NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 183/2014
ze dne 20. prosince 2013,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky, pokud jde o regulační technické normy pro upřesnění výpočtu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 110 odst. 4 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 575/2013 vymezuje úpravy o úvěrové riziko coby objem specifických a obecných rezerv na krytí úvěrových ztrát pro úvěrová rizika, který byl vykázán v účetní závěrce v souladu s použitelným účetním rámcem, avšak nestanovuje podrobná pravidla pro vymezení specifických a obecných úprav o úvěrové riziko.
(2)
Měla by být stanovena pravidla pro upřesnění hodnot, jež mají být zahrnuty do výpočtu úprav o úvěrové riziko, které zohledňují ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem. Výpočet úprav o úvěrové riziko za účelem stanovení kapitálových požadavků by měl být omezen na hodnoty, o které se snížil kmenový kapitál tier 1 instituce.
(3)
Ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a uznané podle použitelného účetního rámce v běžném účetním roce by měly být uznány jako úpravy o úvěrové riziko, pokud instituce vykáže účinek v kmenovém kapitálu tier 1. To je důležité v případě, vzniknou-li ztráty ze znehodnocení zaznamenané v průběhu účetního roku navzdory celkovému mezitímnímu zisku během roku nebo na konci roku, který nebyl schválen podle čl. 26 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, pokud by jejich uznání jako úprav o úvěrové riziko mělo dopad na hodnoty expozice nebo na kapitál tier 2 dříve než na kmenový kapitál tier 1. U prozatímních ztrát podle čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 není takováto úprava nutná, jsou-li ztráty za běžný účetní rok podle uvedeného článku okamžitě odečteny od kmenového kapitálu tier 1.
(4)
Určitá ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 týkající se úprav o úvěrové riziko výslovně odkazují na podrozvahové položky. Pokud takovéto rozlišení neexistuje, vztahují se příslušná ustanovení na rozvahové i podrozvahové položky.
(5)
Je třeba stanovit pravidla vztahující se na ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a uznané podle použitelného účetního rámce, o něž byl snížen kmenový kapitál tier 1 instituce. Tato pravidla by se měla týkat znehodnocení a úprav ocenění u finančních aktiv nebo rezerv na podrozvahové položky, pokud zohledňují ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a pokud jsou vykázány ve výsledovce podle použitelného účetního rámce. Souvisejí-li takové ztráty s finančními nástroji oceněnými reálnou hodnotou, měla by se tato pravidla vztahovat rovněž na objemy uznané podle použitelných účetních rámců jako znehodnocení nebo na podobné provedené úpravy, pokud odrážejí ztráty související se zhoršením úvěrové kvality aktiva nebo portfolia aktiv. V této fázi není vhodné upravit jiné částky, které nepředstavují znehodnocení finančního nástroje podle použitelného účetního rámce nebo neodrážejí podobnou koncepci, ačkoli by takové změny mohly zahrnovat prvek úvěrového rizika.
(6)
K zajištění úplného pokrytí výpočtu je nezbytné, aby byly veškeré hodnoty, které jsou důležité pro účely uvedené v čl. 110 odst. 4 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013, zahrnuty do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko (obecné úpravy o úvěrové riziko), nebo do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko (specifické úpravy o úvěrové riziko).
(7)
Co se týká určení hodnot, které mohou být zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko, jediným kritériem stanoveným v nařízení (EU) č. 575/2013 je to, že podle čl. 62 písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013 nejsou specifické úpravy o úvěrové riziko způsobilé pro zahrnutí do kapitálu tier 2 na základě standardizovaného přístupu. Rozlišení hodnot, které mají být zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko, nebo obecných úprav o úvěrové riziko, musí být proto provedeno v souladu s kritérii pro určení položek, které lze zahrnout do kapitálu tier 2.
(8)
Nařízení (EU) č. 575/2013 provádí mezinárodně schválené standardy třetího mezinárodního regulačního rámce pro banky (2) Basilejského výboru pro bankovní dohled (dále jen „Basilej III“). Příslušná pravidla pro úpravy o úvěrové riziko by tudíž měla být rovněž v souladu s basilejským rámcem, který stanoví, že jedním z kritérií pro rozlišování mezi obecnými úpravami o úvěrové riziko a specifickými úpravami o úvěrové riziko musí být to, že obecné rezervy nebo obecné rezervy na úvěrové ztráty jsou „volně dostupné ke krytí následně realizovaných ztrát“. Podle pravidel Basilej III jsou rezervy nebo rezervy na úvěrové ztráty, které jsou drženy s ohledem na budoucí, v současnosti neurčené ztráty, volně dostupné ke krytí následně realizovaných ztrát z úvěrového rizika, a splňují proto podmínky pro zahrnutí do kapitálu tier 2. Hodnoty zahrnuté do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko by měly být plně dostupné, pokud jde o časové rozvržení a výši, k pokrytí těchto ztrát přinejmenším v běžných situacích, v nichž může kapitál absorbovat ztráty v případě platební neschopnosti před tím, než by vznikly ztráty vkladatelům.
(9)
V této oblasti by měla být tato pravidla uplatněna bez ohledu na použitelný účetní rámec. Aby však mohly instituce jednotně rozlišovat specifické a obecné úpravy o úvěrové riziko, měla by být pro každý typ úprav o úvěrové riziko podle použitelných účetních rámců stanovena kritéria pro ošetření ztrát z úvěrového rizika. Jelikož zacházení se ztrátami, které souvisí výhradně s úvěrovým rizikem a které jsou uznané podle použitelných účetních rámců, závisí na splnění takových kritérií, velká většina takových hodnot by měla být vzhledem k omezující povaze kritérií pro obecné úpravy o úvěrové riziko obvykle považována za specifické úpravy o úvěrové riziko.
(10)
Mezinárodní účetní standardy však podléhají revizím, které si mohou vyžádat změny kritérií pro rozlišování mezi specifickými a obecnými úpravami o úvěrové riziko. Vzhledem k probíhajícím jednáním, zejména pokud jde o modely znehodnocení, by bylo předčasné předjímat takový model v rámci kritérií úprav úvěrového rizika.
(11)
Nařízení (EU) č. 575/2013 vyžaduje, aby byly úpravy specifického úvěrového rizika identifikovány pro jednotlivé expozice. Je proto nezbytné rozhodnout o tom, jak zacházet se specifickými úpravami o úvěrové riziko, které zohledňují ztráty související s úvěrovým rizikem celé skupiny expozic. Je rovněž nutné rozhodnout, pro jakou expozici nebo expozice ve skupině a v jaké míře by měly být specifické úpravy o úvěrové riziko uznány. Přidělení částí této hodnoty vyplývající ze specifických úprav o úvěrové riziko expozicím ve skupině je nutno provést úměrně objemu rizikově vážených expozic. Za tímto účelem by měly být hodnoty expozice stanoveny bez ohledu na případné specifické úpravy o úvěrové riziko.
(12)
Za účelem určení selhání podle čl. 178 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 575/2013 je nutné zahrnout pouze specifické úpravy o úvěrové riziko, které jsou provedeny individuálně pro jednu expozici nebo pro jednoho dlužníka, a nezahrnovat specifické úpravy o úvěrové riziko provedené pro celé skupiny expozic. Specifické úpravy o úvěrové riziko provedené pro celé skupiny expozic neurčují u expozic náležejících do těchto skupin dlužníky, u nichž se má za to, že došlo k selhání. Existence specifických úprav o úvěrové riziko pro skupinu expozic nepředstavuje dostatečný důvod pro vyvození závěru, že u každého dlužníka nebo expozice náležející do této skupiny došlo k selhání.
(13)
Je nezbytné, aby mohly instituce prokázat, jak jsou kritéria pro rozlišování mezi specifickými a obecnými úpravami o úvěrové riziko uplatňována na základě použitelného účetního rámce. Proto by měly instituce takový postup zdokumentovat.
(14)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Komisi předložil Evropský orgán pro bankovnictví.
(15)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy podle článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3) a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení (EU) č. 1093/2010,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Určení obecných a specifických úprav o úvěrové riziko pro účely článků 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013
1. Pro účely tohoto nařízení se hodnoty, které musí být zahrnuty institucí do výpočtu obecných a specifických úprav o úvěrové riziko, rovnají veškerým hodnotám, o něž byl snížen kmenový kapitál tier 1 instituce, aby se zohlednily ztráty, které podle použitelného účetního rámce souvisejí výhradně s úvěrovým rizikem a které jsou jako takové vykázány ve výsledovce, bez ohledu na to, zda vyplývají ze znehodnocení, úprav ocenění nebo rezerv na podrozvahové položky.
Hodnoty zjištěné podle prvního pododstavce, které byly vykázány během účetního roku, mohou být zahrnuty do výpočtu obecných a specifických úprav o úvěrové riziko pouze tehdy, pokud byly příslušné hodnoty odečteny od kmenového kapitálu tier 1 instituce, a to buď v souladu s čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, nebo v případě mezitímního zisku či zisku na konci roku, který nebyl schválen v souladu s čl. 26 odst. 2 uvedeného nařízení, odpovídajícím okamžitým snížením kmenového kapitálu tier 1 za účelem stanovení kapitálu.
2. Hodnoty uvedené v odstavci 1 jsou institucí zahrnuty do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko (obecné úpravy o úvěrové riziko), pokud splňují obě tato kritéria:
a)
jsou volně a plně dostupné, pokud jde o časové rozvržení a výši, k pokrytí ztrát z úvěrového rizika, které nebyly dosud realizovány;
b)
zohledňují ztráty z úvěrového rizika pro skupinu expozic, s ohledem na niž nemá instituce v současnosti žádné důkazy o tom, že došlo ke ztrátě.
3. Všechny ostatní hodnoty uvedené v odstavci 1 jsou zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko (specifické úpravy o úvěrové riziko).
4. S výhradou splnění kritérií uvedených v odstavci 2 zahrne instituce do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko tyto ztráty:
a)
ztráty uznané za účelem pokrytí vyšších průměrných ztrát z portfolia v posledních letech, ačkoli v současnosti nejsou k dispozici žádné důkazy o ztrátách, které by dokládaly výši ztrát zaznamenanou v minulosti;
b)
ztráty, s ohledem na něž si instituce není vědoma zhoršení úvěrové kvality skupiny expozic, u níž je však na základě minulých zkušeností statisticky pravděpodobná určitá míra neplnění.
5. Níže uvedené ztráty zahrne instituce vždy do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko podle odstavce 3:
a)
ztráty vykázané ve výsledovce u nástrojů oceněných reálnou hodnotou, které podle použitelného účetního rámce představují znehodnocení v důsledku úvěrového rizika;
b)
ztráty v důsledku současných nebo minulých událostí ovlivňujících významnou individuální expozici nebo expozice, které nejsou individuálně významné a které jsou posuzovány individuálně nebo společně;
c)
ztráty, s ohledem na něž minulé zkušenosti upravené podle stávajících zjistitelných údajů ukazují, že vznikla ztráta, instituce si však dosud není vědoma toho, která individuální expozice ztrátu zaznamenala.
Článek 2
Přidělení specifických úprav o úvěrové riziko pro skupinu expozic expozicím v rámci skupiny
1. Pokud specifická úprava o úvěrové riziko zohledňuje ztráty související s úvěrovým rizikem skupiny expozic, přidělí instituce takovou specifickou úpravu o úvěrové riziko všem jednotlivým expozicím v takové skupině úměrně objemu rizikově vážených expozic. Za takovým účelem by měly být hodnoty expozice stanoveny bez ohledu na případné specifické úpravy o úvěrové riziko.
2. Při zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 u skupiny expozic, které nejsou ve stavu selhání, nemusí instituce přidělit specifickou úpravu o úvěrové riziko jednotlivým expozicím ve skupině.
3. Pokud specifická úprava o úvěrové riziko souvisí se skupinou expozic, u nichž jsou kapitálové požadavky k úvěrovému riziku vypočítány částečně podle standardizovaného přístupu a částečně podle přístupu založeného na interním ratingu, přidělí instituce takovou specifickou úpravu o úvěrové riziko skupině expozic, na niž se vztahují oba přístupy, úměrně objemu rizikově vážených expozic skupiny před provedením kroků uvedených v odstavcích 1 a 2. Za takovým účelem se hodnoty expozic stanoví bez přihlédnutí k případným specifickým úpravám o úvěrové riziko.
4. Při přidělování specifických úprav o úvěrové riziko expozicím instituce zajistí, aby nebyla stejná část přidělena dvakrát různým expozicím.
Článek 3
Výpočet úprav o úvěrové riziko za účelem určení hodnoty expozice podle článků 111, 166, 167, 168, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013
Pro účely určení hodnoty expozice podle článků 111, 166 až 168, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013 instituce vypočítají specifické úpravy o úvěrové riziko související s expozicí jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko pro takovou jednu expozici, nebo jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko, které instituce přidělila takové expozici podle článku 2.
Článek 4
Výpočet specifických a obecných úprav o úvěrové riziko pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013
1. Pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 instituce vypočítá celkové obecné úpravy o úvěrové riziko související s expozicemi zahrnutými do zacházení s výší očekávané ztráty coby součet těchto výší, jež jsou vymezeny coby obecné úpravy o úvěrová rizika podle článku 1 tohoto nařízení, jež instituce přidělily podle čl. 110 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013.
2. Pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 se výpočet celkových specifických úprav o úvěrové riziko souvisejících s expozicemi zahrnutými do zacházení s výší očekávané ztráty rovná součtu hodnot písmen a) a b) s vyloučením expozic, které jsou ve stavu selhání:
a)
hodnoty určené jako specifické úpravy o úvěrové riziko podle článku 1, které souvisejí s úvěrovým rizikem jednotlivé expozice,
b)
hodnoty určené jako specifické úpravy o úvěrové riziko podle článku 1, které souvisejí s úvěrovým rizikem určité skupiny expozic a které byly přiděleny podle článku 2.
3. Celkové specifické úpravy o úvěrové riziko související s expozicí, která je ve stavu selhání, se vypočítají jako součet všech hodnot specifických úprav o úvěrové riziko pro takovou jednu expozici, nebo hodnot specifických úprav o úvěrové riziko, které instituce přidělila takové expozici podle článku 2
Článek 5
Výpočet specifických úprav o úvěrové riziko pro kapitálové požadavky za účelem určení selhání podle článku 178 nařízení (EU) č. 575/2013
Za účelem určení selhání podle článku 178 nařízení (EU) č. 575/2013 se specifické úpravy o úvěrové riziko vypočítají jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko souvisejících s úvěrovým rizikem jedné expozice nebo jednoho dlužníka.
Článek 6
Dokumentace
Určení a výpočet obecných a specifických úprav o úvěrové riziko instituce zdokumentují.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. prosince 2013.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 183/2014,
annettu 20 päivänä joulukuuta 2013,
luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 täydentämisestä teknisillä sääntelystandardeilla erityisten ja yleisten luottoriskioikaisujen laskennan täsmentämiseksi
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvaatimuksista ja asetuksen (EU) N:o 648/2012 muuttamisesta 26 päivänä kesäkuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 575/2013 (1) ja erityisesti sen 110 artiklan 4 kohdan kolmannen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksessa (EU) N:o 575/2013 luottoriskioikaisut määritellään yleisiä tai erityisiä lainatappioita koskevien varausten määräksi niiden luottoriskien osalta, jotka on merkitty laitoksen tilinpäätökseen sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti. Asetuksessa ei kuitenkaan anneta erityisiä sääntöjä sen määrittämisestä, mitä erityiset ja yleiset luottoriskioikaisut ovat.
(2)
Olisi annettava säännöt niiden luottoriskioikaisun laskentaan sisällytettävien määrien täsmentämisestä, jotka kuvaavat yksinomaan luottoriskiin liittyviä tappioita. Omia varoja koskevien vaatimusten määrittämiseksi tehtävän luottoriskioikaisujen laskennan olisi rajoituttava määriin, jotka ovat vähentäneet laitoksen ydinpääomaa (CET1).
(3)
Tappiot, jotka liittyvät yksinomaan sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaan kuluvalla tilikaudella kirjattuun luottoriskiin, olisi kirjattava luottoriskioikaisuiksi, jos laitos kirjaa niiden vaikutuksen ydinpääomaan (CET1). Tämä on merkityksellistä tilanteissa, joissa tällaisia tilikauden aikana kirjattuja arvonalentumistappioita tapahtuu, vaikka laitoksella olisi kesken tilikauden tai vuoden päätteeksi kertyneitä voittoja, joita ei ole hyväksytty asetuksen (EU) N:o 575/2013 26 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja kun tappioiden kirjaaminen luottoriskioikaisuiksi johtaisi siihen, että ne vaikuttaisivat vastuuarvoihin tai toissijaiseen pääomaan aikaisemmin kuin ydinpääomaan (CET1). Asetuksen (EU) N:o 575/2013 36 artiklan 1 kohdan mukaisten kesken tilikautta kertyneiden tappioiden osalta tällaista oikaisua ei tarvita, sillä kyseisen artiklan nojalla kuluvan tilikauden tappiot vähennetään suoraan ydinpääomasta (CET1).
(4)
Tietyt asetuksen (EU) N:o 575/2013 luottoriskioikaisuihin liittyvät säännökset viittaavat nimenomaisesti taseen ulkopuolisiin eriin. Jos tällaista eroa ei ole ilmoitettu, asianmukaiset säännökset koskevat sekä taseeseen sisältyviä että taseen ulkopuolisia eriä.
(5)
Olisi vahvistettava säännöt niiden sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti kirjattavien yksinomaan luottoriskiin liittyvien tappioiden kattamiseksi, joilla laitoksen ydinpääomaa on vähennetty. Näiden sääntöjen olisi katettava rahoitusvaroihin liittyvät arvonalennukset ja arvonoikaisut tai taseen ulkopuolisiin eriin liittyvät varaukset siltä osin kuin ne kuvaavat yksinomaan luottoriskiin liittyviä tappioita ja mikäli ne on kirjattu tuloslaskelmassa sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti. Siinä määrin kuin kyseiset tappiot liittyvät käypään arvoon arvostettuihin rahoitusvälineisiin, sääntöjen olisi katettava myös määrät, jotka kirjataan sovellettavien tilinpäätössäännöstöjen mukaisesti arvonalennuksiksi, tai vastaavat oikaisut, mikäli ne kuvaavat tappioita, jotka liittyvät omaisuuserän tai omaisuuserien salkun luottokelpoisuuden heikkenemiseen tai huononemiseen. Tässä vaiheessa ei ole tarkoituksenmukaista säännellä muita määriä, jotka eivät sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti alenna rahoitusvälineen arvoa tai kuvaa samankaltaista käsitettä, vaikka niihin saattaisi sisältyä luottoriski.
(6)
Laskennan täyden kattavuuden varmistamiseksi on kaikki asetuksen (EU) N:o 575/2013 110 artiklan 4 kohdan ensimmäisessä alakohdassa lueteltujen tarkoitusten kannalta merkitykselliset määrät otettava mukaan joko yleisten luottoriskioikaisujen tai erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan.
(7)
Erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan sisällytettävien määrien tunnistamista varten ainoa asetuksessa (EU) N:o 575/2013 annettu peruste on, että asetuksen (EU) N:o 575/2013 62 artiklan c kohdan mukaan erityisiä luottoriskioikaisuja ei voida sisällyttää luottoriskin standardimenetelmän mukaisesti toissijaiseen pääomaan. Näin ollen erityisten luottoriskioikaisujen tai yleisten luottoriskioikaisujen laskentaan sisällytettävien määrien erottelussa on sovellettava niitä perusteita, joilla tunnistetaan toissijaiseen pääomaan sisällytettävät määrät.
(8)
Asetuksella (EU) N:o 575/2013 pannaan täytäntöön Baselin pankkivalvontakomitean pankkeja koskevan kansainvälisen sääntelykehyksen alalla kansainvälisesti sopimat standardit (2), jäljempänä ’Basel III’. Luottoriskioikaisuja koskevien sääntöjen olisi sen vuoksi oltava yhdenmukaiset myös Baselin kehyksen kanssa, jonka mukaan yhtenä yleisten luottoriskioikaisujen ja erityisten luottoriskioikaisujen erottelun perusteena on oltava, että yleiset varaukset tai yleiset lainatappiovaraukset ovat vapaasti käytettävissä myöhemmin toteutuvien tappioiden kattamiseen. Basel III:n mukaan varaukset tai lainatappiovaraukset, joilla varaudutaan tuleviin, vielä tunnistamattomiin tappioihin, ovat vapaasti käytettävissä myöhemmin toteutuvien, luottoriskistä johtuvien tappioiden kattamiseen, ja ne voidaan siten sisällyttää toissijaiseen pääomaan. Lisäksi yleisten luottoriskioikaisujen laskentaan sisällytettävien määrien olisi oltava ajallisesti ja määrällisesti kokonaan käytettävissä tällaisten tappioiden kattamiseen ainakin laitoksen toiminnan loppuessa, jos tappioita voidaan kattaa pääomalla maksukyvyttömyystilanteessa ennen kuin tallettajat menettävät varojaan.
(9)
Sääntöjä olisi voitava soveltaa tällä alalla sovellettavasta tilinpäätössäännöstöstä riippumatta. Jotta laitokset voisivat erottaa erityiset luottoriskioikaisut ja yleiset luottoriskioikaisut yhdenmukaisella tavalla toisistaan, olisi kumpaakin luottoriskioikaisujen lajia varten vahvistettava perusteet, joilla luottoriskitappioita käsitellään sovellettavassa tilinpäätössäännöstössä. Kun sovellettavien tilinpäätössäännöstöjen mukaisesti kirjattujen yksinomaan luottoriskiin liittyvien tappioiden käsittely riippuu kyseisten perusteiden täyttymisestä, valtaosa näistä määristä olisi yleensä luokiteltava erityisiksi luottoriskioikaisuiksi yleisille luottoriskioikaisuille esitettyjen perusteiden rajoittavan luonteen johdosta.
(10)
Kansainvälisiin tilinpäätösstandardeihin tehdään tarkistuksia, jotka saattavat edellyttää erityisten luottoriskioikaisujen ja yleisten luottoriskioikaisujen välisen erottelun perusteiden muuttamista. Käynnissä olevien, erityisesti arvonalennusmallia koskevien keskustelujen valossa näyttäisi olevan liian aikaista ennakoida kyseistä mallia luottoriskioikaisuja koskevissa perusteissa.
(11)
Asetuksessa (EU) N:o 575/2013 edellytetään yksittäisiin vastuisiin liittyvien erityisten luottoriskioikaisujen tunnistamista. Sen vuoksi olisi päätettävä, miten käsitellään sellaisia erityisiä luottoriskioikaisuja, jotka kuvaavat kokonaisen vastuiden ryhmän luottoriskiin liittyviä tappioita. Lisäksi olisi päätettävä, minkä ryhmään kuuluvien vastuiden osalta ja missä määrin erityiset luottoriskioikaisut olisi kirjattava. Tällaisista erityisistä luottoriskioikaisuista seuraavien määrien osittaminen ryhmään kuuluvien vastuiden kesken on tehtävä suhteessa riskipainotettuihin vastuueriin. Tätä varten vastuuarvot olisi määriteltävä ottamatta mitään erityisiä luottoriskioikaisuja huomioon.
(12)
Maksukyvyttömyyden määritystä varten on asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukaisesti sisällytettävä ainoastaan ne erityiset luottoriskioikaisut, jotka on tehty yksittäin tietyn vastuun tai velallisen osalta, eikä erityisiä luottoriskioikaisuja, jotka on tehty kokonaisten vastuiden ryhmien osalta. Kokonaisten vastuiden ryhmien osalta tehdyissä erityisissä luottoriskioikaisuissa ei yksilöidä tällaisiin ryhmiin kuuluvien vastuiden velallisia, joiden osalta maksukyvyttömyyden katsotaan tapahtuneen. Erityisesti se, että vastuiden ryhmään kohdistuu erityinen luottoriskioikaisu, ei riitä osoittamaan, että jokaista velkojaa tai ryhmään kuuluvaa vastuuta on kohdannut maksukyvyttömyys.
(13)
Laitosten olisi voitava osoittaa, miten erityisten luottoriskioikaisujen ja yleisten luottoriskioikaisujen välisen erottelun perusteita on käytetty sovellettavan tilinpäätössäännöstön puitteissa. Siksi laitosten olisi dokumentoitava tämä prosessi.
(14)
Tämä asetus perustuu Euroopan pankkiviranomaisen Euroopan komissiolle esittämään teknisten sääntelystandardien luonnokseen.
(15)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimia julkisia kuulemisia teknisten sääntelystandardien luonnoksista, johon tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (3) 10 artiklan mukaisesti sekä pyytänyt asetuksen (EU) N:o 1093/2010 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä lausunnon.
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Yleisten luottoriskioikaisujen ja erityisten luottoriskioikaisujen tunnistaminen asetuksen (EU) N:o 575/2013 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 ja 266 artiklaa sovellettaessa
1. Tämän asetuksen soveltamiseksi on niiden määrien, jotka laitoksen on sisällytettävä yleisten ja erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan, katettava kaikki määrät, joilla laitoksen ydinpääomaa (CET1) on vähennetty niiden tappioiden kuvaamiseksi, jotka liittyvät yksinomaan luottoriskiin sovellettavien tilinpäätössäännösten mukaisesti ja jotka on kirjattu sellaisiksi tuloslaskelmassa riippumatta siitä, johtuvatko ne arvonalennuksista, arvonoikaisuista tai taseen ulkopuolisiin eriin liittyvistä varauksista.
Ensimmäisen alakohdan mukaiset määrät, jotka on kirjattu tilikauden aikana, voidaan sisällyttää yleisten ja erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan vain, jos niitä vastaavat määrät on vähennetty laitoksen ydinpääomasta (CET1) joko asetuksen (EU) N:o 575/2013 36 artiklan 1 kohdan mukaisesti, tai - kun on kyse kesken tilikautta tai tilikauden päätteeksi kertyneistä voitoista, joita ei ole hyväksytty kyseisen asetuksen 26 artiklan 2 kohdan mukaisesti - tekemällä niitä vastaava välitön vähennys ydinpääomasta omien varojen määritystä varten.
2. Laitoksen on sisällytettävä edellä 1 kohdassa tarkoitetut määrät yleisten luottoriskioikaisujen laskentaan, jos ne täyttävät kummankin seuraavista ehdoista:
a)
ne ovat ajoituksen ja määrän puolesta vapaasti ja täydellisesti käytettävissä sellaisten luottoriskitappioiden kattamiseen, jotka eivät ole vielä toteutuneet;
b)
ne kuvaavat sellaiseen vastuiden ryhmään liittyviä luottoriskitappioita, josta laitoksella ei ole vielä näyttöä tappioiden aiheutumisesta.
3. Kaikki muut 1 kohdassa tarkoitetut määrät on sisällytettävä erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan.
4. Jos 2 kohdan ehdot täyttyvät, laitoksen on sisällytettävä seuraavat tappiot yleisten luottoriskioikaisujen laskentaan:
a)
tappiot, jotka kattavat salkun viime vuosien keskiarvoon perustuvan suuremman tappion, vaikka tappioista ei olisikaan vielä mitään näyttöä, joka tukisi aiempaa tappioiden tasoa;
b)
tappiot, joihin laitos ei tiedä liittyvän vastuiden ryhmän luottokelpoisuuden heikkenemistä mutta joihin tilastollisen todennäköisyyden perusteella liittyy jonkinasteista maksuhäiriötä.
5. Laitoksen on aina sisällytettävä seuraavat tappiot 3 kohdassa tarkoitettuun erityisten luottoriskioikaisujen laskentaan:
a)
tappiot, jotka on kohdistettu tuloslaskelmassa käypään arvoon arvostettuihin rahoitusvälineisiin ja jotka heikentävät luottoriskiä sovellettavan tilinpäätössäännöstön mukaisesti;
b)
tappiot, jotka ovat seurausta nykyisistä tai aiemmista tapahtumista, jotka ovat vaikuttaneet merkittävään yksittäiseen vastuuseen tai sellaisiin vastuisiin, jotka eivät ole yksittäin merkityksellisiä ja jotka arvioidaan yksittäin tai yhdessä;
c)
tappiot, joista aiemmat kokemukset nykyisten tietojen valossa osoittavat, että tappioita on aiheutunut, mutta laitos ei vielä tiedä, mihin yksittäisiin vastuisiin nämä tappiot ovat kohdistuneet.
2 artikla
Vastuiden ryhmään liittyvien erityisten luottoriskioikaisujen kohdentaminen ryhmään kuuluviin vastuisiin
1. Kun erityinen luottoriskioikaisu kuvaa vastuiden ryhmään liittyviä tappioita, laitosten on kohdennettava tämä erityinen luottoriskioikaisu kaikkiin ryhmään kuuluviin yksittäisiin vastuisiin suhteessa riskipainotettuihin vastuueriin. Tätä varten vastuuarvot on määriteltävä ottamatta mitään erityisiä luottoriskioikaisuja huomioon.
2. Kun laitokset käsittelevät asetuksen (EU) N:o 575/2013 159 artiklassa tarkoitettujen odotettujen tappioiden yhteismääriä, jotka liittyvät maksukykyisten vastuiden ryhmään, niiden ei tarvitse kohdentaa erityistä luottoriskioikaisua ryhmän yksittäisiin vastuisiin.
3. Kun erityinen luottoriskioikaisu liittyy vastuiden ryhmään, jota koskevien luottoriskin kattamiseen tarvittavien omien varojen vaatimusten laskenta perustuu osittain standardimenetelmään ja osittain sisäisten luottoluokitusten menetelmään, laitoksen on kohdennettava erityinen luottoriskioikaisu kunkin menetelmän alaiseen vastuiden ryhmään suhteessa ryhmän riskipainotettuihin vastuueriin ennen 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen toimien toteuttamista. Tätä varten vastuuarvot on määriteltävä ottamatta mitään erityisiä luottoriskioikaisuja huomioon.
4. Kohdentaessaan erityisiä luottoriskioikaisuja vastuisiin laitosten on varmistettava, ettei samaa osaa kohdenneta kahdesti eri vastuisiin.
3 artikla
Luottoriskioikaisujen laskenta vastuuarvon määrittämiseksi asetuksen (EU) N:o 575/2013 111, 166, 167, 168, 246 ja 266 artiklan mukaisesti
Vastuuarvon määrittämiseksi asetuksen (EU) N:o 575/2013 111, 166-168, 246 ja 266 artiklan mukaisesti laitosten on laskettava vastuuseen liittyvät erityiset luottoriskioikaisut kyseiseen yksittäiseen vastuuseen liittyvinä erityisten luottoriskioikaisujen määrinä tai niinä erityisten luottoriskioikaisujen määrinä, jotka laitos on kohdentanut kyseiseen vastuuseen 2 artiklan mukaisesti.
4 artikla
Yleisten ja erityisten luottoriskioikaisujen laskenta asetuksen (EU) N:o 575/2013 159 artiklassa tarkoitettujen odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyä varten
1. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 159 artiklassa tarkoitettujen odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyä varten laitoksen on laskettava yleisten luottoriskioikaisujen kokonaismäärä, joka liittyy odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyyn sisällytettäviin vastuisiin, laskemalla yhteen tämän asetuksen 1 artiklan mukaisesti yleisiksi luottoriskioikaisuiksi tunnistetut määrät, jotka laitos on kohdentanut asetuksen (EU) N:o 575/2013 110 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
2. Asetuksen (EU) N:o 575/2013 159 artiklassa tarkoitettujen odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyä varten erityisten luottoriskioikaisujen kokonaismäärä, joka liittyy odotettujen tappioiden yhteismäärien käsittelyyn sisällytettäviin vastuisiin, on a ja b alakohdassa tarkoitettujen määrien summa ilman maksukyvyttömyystilassa olevia vastuita:
a)
1 artiklan mukaisesti tunnistetut erityiset luottoriskioikaisut, jotka liittyvät yksittäisen vastuun luottoriskiin;
b)
1 artiklan mukaisesti tunnistetut erityiset luottoriskioikaisut, jotka liittyvät vastuiden ryhmän luottoriskiin ja jotka on kohdennettu 2 artiklan mukaisesti.
3. Maksukyvyttömyystilassa olevaan vastuuseen liittyvien erityisten luottoriskioikaisujen kokonaismäärä lasketaan ynnäämällä kaikki yksittäiseen vastuuseen liittyvät erityisten luottoriskioikaisujen määrät tai ne erityisten luottoriskioikaisujen määrät, jotka laitos on kohdentanut kyseiseen vastuuseen 2 artiklan mukaisesti.
5 artikla
Omia varoja koskeviin vaatimuksiin liittyvien erityisten luottoriskioikaisujen laskenta maksukyvyttömyyden määrittämiseksi asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan mukaisesti
Maksukyvyttömyyden määrittämiseksi asetuksen (EU) N:o 575/2013 178 artiklan mukaisesti on erityiset luottoriskioikaisut laskettava yksittäisen vastuun tai yksittäisen velallisen luottoriskiin liittyvinä erityisten luottoriskioikaisujen määrinä.
6 artikla
Dokumentointi
Laitosten on dokumentoitava yleisten luottoriskioikaisujen ja erityisten luottoriskioikaisujen tunnistaminen ja laskenta.
7 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 20 päivänä joulukuuta 2013.