoitusta komissiolle eikä se ole hyväksynyt niitä.
-
Espanja on myöntänyt sääntöjenvastaisesti kyseessä olevan tuen, joka on Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan vastainen.
-
Tästä seuraa, että niin sanottu Espanjan tax lease -järjestelmä, jossa on kyse TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentin ja 48 §:n 4 momentin sekä RIS-säädöksen 49 §:n yhteisestä soveltamisesta (vuokrattujen omaisuuserien varhennettu poisto), tonnistoverojärjestelmän soveltamisesta muihin kuin järjestelmään oikeutettuihin taloudellisiin etuyhtymiin, kuten myös RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentin soveltamisesta, on säännönvastainen.
-
Taloudelliselle etuyhtymälle tai sen sijoittajille myönnettyä tukea voidaan pitää sisämarkkinoille soveltuvana, koska se vastaa markkinoiden mukaista korvausta sijoittajien välityksestä ja koska se osoitetaan meriliikenteen suuntaviivojen mukaan järjestelmään oikeutetuille meriliikenneyrityksille suuntaviivoissa vahvistettujen edellytysten mukaisesti. Tämä merkitsee erityisesti, että varustamoille siirretty kokonaismäärä ei ylitä suuntaviivojen 11 luvussa määrättyä enimmäismäärää.
-
Tuki, joka ylittää soveltuvan tuen enimmäismäärän, olisi perittävä tuensaajilta, eli taloudellisilta etuyhtymiltä ja niiden sijoittajilta ilman, että nämä voivat siirtää takaisinperinnän kustannukset muille henkilöille.
-
Komission ei pitäisi määrätä Espanjan tax lease -toimien perusteella myönnettyä tukea perittäväksi takaisin ajanjaksolta, joka alkaa Espanjan tax lease -toimien voimaantulosta vuonna 2002 ja päättyy 30 päivänä huhtikuuta 2007, jolloin julkaistiin päätös asiassa C-46/2004, Ranskan verotukselliset taloudelliset etuyhtymät (ks. johdanto-osan 261 kappale).
-
Tämän päivämäärän jälkeisen takaisinperinnän määrääminen ei riko Euroopan unionin lainsäädännön yleisiä periaatteita luottamuksensuojasta ja oikeusvarmuudesta.
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Toimenpiteet, jotka johtuvat TRLIS-säädöksen 115 §:n 11 momentista (vuokrattujen omaisuuserien varhennettu poisto), tonnistoverojärjestelmän soveltamisesta muihin kuin järjestelmään oikeutettuihin yrityksiin, aluksiin tai toimintaan sekä RIS-säädöksen 50 §:n 3 momentista, ovat valtiontukea taloudellisille etuyhtymille ja niiden sijoittajille, ja Espanja on pannut ne sääntöjenvastaisesti täytäntöön 1 päivästä tammikuuta 2002 rikkoen Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 108 artiklan 3 kohtaa.
2 artikla
Edellä 1 artiklassa tarkoitettuja valtiontukitoimia ei voida pitää sisämarkkinoille soveltuvina paitsi siinä tapauksessa, että tuki vastaa markkinoiden mukaista korvausta sijoittajien välityksestä ja että se osoitetaan meriliikenteen suuntaviivojen mukaisesti oikeutetuille meriliikenneyrityksille kyseisissä suuntaviivoissa vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
3 artikla
Espanjan on lopetettava 1 artiklassa tarkoitettu tukijärjestelmä siltä osin kuin se ei sovellu yhteismarkkinoille.
4 artikla
1. Espanjan on perittävä takaisin 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän mukaisesti myönnetty soveltumaton tuki sitä saaneilta taloudellisten etuyhtymien sijoittajilta ilman, että nämä voivat siirtää takaisinperinnän kustannukset muille henkilöille. Takaisin ei kuitenkaan peritä tukia, jotka on myönnetty osana rahoitustoimia, joiden osalta toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat sitoutuneet varmistamaan toimenpiteiden hyödyn oikeudellisesti sitovalla säädöksellä, joka hyväksyttiin ennen 30 päivää huhtikuuta 2007.
2. Takaisinperittävistä määristä kertyy korkoa siitä päivästä lähtien, kun tuki asetettiin tuensaajan käyttöön, niiden tosiasialliseen takaisinperintään saakka.
3. Korolle on laskettava korkoa komission asetuksen (EY) N:o 794/2004 (139) V luvun ja komission asetuksen (EY) N:o 271/2008 (140), jolla tarkistetaan asetusta (EY) N:o 794/2004, mukaisesti.
4. Espanjan on peruutettava kaikki 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän mukaiset maksamattomat tukimaksut tämän päätöksen hyväksymispäivästä alkaen.
5 artikla
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän mukainen tuki on perittävä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti.
2. Espanjan on varmistettava, että tämä päätös pannaan täytäntöön neljän kuukauden kuluessa sen tiedoksi antamisesta.
6 artikla
1. Espanjan on toimitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta seuraavat tiedot:
a)
luettelo edellä 1 artiklassa tarkoitetun järjestelmän tuensaajista ja niistä kunkin järjestelmän mukaan saamasta tuen kokonaismäärästä;
b)
kultakin tuensaajalta takaisin perittävä kokonaismäärä (tuki ja siitä perittävä korko);
c)
yksityiskohtainen kuvaus toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi;
d)
asiakirjat, jotka osoittavat, että tuensaajat on määrätty maksamaan tuki takaisin.
2. Espanjan on ilmoitettava komissiolle tämän päätöksen täytäntöön panemiseksi toteutettavien kansallisten toimenpiteiden edistymisestä siihen saakka, kunnes 1 artiklassa tarkoitetun tuen takaisinperintä on saatettu loppuun. Sen on annettava välittömästi komission pyynnöstä tiedot toimenpiteistä, jotka on jo toteutettu tai joita suunnitellaan tämän päätöksen noudattamiseksi. Sen on annettava myös tarkat tiedot tuensaajilta jo perityistä tukimääristä ja koroista.
7 artikla
Tämä päätös on osoitettu Espanjan kuningaskunnalle.
Tehty Brysselissä 17 päivänä heinäkuuta 2013.