NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2015/63
ze dne 21. října 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU, pokud jde o příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/59/EU ze dne 15. května 2014, kterou se stanoví rámec pro ozdravné postupy a řešení krize úvěrových institucí a investičních podniků a kterou se mění směrnice Rady 82/891/EHS, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU a 2013/36/EU a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 a (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 103 odst. 7 a 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby členské státy zavedly mechanismy financování k řešení krizí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly účinně uplatňovat nástroje a pravomoci k řešení krize. Tyto mechanismy financování k řešení krizí by měly mít k dispozici odpovídající finanční zdroje, které by umožnily účinné fungování rámce pro řešení krizí, a proto by měly být oprávněny vybírat od institucí povolených na jejich území, včetně poboček v Unii (dále jen „instituce“) příspěvky předem.
(2)
Členské státy jsou povinny vybírat příspěvky předem do mechanismů financování k řešení krizí nejen od institucí, ale podle čl. 103 odst. 1 uvedené směrnice též od poboček v Unii. Pravomoc Komise přijímat akty v přenesené pravomoci podle čl. 103 odst. 7 a 8 uvedené směrnice se vztahuje i na pobočky v Unii. Avšak vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 47 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU (2) spadají požadavky obezřetnosti pro pobočky úvěrových institucí třetích zemí a zacházení s těmito pobočkami z hlediska dohledu do odpovědnosti členských států, není u mnohých parametrů pro úpravu podle rizikového profilu stanovených v tomto nařízení v přenesené pravomoci vhodné, aby se přímo vztahovaly na pobočky v Unii. Proto, ačkoli pobočky v Unii nespadají do oblasti působnosti tohoto nařízení, mohou být předmětem zvláštního režimu, který Komise vypracuje v příštím aktu v přenesené pravomoci.
(3)
Podle článků 6, 15, 16, 95 a 96 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 (3) nepodléhají určité investiční podniky s povolením provozovat pouze omezené služby a činnosti jistým kapitálovým požadavkům a požadavkům na likviditu nebo od nich mohou být osvobozeny. V důsledku toho by se na ně mnohé parametry, které je třeba stanovit pro úpravu podle rizikového profilu, nevztahovaly. Protože členské státy podléhají podle čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU povinnosti vybírat od těchto investičních podniků příspěvky předem, je vhodné ponechat pravomoc zavést úpravu příspěvků podle rizikového profilu členským státům, aby tyto podniky nebyly neúměrně zatěžovány. Uvedené investiční podniky by proto neměly spadat do oblasti působnosti tohoto nařízení.
(4)
Podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU by členské státy měly v období od vstupu uvedené směrnice v platnost do 31. prosince 2024 zajistit, aby finanční prostředky v jejich mechanismech financování dosáhly výše nejméně 1 % hodnoty pojištěných vkladů všech institucí povolených na jejich území. Během tohoto období by příspěvky do mechanismů financování měly být co nejrovnoměrněji rozloženy v čase, dokud nebude dosaženo cílové úrovně, přičemž se zohlední fáze hospodářského cyklu a dopad, který mohou mít procyklické příspěvky na finanční pozici přispívajících institucí.
(5)
Ustanovení čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby za účelem dosažení cílové úrovně uvedené v článku 102 byly příspěvky vybírány nejméně jednou ročně. Podle čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59/EU byroční příspěvek měl odrážet velikost instituce, neboť by se měl zakládat na pevné částce stanovené na základě závazků dané instituce („základní roční příspěvek“); zadruhé odráží úroveň rizika příslušných činností instituce, neboť základní roční příspěvek by měl být uzpůsoben v poměru k rizikovému profilu dané instituce („dodatečná úprava podle rizikového profilu“). Velikost instituce je prvním ukazatelem rizika, které instituce představuje. Čím větší instituce je, tím je pravděpodobnější, že orgán příslušný k řešení krize by v případě problémů měl za to, že je ve veřejném zájmu, aby její krizi řešil a k zajištění účinného uplatňování nástrojů k řešení krize použil mechanismus financování.
(6)
K vyjasnění toho, jak by orgány příslušné k řešení krize měly upravit příspěvky v poměru k rizikovému profilu institucí, je nutné určit soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele rizik, které by se měly ke stanovení rizikového profilu institucí použít, mechanismus pro použití úpravy základního ročního příspěvku podle rizikového profilu a základní roční příspěvek jako výchozí bod pro úpravu podle rizikového profilu. Zmíněné prvky, jež by měly doplnit kritéria rizik stanovená v čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, by měly být zavedeny tak, aby se zabránilo nejednotnému přístupu členských států k výpočtu příspěvků do jejich příslušných mechanismů financování k řešení krizí, a tím se zachovaly rovné podmínky mezi členskými státy a silný vnitřní trh. To umožní, aby příspěvky placené institucemi do mechanismů financování k řešení krizí byly pro jednotlivé druhy bank srovnatelné a předvídatelné, což je důležitou součástí rovných podmínek na vnitřním trhu.
(7)
V čl. 5 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 806/2014 (4) se stanoví, že výbor pro řešení krizí (dále jen „výbor“) zřízený podle čl. 42 odst. 1 uvedeného nařízení se považuje pro účely uvedeného nařízení a směrnice 2014/59/EU za relevantní vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize, pokud tento výbor plní úkoly a vykonává pravomoci, které má podle uvedené směrnice plnit nebo vykonávat vnitrostátní orgán příslušný k řešení krize. Vzhledem k tomu, že čl. 70 odst. 7 nařízení (EU) č. 806/2014 zmocňuje výbor, aby vypočítal příspěvky institucí do Jednotného fondu pro řešení krizí, který by od 1. ledna 2016 nahradil mechanismy financování členských států zúčastněných v jednotném mechanismu pro řešení krizí použitím tohoto nařízení založeného na čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, pojem orgánu příslušného k řešení krize pro účely tohoto nařízení by měl zahrnovat také tento výbor.
(8)
Výpočet příspěvků na individuální úrovni by vedl v případě skupin při určování základního ročního příspěvku jednotlivých subjektů skupiny k dvojímu započtení některých závazků, protože závazky související s dohodami, jež subjekty téže skupiny uzavřely mezi sebou, by byly součástí celkových závazků, které se berou v úvahu ke stanovení základního ročního příspěvku každého subjektu skupiny. Proto by v případě skupin mělo být stanovení základního ročního příspěvku dále specifikováno, aby se zohlednila vzájemná propojenost subjektů skupiny a předešlo se dvojímu započtení expozic uvnitř skupiny. V zájmu zajištění rovných podmínek mezi subjekty, jež jsou členy jedné skupiny, a institucí, jež jsou členy téhož institucionálního systému ochrany (IPS) nebo jsou trvale přidruženy k témuž ústřednímu subjektu, by se mělo na tyto instituce vztahovat stejné zacházení.
(9)
Pro účely výpočtu základního ročního příspěvku subjektu skupiny by se do celkových závazků, které se berou v úvahu, neměly zahrnout závazky plynoucí ze smlouvy, jež daný subjekt skupiny uzavřel s jiným subjektem, jenž je členem téže skupiny. Vyloučení těchto závazků by však mělo být možné pouze, je-li každý subjekt skupiny usazen v Unii, je zahrnut v téže konsolidaci v plném rozsahu, podléhá odpovídajícím centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika a neexistují-li současné či předvídatelné podstatné věcné či právní překážky bránící okamžitému splacení dotčených závazků, jakmile nabudou splatnosti. Tím by se mělo zabránit tomu, aby závazky byly vyloučeny ze základu pro výpočet příspěvků v případě, že neexistují záruky, že úvěrové expozice uvnitř skupiny by byly pokryty, jestliže se finanční situace skupiny zhorší. Navíc, aby se zabránilo tomu, že vyloučením závazků uvnitř skupiny se poskytne výhoda subjektům skupiny, které na ně mají nárok, nemělo by vyloučení těchto závazků dotčeným institucím umožnit, aby využívaly systému zjednodušených příspěvků určeného pro malé instituce, i kdyby po vyloučení závazků uvnitř skupiny daná instituce podmínky pro zjednodušený systém splňovala. V zájmu zajištění rovných podmínek mezi subjekty, jež jsou členy jedné skupiny, a institucí, jež jsou členy téhož institucionálního systému ochrany (IPS) nebo jsou trvale přidruženy k témuž ústřednímu subjektu, by se na tyto instituce mělo vztahovat stejné zacházení.
(10)
Odchylně od pravidla, že výpočet příspěvků by se měl provádět na individuálním základě, v případě ústředního subjektu s přidruženými institucemi, které jsou zcela nebo částečně osvobozeny od obezřetnostních požadavků na základě vnitrostátního práva v souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013, by se pravidla o příspěvcích předem měla uplatnit jen na ústřední subjekt a přidružené úvěrové instituce jako celek na konsolidovaném základě, protože platební schopnost a likvidita ústředního subjektu a všech přidružených institucí se sleduje jako celek na základě konsolidované účetní závěrky těchto institucí.
(11)
Stanovení základního ročního příspěvku by se mělo rovněž dále specifikovat v případě infrastruktur finančního trhu. Některé infrastruktury finančního trhu, například ústřední protistrany nebo centrální depozitáře cenných papírů, jsou rovněž povoleny jako úvěrové instituce. Zejména některé centrální depozitáře cenných papírů poskytují služby bankovního typu, které jsou doplňkové k jejich činnosti v roli infrastruktury trhu. Centrální depozitáře cenných papírů na rozdíl od úvěrových institucí nedrží pojištěné vklady, ale většinou vnitrodenní nebo jednodenní vklady, které pocházejí z vypořádání operací s cennými papíry, jež depozitáře zajišťují pro finanční instituce nebo centrální banky. Výsledkem těchto operací zpravidla nejsou peněžní zůstatky, které by se mohly připodobnit finančním prostředkům získaným za účelem provádění bankovních činností. Protože služby bankovního typu prováděné infrastrukturami finančního trhu jsou doplňkové k jejich hlavním činnostem clearingu a vypořádání, pro něž tyto subjekty podléhají přísným obezřetnostním požadavkům podle nařízení (EU) č. 648/2012 (5) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 909/2014 (6), jakož i podle příslušných ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 a směrnice 2013/36/EU, a protože z obchodního modelu infrastruktur finančního trhu nevyplývají rizika srovnatelná s riziky úvěrových institucí, měly by se při stanovení objemu jejich celkových závazků pro účely výpočtu jejich základního ročního příspěvku brát v úvahu pouze závazky související s jejich činnostmi bankovního typu.
(12)
Účetnictví derivátů není v Unii harmonizováno ve vztahu k jednotlivým účtům a to by mohlo mít dopad na objem závazků, které se berou v úvahu pro výpočet příspěvků každé banky. Metodika pákového poměru uvedená v čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013 se vztahuje na všechny banky a zajišťuje, že tatáž derivátová smlouva, a zejména vzájemné započtení (netting) derivátových smluv, se bude brát v úvahu stejným způsobem bez ohledu na účetní rámec, kterému daná banka podléhá. Proto, aby se při určování základního ročního příspěvku zajistilo harmonizované zacházení s deriváty, které umožní srovnatelnost jejich oceňování mezi institucemi a rovné podmínky v celé Unii, by se hodnota derivátů měla určovat v souladu s čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013. Aby však byla zajištěna předvídatelnost oceňování derivátů podle nařízení (EU) č. 575/2013, mělo by být stanoveno, že takové oceňování nesmí vyústit v hodnotu, která je nižší než 75 % hodnoty dotčených derivátů určené podle příslušného účetního rámce.
(13)
Některé úvěrové instituce jsou bankami poskytujícími podporu, jejichž účelem je prosazovat cíle veřejné politiky ústřední nebo regionální vlády členského státu či místního orgánu především poskytováním podpůrných úvěrů na nesoutěžním, neziskovém základě. Úvěry, které tyto instituce poskytují, jsou přímo či nepřímo částečně zaručeny ústřední nebo regionální vládou nebo místním orgánem. Podpůrné úvěry jsou poskytovány na nesoutěžním, neziskovém základě za účelem podpory cílů veřejné politiky Unie nebo ústřední nebo regionální vlády členského státu. Podpůrné úvěry jsou někdy poskytovány prostřednictvím jiné instituce jakožto zprostředkovatele (průchozí úvěry). V takových případech obdrží zprostředkovatelská úvěrová instituce podpůrné úvěry od mezinárodní rozvojové banky nebo subjektu veřejného sektoru a poskytne je jiným úvěrovým institucím, které by je poskytly konečným zákazníkům. Protože zprostředkovatelské úvěrové instituce předávají likviditu těchto úvěrů od původní banky poskytující podporu instituci poskytující úvěr nebo jiné zprostředkovatelské instituci, tyto závazky by neměly být zahrnuty do celkových závazků, které se pro účely výpočtu základního ročního příspěvku mají vzít v úvahu.
(14)
Ustanovení čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU vyžaduje, aby do mechanismů financování k řešení krizí přispívaly všechny instituce. Je však třeba nalézt úměrnou a spravedlivou rovnováhu mezi povinností určité instituce přispívat do mechanismu financování k řešení krizí a její velikostí, rizikovým profilem, rozsahem a složitostí jejích činností, jejím propojením s ostatními institucemi nebo finančním systémem obecně, dopadem jejího selhání na finanční trhy, na ostatní instituce, na podmínky financování nebo na širší ekonomiku, tedy pravděpodobností, že u instituce bude zahájen proces řešení krize a že k tomu bude použit mechanismus financování. Orgány příslušné k řešení krize tyto prvky zohlední v souladu s článkem 4 směrnice 2014/59/EU při rozhodování, zda by určitá instituce měla požívat zjednodušených povinností ohledně požadavků navypracování ozdravných plánů a plánů řešení krize. Při posuzování správné rovnováhy mezi dodržováním požadavků stanovených ve směrnici 2014/59/EU a zvláštnostmi rozličných institucí podléhajících směrnici by též měla být zohledněna administrativní zátěž, která pro určité instituce a orgány příslušné k řešení krize z výpočtu ročních příspěvků vyplývá.
(15)
Malé instituce většinou nemají vysoce rizikový profil, ve srovnání s velkými institucemi jsou méně rizikové pro systém a v mnoha případech je dopad jejich selhání na širší ekonomiku menší než dopad velkých institucí. Zároveň však nelze potenciální dopad selhání malých institucí na finanční stabilitu zcela vyloučit, neboť i malé instituce mohou vytvořit systémové riziko v důsledku své úlohy v širším bankovním systému, kumulativním účinkům svých sítí nebo mohou krizi rozšířit tím, že způsobí ztrátu důvěry v bankovní systém.
(16)
S ohledem na to, že malé instituce ve většině případů nepředstavují systémové riziko a že je méně pravděpodobné, že u nich bude zahájen postup řešení krize, což ve srovnání s velkými institucemi snižuje pravděpodobnost, že budou využívat mechanismy financování k řešení krizí, měla by být metodika pro výpočet jejich ročních příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí zjednodušena. Roční příspěvek malých institucí by měl sestávat z jednorázové částky, která se zakládá pouze na jejich základním ročním příspěvku úměrnému jejich velikosti. Taková metodika by měla umožnit poměrný systém ročních příspěvků, jelikož při určování ročních příspěvků každé instituce musí orgán příslušný k řešení krize dodržet roční cílovou úroveň mechanismu financování. Jednorázová částka tedy odráží skutečnost, že malé instituce jsou v mnoha případech méně rizikové, a umožňuje větší úpravu příspěvků velkých institucí, které jsou pro systém obecně významnější, v poměru k jejich rizikovému profilu.
(17)
K určení, které instituce se považují za malé, by se měly použít dva prahy, přičemž první práh založený na celkových závazcích (bez započtení kapitálu), od nichž jsou odečteny pojištěné vklady, by měl být nejvýše 300 milionů EUR a druhý práh založený na celkových závazcích by neměl být vyšší než 1 miliarda EUR. Druhý práh by měl zamezit větším institucím, které splňují první práh související s celkovými závazky, aby mohly těžit ze zjednodušeného systému.
(18)
V kategorii malých institucí by se mělo dále rozlišovat, protože některé jsou velmi malé, zatímco jiné se blíží maximálním prahům, které jim umožňují využívat zjednodušeného systému. Pokud by byla stanovena pouze jedna jednorázová částka, roční příspěvky velmi malých institucí by byly nepřiměřeně vysoké oproti příspěvkům malých institucí, které se blíží maximálním prahům. Současně je třeba zabránit tomu, aby zjednodušený systém způsobil nepoměrné rozdíly v ročních příspěvcích mezi největšími z malých institucí a institucemi, které nesplňují podmínky pro zjednodušený systém, neboť se nacházejí těsně nad prahy. K zabránění těmto nechtěným účinkům by proto bylo vhodné zavést systém několika kategorií malých institucí, jejichž roční příspěvky by byly stanoveny jako různě vysoké jednorázové částky. Tím by se umožnilo odstupňovat příspěvky ve zjednodušeném systému a mezi nejvyšší jednorázovou částkou a nejnižším příspěvkem vypočítaným podle metody, podle níž se základní roční příspěvek upravuje v závislosti na rizikovém profilu instituce.
(19)
Určí-li orgán příslušný k řešení krize, že malá instituce má obzvláště vysoký rizikový profil, měl by mít tento orgán možnost rozhodnout, že dotčená instituce by již neměla požívat zjednodušeného systému, ale její příspěvek by se měl místo toho vypočítat podle metody, podle níž se základní roční příspěvek upraví podle faktorů rizika jiných než velikost instituce.
(20)
Instituce uvedené v čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU nebudou rekapitalizovány s použitím mechanismů financování k řešení krizí v souladu s články 44 a 101 směrnice 2014/59/EU, protože budou zlikvidovány ve vnitrostátním úpadkovém řízení nebo jiném postupu prováděném v souladu s článkem 38, 40 nebo 42 směrnice 2014/59/EU a ukončí svou činnost. Tato řízení zajistí, aby věřitelé těchto institucí, včetně případných držitelů krytých dluhopisů, nesli ztráty způsobem, který dosahuje účelu řešení krize. Jejich příspěvky do mechanismů financování k řešení krizí by proto měly tyto zvláštnosti odrážet. Mechanismy financování k řešení krizí by však mohly být využity pro ostatní účely uvedené v článku 101 směrnice 2014/59/EU. V případě, že taková instituce použije mechanismus financování k řešení krizí pro některý z těchto účelů, orgán příslušný k řešení krize by měl mít možnost porovnat rizikový profil všech ostatních institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU, s profilem instituce, která využila mechanismu financování k řešení krizí, a použít metodiku stanovenou v tomto aktu v přenesené pravomoci na ty instituce, jež mají podobný nebo vyšší rizikový profil nežinstituce, které využily mechanismu financování k řešení krizí. Je vhodné sestavit seznam prvků, které by orgán příslušný k řešení krize měl při porovnávání rizikových profilů vzít v úvahu.
(21)
Aby se orgánům členských států příslušných k řešení krize umožnil harmonizovaný výklad kritérií stanovených v čl. 103 odst. 7 směrnice 2014/59/EU, takže určování ukazatele rizik institucí pro účely výpočtu jednotlivých příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí se bude provádět v celé Unii podobným způsobem, mělo by být poskytnuto několik souborů ukazatelů rizik a odpovídající ukazatele pro každý soubor, jež mají orgány příslušné k řešení krize při posuzování rizikového profilu institucí vzít v úvahu. K zajištění soudržnosti s postupy dohledu by ukazatele rizik měly sestávat ze současných regulačních kritérií, která jsou již dostupná nebo se právě stanovují.
(22)
Stanoví-li příslušné právní předpisy výjimky, jež instituce osvobozují od stanovování některých ukazatelů rizik na úrovni instituce, a případně za předpokladu, že příslušné orgány použití takových výjimek povolí, měly by orgány příslušné k řešení krize posoudit dotčené ukazatele na konsolidované, případně subkonsolidované úrovni, aby dosáhly souladu s postupy dohledu a zajistily, že skupiny, jež tyto výjimky využívají, nejsou nepřiměřeně penalizovány.
(23)
Aby se orgánům příslušným k řešení krize umožnil konzistentní přístup, pokud jde o význam souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů, jež by měly pro účely určení rizikového profilu institucí vzít v úvahu, mělo by toto nařízení rovněž stanovit relativní váhu každého souboru ukazatelů rizik i jednotlivých ukazatelů. Je však důležité, aby orgánům příslušným k řešení krize byla udělena dostatečná flexibilita při posuzování rizikového profilu institucí, aby mohly přizpůsobit uplatňování souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů podle zvláštností každé instituce. Jelikož toho nelze dosáhnout výhradně poskytnutím rozmezí pro posuzování rizikového profilu, ale vyžaduje to jistý stupeň volnosti v rozhodování o významu určitých ukazatelů rizik v jednotlivých případech, měla by být váha některých ukazatelů rizik pouze orientační, nebo by pro ně mělo být stanoveno rozmezí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly rozhodnout o důležitosti dotčených ukazatelů v daném případě.
(24)
Při rozhodování o významu různých ukazatelů odpovídajících jistému souboru ukazatelů by se měla v rámci souboru použít agregace určením aritmetického váženého průměru jednotlivých ukazatelů. Pokud jde o výpočet konečného složeného ukazatele rizik odpovídajícího jednotlivé instituci, aby nedocházelo ke kompenzaci mezi soubory tak, že instituce, která má poměrně dobré výsledky v několika souborech a velmi špatný výsledek jednom dalším souboru, by podle aritmetického průměru všech souborů obecně získala středně dobré hodnocení, měl by se takový výpočet zakládat na váženém geometrickém průměru jednotlivých souborů.
(25)
Rozmezí pro posuzování stupně rizika, jež instituce představuje, by mělo být takové, aby umožnilo dostatečné přizpůsobení rizikového profilu institucí podle různých souborů ukazatelů rizik a jednotlivých ukazatelů stanovených v tomto nařízení, a zároveň by mělo poskytovat dostatek jistoty a předvídatelnosti ohledně ročních částek, kterými by instituce měly podle směrnice 2014/59/EU a tohoto nařízení přispívat.
(26)
K zajištění toho, že příspěvky budou řádně placeny, je nutné upřesnit podmínky a způsoby platby. Zejména pro příspěvky, jež nejsou placeny v hotovosti, ale prostřednictvím neodvolatelných platebních příslibů podle článku 103 směrnice 2014/59/EU, je nezbytné upřesnit podíl neodvolatelných platebních příslibů, který může každá instituce použít, a druh zajištění, který je pro krytí těchto neodvolatelných platebních příslibů přijatelný, aby se orgánu příslušnému k řešení krize umožnilo při realizaci neodvolatelného platebního příslibu zajistit skutečnou platbu, narazí-li orgán příslušný k řešení krize při realizaci neodvolatelného platebního příslibu na obtíže. K zajištění toho, že roční příspěvky budou řádně placeny, je nutné udělit orgánům příslušným k řešení krize zvláštní pravomoc ukládat správní sankce a jiná správní opatření institucím, které nedodržují požadavky stanovené v tomto nařízení ohledně výpočtu a úpravy příspěvků, například za nedodržení povinnosti poskytovat informace požadované orgánem příslušným pro řešení krize. Orgán příslušný k řešení krize by rovněž měl mít pravomoc uložit instituci penále, zaplatí-li dotčená instituce splatný roční příspěvek pouze z části, nezaplatí-li ho vůbec nebo nesplní-li požadavky stanovené v oznámení, které orgán příslušný k řešení krize učinil. Kromě toho je nezbytné stanovit zvláštní povinnosti týkající se sdílení informací mezi příslušnými orgány a orgány příslušnými k řešení krize.
(27)
K zajištění toho, aby úprava příspěvku podle rizikového profilu odrážela vývoj v bankovním sektoru, a tím neustále splňovala požadavky směrnice 2014/59/EU, Komise na základě zkušeností s jejím prováděním přezkoumá úpravu příspěvku podle rizikového profilu pro účely výpočtu ročních příspěvků, a zejména přiměřenost multiplikátoru úpravy podle rizikového profilu stanoveného v tomto nařízení a potřebu možného zvýšení horního limitu multiplikátoru úpravy do 1. června 2016.
(28)
Protože podle čl. 130 odst. 1 směrnice 2014/59/EU se povinnost členských států vybírat roční příspěvky od institucí povolených na jejich území použije od 1. ledna 2015, toto nařízení by se mělo použít od 1. ledna 2015,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
ODDÍL 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví pravidla, kterými se upřesňují:
a)
metodika výpočtu příspěvků, jež mají instituce zaplatit do mechanismů financování k řešení krizí, a metodika úpravy podle rizikového profilu institucí;
b)
povinnosti institucí týkající se jednak informací, jež mají poskytnout pro účely výpočtu příspěvků, a jednak placení příspěvků do mechanismů financování k řešení krizí;
c)
opatření zajišťující, že orgány příslušné k řešení krize ověřují, že příspěvky byly zaplaceny správně.
Článek 2
Oblast působnosti
1. Toto nařízení se vztahuje na instituce uvedené v čl. 103 odst. 1 směrnice 2014/59/EU a definované v čl. 2 odst. 1 bodu 23. Rovněž se vztahuje na ústřední subjekt a jeho přidružené instituce na konsolidovaném základě, jsou-li přidružené instituce zcela nebo zčásti osvobozeny od obezřetnostních požadavků na základě vnitrostátního práva v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 575/2013.
2. Odkazuje-li se v tomto nařízení na skupinu, měl by být v tomto pojmu zahrnut také ústřední subjekt a všechny úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu uvedené v článku 10 nařízení (EU) č. 575/2013 a jejich dceřiné podniky.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí definice obsažené ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/49/EU (7) a směrnici 2014/59/EU. Pro účely tohoto nařízení se dále použijí tyto definice:
1)
„institucemi“ se rozumějí úvěrové instituce definované v čl. 2 odst. 1 bodě 2 směrnice 2014/59/EU nebo investiční podniky definované v bodě 2 tohoto článku i ústřední subjekt a všechny úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu v souladu s článkem 10 nařízení (EU) č. 575/2013 jako celek na konsolidovaném základě, jsou-li splněny podmínky stanovené v čl. 2 odst. 1;
2)
„investičními podniky“ se rozumějí investiční podniky definované v čl. 2 odst. 1 bodě 3 směrnice 2014/59/EU, s výjimkou investičních podniků vyhovujících definici uvedené v čl. 96 odst. 1 písm. a) nebo b) nařízení (EU) č. 575/2013 nebo investičních podniků, které vykonávají činnost 8 uvedenou v oddílu A přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES (8), ale nevykonávají činnosti 3 nebo 6 uvedené v oddílu A přílohy I dané směrnice;
3)
„roční cílovou úrovní“ se rozumí celková hodnota ročních příspěvků, které orgán příslušný k řešení krize stanoví pro každé příspěvkové období s cílem dosáhnout cílové úrovně uvedené v čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
4)
„mechanismem financování“ se rozumí mechanismus k zajištění účinného používání nástrojů a pravomocí k řešení krize orgánem příslušným k řešení krize v souladu s čl. 100 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
5)
„ročním příspěvkem“ se rozumí částka uvedená v článku 103 směrnice 2014/59/EU, kterou orgán příslušný k řešení krize vybírá za příslušné příspěvkové období pro vnitrostátní mechanismus financování od každé instituce uvedené v článku 2 tohoto nařízení;
6)
„příspěvkovým obdobím“ se rozumí kalendářní rok;
7)
„orgánem příslušným k řešení krize“ se rozumí orgán uvedený v čl. 2 odst. 1 bodě 18 směrnice 2014/59/EU nebo jakýkoli jiný příslušný orgán jmenovaný členskými státy pro účely čl. 100 odst. 2 a 6 směrnice 2014/59/EU;
8)
„příslušným orgánem“ se rozumí příslušný orgán definovaný v čl. 4 odst. 1 bodě 40 nařízení (EU) č. 575/2013;
9)
„systémy pojištění vkladů“ se rozumějí systémy uvedené v čl. 1 odst. 2 písm. a), b) nebo c) směrnice 2014/49/EU;
10)
„pojištěnými vklady“ se rozumějí vklady uvedené v čl. 6 odst. 1 směrnice 2014/49/EU, bez dočasných vysokých zůstatků, jak je uvedeno v čl. 6 odst. 2 dané směrnice;
11)
„celkovými závazky“ se rozumějí celkové závazky definované v oddíle 3 směrnice Rady 86/635/EHS (9) nebo definované v souladu s mezinárodními standardy účetního výkaznictví uvedenými v nařízení Evropskéhoa parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 (10);
12)
„celkovými aktivy“ se rozumějí celková aktiva definovaná v oddíle 3 směrnice 86/635/ES nebo definovaná v souladu s mezinárodními standardy účetního výkaznictví uvedenými v nařízení (ES) č. 1606/2002;
13)
„celkovou rizikovou expozicí“ se rozumí celková hodnota rizikové expozice definovaná v čl. 92 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013;
14)
„poměrem kmenového kapitálu tier 1“ se rozumí poměr uvedený v čl. 92 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 575/2013;
15)
„minimálním požadavkem na kapitál a způsobilé závazky“ se rozumí minimální požadavek definovaný v čl. 45 odst. 1 směrnice 2014/59/EU;
16)
„kapitálem“ se rozumí kapitál definovaný v čl. 4 odst. 1 bodě 118 nařízení (EU) č. 575/2013;
17)
„způsobilými závazky“ se rozumějí závazky a kapitálové nástroje definované v čl. 2 odst. 1 bodě 71 směrnice 2014/59/EU;
18)
„pákovým poměrem“ se rozumí pákový poměr definovaný v článku 429 nařízení (EU) č. 575/2013;
19)
„ukazatelem krytí likvidity“ se rozumí ukazatel krytí likvidity definovaný v článku 412 nařízení (EU) č. 575/2013 a dále upřesněný v nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) 2015/61 (11);
20)
„ukazatelem čistého stabilního financování“ se rozumí ukazatel čistého stabilního financování vykázaný v souladu s článkem 415 nařízení (EU) č. 575/2013;
21)
„ústřední protistranou“ se rozumí právnická osoba definovaná v čl. 2 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012;
22)
„deriváty“ se rozumějí deriváty podle přílohy II nařízení (EU) č. 575/2013;
23)
„centrálním depozitářem cenných papírů“ se rozumí právnická osoba definovaná v čl. 2 odst. 1 bodě 1 a článku 54 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 909/2014 (12);
24)
„vypořádáním“ se rozumí dokončení transakce s cennými papíry definované v čl. 2 odst. 1 bodě 2 nařízení (EU) č. 909/2014;
25)
„clearingem“ se rozumí proces určení pozic definovaný v čl. 2 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012;
26)
„infrastrukturou finančního trhu“ se pro účely tohoto nařízení rozumí ústřední protistrana podle bodu 21 tohoto článku nebo centrální depozitář cenných papírů podle bodu 23 tohoto článku, které jsou povoleny jako instituce v souladu s článkem 8 směrnice 2013/36/EU;
27)
„podpůrnou bankou“ se rozumí jakýkoli podnik nebo subjekt zřízený členským státem, ať už ústřední nebo regionální vládou, který na nekonkurenční a neziskové bázi poskytuje podpůrné úvěry za účelem prosazování cílů veřejné politiky této vlády, za předpokladu, že tato vláda má povinnost chránit hospodářskou základnu tohoto podniku nebo subjektu a zachovávat jeho životaschopnost po celou dobu jeho existence, nebo za předpokladu, že nejméně 90 % původních finančních prostředků nebo podpůrných úvěrů, které poskytuje, je přímo nebo nepřímo zaručeno ústřední nebo regionální vládou daného členského státu;
28)
„podpůrným úvěrem“ se rozumí úvěr poskytnutý podpůrnou bankou nebo prostřednictvím zprostředkující banky na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem prosazování cílů veřejné politiky ústřední nebo regionální vlády v členském státě;
29)
„zprostředkovatelem“ se rozumí úvěrová instituce, která zprostředkovává podpůrné úvěry, pokud je neposkytuje jako úvěr koncovému zákazníkovi.
ODDÍL 2
METODIKA
Článek 4
Stanovení ročních příspěvků
1. Orgány příslušné k řešení krize stanoví roční příspěvky splatné jednotlivými institucemi v poměru k jejich rizikovému profilu na základě informací, které tyto instituce poskytly podle článku 14, a za použití metodiky stanovené v tomto oddílu.
2. Orgán příslušný k řešení krize stanoví roční příspěvek uvedený v odstavci 1 na základě roční cílové úrovně mechanismu financování k řešení krizí, přičemž zohlední cílovou úroveň, jíž má být podle čl. 102 odst. 1 směrnice 2014/59/EU dosaženo do 31. prosince 2024, a na základě čtvrtletně počítané průměrné hodnoty vkladů pojištěných v předchozím roce všemi institucemi povolenými na jeho území.
Článek 5
Úprava základního ročního příspěvku podle rizikového profilu
1. Při výpočtu příspěvků uvedených v čl. 103 odst. 2 směrnice 2014/59/EU se nezapočítají tyto závazky:
a)
vnitroskupinové závazky plynoucí z transakcí uzavřených mezi určitou institucí a další institucí, která je součástí téže skupiny, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
i)
každá z institucí je usazena v Unii;
ii)
každá z institucí podléhá stejnému konsolidovanému dohledu podle článků 6 až 17 nařízení (EU) č. 575/2013 v plném rozsahu a podléhá přiměřeným centralizovaným postupům hodnocení, měření a kontroly rizika a
iii)
neexistuje žádná současná nebo předvídatelná podstatná věcná nebo právní překážka, která by bránila rychlému vyrovnání závazku v době jeho splatnosti;
b)
závazky vytvořené institucí, která je členem institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 2 odst. 1 bodě 8 směrnice 2014/59/EU a které příslušný orgán povolil použít čl. 113 odst. 7 nařízení (EU) č. 575/2013, prostřednictvím dohody s jinou institucí, která je členem téhož institucionálního systému ochrany;
c)
v případě ústřední protistrany usazené v členském státě, který využil možnost stanovenou v čl. 14 odst. 5 nařízení (EU) č. 648/2012, závazky související s clearingovými činnostmi podle definice uvedené v čl. 2 odst. 3 daného nařízení, včetně závazků plynoucích z jakéhokoli opatření, které ústředí protistrana přijme, aby splnila maržové požadavky, zřídila fond pro riziko selhání a udržovala dostatečný předem financovaný fond pro riziko selhání ke krytí potenciálních ztrát jako součást postupné ochrany proti selhání v souladu s uvedeným nařízením nebo aby investovala své finanční zdroje v souladu s článkem 47 uvedeného nařízení;
d)
v případě centrálního depozitáře cenných papírů závazky související s činností centrálního depozitáře cenných papírů, včetně závazků vůči účastníkům nebo poskytovatelům služeb centrálního depozitáře cenných papírů se splatností kratší než sedm dní, které vznikly z činností, pro něž získal povolení k poskytování bankovních doplňkových služeb v souladu s hlavou IV nařízení (EU) č. 909/2014, ale bez dalších závazků vznikajících z takovýchto bankovních činností;
e)
v případě investičních firem závazky, které vznikly v důsledku držení aktiv nebo finančních prostředků klientů, včetně aktiv nebo finančních prostředků klientů držených jménem SKIPCP ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES (13) nebo alternativních investičních fondů ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU (14), je-li takový klient chráněn příslušným insolvenčním právem;
f)
v případě institucí poskytujících podpůrné úvěry závazky zprostředkovatele vůči původní nebo jiné podpůrné bance nebo jinému zprostředkovateli a závazky původní podpůrné banky vůči subjektům, které jí poskytují finanční prostředky, v míře, v níž je hodnota těchto závazků vyrovnána podpůrnými úvěry dané instituce.
2. Závazky uvedené v odst. 1 písm. a) a b) se na základě jednotlivých transakcí rovnoměrně odečtou od hodnoty celkových závazků institucí, které jsou stranami transakcí nebo dohod uvedených v odst. 1 písm. a) a b).
3. Pro účely tohoto oddílu se průměrná roční hodnota závazků uvedených v odstavci 1 plynoucích z derivátů, počítaná na čtvrtletním základě, ocení podle čl. 429 odst. 6 a 7 nařízení (EU) č. 575/2013.
Hodnota přidělená závazkům plynoucím z derivátů však nemůže být nižší než 75 % hodnoty stejných závazků plynoucí z použití účetních pravidel, které pro danou instituci platí pro účely účetního výkaznictví.
Pokud podle vnitrostátních účetních standardů platných pro instituci neexistuje u některých derivátů žádná účetní expozice, protože jsou podrozvahové, vykáže daná instituce orgánu příslušnému k řešení krize souhrn kladných reálných hodnot těchto derivátů jako reprodukční náklady a připočítá je ke svým rozvahovým účetním hodnotám.
4. Pro účely tohoto oddílu celkové závazky uvedené v odstavci 1 nezahrnují účetní hodnotu závazků plynoucích z derivátů a zahrnují odpovídající hodnotu stanovenou podle odstavce 3.
5. Orgán příslušný k řešení krize vychází při ověřování splnění všech podmínek a požadavků uvedených v odstavcích 1 až 4 z relevantních hodnocení provedených příslušnými orgány, která jsou k dispozici podle článku 90 směrnice 2014/59/EU.
Článek 6
Soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele
1. Orgán příslušný k řešení krize hodnotí rizikový profil institucí na základě čtyř souborů ukazatelů rizik, jimiž jsou:
a)
riziková expozice;
b)
stabilita a různorodost finančních zdrojů;
c)
význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství;
d)
dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize.
2. Soubor „riziková expozice“ se skládá z následujících ukazatelů rizik:
a)
kapitál a způsobilé závazky, které instituce drží nad rámec minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky;
b)
pákový poměr;
c)
poměr kmenového kapitálu tier 1;
d)
celková riziková expozice vydělená celkovými aktivy.
3. Soubor „stabilita a různorodost finančních zdrojů“ se skládá z následujících ukazatelů rizik:
a)
ukazatel čistého stabilního financování (NSFR),
b)
ukazatel krytí likvidity (LCR).
4. Soubor „význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství“ se skládá z ukazatele „podíl mezibankovních úvěrů a vkladů v Evropské unii“, který odráží význam instituce pro hospodářství členského státu, v němž je usazena.
5. Soubor „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize“, se skládá z následujících ukazatelů:
a)
obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize;
b)
účast v institucionálním systému ochrany;
c)
rozsah předchozí mimořádné veřejné finanční podpory.
Při určování různých ukazatelů rizika ze souboru „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize,“ vezme tento orgán v úvahu význam těchto ukazatelů podle toho, s jakou pravděpodobností by v dané instituci mohl být zaveden režim řešení krize, a podle toho, s jakou pravděpodobností by pak při řešení krize této instituce došlo k využití mechanismu financování k řešení krizí.
6. Při stanovení ukazatelů „obchodní činnosti, podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize“, které jsou uvedeny v odst. 5 písm. a), bere orgán příslušný k řešení krize v úvahu tyto prvky:
a)
zvýšení rizikového profilu instituce z důvodu:
i)
významu obchodních činností v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu, rizikovostí expozic a celkovým modelem podnikání;
ii)
významu podrozvahových expozic v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu a rizikovostí expozic;
iii)
významu hodnoty derivátů v souvislosti s bilanční sumou, úrovní kapitálu, rizikovostí expozic a celkovým modelem podnikání,
iv)
rozsahu, v němž se podle kapitoly II hlavy II směrnice 2014/59/EU má za to, že model podnikání a organizační struktura instituce jsou složité;
b)
snížení rizikového profilu instituce z důvodu:
i)
relativní hodnoty derivátů zúčtovaných ústřední protistranou;
ii)
rozsahu, v němž podle kapitoly II hlavy II směrnice 2014/59/EU lze krizi instituce řešit rychle a bez právních překážek.
7. Při stanovení ukazatele uvedeného v odst. 5 písm. b) bere orgán příslušný k řešení krize v úvahu tyto prvky:
a)
zda je hodnota finančních prostředků, které jsou okamžitě k dispozici pro rekapitalizaci a financování likvidity, jejichž cílem je podpořit postiženou instituci v případě problémů, tak vysoká, že by této instituci mohla poskytnout důvěryhodnou a účinnou podporu;
b)
stupeň právní nebo smluvní jistoty potvrzující, že finanční prostředky uvedené v písmeni a) budou plně využity před tím, než bude případně požádáno o mimořádnou veřejnou podporu.
8. Ukazatel rizika uvedený v odst. 5 písm. c) má maximální hodnotu rozmezí uvedeného v kroku 3 přílohy I v případě:
a)
instituce, která je součástí skupiny, u níž byla zahájena restrukturalizace poté, co obdržela státní nebo rovnocenné finanční prostředky, například prostředky z mechanismu financování k řešení krizí, a je stále v restrukturalizaci nebo likvidaci, s výjimkou dvou posledních let provádění restrukturalizačního plánu;
b)
instituce, která je v likvidaci, až do konce likvidačního plánu (v míře, v níž ještě má platit příspěvek).
U všech ostatních institucí má minimální hodnotu uvedenou v kroku 3 přílohy I.
9. Pro účely odstavců 6, 7 a 8 orgán příslušný k řešení krize vychází z hodnocení provedených příslušnými orgány, jsou-li taková hodnocení k dispozici.
Článek 7
Relativní váha každého souboru ukazatelů rizika a jednotlivých ukazatelů
1. Při posuzování rizikového profilu každé instituce použije orgán příslušný k řešení krize na každý soubor ukazatelů rizik tyto váhy:
a)
riziková expozice: 50 %;
b)
stabilita a různorodost finančních zdrojů: 20 %;
c)
význam instituce pro stabilitu finančního systému nebo hospodářství: 10 %;
d)
dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize: 20 %.
2. Pro jednotlivé ukazatele rizika, které orgány příslušné k řešení krize hodnotí pro stanovení hodnoty souboru ukazatelů „riziková expozice“, se použijí tyto váhy:
a)
kapitál a způsobilé závazky, které instituce drží nad rámec minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky: 25 %;
b)
pákový poměr: 25 %;
c)
poměr kmenového kapitálu tier 1: 25 %;
d)
celková riziková expozice vydělená celkovými aktivy: 25 %.
3. Všechny ukazatele rizika v souboru „stabilita a různorodost finančních zdrojů“ mají stejnou váhu.
4. Pro jednotlivé ukazatele rizika, které orgány příslušné k řešení krize hodnotí pro stanovení hodnoty souboru ukazatelů „dodatečné ukazatele rizika, které stanoví orgán příslušný k řešení krize“, se použijí tyto váhy:
a)
obchodní činnosti a podrozvahové expozice, deriváty, složitost a způsobilost k řešení krize: 45 %;
b)
členství v mezinárodním systému ochrany: 45 %;
c)
rozsah předchozí mimořádné veřejné finanční podpory: 10 %.
Při použití ukazatele uvedeného v písmeni b) orgán příslušný k řešení krize přihlédne k relativní váze ukazatele uvedeného v písmeni a).
Článek 8
Použití ukazatelů rizika ve zvláštních případech
1. Jestliže příslušný orgán udělil určité instituci výjimku v souladu s články 8 a 21 nařízení (EU) č. 575/2013, použije orgán příslušný k řešení krize ukazatel uvedený v čl. 6 odst. 3 písm. b) tohoto nařízení na úrovni podskupiny pro účely likvidity. Při výpočtu ukazatele rizika takové instituce se hodnota tohoto ukazatele na úrovni podskupiny pro účely likvidity přidělí každé instituci, která je součástí dané podskupiny pro účely likvidity.
2. Pokud příslušný orgán v případě konkrétní instituce úplně upustil od uplatňování kapitálových požadavků v souladu s čl. 7 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 a orgán příslušný k řešení krize rovněž v případě téže instituce úplně upustil od uplatňování minimálního požadavku na kapitál a způsobilé závazky v souladu s čl. 45 odst. 12 směrnice 2014/59/EU, lze ukazatel uvedený v čl. 6 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení vypočítat na konsolidované úrovni. Při výpočtu ukazatele rizika takové instituce se hodnota tohoto ukazatele na konsolidované úrovni přidělí každé instituci, která je součástí dané skupiny.
3. Pokud příslušný orgán udělil určité instituci výjimku za jiných podmínek vymezených v nařízení (EU) č. 575/2013, lze příslušné ukazatele vypočítat na konsolidované úrovni. Při výpočtu ukazatelů rizika takové instituce se hodnota těchto ukazatelů na konsolidované úrovni přidělí každé instituci, která je součástí dané skupiny.
Článek 9
Použití úpravy základního ročního příspěvku podle rizikového profilu
1. Orgán příslušný k řešení krize stanoví pro každou instituci dodatečný multiplikátor pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu tím, že zkombinuje ukazatele rizika uvedené v článku 6 podle vzorců a postupů uvedených v příloze I.
2. Aniž je dotčen článek 10, orgán příslušný k řešení krize stanoví roční příspěvek každé instituce pro každé příspěvkové období vynásobením základního ročního příspěvku dodatečným multiplikátorem pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu v souladu se vzorci a postupy stanovenými v příloze I.
3. Hodnoty multiplikátoru pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu se pohybují v rozmezí 0,8 až 1,5.
Článek 10
Roční příspěvky malých institucí
1. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu 50 000 000 EUR nebo nižší a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 1 000 EUR.
2. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 50 000 000 EUR ale nejvýše 100 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 2 000 EUR.
3. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 100 000 000 EUR ale nejvýše 150 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 7 000 EUR.
4. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 150 000 000 EUR ale nejvýše 200 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 15 000 EUR.
5. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 200 000 000 EUR ale nejvýše 250 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 26 000 EUR.
6. Instituce, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu vyšší než 250 000 000 EUR ale nejvýše 300 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu nižší než 1 000 000 000 EUR, platí jako roční příspěvek za každé příspěvkové období paušální částku 50 000 EUR.
7. Aniž je dotčen odstavec 8, jestliže instituce dostatečným způsobem prokáže, že paušální částka uvedená v odstavcích 1 až 6 je vyšší než příspěvek vypočítaný podle článku 5, použije orgán příslušný k řešení krize nižší částku.
8. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 až 6, může orgán příslušný k řešení krize přijmout odůvodněné rozhodnutí stanovující, že rizikový profil instituce je nepřiměřený její malé velikosti, a uplatnit na danou instituci články 5, 6, 7, 8 a 9. Takové rozhodnutí je založeno na těchto kritériích:
a)
model podnikání instituce;
b)
informace, které daná instituce vykázala podle článku 14;
c)
soubory ukazatelů rizik a jednotlivé ukazatele uvedené v článku 6;
d)
posouzení rizikového profilu dané instituce příslušným orgánem.
9. Odstavce 1 až 8 se nepoužijí na ty instituce, jejichž celkové závazky, do nichž není započítán kapitál a pojištěné vklady, mají po vyloučení závazků uvedených v čl. 5 odst. 1 hodnotu 300 000 000 EUR nebo méně.
10. K vyloučením uvedeným v čl. 5 odst. 1 se nepřihlíží při použití odstavců 1 až 9 na ty instituce, jejichž celkové závazky, do nichž není započítán kapitál a pojištěné vklady, mají před vyloučením závazků uvedených v čl. 5 odst. 1 hodnotu 300 000 000 EUR nebo méně.
Článek 11
Roční příspěvek institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU
1. Aniž je dotčen článek 10, roční příspěvek institucí, na něž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU se vypočítá v souladu s článkem 9, přičemž se použije 50 % jejich základního ročního příspěvku.
2. Pokud se pro některou instituci, na niž se vztahuje čl. 45 odst. 3 směrnice 2014/59/EU, použije v některém členském státě mechanismus financování k řešení krize pro účely uvedené v článku 101 směrnice 2014/59/EU, může orgán příslušný k řešení krize přijmout odůvodněné rozhodnutí, v němž stanoví, že se na ty instituce, jejichž rizikový profil je obdobný nebo vyšší než rizikový profil instituce, která použila mechanismus financování krize pro některý z účelů uvedených v článku 101 směrnice 2014/59/EU, použijí články 5, 6, 7, 8 a 9. Při přijímání odůvodněného rozhodnutí vezme orgán příslušný k řešení krize pro účely stanovení obdobnosti rizikového profilu v úvahu všechny tyto prvky:
a)
model podnikání dané instituce;
b)
informace, které tato instituce vykázala podle článku 14;
c)
soubory ukazatelů a jednotlivé ukazatele rizik uvedené v článku 6;
d)
hodnocení příslušného orgánu ohledně rizikového profilu dané instituce.
Článek 12
Instituce, které začaly podléhat dohledu nebo změnily status
1. Jedná-li se o instituci, nad níž se dohled začal provádět nově, pouze po část příspěvkového období, stanoví se částečný příspěvek použitím metodiky stanovené v oddíle 3 na hodnotu jejího ročního příspěvku vypočítanou během následujícího příspěvkového období podle počtu celých měsíců příspěvkového období, po něž byl nad danou institucí vykonáván dohled.
2. Změna postavení instituce, včetně malé instituce, během příspěvkového období nemá vliv na roční příspěvek, který má být zaplacen v daném roce.
Článek 13
Postup výběru ročního příspěvku
1. Nejpozději do 1. května každého roku vyrozumí orgán příslušný k řešení krize každou instituci uvedenou v článku 2 o svém rozhodnutí, v němž stanovil roční příspěvek dané instituce.
2. Orgán příslušný k řešení krize o svém rozhodnutí vyrozumí jedním z následujících způsobů:
a)
elektronicky nebo jiným srovnatelným komunikačním prostředkem, který umožňuje obdržet potvrzení o doručení;
b)
doporučenou poštou s doručenkou.
3. V rozhodnutí jsou upřesněny podmínky a způsob platby ročního příspěvku i podíl neodvolatelných platebních příslibů uvedených v článku 103 směrnice 2014/59/EU, které může daná instituce využít. Orgán příslušný k řešení krize přijme pouze kolaterál takového druhu a za takových podmínek, které umožní rychlou realizaci, a to i v případě, že bude rozhodnutí o řešení krize přijato během víkendu. Kolaterál by měl být oceněn konzervativně, aby se přihlédlo k výrazně zhoršeným podmínkám na trhu.
4. Aniž jsou dotčeny další opravné prostředky, které má orgán příslušný k řešení krize k dispozici, v případě částečného splacení, nesplacení nebo nedodržení požadavků stanovených v rozhodnutí nabíhá dané instituci denní penále z nesplacené částky pohledávky.
Úrok z denního penále narůstá ze splatné částky denně podle úrokové sazby uplatňované Evropskou centrální bankou na její hlavní operace refinancování, zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, platné prvního kalendářního dne měsíce, v němž končí splatnost, a zvýšené o 8 procentních bodů ode dne splatnosti pohledávky.
5. V případě instituce, která začala nově podléhat dohledu a podléhala mu pouze po část příspěvkového období, se její částečný roční příspěvek vybere spolu s ročním příspěvkem splatným za následující příspěvkové období.
ODDÍL 3
SPRÁVNÍ ASPEKTY A SANKCE
Článek 14
Vykazovací povinnosti institucí
1. Instituce poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize poslední schválené roční účetní závěrky, které mají k dispozici před 31. prosincem roku, jenž předchází příspěvkovému období, spolu s výrokem statutárního auditora nebo auditorské firmy v souladu s článkem 32 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/34/EU (15).
2. Instituce poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize alespoň informace uvedené v příloze II na úrovni jednotlivého subjektu.
3. Informace uvedené v příloze II, které jsou zahrnuty do požadavků na oznamování orgánům dohledu stanovených v prováděcím nařízení Komise (EU) č. 680/2014 (16) nebo případně do jakýchkoli jiných požadavků na oznamování orgánům dohledu platných pro instituci na základě vnitrostátního práva, se poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize v podobě, v níž je instituce vykázala v poslední relevantní zprávě, kterou pro účely dohledu předložila příslušnému orgánu v souvislosti s referenčním rokem roční účetní závěrky uvedené v odstavci 1.
4. Informace uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se poskytnou nejpozději 31. ledna každého roku ohledně roku, který skončil 31. prosince předcházejícího roku nebo ohledně relevantního použitelného účetního období. Jestliže 31. leden není pracovním dnem, poskytnou se informace následující pracovní den.
5. Jsou-li informace nebo údaje předložené orgánům příslušným k řešení krize předmětem aktualizací nebo oprav, předloží se takové aktualizace nebo opravy orgánům příslušným k řešení krize bez zbytečného prodlení.
6. Instituce předají informace uvedené v příloze II v takových datových formátech a reprezentacích, které upřesnil orgán příslušný k řešení krize.
7. Informace poskytnuté v souladu s odstavci 2 a 3 podléhají požadavkům na důvěrnost a profesní tajemství stanoveným v článku 84 směrnice 2014/59/EU.
Článek 15
Povinnost orgánů příslušných k řešení krize zajistit výměnu informací
1. Pro účely výpočtu jmenovatele stanoveného v souboru ukazatelů rizik uvedeném v čl. 7 odst. 1 písm. c) poskytnou orgány příslušné k řešení krize Evropskému orgánu pro bankovnictví (EBA) do 15. února každého roku informace, které získaly od všech institucí usazených na jejich území v souvislosti s mezibankovními závazky a vklady uvedenými v příloze I na agregované úrovni.
2. Do 1. března každého roku EBA každému orgánu příslušnému k řešení krize sdělí hodnotu jmenovatele pro soubor ukazatelů rizika uvedený v čl. 7 odst. 1 písm. c).
Článek 16
Vykazovací povinnosti systémů pojištění vkladů
1. Systémy pojištění vkladů poskytnou orgánům příslušným k řešení krize do 31. ledna každého roku výpočet průměrné hodnoty vkladů pojištěných v předchozím roce, vypočítaný na čtvrtletním základě, za všechny jejich členské úvěrové instituce.
2. Tyto informace poskytnou jak na individuální úrovni, tak na agregované úrovni dotčených úvěrových institucí, aby orgány příslušné k řešení krize mohly stanovit roční cílovou úroveň mechanismu financování k řešení krizí v souladu s čl. 4 odst. 2 a určit základní roční příspěvek každé instituce podle článku 5.
Článek 17
Vynucování
1. Jestliže instituce nepředloží všechny informace uvedené v článku 14 v časovém rámci stanoveném v daném článku, použije orgán příslušný k řešení krize k výpočtu ročního příspěvku dané instituce odhady nebo své vlastní předpoklady.
2. Nejsou-li informace poskytnuty do 31. ledna každého roku, může orgán příslušný k řešení krize přidělit dané instituci nejvyšší multiplikátor pro úpravu příspěvku podle rizikového profilu, který je uveden v článku 9.
3. Jsou-li informace předložené institucemi orgánu příslušnému k řešení krize upraveny nebo opraveny, upraví tento orgán roční příspěvek podle aktualizovaných informací po výpočtu ročního příspěvku dané instituce za následující příspěvkové období.
4. Jakýkoli rozdíl mezi ročním příspěvkem vypočítaným a zaplaceným na základě informací, které byly upraveny nebo opraveny, a ročním příspěvkem, který by měl být zaplacen po úpravě, se zahrne do částky ročního příspěvku splatného za následující příspěvkové období. Tato úprava se provede snížením nebo zvýšením příspěvků za následující příspěvkové období.
Článek 18
Správní sankce a jiná správní opatření
Orgány příslušné k řešení krize mohou osobám nebo subjektům odpovědným za porušení tohoto nařízení uložit správní sankce a jiná správní opatření uvedená v článku 110 směrnice 2014/59/EU.
ODDÍL 4
UJEDNÁNÍ O SPOLUPRÁCI
Článek 19
Ujednání o spolupráci
1. Pro zajištění skutečného zaplacení příspěvků jsou příslušné orgány nápomocny orgánům příslušným k řešení krize při provádění jakéhokoli úkolu stanoveného v tomto nařízení, pokud je o to tyto orgány požádají.
2. Příslušné orgány poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize na jeho žádost kontaktní údaje institucí, jimž je třeba oznámit rozhodnutí uvedené v čl. 13 odst. 1, nejpozději do 1. dubna každého roku nebo v následující pracovní den, pokud 1. duben není pracovním dnem. Kontaktními údaji se rozumí název právnické osoby, jméno fyzické osoby, která danou právnickou osobu zastupuje, adresa, e-mailová adresa, telefonní číslo, faxové číslo nebo jakékoli další informace umožňující identifikaci instituce.
3. Příslušné orgány poskytnou orgánům příslušným k řešení krize veškeré informace, které těmto orgánům umožní vypočítat roční příspěvky, zejména informace související s dodatečnou úpravou podle rizika a informace o relevantních výjimkách, které příslušné orgány institucím udělily podle směrnice 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 574/2013.
ODDÍL 5
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Přechodná ustanovení
1. Pokud informace vyžadované v souvislosti s některým ukazatelem podle přílohy II nejsou pro daný referenční rok zahrnuty do použitelných požadavků na oznamování orgánům dohledu uvedených v článku 14, daný ukazatel rizika se nepoužije, dokud nezačne být daný požadavek na oznamování orgánům dohledu použitelný. Váha ostatních dostupných ukazatelů rizika se přepočítá úměrně jejich váze v souladu s článkem 7, aby součet jejich vah činil 1. V roce 2015 v případě, že systémy pojištění vkladů nebudou mít do 31. ledna k dispozici některé informace uvedené v článku 16 pro účely výpočtu cílové roční úrovně podle čl. 4 odst. 2 nebo základního ročního příspěvku každé instituce podle článku 5, poskytnou orgánům příslušným k řešení krize tyto informace k uvedenému datu příslušné úvěrové instituce poté, co je k tomu systém pojištění vkladů vyzve. Odchylně od čl. 13 odst. 1 v případě příspěvků splatných v roce 2015 orgán příslušný k řešení krize vyrozumí každou instituci o svém rozhodnutí, jímž stanovil její roční příspěvek, nejpozději do 30. listopadu 2015.
2. Odchylně od čl. 13 odst. 4 v případě příspěvků splatných v roce 2015 musí být částka stanovená v rozhodnutí uvedeném v čl. 13 odst. 3 zaplacena do 31. prosince 2015.
3. Odchylně od čl. 14 odst. 4 v případě informací, které mají být orgánu příslušnému k řešení krize poskytnuty v roce 2015, musí být informace uvedené v daném odstavci poskytnuty nejpozději do 1. září 2015.
4. Odchylně od čl. 16 odst. 1 systémy pojištění vkladů poskytnou orgánu příslušnému k řešení krize do 1. září 2005 informace o hodnotě vkladů pojištěných k 31. červenci 2015.
5. Až do konce počátečního období uvedeného v čl. 69 odst. 1 nařízení (EU) č. 806/2014/EU mohou členské státy povolit institucím, jejichž celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů mají hodnotu nad 300 000 000 EUR a jejichž celková aktiva mají hodnotu 3 000 000 000 EUR nebo méně, aby za prvních 300 000 000 EUR celkových závazků bez kapitálu a pojištěných vkladů zaplatily paušální částku 50 000 EUR. Pokud jde o celkové závazky bez kapitálu a pojištěných vkladů nad limitem 300 000 000 EUR, zaplatí tyto instituce příspěvek vypočítaný podle článků 4 až 9 tohoto nařízení.
Článek 21
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. října 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) 2015/63,
annettu 21 päivänä lokakuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU täydentämisestä kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin etukäteen suoritettavien rahoitusosuuksien osalta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten elvytys- ja kriisinratkaisukehyksestä sekä neuvoston direktiivin 82/891/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 2001/24/EY, 2002/47/EY, 2004/25/EY, 2005/56/EY, 2007/36/EY, 2011/35/EU, 2012/30/EU ja 2013/36/EU ja asetusten (EU) N:o 1093/2010 ja (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 15 päivänä toukokuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/59/EU (1) ja erityisesti sen 103 artiklan 7 ja 8 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivissä 2014/59/EU edellytetään, että jäsenvaltiot ottavat käyttöön kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyt, jotta voidaan varmistaa, että kriisinratkaisuviranomainen käyttää kriisinratkaisuvälineitä ja -valtuuksia tehokkaasti. Kyseisillä kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyillä olisi oltava riittävät rahoituslähteet, jotta kriisinratkaisukehys voisi toimia tehokkaasti. Sen vuoksi olisi säädettävä toimivallasta kerätä etukäteen suoritettavia rahoitusosuuksia asianomaisten jäsenvaltioiden alueella toimiluvan saaneilta laitoksilta, jäljempänä ’laitokset’, mukaan lukien unionissa toimivat sivuliikkeet.
(2)
Jäsenvaltioilla on velvollisuus kerätä kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin etukäteen suoritettavat maksuosuudet sekä laitoksilta että mainitun direktiivin 103 artiklan 1 kohdan mukaisesti myös unionissa toimivilta sivuliikkeiltä. Unionissa toimiviin sivuliikkeisiin sovelletaan myös komission toimivaltaa antaa delegoituja säädöksiä mainitun direktiivin 103 artiklan 7 ja 8 kohdan nojalla. Ottaen kuitenkin huomioon, että jäsenvaltiot vastaavat unionissa toimivien sivuliikkeiden vakavaraisuusvaatimuksista ja valvonnasta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (2) 47 artiklan nojalla, monet tässä delegoidussa asetuksessa säädetyistä riskikorjausparametreista eivät sovellu suoraan sovellettaviksi unionissa toimiviin sivuliikkeisiin. Sen vuoksi, vaikka unionissa toimivat sivuliikkeet eivät kuulu tämän asetuksen soveltamisalaan, niihin saatetaan soveltaa erityisjärjestelmää, jonka komissio ottaa käyttöön myöhemmin annettavassa delegoidussa säädöksessä.
(3)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (3) 6, 15, 16, 95 ja 96 artiklan nojalla tiettyihin sijoituspalveluyrityksiin, joilla on lupa harjoittaa vain rajoitetusti palveluja ja toimintaa, ei sovelleta pääoma- ja maksuvalmiusvaatimuksia tai ne voidaan vapauttaa tällaisista vaatimuksista. Sen vuoksi monet niistä riskikorjausparametreista, jotka olisi vahvistettava, eivät koskisi näitä yrityksiä. Vaikka jäsenvaltioilla on velvollisuus kerätä etukäteen suoritettavia rahoitusosuuksia tällaisilta sijoituspalveluyrityksiltä direktiivin 2014/59/EY 103 artiklan 1 kohdan mukaisesti, on asianmukaista jättää jäsenvaltioille toimivalta vahvistaa riskikorjaus, jottei näille yrityksille aiheudu kohtuutonta rasitusta. Sen vuoksi kyseisten sijoituspalveluyritysten ei pitäisi kuulua tämän asetuksen soveltamisalaan.
(4)
Jäsenvaltioiden olisi direktiivin 2014/59/EU 102 artiklan 1 kohdan mukaisesti varmistettava, että ajanjaksona, joka alkaa mainitun direktiivin voimaantulosta ja päättyy 31 päivänä joulukuuta 2024, niiden rahoitusjärjestelyissä käytettävissä olevat varat saavuttavat tason, joka on vähintään yksi prosentti kaikkien niiden alueella toimiluvan saaneiden laitosten suojattujen talletusten määrästä. Kyseisenä ajanjaksona olisi rahoitusosuuksien kerääminen rahoitusjärjestelyihin jaksotettava ajallisesti mahdollisimman tasaisesti, kunnes tavoitetaso saavutetaan, ottaen huomioon suhdannevaihe ja myötäsyklisten rahoitusosuuksien mahdollinen vaikutus rahoitusosuuksia suorittavien laitosten taloudelliseen asemaan.
(5)
Direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että rahoitusosuudet kerätään vähintään vuosittain, jotta voidaan saavuttaa mainitun direktiivin 102 artiklassa määritelty tavoitetaso. Direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 2 kohdan mukaisesti vuotuisessa rahoitusosuudessa olisi otettava huomioon laitoksen koko, koska rahoitusosuuden olisi perustuttava kiinteä määrään, joka määritetään laitoksen velkojen perusteella (”vuotuinen perusrahoitusosuus”). Toiseksi siinä olisi otettava huomioon asianomaisen laitoksen merkityksellisten toimintojen riskitaso, koska vuotuinen perusrahoitusosuus olisi mukautettava kyseisen laitoksen riskiprofiilin perusteella (”ylimääräinen riskikorjaus”). Laitoksen koko on ensimmäinen indikaattori, joka ilmentää laitoksen aiheuttamaa riskiä. Mitä suurempi laitos on, sitä todennäköisempää on, että ongelmatilanteessa kriisinratkaisuviranomainen katsoisi olevan yleisen edun mukaista ratkaista kyseisen laitoksen kriisi ja käyttää kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuvälineitä sovelletaan tehokkaasti.
(6)
Sen selventämiseksi, miten kriisinratkaisuviranomaisten olisi mukautettava rahoitusosuuksia laitosten riskiprofiilin perusteella, on tarpeen vahvistaa riskipilarit ja -indikaattorit, joita olisi käytettävä määritettäessä laitosten riskiprofiili. Lisäksi olisi vahvistettava mekanismi, jonka avulla riskikorjausta sovelletaan vuotuiseen perusrahoitusosuuteen, sekä vuotuinen perusrahoitusosuus, jota käytetään lähtökohtana riskikorjauksen määrittämiselle. Nämä osatekijät, jotka täydentäisivät direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdassa säädettyjä riskiperusteita, olisi määritettävä siten, että säilytetään tasapuoliset toimintaedellytykset jäsenvaltioiden välillä ja vahvat sisämarkkinat välttämällä erot jäsenvaltioiden lähestymistavoissa niiden laskiessa kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihinsä maksettavia rahoitusosuuksia. Tällä tavoin laitosten kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin maksamat rahoitusosuudet olisivat vertailukelpoisia ja ennustettavissa eri pankkityyppien osalta, mikä on tärkeä tekijä sisämarkkinoiden tasapuolisten toimintaedellytysten kannalta.
(7)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 806/2014 (4) 5 artiklan 1 kohdassa säädetään, että mainitun asetuksen 42 artiklan 1 kohdassa perustettua yhteistä kriisinratkaisuneuvostoa, jäljempänä ’kriisinratkaisuneuvosto’, pidetään mainittua asetusta ja direktiiviä 2014/59/EU sovellettaessa asianomaisena kansallisena kriisinratkaisuviranomaisena, jos se suorittaa tehtäviä ja käyttää valtuuksia, jotka mainitun direktiivin mukaan kansallisen kriisinratkaisuviranomaisen on suoritettava tai joita sen on käytettävä. Koska asetuksen (EU) N:o 806/2014 70 artiklan 7 kohdassa kriisinratkaisuneuvostolle annetaan toimivalta laskea rahoitusosuudet, jotka laitosten on maksettava yhteiseen kriisinratkaisurahastoon, jolla korvattaisiin yhteiseen kriisinratkaisumekanismiin osallistuvien jäsenvaltioiden rahoitusjärjestelyt 1 päivästä tammikuuta 2016 alkaen soveltamalla tätä asetusta, joka perustuu direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohtaan, myös kriisinratkaisuneuvoston olisi sisällyttävä tämän asetuksen käsitteeseen ”kriisinratkaisuviranomainen”.
(8)
Rahoitusosuuksien laskeminen yksittäisen yhteisön tasolla johtaisi konsernien tapauksessa tiettyjen velkojen laskemiseen kahteen kertaan määritettäessä konsernin eri yhteisöjen vuotuista perusrahoitusosuutta, koska velat, jotka liittyvät saman konsernin yhteisöjen keskenään tekemiin sopimuksiin, olisivat osa velkojen kokonaismäärää, joka olisi otettava huomioon määritettäessä konsernin kunkin yhteisön vuotuista perusrahoitusosuutta. Sen vuoksi vuotuisen perusrahoitusosuuden määrittämistä olisi täsmennettävä konsernien tapauksessa, jotta voidaan ottaa huomioon konserniyhteisöjen keskinäinen sidonnaisuus ja välttää konserninsisäisten velkojen laskeminen kahteen kertaan. Jotta voidaan varmistaa toimintaedellytysten tasapuolisuus konserniin kuuluvien yhteisöjen ja niiden laitosten välillä, jotka kuuluvat samaan laitosten suojajärjestelmään tai ovat pysyvästi liittyneitä samaan keskuslaitokseen, kyseisiin laitoksiin olisi sovellettava samaa kohtelua.
(9)
Laskettaessa konserniyhteisön vuotuista perusrahoitusosuutta huomioon otettavaan velkojen kokonaismäärään ei saisi sisältyä velkoja, jotka johtuvat sopimuksista, jotka kyseinen konserniyhteisö on tehnyt toisten samaan konserniin kuuluvien yhteisöjen kanssa. Tällainen poissulkeminen voisi olla mahdollista ainoastaan, jos jokainen konserniyhteisö on sijoittautunut unioniin, jokainen konserniyhteisö sisältyy kokonaan samaan konsolidointiin, jokaiseen konserniyhteisöön sovelletaan asianmukaisia keskitettyjä riskien arviointi-, mittaamis- ja valvontamenettelyjä ja jos merkityksellisten velkojen nopealle takaisinmaksulle ei ole niiden erääntyessä senhetkisiä tai ennakoitavissa olevia olennaisia käytännön esteitä tai oikeudellisia esteitä. Tämän olisi estettävä se, että velat jätetään ottamatta huomioon rahoitusosuuksien laskemisessa, jos ei ole olemassa mitään takeita siitä, että konserninsisäiset luotot katettaisiin, kun konsernin taloudellinen tilanne heikkenee. Jotta vältetään myös se, että konserninsisäisten velkojen poisjättämisestä koituu etua niille konserniyhteisöille, joita tämä poisjättäminen koskee, tällainen poisjättäminen ei saisi mahdollistaa sitä, että asianomaiset laitokset voisivat hyötyä pienille laitoksille myönnettävästä yksinkertaistetusta rahoitusosuusjärjestelmästä, jos konserninsisäisten velkojen poisjättämisen seurauksena laitos olisi oikeutettu yksinkertaistetun järjestelmän käyttöön. Jotta voidaan varmistaa toimintaedellytysten tasapuolisuus konserniin kuuluvien yhteisöjen ja niiden laitosten välillä, jotka kuuluvat samaan laitosten suojajärjestelmään tai ovat pysyvästi liittyneitä samaan keskuslaitokseen, kyseisiin laitoksiin olisi sovellettava samaa kohtelua.
(10)
Poiketen säännöstä, jonka mukaan rahoitusosuudet olisi laskettava yksittäisen yhteisön tasolla, kun kyseessä on keskusyhteisö ja siihen liittyneet luottolaitokset, jotka on kokonaan tai osittain vapautettu vakavaraisuusvaatimuksista kansallisessa lainsäädännössä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 10 artiklan mukaisesti, etukäteen suoritettavia rahoitusosuuksia koskevia sääntöjä olisi sovellettava keskusyhteisöön ja siihen liittyneisiin luottolaitoksiin ainoastaan kokonaisuutena konsolidoinnin perusteella, koska keskusyhteisön ja kaikkien siihen liittyneiden laitosten vakavaraisuutta ja maksuvalmiutta valvotaan kokonaisuutena näiden laitosten konsolidoidun tilinpäätöksen perusteella.
(11)
Vuotuisen perusrahoitusosuuden määrittämistä olisi täsmennettävä myös finanssimarkkinoiden infrastruktuurien tapauksessa. Joillain finanssimarkkinoiden infrastruktuureilla, kuten keskusvastapuolilla ja arvopaperikeskuksilla on lupa toimia myös luottolaitoksina. Erityisesti jotkin arvopaperikeskukset tarjoavat pankkipalvelujen tyyppisiä palveluja, jotka tukevat niiden toimintaa markkinainfrastruktuureina. Toisin kuin luottolaitoksilla, arvopaperikeskuksilla ei ole suojattuja talletuksia vaan pääasiassa päivän sisäisiä tai yön yli -saldoja, jotka johtuvat arvopaperitapahtumien toimituksista rahoituslaitoksille tai keskuspankeille. Yleensä nämä eivät johda käteisvarojen syntymiseen, mikä voitaisiin rinnastaa pankkitoiminnan harjoittamiseksi hankittuun rahoitukseen. Koska finanssimarkkinoiden infrastruktuurien suorittamilla pankkipalvelujen tyyppisillä palveluilla tuetaan niiden pääasiallisia määritys- tai toimitustoimintoja, joiden osalta kyseisiin yhteisöihin sovelletaan tiukkoja vakavaraisuusvaatimuksia, joista säädetään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 648/2012 (5) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 909/2014 (6) sekä asetuksen (EU) N:o 575/2013 ja direktiivin 2013/36/EU asiaa koskevissa säännöksissä, ja koska finanssimarkkinoiden infrastruktuurien liiketoimintamalliin ei liity riskejä, jotka ovat verrattavissa luottolaitoksen riskeihin, kyseisten yhteisöjen ainoastaan pankkipalvelujen tyyppiseen toimintaan liittyvät velat olisi otettava huomioon määritettäessä niiden velkojen kokonaismäärää niiden vuotuisen perusrahoitusosuuden laskemiseksi.
(12)
Johdannaisten kirjaamista ei ole yhdenmukaistettu unionissa yksittäisten tilinpäätösten osalta, mistä syystä tällä saattaisi olla vaikutusta velkojen määrään, joka on otettava huomioon kunkin pankin rahoitusosuuksia laskettaessa. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 429 artiklan 6 ja 7 kohdassa tarkoitettua vähimmäisomavaraisuusastetta koskevaa menetelmää sovelletaan kaikkiin pankkeihin ja sillä varmistetaan, että sama johdannaissopimus ja erityisesti johdannaissopimusten välillä toteutettu nettoutus otetaan huomioon samalla tavalla riippumatta pankkiin sovellettavasta tilinpäätössäännöstöstä. Jotta sen vuoksi voidaan varmistaa johdannaisten yhdenmukainen käsittely määritettäessä vuotuista perusrahoitusosuutta, mikä mahdollistaa niiden arvostuksen vertailtavuuden laitosten välillä ja tasapuoliset toimintaedellytykset kaikkialla unionissa, johdannaiset olisi arvostettava asetuksen (EU) N:o 575/2013 429 artiklan 6 ja 7 kohdan mukaisesti. Jotta voidaan kuitenkin varmistaa johdannaisten asetuksen (EU) N:o 575/2013 mukaisesti tapahtuvan arvostuksen ennakoitavuus, olisi säädettävä, että kyseinen arvostus ei saa johtaa arvoon, joka on pienempi kuin 75 prosenttia asianomaisten johdannaisten sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesta arvosta.
(13)
Jotkin luottolaitokset ovat edistämispankkeja, joiden tarkoituksena on edistää jäsenvaltion keskus- tai aluehallinnon tai paikallisviranomaisen asettamia yleistä etua koskevia tavoitteita pääasiassa myöntämällä edistämislainoja, joiden myöntäminen ei perustu kilpailuun eikä voiton tavoitteluun. Tällaisten laitosten myöntämät lainat ovat suoraan tai välillisesti keskus- tai aluehallinnon tai paikallisviranomaisen osittain takaamia. Edistämislainojen myöntäminen ei perustu kilpailuun eikä voiton tavoitteluun, ja niillä edistetään unionin tai jonkin jäsenvaltion keskus- tai aluehallinnon asettamia yleistä etua koskevia tavoitteita. Joissain tapauksissa edistämislainoja siirretään toisen, välittäjänä toimivan laitoksen kautta (pass through -lainat). Näissä tapauksissa välittäjänä toimiva luottolaitos vastaanottaa edistämislainoja monenkeskiseltä kehityspankilta tai julkisen sektorin yhteisöltä ja välittää ne muille luottolaitoksille, jotka toimittavat ne lopullisille asiakkaille. Koska välittäjänä toimivat luottolaitokset välittävät näiden lainojen likviditeettiä alullepanijana toimivasta edistämispankista luottoa myöntävälle laitokselle tai toiselle välittäjänä toimivalle laitokselle, tällaisia vastuita ei pitäisi sisällyttää velkojen kokonaismäärään, joka on otettava huomioon laskettaessa vuotuista perusrahoitusosuutta.
(14)
Direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 1 kohdassa edellytetään, että kaikki laitokset rahoittavat kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä. On kuitenkin löydettävä oikeasuhteinen ja oikeudenmukainen tasapaino laitoksen kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä koskevan rahoitusvelvoitteen ja seuraavien välillä: laitoksen koko, riskiprofiili, toiminnan laajuus ja monitahoisuus, sidokset muihin laitoksiin tai yleensä rahoitusjärjestelmään, vaikutus, joka laitoksen kaatumisella on rahoitusmarkkinoihin, muihin laitoksiin, rahoitusolosuhteisiin tai koko talouteen ja sen vuoksi todennäköisyys, että laitos asetetaan kriisinratkaisuun ja se käyttää rahoitusjärjestelyä. Kriisinratkaisuviranomaiset ottavat nämä tekijät huomioon direktiivin 2014/59/EU 4 artiklan mukaisesti, kun ne päättävät, ovatko tietyt laitokset oikeutettuja yksinkertaistettuihin velvoitteisiin, kun on kyse tervehdyttämis- ja kriisinratkaisusuunnitelmien laatimisesta. Myös tietyille laitoksille ja kriisinratkaisuviranomaisille vuotuisten rahoitusosuuksien laskemisesta aiheutuva hallinnollinen rasitus olisi otettava huomioon arvioitaessa asianmukaista tasapainoa direktiivissä 2014/59/EU säädettyjen vaatimusten noudattamisen ja mainitun direktiivin soveltamisalaan kuuluvien eri laitosten erityispiirteiden välillä.
(15)
Pienillä laitoksilla ei ole yleensä korkeaa riskiprofiilia, niiden järjestelmäriski on usein pienempi kuin suurilla laitoksilla ja monissa tapauksissa niiden kaatumisesta koko taloudelle aiheutuva vaikutus on pienempi kuin suurten laitosten tapauksessa. Ei kuitenkaan voida sulkea pois mahdollista vaikutusta, joka pienten laitosten kaatumisella on rahoitusvakauteen, koska pienetkin laitokset voivat aiheuttaa järjestelmäriskin, joka johtuu niiden asemasta koko pankkijärjestelmässä, niiden verkostojen kumulatiivisista vaikutuksista tai leviämisvaikutuksesta, jonka ne saattavat aiheuttaa, kun luottamus pankkijärjestelmään menetetään.
(16)
Ottaen huomioon, että useimmissa tapauksissa pienet laitokset eivät aiheuta järjestelmäriskiä ja on vähemmän todennäköistä, että ne asetetaan kriisinratkaisuun, mikä vähentää sitä todennäköisyyttä, että ne hyötyvät kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyistä suuriin laitoksiin verrattuna, olisi yksinkertaistettava menetelmää, jolla lasketaan vuotuiset rahoitusosuudet, jotka pienten laitosten on maksettava kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin. Pienten laitosten vuotuisten rahoitusosuuksien olisi muodostuttava kiinteämääräisestä summasta, joka perustuu ainoastaan niiden vuotuiseen perusrahoitusosuuteen, joka on suhteutettu niiden koon mukaan. Tällaisessa menetelmässä olisi oltava mahdollista soveltaa vuotuisten rahoitusosuuksien suhteellista järjestelmää, koska määrittäessään kunkin laitoksen vuotuista rahoitusosuutta kriisinratkaisuviranomaisen on noudatettava rahoitusjärjestelyn vuotuista tavoitetasoa. Tämän vuoksi kiinteämääräinen summa ilmentää sitä, että monissa tapauksissa pieniin laitoksiin liittyy pienempi riski ja mahdollistaa suurempien laitosten, joilla on yleensä suurempi merkitys koko järjestelmän kannalta, rahoitusosuuden laajemman mukauttamisen niiden riskiprofiilin perusteella.
(17)
Sen määrittämiseksi, mitkä laitokset katsotaan pieniksi, olisi käytettävä kahta kynnysarvoa, joista ensimmäisessä, joka perustuu velkojen kokonaismäärään (poislukien omat varat), josta on vähennetty suojatut talletukset, laitoksen velat saisivat olla enintään 300 miljoonaa euroa, ja toisessa, joka perustuu varojen kokonaismäärään, laitoksen varat eivät saisi ylittää yhtä miljardia euroa. Varojen kokonaismäärää koskevan kynnysarvon pitäisi estää sellaisia suurempia laitoksia, jotka täyttävät ensimmäiseen kynnysarvoon liittyvän velkojen määrää koskevan vaatimuksen, hyötymästä yksinkertaistetusta järjestelmästä.
(18)
Pienten laitosten luokassa olisi tehtävä ero, koska jotkin laitokset ovat erittäin pieniä, kun taas toiset ovat lähellä kynnysarvoja, mutta ne kaikki voivat hyötyä yksinkertaistetusta järjestelmästä. Yhdessä yhteisessä kiinteämääräisen summan järjestelmässä erittäin pienten laitosten vuotuiset rahoitusosuudet olisivat suhteettomalla tavalla suuremmat kuin sellaisten pienten laitosten, jotka ovat lähellä kynnysarvoja. Samaan aikaan olisi vältettävä, että yksinkertaistettu järjestelmä johtaa vuotuisten rahoitusosuuksien osalta suhteettoman suureen eroon pienten laitosten luokkaan kuuluvien suurimpien laitosten ja sellaisten laitosten välillä, joihin ei voida soveltaa yksinkertaistettua järjestelmää, koska ne ovat juuri kynnysarvojen yläpuolella. Tällaisten ei-toivottujen vaikutusten välttämiseksi on sen vuoksi aiheellista säätää järjestelmästä, jossa on useita pienten laitosten luokkia, joissa laitosten vuotuiset rahoitusosuudet ovat erisuuruisia kiinteämääräisiä summia. Tämä mahdollistaisi rahoitusosuuksien porrastamisen yksinkertaistetussa järjestelmässä sekä korkeimman kiinteämääräisen summan ja alhaisimman rahoitusosuuden välillä, kun käytetään menetelmää, jossa vuotuista perusrahoitusosuutta mukautetaan kyseisen laitoksen riskiprofiilin perusteella.
(19)
Todetessaan, että pienellä laitoksella on erityisen korkea riskiprofiili, kriisinratkaisuviranomaisella olisi oltava mahdollisuus päättää, että asianomainen laitos ei saa enää hyötyä yksinkertaistetusta järjestelmästä, vaan sen rahoitusosuus on laskettava käyttäen menetelmää, jossa vuotuista perusrahoitusosuutta mukautetaan ottaen huomioon muut riskitekijät kuin laitoksen koko.
(20)
Direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen laitosten pääomapohjaa ei voida vahvistaa käyttämällä kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä direktiivin 2014/59/EU 44 ja 101 artiklan mukaisesti, koska niiden purkaminen tapahtuu kansallisia maksukyvyttömyysmenettelyjä tai sellaisia muuntyyppisiä menettelyjä noudattaen, jotka on pantu täytäntöön direktiivin 2014/59/EU 38, 40 tai 42 artiklan mukaisesti, ja ne lopettavat toimintansa. Näillä menettelyillä varmistetaan, että kyseisten laitosten velkojat, mukaan lukien tapauksen mukaan katettujen joukkovelkakirjalainojen haltijat, kantavat tappioita siten, että kriisinratkaisutavoitteet täytetään. Sen vuoksi rahoitusosuuksissa, jotka kyseisten laitosten on maksettava kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin, olisi otettava huomioon nämä erityispiirteet. Kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyjä voitaisiin kuitenkin käyttää direktiivin 2014/59/EU 101 artiklassa tarkoitettuihin muihin tarkoituksiin. Jos tällainen laitos käyttää kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä johonkin tällaiseen tarkoitukseen, kriisinratkaisuviranomaisen olisi voitava vertailla kaikkien direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvien muiden laitosten riskiprofiilia kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä käyttäneen laitoksen riskiprofiiliin ja soveltaa tässä delegoidussa säädöksessä säädettyä menetelmää sellaisiin laitoksiin, joiden riskiprofiili on samanlainen tai korkeampi kuin laitoksilla, jotka käyttivät kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä. On myös aiheellista vahvistaa luettelo tekijöistä, jotka kriisinratkaisuviranomaisen olisi otettava huomioon vertaillessaan riskiprofiileja.
(21)
Jotta jäsenvaltioiden kriisinratkaisuviranomaiset pystyisivät tulkitsemaan yhdenmukaisesti direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 7 kohdassa vahvistettuja kriteereitä siten, että laitosten riski-indikaattori yksittäisten kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin maksettavien rahoitusosuuksien laskemiseksi määritetään samalla tavalla kaikkialla unionissa, olisi vahvistettava joukko riskipilareita ja vastaavat riski-indikaattorit kullekin riskipilarille, jotka kriisinratkaisuviranomaisten olisi otettava huomioon arvioidessaan laitosten riskiprofiilia. Valvontakäytäntöjen yhdenmukaisuuden varmistamiseksi riski-indikaattoreiden olisi muodostuttava jo käytössä ja saatavissa olevista sääntelyyn perustuvista tai parhaillaan vahvistettavina olevista vertailuarvoista.
(22)
Jos asiaa koskevassa lainsäädännössä säädetään poikkeuksista, joilla laitokset vapautetaan vahvistamasta joitakin riski-indikaattoreita yksittäisen laitoksen tasolla, ja edellyttäen soveltuvin osin, että toimivaltaiset viranomaiset antavat luvan soveltaa tällaisia vapautuksia, kriisinratkaisuviranomaisten olisi arvioitava tarkoituksenmukaisia indikaattoreita tarpeen mukaan konsolidoidulla tasolla tai alakonsolidointiryhmän tasolla, jotta toiminta on johdonmukaista valvontakäytäntöihin nähden ja varmistetaan, että konserneille, jotka käyttävät näitä vapautuksia, ei koidu kohtuutonta haittaa.
(23)
Jotta kriisinratkaisuviranomaisilla olisi johdonmukainen lähestymistapa sellaisten riskipilareiden ja -indikaattoreiden merkityksen suhteen, jotka niiden olisi otettava huomioon määrittäessään laitosten riskiprofiiliin, tässä asetuksessa olisi myös vahvistettava kunkin riskipilarin ja -indikaattorin suhteellinen paino. On kuitenkin tärkeää, että kriisinratkaisuviranomaisille annetaan riittävästi joustovaraa niiden arvioidessa laitosten riskiprofiilia, jotta ne voivat soveltaa riskipilareita ja -indikaattoreita mukautetusti kunkin laitoksen erityispiirteet huomioiden. Koska tätä ei voida saavuttaa ainoastaan tarjoamalla liikkuma-ala riskiprofiilin arvioimiseen, vaan tarvitaan harkintaa, kun päätetään tiettyjen riski-indikaattoreiden merkityksestä tapauskohtaisesti, joidenkin riski-indikaattoreiden painon olisi oltava ainoastaan suuntaa-antava tai niiden osalta olisi vahvistettava liikkuma-ala, jotta kriisinratkaisuviranomaiset voivat päättää kyseisten indikaattoreiden merkityksestä kussakin tapauksessa.
(24)
Määritettäessä tiettyä pilaria vastaavien eri indikaattoreiden merkitystä, pilareiden sisällä tapahtuvassa yhteenlaskemisessa olisi käytettävä yksittäisten indikaattoreiden aritmeettista painotettua keskiarvoa. Jotta kutakin laitosta vastaavaa lopullista yhdistettyä riski-indikaattoria laskettaessa voidaan välttää pilareiden välinen kompensaatiovaikutus, jossa laitos, joka suoriutuu kohtuullisen hyvin useimpien pilarien perusteella, mutta erittäin huonosti yhden pilarin perusteella, saisi yleensä keskinkertaisen arvosanan eri pilareiden aritmeettisen keskiarvon mukaisesti, tällaisen laskemisen olisi perustuttava yksittäisten pilareiden geometriseen painotettuun keskiarvoon.
(25)
Laitoksen aiheuttaman riskin tason arvioimisessa sovellettavan liikkuma-alan olisi mahdollistettava laitosten riskiprofiilin riittävä mukauttaminen tässä asetuksessa säädettyjen eri riskipilareiden ja -indikaattoreiden mukaisesti, mutta sen olisi samalla tarjottava riittävä varmuus ja ennakoitavuus, kun on kyse vuotuisista määristä, jotka laitosten olisi maksettava direktiivin 2014/59/EU ja tämän asetuksen mukaisesti.
(26)
Sen varmistamiseksi, että rahoitusosuudet tosiasiallisesti maksetaan, on tarpeen vahvistaa edellytykset ja maksutavat. Erityisesti kun kyseessä ovat rahoitusosuudet, joita ei makseta käteisellä vaan peruuttamattomina maksusitoumuksina direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan mukaisesti, on tarpeen täsmentää sellaisten peruuttamattomien maksusitoumusten osuus, joita kukin laitos voi käyttää, ja vakuustyyppi, joka hyväksytään näiden peruuttamattomien maksusitoumusten takaukseksi, jotta kriisinratkaisuviranomainen voi varmistaa peruuttamattoman maksusitoumuksen lunastuksen yhteydessä sen tosiasiallisen maksamisen, mikäli kriisinratkaisuviranomaisella on ongelmia peruuttamattoman maksusitoumuksen lunastamisessa. Sen varmistamiseksi, että vuotuiset rahoitusosuudet tosiasiallisesti maksetaan, on tarpeen säätää kriisinratkaisuviranomaisten erityisestä toimivallasta määrätä hallinnollisia seuraamuksia ja muita hallinnollisia toimenpiteitä laitoksille, jotka rikkovat tässä asetuksessa rahoitusosuuksien laskemiselle ja mukauttamiselle asetettuja vaatimuksia ja eivät noudata velvollisuutta toimittaa kriisinratkaisuviranomaisen pyytämiä tietoja. Kriisinratkaisuviranomaisella olisi myös oltava toimivalta määrätä laitokselle uhkasakko, jos asianomainen laitos maksaa vain osan sille maksettavaksi tulleesta vuotuisesta rahoitusosuudesta tai jos se ei maksa sitä lainkaan tai jos se ei noudata kriisinratkaisuviranomaisen ilmoituksessa esitettyä vaatimusta. Lisäksi on tarpeen säätää erityisistä toimivaltaisten viranomaisten ja kriisinratkaisuviranomaisten välistä tietojenvaihtoa koskevista velvoitteista.
(27)
Sen varmistamiseksi, että riskikorjaus jatkossakin ilmentää pankkialan kehitystä ja siten täyttää jatkuvasti direktiivin 2014/59/EU vaatimukset, komissio tarkastelee uudelleen vuotuisten rahoitusosuuksien laskemiseen käytettävää riskikorjausta sen soveltamisesta saatujen kokemusten perusteella ja erityisesti tässä asetuksessa säädetyn riskikorjauksen kertoimen asianmukaisuutta ja sitä, onko mahdollisesti tarvetta korottaa riskikorjauksen kertoimen ylärajaa ennen 1 päivää kesäkuuta 2016.
(28)
Koska jäsenvaltioiden velvollisuutta kerätä vuotuiset rahoitusosuudet niiden alueella toimiluvan saaneilta laitoksilta sovelletaan direktiivin 2014/59/EU 130 artiklan 1 kohdan mukaisesti 1 päivästä tammikuuta 2015, tätä asetusta olisi niin ikään sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2015,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 JAKSO
YLEISET SÄÄNNÖKSET
1 artikla
Kohde
Tässä asetuksessa vahvistetaan säännöt seuraavista:
a)
menetelmät, joilla lasketaan rahoitusosuudet, jotka laitosten on maksettava kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin, ja joilla rahoitusosuuksia mukautetaan laitosten riskiprofiilin perusteella;
b)
laitosten velvoitteet, jotka koskevat rahoitusosuuksien laskentaa varten toimitettavia tietoja sekä rahoitusosuuksien maksamista kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyihin;
c)
toimenpiteet sen varmistamiseksi, että kriisinratkaisuviranomaiset tarkistavat, että rahoitusosuudet on maksettu oikein.
2 artikla
Soveltamisala
1. Tätä asetusta sovelletaan direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin laitoksiin, jotka määritellään mainitun direktiivin 2 artiklan 1 kohdan 23 alakohdassa. Sitä sovelletaan myös konsolidoinnin perusteella keskusyhteisöön ja siihen liittyneisiin laitoksiin, jos kyseiset laitokset on kansallisessa lainsäädännössä vapautettu kokonaan tai osittain vakavaraisuusvaatimuksista asetuksen (EU) N:o 575/2013 10 artiklan mukaisesti.
2. Kaikkiin konsernia koskeviin viittauksiin on luettava mukaan keskusyhteisö sekä kaikki asetuksen (EU) N:o 575/2013 10 artiklassa tarkoitetut keskusyhteisöön pysyvästi liittyneet laitokset ja niiden tytäryritykset.
3 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/49/EU (7) ja direktiivin 2014/59/EU määritelmiä. Lisäksi tässä asetuksessa tarkoitetaan
1)
’laitoksilla’ direktiivin 2014/59/EU 2 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa määriteltyjä luottolaitoksia tai tämän artiklan 2 kohdassa määriteltyjä sijoituspalveluyrityksiä sekä konsolidoinnin perusteella keskusyhteisöä ja kaikkia asetuksen (EU) N:o 575/2013 10 artiklassa tarkoitettuja keskusyhteisöön pysyvästi liittyneitä luottolaitoksia yhtenä kokonaisuutena, jos 2 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät;
2)
’sijoituspalveluyrityksillä’ direktiivin 2014/59/EU 2 artiklan 1 kohdan 3 alakohdassa määriteltyjä sijoituspalveluyrityksiä, lukuun ottamatta kuitenkaan asetuksen (EU) N:o 575/2013 96 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdan määritelmän piiriin kuuluvia sijoituspalveluyrityksiä tai sijoituspalveluyrityksiä, jotka harjoittavat Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/39/EY (8) liitteessä I olevan A osan 8 kohdan mukaista toimintaa mutta jotka eivät harjoita mainitun direktiivin liitteessä I olevan A osan 3 tai 6 kohdan mukaista toimintaa;
3)
’vuotuisella tavoitetasolla’ vuotuisten rahoitusosuuksien kokonaismäärää, jonka kriisinratkaisuviranomainen vahvistaa kutakin rahoitusosuuskautta varten direktiivin 2014/59/EU 102 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tavoitetason saavuttamiseksi;
4)
’rahoitusjärjestelyllä’ järjestelyä, jolla pyritään varmistamaan, että kriisinratkaisuviranomainen käyttää tehokkaasti kriisinratkaisuvälineitä ja -valtuuksia direktiivin 2014/59/EU 100 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
5)
’vuotuisella rahoitusosuudella’ direktiivin 2014/59/EU 103 artiklassa tarkoitettua määrää, jonka kriisinratkaisuviranomainen kerää rahoitusosuuskauden aikana kultakin tämän asetuksen 2 artiklassa tarkoitetulta laitokselta kansallista rahoitusjärjestelyä varten;
6)
’rahoitusosuuskaudella’ yhtä kalenterivuotta;
7)
’kriisinratkaisuviranomaisella’ direktiivin 2014/59/EU 2 artiklan 1 kohdan 18 alakohdassa määriteltyä viranomaista tai muuta asiaankuuluvaa viranomaista, jonka jäsenvaltio nimeää direktiivin 2014/59/EU 100 artiklan 2 ja 6 kohtaa sovellettaessa;
8)
’toimivaltaisella viranomaisella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 40 alakohdassa määriteltyä toimivaltaista viranomaista;
9)
’talletussuojajärjestelmillä’ direktiivin 2014/49/EU 1 artiklan 2 kohdan a, b tai c alakohdassa tarkoitettuja järjestelmiä;
10)
’suojatuilla talletuksilla’ direktiivin 2014/49/EU 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja talletuksia, lukuun ottamatta mainitun direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja tilapäisesti korkeita saldoja;
11)
’velkojen kokonaismäärällä’ neuvoston direktiivin 86/635/ETY (9) 3 jaksossa tarkoitettua tai Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1606/2002 (10) tarkoitettujen kansainvälisten tilinpäätösstandardien mukaisesti määriteltyä velkojen kokonaismäärää;
12)
’varojen kokonaismäärällä’ direktiivin 86/635/ETY 3 jaksossa tarkoitettua tai asetuksessa (EY) N:o 1606/2002 tarkoitettujen kansainvälisten tilinpäätösstandardien mukaisesti määriteltyä varojen kokonaismäärää;
13)
’kokonaisriskillä’ (’TRE’) asetuksen (EU) N:o 575/2013 92 artiklan 3 kohdassa määriteltyä kokonaisriskin määrää;
14)
’ydinpääoman (CET1) osuudella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 92 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua osuutta;
15)
’omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimuksella’ (’MREL’) direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimusta;
16)
’omilla varoilla’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 118 alakohdassa tarkoitettuja omia varoja;
17)
’hyväksyttävillä veloilla’ direktiivin 2014/59/EU 2 artiklan 1 kohdan 71 alakohdassa määriteltyjä velkoja ja pääomainstrumentteja;
18)
’vähimmäisomavaraisuusasteella’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 429 artiklassa tarkoitettua vähimmäisomavaraisuusastetta;
19)
’maksuvalmiusvaatimuksella’ (’LCR’) asetuksen (EU) N:o 575/2013 412 artiklassa tarkoitettua ja komission delegoidussa asetuksessa (EU) 2015/61 (11) tarkennettua maksuvalmiusvaatimusta;
20)
’pysyvän varainhankinnan vaatimuksella’ (’NSFR’) asetuksen (EU) N:o 575/2013 415 artiklan mukaisesti raportoitavaa pysyvän varainhankinnan vaatimusta;
21)
’keskusvastapuolella’ asetuksen (EU) N:o 648/2012 2 artiklan 1 kohdassa määriteltyä oikeushenkilöä;
22)
’johdannaisilla’ asetuksen (EU) N:o 575/2013 liitteen II mukaisia johdannaisia;
23)
’arvopaperikeskuksella’ Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 909/2014 (12) 2 artiklan 1 kohdan 1 alakohdassa ja 54 artiklassa määriteltyä oikeushenkilöä;
24)
’toimituksella’ asetuksen (EU) N:o 909/2014 2 artiklan 1 kohdan 2 alakohdassa määriteltyä arvopaperitapahtuman loppuun saattamista;
25)
’määrityksellä’ asetuksen (EU) N:o 648/2012 2 artiklan 3 kohdassa määriteltyä positioiden todentamismenettelyä;
26)
’finanssimarkkinoiden infrastruktuurilla’ tätä asetusta sovellettaessa tämä artiklan 21 kohdassa määriteltyä keskusvastapuolta tai tämän artiklan 23 artiklassa määriteltyä arvopaperikeskusta, jotka ovat saaneet direktiivin 2013/36/EU 8 artiklan mukaisesti luvan toimia laitoksina;
27)
’edistämispankilla’ jäsenvaltion keskus- tai aluehallinnon perustamaa yritystä tai yhteisöä, joka myöntää sellaisia edistämislainoja, joiden myöntäminen ei perustu kilpailuun eikä voiton tavoitteluun ja joilla edistetään kyseisen hallinnon asettamia yleistä etua koskevia tavoitteita, edellyttäen, että hallinnolla on velvollisuus suojata yrityksen tai yhteisön taloudellista perustaa ja ylläpitää sen elinkelpoisuutta koko sen toiminta-ajan tai että vähintään 90 prosenttia sen alkuperäisestä rahoituksesta tai sen myöntämistä edistämislainoista on suoraan tai välillisesti jäsenvaltion keskus- tai aluehallinnon takaamia;
28)
’edistämislainalla’ edistämispankin myöntämää tai välittäjälaitoksen välityksellä myönnettyä lainaa, jonka myöntäminen ei perustu kilpailuun eikä voiton tavoitteluun ja jolla edistetään keskus- tai aluehallinnon asettamia yleistä etua koskevia tavoitteita;
29)
’välittäjälaitoksella’ edistämislainoja välittävää luottolaitosta edellyttäen, ettei se anna niitä luottona loppuasiakkaalle.
2 JAKSO
METODIIKKA
4 artikla
Vuotuisten rahoitusosuuksien vahvistaminen
1. Kriisinratkaisuviranomaisten on vahvistettava kunkin laitoksen maksettavaksi tulevat vuotuiset rahoitusosuudet suhteessa laitoksen riskiprofiiliin niiden tietojen perusteella, jotka laitos toimittaa 14 artiklan mukaisesti, ja soveltamalla tässä jaksossa säädettyjä menetelmiä.
2. Kriisinratkaisuviranomaisen on vahvistettava 1 kohdassa tarkoitettu vuotuinen rahoitusosuus kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyn vuotuisen tavoitetason perusteella ottaen huomioon tavoitetason, joka on saavutettava viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2024 direktiivin 2014/59/EU 102 artiklan 1 kohdan mukaisesti, ja käyttäen vahvistamisen perustana neljännesvuosittain laskettua kaikkien kyseisen viranomaisen alueella toimiluvan saaneiden laitosten suojattujen talletusten keskimäärää edellisenä vuonna.
5 artikla
Vuotuisen perusrahoitusosuuden riskikorjaus
1. Direktiivin 2014/59/EU 103 artiklan 2 kohdassa tarkoitetut rahoitusosuudet on laskettava jättämällä pois seuraavat velat:
a)
sellaisista liiketoimista johtuvat konsernin sisäiset velat, jotka laitos toteuttaa samaan konserniin kuuluvan laitoksen kanssa, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
i)
kumpikin laitos on sijoittautunut unioniin;
ii)
kumpikin laitos kuuluu asetuksen (EU) N:o 575/2013 6-17 artiklan mukaisesti kokonaan saman konsolidoidun valvonnan piiriin, ja kumpaankin sovelletaan asianmukaisia keskitettyjä riskien arviointi-, mittaus- ja valvontamenettelyjä; ja
iii)
velan nopealle takaisinmaksulle ei ole sen erääntyessä senhetkisiä tai ennakoitavissa olevia olennaisia käytännön esteitä tai oikeudellisia esteitä;
b)
velat, jotka laitos, joka kuuluu direktiivin 2014/59/EU 2 artiklan 1 kohdan 8 alakohdassa määriteltyyn laitosten suojajärjestelmään ja jolle toimivaltainen viranomainen on antanut luvan soveltaa asetuksen (EU) N:o 575/2013 113 artiklan 7 kohtaa, saa aikaan toisen samaan laitosten suojajärjestelmään kuuluvan laitoksen kanssa tehdyllä sopimuksella;
c)
kun on kyse sellaiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta keskusvastapuolesta, joka on käyttänyt asetuksen (EU) N:o 648/2012 14 artiklan 5 kohdassa säädettyä mahdollisuutta, mainitun asetuksen 2 artiklan 3 kohdassa määriteltyyn määritystoimintaan liittyvät velat, mukaan luettuina sellaisista toimenpiteistä syntyvät velat, jotka keskusvastapuoli toteuttaa täyttääkseen vakuusvaatimukset, perustaakseen maksukyvyttömyysrahaston ja pitääkseen yllä riittäviä ennakkoon rahastoituja rahoitusvaroja maksukyvyttömyysjärjestelyn osana kattamaan mahdolliset tappiot mainitun asetuksen mukaisesti sekä sijoittaakseen rahoitusvarojaan mainitun asetuksen 47 artiklan mukaisesti;
d)
kun on kyse arvopaperikeskuksesta, sen toimintaan liittyvät velat, mukaan luettuina sellaiset arvopaperikeskuksen osallistujille tai palveluntarjoajille olevat velat, joiden maturiteetti on alle seitsemän päivää ja jotka syntyvät toimista, joita varten arvopaperikeskus on saanut asetuksen (EU) N:o 909/2014 IV osaston mukaisesti luvan tarjota pankkipalvelujen tyyppisiä oheispalveluja, lukuun ottamatta kuitenkaan muita tällaisista pankkipalvelujen tyyppisistä oheispalveluista syntyviä velkoja;
e)
kun on kyse sijoituspalveluyrityksistä, velat, jotka syntyvät asiakkaiden varojen ja omaisuuden hallussapidosta, mukaan luettuina Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/65/EY (13) 1 artiklan 2 kohdassa määriteltyjen yhteissijoitusyritysten tai Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/61/EU (14) 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa määriteltyjen vaihtoehtoisten sijoitusrahastojen hallussa olevat asiakkaiden varat ja omaisuus, edellyttäen, että asiakas on suojattu sovellettavan maksukyvyttömyyslainsäädännön nojalla;
f)
kun on kyse edistämislainaoperaatioita suorittavista laitoksista, välittäjälaitoksen velat alullepanijana toimivalle tai muulle edistämispankille tai muulle välittäjälaitokselle sekä alkuperäisen edistämispankin velat sen rahoittajaosapuolille siltä osin kuin näiden velkojen määrä vastaa kyseisen laitoksen edistämislainoja.
2. Edellä 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut velat on vähennettävä liiketoimikohtaisesti niiden laitosten velkojen kokonaismäärästä, jotka ovat 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettujen liiketoimien tai sopimusten osapuolia.
3. Tätä jaksoa sovellettaessa 1 kohdassa tarkoitettujen, johdannaissopimuksista syntyvien velkojen neljännesvuosittain laskettava vuotuinen keskimäärä on arvostettava asetuksen (EU) N:o 575/2013 429 artiklan 6 ja 7 kohdan mukaisesti.
Johdannaissopimuksista syntyville veloille määritetty arvo ei saa kuitenkaan olla vähemmän kuin 75 prosenttia samojen velkojen arvosta, joka saadaan soveltamalla kyseiseen laitokseen sovellettavia kirjanpitosäännöksiä taloudellisen raportoinnin yhteydessä.
Jos laitokseen sovellettavissa kansallisissa tilinpäätösstandardeissa ei ole tiettyjen johdannaisinstrumenttien arvostamista koskevia sääntöjä siitä syystä, että kyseiset johdannaiset ovat taseen ulkopuolisia eriä, laitoksen on ilmoitettava kriisiratkaisuviranomaiselle johdannaisten positiivisten käypien arvojen summa jälleenhankinta-arvona ja lisättävä se taseensa kirjanpitoarvoihin.
4. Tätä jaksoa sovellettaessa 1 kohdassa tarkoitettuun velkojen kokonaismäärään ei saa sisältyä johdannaissopimuksista syntyvien velkojen kirjapitoarvoa, mutta siihen on sisällyttävä vastaava 3 kohdan mukaisesti määritetty arvo.
5. Tarkistaessaan, täyttyvätkö kaikki 1-4 kohdassa säädetyt edellytykset ja vaatimukset, kriisinratkaisuviranomaisen on tukeuduttava toimivaltaisten viranomaisten suorittamiin asiaankuuluviin arviointeihin, jotka on annettu direktiivin 2014/59/EU 90 artiklan mukaisesti saataville.
6 artikla
Riskipilarit ja -indikaattorit
1. Kriisinratkaisuviranomaisen on arvioitava laitosten riskiprofiili seuraavien neljän riskipilarin perusteella:
a)
riskialttius;
b)
rahoituslähteiden vakaus ja monipuolisuus;
c)
laitoksen merkitys rahoitusjärjestelmälle tai talouden vakaudelle;
d)
kriisinratkaisuviranomaisen vahvistamat muut riski-indikaattorit.
2. ”Riskialttius”-pilari koostuu seuraavista riski-indikaattoreista:
a)
omat varat ja hyväksyttävät velat, jotka laitoksella on omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimuksen lisäksi;
b)
vähimmäisomavaraisuusaste;
c)
ydinpääoman (CET1) osuus;
d)
kokonaisriski jaettuna varojen kokonaismäärällä.
3. ”Rahoituslähteiden vakaus ja monipuolisuus” -pilari koostuu seuraavista riski-indikaattoreista:
a)
pysyvän varainhankinnan vaatimus;
b)
maksuvalmiusvaatimus.
4. ”Laitoksen merkitys rahoitusjärjestelmälle tai talouden vakaudelle” -pilari koostuu ”pankkien välisten lainojen ja talletusten osuus Euroopan unionissa” -indikaattorista, joka kuvaa laitoksen merkitystä sijoittautumisjäsenvaltion taloudelle.
5. ”Kriisinratkaisuviranomaisen vahvistamat muut riski-indikaattorit” -pilari koostuu seuraavista indikaattoreista:
a)
kaupankäynti, taseen ulkopuoliset vastuut, johdannaiset, monitahoisuus ja purkamismahdollisuudet;
b)
jäsenyys laitosten suojajärjestelmässä;
c)
aiemman poikkeuksellisen julkisen rahoitustuen suuruus.
Vahvistaessaan ”kriisinratkaisuviranomaisen vahvistamat muut riski-indikaattorit” -pilarin eri riski-indikaattoreita kriisinratkaisuviranomaisen on otettava huomioon kyseisten indikaattoreiden merkitys sen kannalta, miten todennäköisesti laitos joutuu kriisinratkaisuun ja miten todennäköisesti sen jälkeen käytetään kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä, jos laitoksen kriisinratkaisu toteutetaan.
6. Vahvistaessaan 5 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja indikaattoreita ”kaupankäynti, taseen ulkopuoliset vastuut, johdannaiset, monitahoisuus ja purkamismahdollisuudet” kriisinratkaisuviranomaisten on otettava huomioon seuraavat tekijät:
a)
laitoksen riskiprofiilin nousu, joka johtuu seuraavista seikoista:
i)
kaupankäynnin merkitys suhteessa taseen suuruuteen, omien varojen tasoon, vastuiden riskialttiuteen ja yleiseen liiketoimintamalliin;
ii)
taseen ulkopuolisten vastuiden merkitys suhteessa taseen suuruuteen, omien varojen tasoon ja vastuiden riskialttiuteen;
iii)
johdannaisten määrän merkitys suhteessa taseen suuruuteen, omien varojen tasoon, vastuiden riskialttiuteen ja yleiseen liiketoimintamalliin;
iv)
se, missä määrin laitoksen liiketoimintamalli ja organisaatiorakenne katsotaan direktiivin 2014/59/EU II osaston II luvun mukaisesti monitahoisiksi;
b)
laitoksen riskiprofiilin madaltuminen, joka johtuu seuraavista seikoista:
i)
niiden johdannaisten absoluuttinen ja suhteellinen määrä, jotka määritetään keskusvastapuolen välityksellä;
ii)
se, missä määrin laitoksen kriisinratkaisu voidaan 2014/59/EU II osaston II luvun mukaisesti toteuttaa nopeasti ja ilman oikeudellisia esteitä.
7. Vahvistaessaan 5 artiklan b alakohdassa tarkoitettua indikaattoria kriisinratkaisuviranomaisen on otettava huomioon seuraavat seikat:
a)
riittävätkö varat, jotka ovat viipymättä käytettävissä sekä pääomapohjan vahvistamiseen että likviditeettirahoitukseen asianomaisen laitoksen tukemiseksi ongelmatilanteessa, varmistamaan, että kyseinen yhteisö saa uskottavaa ja vaikuttavaa tukea;
b)
missä määrin on oikeudellista tai sopimusperusteista varmuutta siitä, että a alakohdassa tarkoitetut varat käytetään kokonaan ennen poikkeuksellisen julkisen tuen pyytämistä.
8. Edellä 5 artiklan c alakohdassa tarkoitetussa riski-indikaattorissa on käytettävä liitteessä I olevassa vaiheessa 3 tarkoitetun välin enimmäisarvoa, kun on kyse
a)
sellaiseen konserniin kuuluvasta laitoksesta, jossa on käynnistetty rakenneuudistus sen jälkeen, kun se on saanut valtion varoja tai vastaavia varoja esimerkiksi kriisinratkaisun rahoitusjärjestelystä, ja jossa rakenneuudistus tai alasajo on edelleen käynnissä, lukuun ottamatta kuitenkaan rakenneuudistussuunnitelman täytäntöönpanon kahta viimeistä vuotta;
b)
selvitettävänä olevasta laitoksesta selvitystilasuunnitelman loppuun saakka (jos laitos on edelleen velvollinen maksamaan rahoitusosuuden).
Kaikkien muiden laitosten osalta on käytettävä liitteessä I olevassa vaiheessa 3 tarkoitetun välin vähimmäisarvoa.
9. Sovellettaessa 6, 7 ja 8 kohtaa kriisinratkaisuviranomaisen on tukeuduttava toimivaltaisten viranomaisten suorittamiin arviointeihin, jos sellaisia on saatavissa.
7 artikla
Kunkin riskipilarin ja -indikaattorin suhteellinen paino
1. Arvioidessaan kunkin laitoksen riskiprofiilia kriisinratkaisuviranomaisen on sovellettava riskipilareihin seuraavia painoja:
a)
riskialttius: 50 %;
b)
rahoituslähteiden vakaus ja monipuolisuus: 20 %;
c)
laitoksen merkitys rahoitusjärjestelmälle tai talouden vakaudelle: 10 %;
d)
kriisinratkaisuviranomaisen vahvistamat muut riski-indikaattorit: 20 %.
2. Niiden riski-indikaattoreiden suhteelliset painot, jotka kriisinratkaisuviranomaisten on arvioitava ”riskialttius”-pilarin vahvistamiseksi, ovat seuraavat:
a)
omat varat ja hyväksyttävät velat, jotka laitoksella on omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimuksen lisäksi: 25 %;
b)
vähimmäisomavaraisuusaste: 25 %;
c)
ydinpääoman (CET1) osuus: 25 %;
d)
kokonaisriski jaettuna varojen kokonaismäärällä: 25 %.
3. ”Rahoituslähteiden vakaus ja monipuolisuus” -pilarin kullakin riski-indikaattorilla on sama paino.
4. Niiden riski-indikaattoreiden suhteelliset painot, jotka kriisinratkaisuviranomaisten on arvioitava ”kriisinratkaisuviranomaisen vahvistamat muut riski-indikaattorit” -pilarin vahvistamiseksi, ovat seuraavat:
a)
kaupankäynti, taseen ulkopuoliset vastuut, johdannaiset, monitahoisuus ja purkamismahdollisuudet: 45 %;
b)
jäsenyys laitosten suojajärjestelmässä: 45 %;
c)
aiemman poikkeuksellisen julkisen rahoitustuen suuruus: 10 %.
Soveltaessaan b alakohdassa tarkoitettua indikaattoria kriisinratkaisuviranomaisen on otettava huomioon a alakohdassa tarkoitetun indikaattorin suhteellinen paino.
8 artikla
Riski-indikaattoreiden soveltaminen erityistapauksissa
1. Jos toimivaltainen viranomainen on myöntänyt laitokselle vapautuksen asetuksen (EU) N:o 575/2013 8 ja 21 artiklan mukaisesti, kriisinratkaisuviranomaisen on sovellettava tämän asetuksen 6 artiklan 3 kohdan b alakohdassa tarkoitettua indikaattoria maksuvalmiusalaryhmän tasolla. Indikaattorilla maksuvalmiusalaryhmän tasolla saatua tulosta on sovellettava maksuvalmiusryhmään kuuluvaan jokaiseen laitokseen kyseisen laitoksen riski-indikaattorin laskemiseksi.
2. Jos toimivaltainen viranomainen on asetuksen (EU) N:o 575/2013 7 artiklan 1 kohdan mukaisesti vapauttanut laitoksen kokonaan pääomavaatimusten soveltamisesta yksittäisen yhteisön tasolla ja kriisinratkaisuviranomainen on myös direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 12 kohdan mukaisesti vapauttanut saman laitoksen kokonaan omien varojen ja hyväksyttävien velkojen vähimmäisvaatimuksen soveltamisesta yksittäisen yhteisön tasolla, tämän asetuksen 6 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettu indikaattori voidaan laskea konsolidoidulla tasolla. Indikaattorilla konsolidoidulla tasolla saatua tulosta sovelletaan konserniin kuuluvaan jokaiseen laitokseen kyseisen laitoksen riski-indikaattorin laskemiseksi.
3. Jos toimivaltainen viranomainen on myöntänyt laitokselle vapautuksen asetuksessa (EU) N:o 575/2013 määritellyissä muissa olosuhteissa, asiaankuuluvat indikaattorit voidaan laskea konsolidoidulla tasolla. Kyseisillä indikaattoreilla konsolidoidulla tasolla saatua tulosta sovelletaan konserniin kuuluvaan jokaiseen laitokseen kyseisen laitoksen riski-indikaattorin laskemiseksi.
9 artikla
Riskikorjauksen soveltaminen vuotuiseen perusrahoitusosuuteen
1. Kriisinratkaisuviranomaisen on vahvistettava kullekin laitokselle ylimääräisen riskikorjauksen kerroin yhdistämällä 6 artiklassa tarkoitetut riski-indikaattorit liitteessä I vahvistettujen menettelyjen ja kaavan mukaisesti.
2. Kriisinratkaisuviranomaisen on vahvistettava kunkin laitoksen vuotuinen rahoitusosuus jokaiseksi rahoitusosuuskaudeksi kertomalla vuotuinen perusrahoitusosuus ylimääräisen riskikorjauksen kertoimella liitteessä I vahvistettujen menettelyjen ja kaavan mukaisesti, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan soveltamista.
3. Riskikorjauksen kertoimen on oltava 0,8:n ja 1,5:n välillä.
10 artikla
Pienten laitosten vuotuinen rahoitusosuus
1. Laitokset, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on enintään 50 000 000 euroa ja joiden varojen kokonaismäärä on alle 1 000 000 000 euroa, on maksettava 1 000 euron suuruinen kiinteämääräinen summa kunkin rahoitusosuuskauden vuotuisena rahoitusosuutena.
2. Laitokset, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on yli 50 000 000 euroa mutta enintään 100 000 000 euroa ja joiden varojen kokonaismäärä on alle 1 000 000 000 euroa, on maksettava 2 000 euron suuruinen kiinteämääräinen summa kunkin rahoitusosuuskauden vuotuisena rahoitusosuutena.
3. Laitokset, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on yli 100 000 000 euroa mutta enintään 150 000 000 euroa ja joiden varojen kokonaismäärä on alle 1 000 000 000 euroa, on maksettava 7 000 euron suuruinen kiinteämääräinen summa kunkin rahoitusosuuskauden vuotuisena rahoitusosuutena.
4. Laitokset, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on yli 150 000 000 euroa mutta enintään 200 000 000 euroa ja joiden varojen kokonaismäärä on alle 1 000 000 000 euroa, on maksettava 15 000 euron suuruinen kiinteämääräinen summa kunkin rahoitusosuuskauden vuotuisena rahoitusosuutena.
5. Laitokset, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on yli 200 000 000 euroa mutta enintään 250 000 000 euroa ja joiden varojen kokonaismäärä on alle 1 000 000 000 euroa, on maksettava 26 000 euron suuruinen kiinteämääräinen summa kunkin rahoitusosuuskauden vuotuisena rahoitusosuutena.
6. Laitokset, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on yli 250 000 000 euroa mutta enintään 300 000 000 euroa ja joiden varojen kokonaismäärä on alle 1 000 000 000 euroa, on maksettava 50 000 euron suuruinen kiinteämääräinen summa kunkin rahoitusosuuskauden vuotuisena rahoitusosuutena.
7. Jos laitos antaa riittävän näytön siitä, että 1-6 kohdassa tarkoitettu kiinteämääräinen summa on suurempi kuin 5 artiklan mukaisesti laskettu rahoitusosuus, kriisinratkaisuviranomaisen on sovellettava näistä pienempää, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 8 artiklan soveltamista.
8. Sen estämättä, mitä 1-6 kohdassa säädetään, kriisinratkaisuviranomainen voi antaa perustellun päätöksen, jossa todetaan, että laitoksen riskiprofiili on suhteeton sen pieneen kokoon nähden, ja soveltaa tällöin laitokseen 5, 6, 7, 8 ja 9 artiklaa. Päätöksen on perustuttava seuraaviin kriteereihin:
a)
laitoksen liiketoimintamalli;
b)
laitoksen 14 artiklan mukaisesti ilmoittamat tiedot;
c)
6 artiklassa tarkoitetut riskipilarit ja -indikaattorit;
d)
toimivaltaisen viranomaisen laitoksen riskiprofiilista tekemä arviointi.
9. Edellä olevia 1-8 kohtaa ei sovelleta laitoksiin, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on enintään 300 000 000 euroa sen jälkeen, kun siitä on laskettu pois 5 artiklan 1 kohdan tarkoitetut velat.
10. Edellä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja pois jätettyjä velkoja ei saa ottaa huomioon sovellettaessa 1-9 kohtaa laitoksiin, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on enintään 300 000 000 euroa ennen kuin niistä on laskettu pois 5 artiklan 1 kohdan tarkoitetut velat.
11 artikla
Direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 3 kohdan soveltamisalaan kuuluvien laitosten vuotuiset rahoitusosuudet
1. Direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen laitosten vuotuiset rahoitusosuudet on laskettava 9 artiklan mukaisesti käyttämällä 50:tä prosenttia niiden vuotuisesta perusrahoitusosuudesta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 10 artiklan soveltamista.
2. Jos jäsenvaltiossa käytetään kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä direktiivin 2014/59/EU 45 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun laitoksen osalta johonkin direktiivin 2014/59/EU 101 artiklassa mainittuun tarkoitukseen, kriisinratkaisuviranomainen voi antaa perustellun päätöksen, jossa todetaan, että 5, 6, 7, 8 ja 9 artiklaa sovelletaan laitoksiin, joiden riskiprofiili on samankaltainen tai korkeampi kuin sen laitoksen riskiprofiili, joka on käyttänyt kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyä johonkin direktiivin 2014/59/EU 101 artiklassa mainittuun tarkoitukseen. Määrittäessään riskiprofiilin samankaltaisuutta perusteltua päätöstään varten kriisinratkaisuviranomaisen on otettava huomioon kaikki seuraavat seikat:
a)
laitoksen liiketoimintamalli;
b)
laitoksen 14 artiklan mukaisesti ilmoittamat tiedot;
c)
6 artiklassa tarkoitetut riskipilarit ja -indikaattorit;
d)
toimivaltaisen viranomaisen laitoksen riskiprofiilista tekemä arviointi.
12 artikla
Uusi valvonnan alainen laitos tai aseman muuttuminen
1. Jos kyseessä on uusi laitos, jota valvotaan ainoastaan osan rahoitusosuuskautta, osittainen rahoitusosuus määritetään soveltamalla 3 jaksossa säädettyä menetelmää seuraavaksi rahoitusosuuskaudeksi laskettavaan laitoksen rahoitusosuuden määrään niiden täysien kuukausien lukumäärän perusteella, joina laitosta valvotaan rahoitusosuuskaudella.
2. Laitoksen, myös pienen laitoksen aseman muuttuminen rahoitusosuuskaudella ei vaikuta kyseisenä vuonna maksettavaan rahoitusosuuteen.
13 artikla
Vuotuisten rahoitusosuuksien kerääminen
1. Kriisinratkaisuviranomaisen on ilmoitettava jokaiselle 2 artiklassa tarkoitetulle laitokselle kyseisen laitoksen vuotuisen rahoitusosuuden vahvistamista koskevasta päätöksestään viimeistään kunkin vuoden toukokuun 1 päivänä.
2. Kriisinratkaisuviranomaisen on ilmoitettava päätöksestään jollakin seuraavista tavoista:
a)
sähköisillä tai vastaavilla viestintävälineillä, jotka mahdollistavat vastaanoton todistamisen.
b)
kirjattuna kirjeenä vastaanottotodistuksin.
3. Päätöksessä on ilmoitettava, millä ehdoilla ja tavoilla vuotuinen rahoitusosuus on maksettava, sekä sellaisten direktiivin 2014/59/EU 103 artiklassa tarkoitettujen peruuttamattomien maksusitoumusten osuus, joita kukin laitos voi käyttää. Kriisinratkaisuviranomainen saa hyväksyä vain sellaisia vakuuksia ja vain sellaisilla ehdoilla, jotka mahdollistavat nopean realisoinnin myös silloin, kun kriisinratkaisupäätös tehdään viikonloppuna. Vakuuden arvo on määritettävä varovaisesti sillä tavoin, että se kuvastaa merkittävästi heikentyneitä markkinaolosuhteita.
4. Osittaisesta maksamisesta, maksamatta jättämisestä tai päätöksessä asetetun vaatimuksen täyttämättä jättämisestä kyseiselle laitokselle on määrättävä päiväkohtainen uhkasakko, joka lasketaan maksuerän suorittamatta olevasta määrästä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kriisinratkaisuviranomaisen käytettävissä olevien muiden oikeussuojakeinojen käyttöä.
Päiväkohtaiseen uhkasakkoon on lisättävä erääntyneestä määrästä perittävä päiväkohtainen korko, joka on eräpäivän kuukauden ensimmäisenä kalenteripäivänä voimassa oleva Euroopan keskuspankin perusrahoitusoperaatioihinsa soveltama Euroopan unionin virallisen lehden C-sarjassa julkaistu korko korotettuna 8 prosenttiyksiköllä siitä päivästä alkaen, jona maksuerä olisi pitänyt suorittaa.
5. Jos kyseessä on uusi laitos, jota valvotaan ainoastaan osan rahoitusosuuskautta, sen osittainen vuotuinen rahoitusosuus on kerättävä yhdessä seuraavan rahoitusosuuskauden vuotuisen rahoitusosuuden kanssa.
3 JAKSO
HALLINNOLLISET NÄKÖKOHDAT JA SEURAAMUKSET
14 artikla
Laitosten raportointivelvoitteet
1. Laitosten on toimitettava kriisinratkaisuviranomaiselle viimeisin vahvistettu tilinpäätös, joka on saatavissa ennen rahoitusosuuskautta edeltävän vuoden joulukuun 31 päivää, yhdessä lakisääteisen tilintarkastajan tai tilintarkastusyhteisön lausunnon kanssa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU (15) 32 artiklan mukaisesti.
2. Laitosten on toimitettava kriisinratkaisuviranomaiselle ainakin liitteessä II tarkoitetut tiedot yksittäisen yhteisön tasolla.
3. Liitteessä II tarkoitetut tiedot, jotka kuuluvat komission täytäntöönpanoasetuksessa (EU) N:o 680/2014 (16) vahvistettuihin valvontatietojen raportointivaatimuksiin tai soveltuvin osin muihin valvontatietojen raportointivaatimuksiin, joita laitokseen sovelletaan kansallisen lainsäädännön mukaisesti, on toimitettava kriisinratkaisuviranomaiselle sellaisina kuin laitos on ne raportoinut toimivaltaiselle viranomaiselle viimeisimmässä asiaankuuluvassa valvontaraportissa, joka koskee 1 kohdassa tarkoitetun tilinpäätöksen viitevuotta.
4. Edellä 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut tiedot on toimitettava viimeistään kunkin vuoden tammikuun 31 päivänä edellisen vuoden joulukuun 31 päivänä päättyneen kauden osalta tai sovellettavan asiaankuuluvan tilikauden osalta. Jos 31 päivä tammikuuta ei ole pankkipäivä, tiedot on toimitettava seuraavana pankkipäivänä.
5. Jos kriisinratkaisuviranomaisille toimitettuihin tietoihin tehdään päivityksiä tai korjauksia, kyseiset päivitykset ja korjaukset on toimitettava kriisinratkaisuviranomaisille ilman aiheetonta viivytystä.
6. Laitosten on toimitettava liitteessä II tarkoitetut tiedot kriisinratkaisuviranomaisen ilmoittamissa tietojen tallennus- ja esittämismuodoissa.
7. Edellä olevien 2 ja 3 kohdan mukaisesti toimitettavat tiedot kuuluvat direktiivin 2014/59/EU 84 artiklassa säädettyjen luottamuksellisuutta ja salassapitovelvollisuutta koskevien vaatimusten piiriin.
15 artikla
Kriisinratkaisuviranomaisten tietojentoimitusvelvollisuus
1. Edellä 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun riskipilariin liittyvän nimittäjän laskemiseksi kriisinratkaisuviranomaisten on viimeistään kunkin vuoden helmikuun 15 päivänä toimitettava Euroopan pankkiviranomaiselle (EPV) kaikilta niiden alueelle sijoittautuneilta laitoksilta saadut tiedot liitteessä I tarkoitetuista pankkien välisistä lainoista ja talletuksista kokonaistasolla.
2. EPV ilmoittaa kullekin kriisinratkaisuviranomaiselle viimeistään kunkin vuoden maaliskuun 1 päivänä 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun riskipilariin liittyvän nimittäjän arvon.
16 artikla
Talletussuojajärjestelmien raportointivelvoitteet
1. Talletussuojajärjestelmien on viimeistään kunkin vuoden tammikuun 31 päivänä toimitettava neljännesvuosittain suoritettava laskelma kaikkien jäseninään olevien luottolaitosten suojattujen talletusten keskimäärästä edellisenä vuonna.
2. Nämä tiedot on toimitettava kyseisistä luottolaitoksista sekä yksittäis- että kokonaistasolla, jotta kriisinratkaisuviranomaiset voivat vahvistaa kriisinratkaisun rahoitusjärjestelyn vuotuisen tavoitetason 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti ja kunkin laitoksen vuotuisen perusrahoitusosuuden 5 artiklan mukaisesti.
17 artikla
Täytäntöönpano
1. Jos laitokset eivät toimita kaikkia 14 artiklassa tarkoitettuja tietoja mainitussa artiklassa säädetyssä määräajassa, kriisinratkaisuviranomaisen on käytettävä estimaatteja tai omia oletuksiaan laskeakseen kyseisen laitoksen vuotuisen rahoitusosuuden.
2. Jos tietoja ei toimiteta viimeistään kunkin vuoden tammikuun 31 päivänä, kriisinratkaisuviranomainen voi vahvistaa kyseiselle laitokselle ylimääräisen riskikorjauksen suurimman kertoimen 9 artiklan mukaisesti.
3. Jos laitoksen kriisinratkaisuviranomaiselle toimittamiin tietoihin tehdään oikaisuja tai tarkistuksia, kriisinratkaisuviranomaisen on tarkistettava vuotuista rahoitusosuutta päivitettyjen tietojen mukaisesti, kun laitoksen vuotuista rahoitusosuutta lasketaan seuraavaksi rahoitusosuuskaudeksi.
4. Mahdolliset erot oikaistavien tai tarkistettavien tietojen perustella lasketun ja maksetun vuotuisen rahoitusosuuden ja sen rahoitusosuuden välillä, joka olisi täytynyt maksaa vuosittaisen rahoitusosuuden tarkistuksen jälkeen, on otettava huomioon seuraavan rahoitusosuuskauden vuotuisen rahoitusosuuden määrässä. Tarkistus on tehtävä pienentämällä tai suurentamalla seuraavan rahoitusosuuskauden rahoitusosuuksia.
18 artikla
Hallinnolliset seuraamukset ja muut hallinnolliset toimenpiteet
Kriisinratkaisuviranomaiset voivat määrätä tämän asetuksen rikkomisista vastuussa oleville henkilöille tai yhteisöille direktiivin 2014/59/EU 110 artiklassa tarkoitettuja hallinnollisia seuraamuksia ja muita hallinnollisia toimenpiteitä.
4 JAKSO
YHTEISTYÖJÄRJESTELYT
19 artikla
Yhteistyöjärjestelyt
1. Sen varmistamiseksi, että rahoitusosuudet tosiasiallisesti maksetaan, toimivaltaisten viranomaisten on kriisinratkaisuviranomaisten pyynnöstä autettava näitä tämän asetuksen mukaisten tehtävien suorittamisessa.
2. Toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava kriisinratkaisuviranomaisille pyynnöstä niiden laitosten yhteystiedot, joille 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu päätös on ilmoitettava, viimeistään kunkin vuoden huhtikuun 1 päivänä tai seuraavana pankkipäivänä, jollei 1 päivä huhtikuuta ole pankkipäivä. Yhteystiedoilla tarkoitetaan oikeushenkilön nimeä, oikeushenkilöä edustavan luonnollisen henkilön nimeä, osoitetta, sähköpostiosoitetta, puhelinnumeroa, faksinumeroa tai muita tietoja, joiden avulla laitos voidaan tunnistaa.
3. Toimivaltaisten viranomaisten on toimitettava kriisinratkaisuviranomaisille kaikki tiedot, joiden avulla kriisinratkaisuviranomaiset voivat laskea vuotuiset rahoitusosuudet, ja erityisesti tiedot, jotka liittyvät ylimääräiseen riskikorjaukseen ja asiaankuuluviin vapautuksiin, jotka toimivaltaiset viranomaiset ovat myöntäneet laitoksille direktiivin 2013/36/EU ja asetuksen (EU) N:o 575/2013 nojalla.
5 JAKSO
LOPPUSÄÄNNÖKSET
20 artikla
Siirtymäsäännökset
1. Jos tiettyyn liitteessä II tarkoitettuun indikaattoriin tarvittavat tiedot eivät sisälly 14 artiklassa tarkoitettuun, viitevuotta koskevaan valvontatietojen raportointivaatimukseen, kyseistä riski-indikaattoria ei sovelleta ennen kuin valvontatietojen raportointivaatimusta aletaan soveltaa. Muut käytettävissä olevat riski-indikaattorit skaalataan uudelleen suhteessa niiden 7 artiklassa säädettyihin painoihin sillä tavoin, että niiden painojen summa on 1. Jos jokin 16 artiklassa vaadituista tiedoista ei ole viimeistään 31 päivänä tammikuuta 2015 talletussuojajärjestelmän saatavilla 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua vuotuisen tavoitetason laskentaa varten tai 5 artiklassa tarkoitettua kunkin laitoksen vuotuisen perusrahoitusosuuden laskentaa varten, kyseisten luottolaitosten on talletussuojajärjestelmän antaman ilmoituksen jälkeen toimitettava kyseiset tiedot kriisinratkaisuviranomaisille viimeistään mainittuna päivänä. Poiketen siitä, mitä 13 artiklan 1 kohdan säädetään, kriisinratkaisuviranomaisten on ilmoitettava vuonna 2015 maksettavien rahoitusosuuksien osalta kullekin laitokselle viimeistään 30 päivänä marraskuuta 2015 päätöksestään, jossa vahvistetaan rahoitusosuus, joka laitoksen on maksettava.
2. Poiketen siitä, mitä 13 artiklan 4 kohdan säädetään, 13 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun päätöksen mukaisesti maksettava määrä on vuonna 2015 maksettavien rahoitusosuuksien osalta maksettava viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2015.
3. Poiketen siitä, mitä 14 artiklan 4 kohdan säädetään, mainitussa kohdassa tarkoitetut tiedot on vuonna 2015 kriisinratkaisuviranomaiselle toimitettavien tietojen osalta toimitettava viimeistään 1 päivänä syyskuuta 2015.
4. Poiketen siitä, mitä 16 artiklan 1 kohdan säädetään, talletussuojajärjestelmien on toimitettava kriisinratkaisuviranomaiselle viimeistään 1 päivänä syyskuuta 2015 tiedot suojattujen talletusten määrästä 31 päivänä heinäkuuta 2015.
5. Jäsenvaltiot voivat asetuksen (EU) N:o 806/2014 69 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun alkuvaiheen loppuun saakka sallia, että laitokset, joiden velkojen kokonaismäärä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, on yli 300 000 000 euroa ja joiden varojen kokonaismäärä on enintään 3 000 000 000 euroa, maksavat 50 000 euron suuruisen kiinteämääräisen summan velkojen kokonaismäärän ensimmäisten 300 000 000 euron osalta, kun kyseisestä kokonaismäärästä on ensin vähennetty omat varat ja suojatut talletukset. Laitosten on maksettava rahoitusosuutensa 300 000 000 euroa ylittävästä velkojen kokonaismäärästä, josta on vähennetty omat varat ja suojatut talletukset, tämän asetuksen 4-9 artiklan mukaisesti.
21 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2015.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa
Tehty Brysselissä 21 päivänä lokakuuta 2014.