PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 599/2013
ze dne 24. června 2013,
kterým se mění nařízení (EU) č. 578/2010, pokud jde o výši vývozních náhrad nekrytých osvědčeními pro některé zemědělské produkty ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a o oznamování některých souvisejících údajů členskými státy
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle nařízení Komise (EU) č. 578/2010 ze dne 29. června 2010, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad (2), jsou malí vývozci osvobozeni od požadavku předkládat osvědčení o náhradě až do celkové výše stanovené na individuální a globální úrovni. Totéž nařízení stanoví, že je třeba o osvědčeních o náhradě, o něž bylo požádáno, a v některých případech i o vydaných osvědčeních o náhradě informovat Komisi.
(2)
Nedávné snížení sazeb vývozních náhrad v důsledku kombinace vlivu reformy společné zemědělské politiky a vývoje cen zemědělských komodit na světovém trhu vedlo k situaci, kdy se počet předložených žádostí o osvědčení o náhradě snížil či dosáhl nuly, v důsledku čehož se zmírnil tlak na rozpočet Unie vyhrazený vývozním náhradám pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Za těchto okolností, kdy neexistuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, je vhodné režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, zjednodušit, a snížit tak administrativní zátěž.
(3)
Je proto vhodné zvýšit prahovou hodnotu plateb, pod níž jsou malí vývozci na individuální i globální úrovni osvobozeni od požadavku předložit osvědčení o náhradě. Je rovněž vhodné pozastavit povinnost příslušných orgánů členských států sdělovat výši částek v osvědčeních o náhradě, o něž bylo požádáno, v případě, že náhrady použitelné pro všechny základní produkty jsou buď pozastaveny, nejsou stanoveny, nebo jsou rovny nule, dále povinnost oznamovat některá vydaná osvědčení o náhradě v případě, že žádná osvědčení o náhradě nebyla vydána, a v případě, že nebyly poskytnuty žádné částky, povinnost sdělovat určité informace pro zaručení fungování a řízení systému osvědčení o náhradě a informovat Komisi o tom, že žádné částky nebyly uděleny.
(4)
Nařízení (EU) č. 578/2010 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EU) č. 578/2010 se mění takto:
1)
V článku 42 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u něhož žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 200 000 EUR.“
2)
V článku 43 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 80 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.“
3)
Vkládá se nový článek 53a, který zní:
„Článek 53a
1. V případě, že je náhrada použitelná pro všechny základní produkty uvedené v příloze I v jednom z období uvedených v čl. 29 odst. 1 písm. a) až f) pozastavena, není stanovena, nebo je rovna nule, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států spojená s tímto obdobím a stanovená článkem 30 a čl. 34 odst. 2.
2. V případě, že nebyla v obdobích uvedených v čl. 51 odst. 1 písm. c) a d) vydána žádná osvědčení o náhradě, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. c) a d).
3. V případě, že nebyly poskytnuty žádné částky, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a) a b), čl. 51 odst. 2, článku 52 a článku 53 první větě a povinnost podle článku 53 druhé věty informovat o tom, že nebyly poskytnuty žádné částky.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. června 2013.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) N:o 599/2013,
annettu 24 päivänä kesäkuuta 2013,
asetuksen (EU) N:o 578/2010 muuttamisesta todistusten soveltamisalaan kuulumattoman, tiettyjen perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden viennin vientituen määrien ja tiettyjä asiaan liittyviä tietoja koskevien jäsenvaltioiden ilmoitusvelvoitteiden osalta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon tiettyihin maataloustuotteiden valmistuksessa tuotettuihin tavaroihin sovellettavasta kauppajärjestelmästä 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1216/2009 (1) ja erityisesti sen 8 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Neuvoston asetuksen (EY) N:o 1216/2009 täytäntöönpanosta tiettyjen perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän ja tuen määrän vahvistamisperusteiden osalta 29 päivänä kesäkuuta 2010 annetussa komission asetuksessa (EU) N:o 578/2010 (2) säädetään, että pienet viejät on vapautettu tukitodistuksen esittämisestä vahvistettuihin viejäkohtaisiin ja yleisiin kokonaismääriin saakka. Siinä säädetään myös, että tukitodistushakemuksista ja joissakin tapauksissa annetuista tukitodistuksista on ilmoitettava komissiolle.
(2)
Viimeaikaiset vientituen määrien vähennykset, jotka johtuvat sekä yhteisen maatalouspolitiikan uudistuksen että maataloushyödykkeiden maailmanmarkkinahintojen muutosten vaikutuksista, ovat johtaneet siihen, että tukitodistushakemuksia on jätetty entistä vähemmän tai ei lainkaan, mikä on vähentänyt unionin talousarvioon kohdistuvaa painetta perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien tavaroiden vientituen osalta. Olosuhteissa, joissa ei ole vaaraa siitä, että unioni rikkoisi kansainvälisiä sitoumuksiaan, on aiheellista yksinkertaistaa tiettyjen perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmää ja siten vähentää hallinnollista taakkaa.
(3)
Siksi on aiheellista korottaa viejäkohtaista ja yleistä maksukynnystä, jonka alapuolella pienet viejät on vapautettu tukitodistuksen esittämisestä. On myös aiheellista olla soveltamatta jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten velvoitetta ilmoittaa tukitodistushakemuksiin liittyvät määrät silloin, kun kaikkiin perustuotteisiin sovellettava tuki on keskeytetty, vahvistamatta tai määrältään nolla, velvoitetta ilmoittaa tietyistä tukitodistuksista, kun tukitodistuksia ei ole annettu, sekä, kun tukia ei ole myönnetty, velvoitetta ilmoittaa tietyt tiedot tukitodistusjärjestelmän toimivuuden ja hallinnoinnin takaamiseksi ja ilmoittaa komissiolle, että mitään tukia ei ole myönnetty.
(4)
Sen vuoksi asetusta (EU) N:o 578/2010 olisi muutettava.
(5)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat perussopimuksen liitteeseen I kuulumattomien jalostettujen maataloustuotteiden kauppaa koskevia horisontaalisia kysymyksiä käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Muutetaan asetus (EU) N:o 578/2010 seuraavasti:
1)
Korvataan 42 artiklan 1 kohta seuraavasti:
”1. Todistuksia ei vaadita viennistä, josta toimija on varainhoitovuoden aikana jättänyt hakemukset, jotka johtavat enintään 200 000 euron maksuihin.”
2)
Korvataan 43 artiklan 1 kohta seuraavasti:
”1. Edellä 42 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta viennistä maksetaan kunakin varainhoitokautena tukea 80 miljoonan euron suuruisen kokonaisvarauksen rajoissa kunkin varainhoitovuoden aikana.”
3)
Lisätään 53 a artikla seuraavasti:
”53 a artikla
1. Kun kaikkiin liitteessä I mainittuihin perustuotteisiin sovellettava tuki on jonkin 29 artiklan 1 kohdan a-f alakohdassa mainitun erän osalta keskeytetty, vahvistamatta tai määrältään nolla, kyseisiin eriin liittyvää jäsenvaltioiden ilmoitusvelvoitetta, josta säädetään 30 artiklassa ja 34 artiklan 2 kohdassa, ei sovelleta.
2. Kun 51 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdassa tarkoitettujen jaksojen aikana ei ole annettu tukitodistuksia, jäsenvaltioiden ilmoitusvelvoitetta, josta säädetään 51 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdassa, ei sovelleta.
3. Kun tukia ei ole myönnetty, ei sovelleta jäsenvaltioiden ilmoitusvelvoitteita, joista säädetään 51 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa, 51 artiklan 2 kohdassa, 52 artiklassa ja 53 artiklan ensimmäisessä virkkeessä, eikä 53 artiklan toisessa virkkeessä säädettyä velvoitetta ilmoittaa siitä, että mitään tukia ei ole myönnetty.”
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 24 päivänä kesäkuuta 2013.