PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2015/262
ze dne 17. února 2015,
kterým se stanoví pravidla podle směrnic Rady 90/427/EHS a 2009/156/ES, pokud jde o metody identifikace koňovitých (nařízení o průkazu koňovitých)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství (1), a zejména na čl. 4 odst. 2 písm. c) a d), čl. 6 odst. 2 druhou odrážku a čl. 8 odst. 1 první pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2009/156/ES ze dne 30. listopadu 2009 o veterinárních pravidlech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí (2), a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 90/427/EHS stanoví zootechnické podmínky pro obchod s koňovitými uvnitř Unie. V souladu s touto směrnicí mají členské státy zajistit, aby evidované koňovité při jejich přesunu doprovázel identifikační doklad vydaný schválenými plemenářskými organizacemi či sdruženími chovatelů uvedenými ve směrnici.
(2)
Směrnice 2009/156/ES stanoví veterinární pravidla pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí. Stanoví, že evidovaní koňovití musí být identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu vydaného v souladu se směrnicí 90/427/EHS nebo mezinárodním sdružením či organizací, která je odpovědná za dostihové a závodní koně. Koňovití pro chov a produkci se mají identifikovat pomocí metody stanovené Komisí.
(3)
Nařízení Komise (ES) č. 504/2008 (3), které je použitelné ode dne 1. července 2009, stanoví pravidla pro identifikaci koňovitých narozených v Unii nebo dovezených do Unie a zavádí identifikační doklad pro koňovité (průkaz koně), jenž představuje víceúčelový doklad v oblasti zdraví zvířat, veřejného zdraví, zootechniky i jezdeckého sportu. Toto nařízení, které považuje identifikační doklad za zásadní prvek systému pro identifikaci koňovitých, počítá pouze s možností začlenit informace obsažené v databázích různých vydávajících orgánů do centrální databáze nebo tyto databáze propojit s centrální databází.
(4)
Členské státy se potýkají s určitými obtížemi při provádění opatření stanovených v nařízení (ES) č. 504/2008. Tyto obtíže se převážně týkají metody identifikace koňovitých prostřednictvím identifikačního dokladu.
(5)
Ze šetření provedených členskými státy vyplynulo, že identifikační doklad bývá předmětem závažných podvodů. Hlavní riziko zde představuje nezákonné znovuuvádění koňovitých, kteří byli dříve vyloučeni z porážky k lidské spotřebě a léčeni přípravky nepovolenými pro zvířata určená k produkci potravin, do potravinového řetězce. V důsledku přijetí rozhodnutí Komise 2000/68/ES (4) byly tisíce koňovitých definitivně vyloučeny z porážky k lidské spotřebě. Nedostatek alternativ k celoživotní péči o nadbytečné a nechtěné koňovité, kteří byli vyloučeni z porážky k lidské spotřebě, vedl k jejich zanedbávání či opuštění, což má závažné dopady na zdraví a dobré životní podmínky zvířat. Situace se ještě zhoršila v důsledku stávajících ekonomických poměrů, kdy si chovatelé často nemohou dovolit držet koňovité na konci jejich produktivního života. V některých členských státech tyto problémy nabyly takového významu, že příslušné orgány zahájily programy pro porážku nadbytečných koňovitých mimo potravinový řetězec.
(6)
V posledních letech se vyskytl nový jev, nezákonná pastva, postihující majitele pastvin, neboť ti se z právního hlediska stali držiteli koňovitých, a tak neúmyslně nabyli odpovědností podle nařízení (ES) č. 504/2008. Nejasný status těchto koňovitých může též hrát roli při správném uplatňování pravidel Unie v jiných oblastech.
(7)
Ukázalo se, že informace zaznamenané v databázi vydávajícího orgánu v okamžiku vydání identifikačního dokladu rychle ztrácejí na aktuálnosti. Je tedy nesmírně obtížné, ne-li zcela neproveditelné, aby příslušné orgány v rámci osvědčení nebo kontroly totožnosti ověřily, zda je daný identifikační doklad pravý či nikoli a zda jsou informace v něm obsažené aktuální a věrohodné a nedošlo k jejich podvodným změnám, zejména pokud jde o status zvířat jako určených na porážku, ale také z hlediska uplatňování příznivějších podmínek týkajících se zdraví a dobrých životních podmínek zvířat při přesunech evidovaných koňovitých.
(8)
Ve většině členských států nejsou databáze jednotlivých orgánů vydávajících průkazy navzájem propojeny, přičemž z právních a administrativních důvodů nebude v blízké době možné ustanovit jediný vydávající orgán. Proto se zavedení centralizované databáze jeví jako nejúčinnější řešení pro výměnu a synchronizaci údajů mezi jednotlivými subjekty podle směrnic 90/427/EHS a 2009/156/ES, jakož i nezbytné pro správu identifikačních dokladů koňovitých s cílem nejen poskytovat požadované záruky v oblasti zdraví zvířat, ale též umožnit provádění těch ustanovení právních předpisů Unie o dobrých životních podmínkách zvířat a veřejném zdraví, u nichž je nezbytnou podmínkou správná a spolehlivá identifikace koňovitých.
(9)
Šetření provedené Komisí v souvislosti s událostmi týkajícími se koňského masa v roce 2013 ukázalo, že dvacet tři členských států zřídilo centrální databázi a dva členské státy mají jednu databázi pro evidované koňovité a druhou pro koňovité pro chov a produkci. Tři členské státy, jež představují kolem 20 % z celkového počtu 6,7 milionu koňovitých v Unii, nemají žádnou centralizovanou databázi.
(10)
Je tudíž nezbytné revidovat systém Unie pro identifikaci koňovitých v zájmu zajištění jeho bezpečnosti, jakož i uživatelské vstřícnosti.
(11)
Na dovoz koňovitých na území uvedená v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 (5) se vztahují podmínky stanovené podle směrnice 2009/156/ES a je povolen ze třetích zemí uvedených v příloze rozhodnutí Komise 2004/211/ES (6). Obvykle jsou do Unie každoročně dovezeny přibližně 4 000 evidovaných koňovitých a koňovitých pro chov a produkci v souladu s podmínkami stanovenými v rozhodnutí Komise 93/197/EHS (7).
(12)
Použijí-li se celní postupy stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 (8), je třeba navíc odkázat na nařízení Rady (EHS) č. 706/73 (9). Nařízení (EHS) č. 706/73 stanoví, že od 1. září 1973 se na britské Normanské ostrovy a Ostrov Man vztahují pravidla Unie v oblasti veterinárních právních předpisů.
(13)
Rozhodnutí Komise 96/78/ES (10) stanoví kritéria pro zápis a evidování koňovitých do plemenných knih pro chovné účely. Uvedené rozhodnutí mimo jiné vyžaduje, že aby mohl být koňovitý zapsán do hlavního oddílu plemenné knihy svého plemene, musí být označen podle pravidel stanovených v plemenné knize jako hříbě pod matkou, což musí být přinejmenším doloženo potvrzením o pokrytí. V zájmu jednotnosti právních předpisů Unie a usnadnění jejich používání by neměla pravidla týkající se identifikačního dokladu bránit uplatňování pravidel týkajících se identifikace koňovitých pro účely jejich zápisu do plemenných knih.
(14)
Metody pro identifikaci koňovitých stanovené v tomto nařízení by rovněž měly být v souladu se zásadami, které zavedly chovatelské organizace schválené podle rozhodnutí Komise 92/353/EHS (11). V souladu s uvedeným rozhodnutím je na dané organizaci nebo spolku, které vedou plemennou knihu o původu daného plemene, aby stanovily zásady ohledně identifikace koňovitých a zásady pro rozčlenění plemenné knihy do tříd a linií zapisovaných do plemenné knihy.
(15)
V zájmu zajištění vysoké kvality identifikačních dokladů a záznamů o všech koňovitých v Unii by měly členské státy zajistit, aby systémy pro identifikaci evidovaných koňovitých, kteří byli zapsáni nebo evidováni do plemenných knih založených schválenými nebo uznanými chovatelskými organizacemi nebo sdruženími chovatelů, splňovaly, pokud jde o vydávání identifikačních dokladů, stanovené podmínky, kterými se musí řídit příslušné orgány při určování orgánů vydávajících identifikační doklady pro koňovité pro chov a produkci.
(16)
Definice „koňovitých“, přesně odpovídající oblasti působnosti čl. 2 písm. b) směrnice 2009/156/ES, by měla být v souladu s taxonomií používanou v právních předpisech Unie, např. v přílohách nařízení Rady (EHS) č. 3626/82 (12) a nařízení Komise (EU) č. 206/2010 (13).
(17)
Jelikož definice hospodářství stanovená ve směrnici Rady 92/35/EHS (14) zahrnuje přírodní rezervace, v nichž koňovití žijí volně, a je tudíž širší než definice stanovená ve směrnici 2009/156/ES, bylo by vhodné, aby definice hospodářství podle tohoto nařízení rovněž zahrnovala přírodní rezervace, ve kterých žijí koňovití volně.
(18)
Veterinární dozor nezbytný pro zajištění záruk v oblasti zdraví zvířat požadovaných v souladu se směrnicí 2009/156/ES lze zabezpečit pouze tehdy, je-li hospodářství, jak je definováno v uvedené směrnici, známo příslušnému orgánu. Obdobné požadavky vyplývají z použití části A kapitoly II oddílu I přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 (15), pokud jde o koňovité určené k produkci potravin. Ovšem vzhledem k tomu, jak často k přesunům koňovitých dochází, není na místě zavádět systém, díky němuž by koňovití mohli být sledováni v reálném čase. Namísto toho by měly být identifikační údaje dostupné příslušnému orgánu, a proto je nezbytné, aby v každém členském státě existovala centrální databáze, která by spravovala informace o koňovitých držených v daném státě.
(19)
Právní předpisy Unie rozlišují mezi vlastníky a držiteli zvířat. Pojem „držitel“ zvířat je definován a používán v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 (16). Oproti tomu směrnice 2009/156/ES odkazuje na majitele nebo chovatele zvířat. Kombinovaná definice majitele a držitele je stanovena ve směrnici 92/35/EHS. Vzhledem k tomu, že podle právních předpisů Unie i jednotlivých členských států nemusí být majitel koňovitého nutně osobou odpovědnou za dané zvíře, je vhodné objasnit, že za identifikaci koňovitých v souladu s tímto nařízením odpovídá v první řadě držitel daného zvířete, který může, ale nemusí být jeho majitelem.
(20)
V souladu s právními přepisy členských států nebo na základě požadavku některých vydávajících orgánů se mají do identifikačního dokladu, a tudíž i do databáze vedené vydávajícím orgánem zapisovat informace o majiteli zvířete. Tyto údaje o vlastnictví, jakož i o změně vlastnictví, lze poskytnout prostřednictvím různých forem dokladů o vlastnictví nebo registračních karet, včetně tzv. „imatrikulační karty“ úspěšně používané v jednom z členských států.
(21)
Směrnice Rady 2008/73/ES (17) stanoví, že členské státy vypracují a průběžně aktualizují seznamy schválených zařízení ve veterinární a zootechnické oblasti a zpřístupňují je ostatním členským státům a veřejnosti. S cílem usnadnit přístup ostatních členských států a veřejnosti k seznamům schválených zařízení by měly členské státy dát tyto seznamy k dispozici elektronicky prostřednictvím informačních stránek na internetu. Komise by měla být členským státům nápomocna při zpřístupňování těchto seznamů ostatním členským státům a veřejnosti tím, že poskytne internetovou adresu stránky, na které budou uvedeny odkazy na informační internetové stránky jednotlivých členských států.
(22)
Pro usnadnění výměny informací mezi členskými státy elektronickou cestou a pro zajištění transparentnosti a srozumitelnosti je důležité, aby byly seznamy v celé Unii vytvářeny podle jednotného vzoru. Rozhodnutí Komise 2009/712/ES (18) proto stanoví vzory výše uvedených seznamů na internetových informačních stránkách zřízených členskými státy.
(23)
Nařízení (ES) č. 504/2008 stanoví, že koňovití nemohou být drženi, pokud nejsou identifikováni v souladu s uvedeným nařízením. Komise musela reagovat na četné stížnosti týkající se populací koně domácího žijících mimo hospodářství za podmínek, které neodpovídají podmínkám popsaným v uvedeném nařízení jako polodivoké podmínky. Je proto nezbytné upřesnit, že koňovití žijící v Unii musí být identifikováni, a dále stanovit výjimku pro případy, kdy tuto podmínku nelze splnit.
(24)
Koňovití žijící v Unii by měli být identifikováni prostřednictvím celoživotního identifikačního dokladu, v němž je uveden slovní a grafický popis koňovitého a záznamy o individuálních odznacích daného zvířete pro účely ověření totožnosti. Tyto odznaky mohou být vrozené, např. více než tři chlupové víry, kaštánky, barevné odznaky, neobvyklé poruchy oční pigmentace, specifické svalové prohlubně, ale též vysoce detailní struktury duhovky nebo sítnice či specifické genetické markery (DNA profil), nebo mohou být získané, např. depigmentace po otlaku sedlem, jizvy, včetně jizev po kastraci hřebců, nebo výžeh.
(25)
Identifikační doklady by měly být vydány pouze tehdy, jsou-li v nich vyplněny požadované identifikační údaje, které je třeba zaznamenat do databáze vydávajícího orgánu v souladu s tímto nařízením.
(26)
Kromě toho by mělo osvědčení o původu stanovené ve směrnici 90/427/EHS, které má být součástí identifikačního dokladu, uvádět všechny nezbytné informace, aby bylo zajištěno, že koňovití, kteří jsou převáděni mezi různými plemennými knihami, jsou zapsáni do třídy v plemenné knize, jejíž kritéria splňují.
(27)
V souladu s rozhodnutím Komise 96/510/ES (19) musí potvrzení o původu zvířete a osvědčení o plemenné příslušnosti u evidovaných koňovitých odpovídat identifikačnímu dokladu stanovenému v rozhodnutí Komise 93/623/EHS (20). Jelikož rozhodnutí 93/623/ES a 2000/68/ES byla zrušena nařízením (ES) č. 504/2008, je třeba jasně uvést, že veškeré odkazy na uvedená rozhodnutí by měly být pokládány za odkazy na toto nařízení.
(28)
Orgány vydávající identifikační doklady pro evidované koňovité by měly být organizace nebo sdružení, které vedou či zakládají plemenné knihy pro evidované koňovité a jsou úředně schváleny nebo uznány příslušným orgánem členského státu v souladu s rozhodnutím 92/353/EHS, nebo správní orgán dotyčného členského státu, který vede plemennou knihu, do níž je koňovitý zapsán nebo zaevidován pro chovné účely v souladu s rozhodnutím 96/78/ES. Jako orgány vydávající identifikační doklady pro evidované koňovité by měly mít možnost působit rovněž národní pobočky mezinárodních organizací nebo sdružení, které jsou odpovědné za dostihové a závodní koně a mají své sídlo v daném členském státě.
(29)
Členské státy by měly mít větší prostor pro vlastní rozhodování, pokud jde o vydávající orgány, které vydávají identifikační doklady pro koňovité pro chov a produkci. Mělo by být umožněno, aby tyto identifikační doklady vydával příslušný orgán, do jehož působnosti spadá hospodářství, kde je koňovitý v době identifikace držen, nebo vydávající orgán určený a kontrolovaný tímto příslušným orgánem.
(30)
Příslušný orgán odpovědný za schválení nebo uznání organizací či sdružení zakládajících plemenné knihy v souladu s přílohou rozhodnutí 92/353/EHS by měl spolupracovat s příslušným orgánem uvedeným v nařízení (ES) č. 882/2004 s cílem zajistit, případně i prostřednictvím přeshraniční spolupráce, aby byly identifikační doklady pro koňovité vydávány a používány v souladu s tímto nařízením.
(31)
Jelikož by všichni koňovití narození v Unii nebo do Unie dovezení měli být identifikováni v souladu s tímto nařízením prostřednictvím jedinečného identifikačního dokladu vydaného na celý jejich život, je třeba přijmout zvláštní ustanovení pro případy, kdy je status těchto zvířat jako „koňovitých pro chov a produkci“ změněn na status „evidovaných koňovitých“ ve smyslu směrnice 2009/156/ES. Vzhledem k dalekosáhlým dopadům takovéto změny na přesun koňovitých, obchod s nimi a jejich dovoz do Unie ze třetích zemí z hlediska použitelných veterinárních pravidel stanovených ve směrnici 2009/156/ES, ale též z hlediska pravidel týkajících se dobrých životních podmínek zvířat, která takové přesuny upravují v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1/2005 (21), je nezbytné, aby měl příslušný orgán jednotné místo pro přístup, tzn. centrální databázi, k ověření identifikačních údajů koňovitých požadovaných pro účely osvědčení nebo úředních kontrol.
(32)
Pro zajištění souladu s definicí hospodářství stanovenou ve směrnici 92/35/EHS by měly být členské státy schopny zavést zvláštní režimy pro identifikaci koňovitých pohybujících se volně nebo v polodivokých podmínkách ve vymezených oblastech nebo územích, včetně přírodních rezervací. Takové odchylky od obecné povinnosti identifikovat koňovité by nicméně měly být poskytovány pouze v případech, kdy jsou tyto vymezené populace koňovitých žijících volně nebo v polodivokých podmínkách skutečně odděleny od koňovitých, kteří jsou jakýmkoli způsobem domestikováni, a nejenže nepodléhají lidské kontrole z hlediska jejich přežití a reprodukce, ale zůstávají též mimo oblast působnosti směrnice Rady 98/58/ES (22), která se nevztahuje na volně žijící zvířata.
(33)
Pro účely ověření totožnosti určitého koňovitého by měl identifikační doklad obsahovat především vysoce kvalitní popis zvířete sestávající ze slovního popisu koňovitého a jeho odznaků a z podrobného schématu s vyobrazením individuálních a rozlišujících odznaků daného koňovitého.
(34)
S cílem zajistit, aby byli koňovití v identifikačních dokladech, které je doprovázejí, správně popsáni, by se měly vydávající orgány řídit osvědčenými postupy a zajistit proškolení zaměstnanců pověřených popisem zvířat, například s pomocí pokynů Mezinárodní jezdecké federace (23) nebo společnosti Weatherbys (24).
(35)
Odznaky koňovitého a použité prostředky identifikace, které se společně využívají k ověření jeho totožnosti, by měly nejen vytvořit jednoznačnou spojitost mezi určitým koňovitým a jeho identifikačním dokladem, ale rovněž prokázat, že tento koňovitý podstoupil proces identifikace v souladu s tímto nařízením, takže pro jedno zvíře není vydán více než jeden identifikační doklad. Na mezinárodní úrovni se již u koňovitých v praxi široce využívají elektronické identifikátory (dále jen „elektronické odpovídače“). Tato technologie by měla být používána k zajištění úzké spojitosti mezi daným koňovitým a jeho identifikačním dokladem, ale měly by být umožněny i jiné metody ověřování totožnosti daného zvířete za předpokladu, že tyto alternativní metody poskytují rovnocenné záruky pro zabránění vícečetnému vydávání identifikačních dokladů.
(36)
Elektronické odpovídače používané k označování koňovitých a čtecí zařízení pro zobrazení kódu zabudovaného v odpovídači by měly splňovat mezinárodně dohodnuté normy. Tyto normy stanoví dva odlišné systémy pro zajištění jedinečnosti kódu elektronického odpovídače. Většina členských států provedla nařízení (ES) č. 504/2008 tak, že používá trojmístný alfanumerický kód země a řídí distribuci elektronických odpovídačů prostřednictvím svých příslušných orgánů.
(37)
Tento systém zajištění jedinečnosti kódu elektronického odpovídače by měl být začleněn do databází vedených vydávajícími orgány a do centrální databáze a uplatňován tak, aby nebyl narušen obchod a dovoz do Unie v případě koňovitých, kteří jsou označeni pomocí elektronického odpovídače zobrazujícího alfanumerický kód v jiné formě.
(38)
Směrnice Rady 90/425/EHS (25) stanoví veterinární kontroly, které se mají provádět u některých zvířat a produktů v místě určení. Stanoví zejména, že odesílatelé uvedení na osvědčení nebo dokladu stanoveném v uvedené směrnici musí na žádost příslušného orgánu členského státu určení a v míře nezbytné k provedení těchto kontrol ohlásit předem příjezd zvířat a produktů z jiného členského státu, a zejména pak povahu zásilky a předpokládané datum příjezdu. Toto oznámení se nevyžaduje u evidovaných koní vybavených identifikačními doklady podle směrnice 90/427/EHS.
(39)
Koňovití musí být sice vždy doprovázeni svým identifikačním dokladem v souladu s platnými právními předpisy Unie, ale měly by být umožněny výjimky z tohoto požadavku v případě, že je to nemožné nebo dokonce neproveditelné s ohledem na uchování identifikačního dokladu po celý život daného zvířete, nebo když tento doklad nebyl vydán s ohledem na to, že zvíře bude poraženo dříve, než dosáhne požadované věkové hranice pro identifikaci.
(40)
Členským státům by mělo být také umožněno povolovat zjednodušený identifikační doklad pro koňovité, kteří jsou přesouváni v rámci jejich území. V různých oblastech byly jako zařízení pro ukládání informací zavedeny plastikové karty se zabudovaným počítačovým čipem (dále jen „čipové karty“). Mělo by být umožněno vydávat tyto čipové karty jako další možnost kromě identifikačního dokladu a používat je za určitých podmínek místo identifikačního dokladu doprovázejícího evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci při jejich přesunu v rámci členského státu.
(41)
Dále je třeba vzít v úvahu případy, kdy se původní identifikační doklad vydaný v souladu s tímto nařízením na celý život koňovitého ztratí, není již čitelný nebo obsahuje nesprávné informace nevyplývající z nezákonných praktik. Tato ustanovení by měla co nejlépe vylučovat nezákonné držení více než jednoho identifikačního dokladu, aby byl správně popsán status koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě. Tam, kde jsou k dispozici dostatečné a ověřitelné informace, by měl být vydán duplikát identifikačního dokladu, který se takto označí a který obvykle vylučuje daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě. V ostatních případech by měl být vydán náhradní identifikační doklad, rovněž takto označený a vylučující daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě, který by měl nadto dané zvíře klasifikovat jako koňovitého pro chov a produkci.
(42)
Uvedené postupy by se měly použít také u koňovitých, u nichž se přistoupí k identifikaci po lhůtě stanovené pro první identifikaci, neboť zde nemohou být vyloučeny podvodné praktiky a úmysl získat další identifikační doklad.
(43)
V některých případech, kdy jsou koňovití zapsáni nebo evidováni pro zápis do plemenných knih vedených chovatelskými organizacemi ve třetích zemích, jsou nezbytná zvláštní ustanovení umožňující, aby koňovitý zůstal evidován v takové plemenné knize, a současně zajišťující jeho vyloučení z potravinového řetězce příslušným zápisem do identifikačního dokladu.
(44)
V souladu se směrnicí 2009/156/ES je identifikační doklad nástrojem pro omezení přesunu koňovitých v případě výskytu ohniska nákazy v hospodářství, kde jsou drženi nebo chováni. Proto je třeba v případě ohniska určitých nákaz zajistit pozastavení platnosti tohoto identifikačního dokladu pro účely přesunu příslušným zápisem do identifikačního dokladu.
(45)
Směrnice 2009/156/ES kromě toho vyžaduje, aby byli evidovaní koňovití při opuštění hospodářství identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu, který musí zejména osvědčovat, že tito koňovití nepocházejí z hospodářství podléhajícího určitým zákazům. Je proto žádoucí stanovit, aby bylo vyplnění příslušného oddílu ve vzorovém identifikačním dokladu povinné u všech koňovitých, a odpovídajícím způsobem upravit jeho znění.
(46)
V případě, že koňovitý uhyne jinak než porážkou na jatkách, by měl orgán dohlížející na zpracování mrtvého zvířete v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 (26) nebo na spálení v nízkokapacitních spalovacích zařízeních uvedených v kapitole III přílohy III nařízení Komise (EU) č. 142/2011 (27) vrátit vydávajícímu orgánu identifikační doklad, pokud podle vnitrostátních právních předpisů doprovází tělo zvířete, a mělo by být zajištěno, aby elektronický odpovídač nebo jiné alternativní prostředky použité k ověření totožnosti koňovitých nemohly být recyklovány.
(47)
Maso koňovitých, u nichž nebylo možno v době porážky vyjmout elektronický odpovídač, by mělo být prohlášeno za nevhodné k lidské spotřebě v souladu s kapitolou V oddílu II přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004, aby se tyto elektronické odpovídače nedostaly do potravinového řetězce. Aby se implantované elektronické odpovídače daly snadno lokalizovat, mělo by být stanoveno standardní místo implantace, které se zaznamená v identifikačních dokladech.
(48)
V souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 (28) jsou živá zvířata připravená pro uvedení na trh k lidské spotřebě definována jako potravina. Uvedené nařízení stanoví dalekosáhlé odpovědnosti provozovatelů potravinářských podniků ve všech stadiích produkce potravin, včetně sledovatelnosti zvířat určených k produkci potravin.
(49)
Koňovití pro chov a produkci, jakož i evidovaní koňovití se mohou stát v určitém stadiu života jatečnými koňovitými podle definice ve směrnici 2009/156/ES. Maso lichokopytníků, tj. koňovitých, je definováno v bodě 1 přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 (29), kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu.
(50)
Poté, co byla v souladu s nařízením Komise (ES) č. 2076/2005 (30) ukončena přechodná opatření pro provádění nařízení (ES) č. 853/2004, (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004, začaly od 1. ledna 2010 platit požadavky na informace o potravinovém řetězci u koňovitých.
(51)
Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví, že provozovatelé jatek mají obdržet a zkontrolovat informace o potravinovém řetězci s podrobnými údaji o původu, anamnéze a léčbě zvířat určených k produkci potravin a podle nich jednat. Příslušný orgán může povolit zaslání informací o potravinovém řetězci týkajících se domácích lichokopytníků najatka zároveň se zvířaty, a nikoli předem. Identifikační doklad doprovázející jatečné koňovité by měl proto být součástí informací o potravinovém řetězci.
(52)
Nařízení (ES) č. 854/2004 stanoví, že úřední veterinární lékař musí ověřit, zda daný provozovatel potravinářského podniku splnil svou povinnost zajistit, aby byla zvířata přijatá na porážku k lidské spotřebě řádně identifikována.
(53)
Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví, že provozovatelé potravinářských podniků musí zkontrolovat průkazy domácích lichokopytníků a ujistit se, že je dané zvíře určeno na porážku k lidské spotřebě, a pokud přijmou určité zvíře na porážku, musí odevzdat průkaz úřednímu veterinárnímu lékaři.
(54)
Vzhledem ke specifické situaci koňovitých, kteří se narodili jako zvířata druhů určených k produkci potravin, avšak nejsou vždy chováni za tímto účelem a ve většině případů nejsou po celou dobu svého života drženi provozovateli potravinářských podniků definovanými v čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 178/2002, je zapotřebí stanovit postup, kterým se zajistí plynulá návaznost od kontrol identifikačního dokladu z důvodů veřejného zdraví až po správu tohoto dokladu v souladu se směrnicí 2009/156/ES. Je tedy nezbytné, aby v každém členském státě existovala centrální databáze, aby bylo možné ověřit určité informace o identifikačním dokladu a v tomto dokladu předtím, než se přijme rozhodnutí o přijetí dotyčného zvířete na porážku k lidské spotřebě. V případě, kdy se informace o vyloučení z porážky k lidské spotřebě v oddílu II identifikačního dokladu neshodují s informacemi zaznamenanými v centrální databázi, měla by být rozhodující informace vedoucí k vyloučení daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě, bez ohledu na to, kde je uvedena.
(55)
Směrnice Rady 96/22/ES (31) se vztahuje na hospodářská zvířata, včetně domácích lichokopytníků, jakož i na volně žijící zvířata těchto druhů, která byla odchována v hospodářství. Podle článku 7 uvedené směrnice je povoleno obchodovat před uplynutím ochranné lhůty s evidovanými koňovitými, kterým byla ze zootechnických důvodů podána veterinární léčiva obsahující allyltrenbolon nebo betasympatomimetika, pokud jsou splněny podmínky pro podání a druh i datum ošetření jsou uvedeny v osvědčení nebo v průvodních listinách doprovázejících tato zvířata.
(56)
V čl. 2 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 470/2009 (32) jsou zvířata určená k produkci potravin definována jako „zvířata chovaná, odchovaná, držená, poražená nebo odchycená za účelem produkce potravin“. Článek 16 uvedeného nařízení stanoví, že zvířatům určeným k produkci potravin je v Unii možné podávat pouze farmakologicky účinné látky, které jsou klasifikovány podle čl. 14 odst. 2 písm. a), b) nebo c) uvedeného nařízení, za předpokladu, že je toto podávání v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES (33).
(57)
Článek 6 směrnice 2001/82/ES stanoví, že veterinární léčivý přípravek smí být zaregistrován pro účely podání jednomu nebo více druhům zvířat určených k produkci potravin pouze v případě, že farmakologicky účinné látky, které obsahuje, jsou uvedeny v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90. Pravidla obsažená v uvedených přílohách jsou nyní stanovena v nařízení Komise (EU) č. 37/2010 (34). Odchylně od těchto pravidel však může být veterinární léčivý přípravek obsahující farmakologicky účinné látky neuvedené v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90 zaregistrován pro určitá zvířata z čeledi koňovitých, která byla v souladu s právními předpisy Unie v oblasti zdraví zvířat prohlášena za zvířata neurčená na porážku k lidské spotřebě. Takové veterinární léčivé přípravky nesmějí obsahovat účinné látky uvedené v příloze IV nařízení (EHS) č. 2377/90, ani nesmějí být určeny k použití při léčbě stavů, které jsou uvedeny ve schváleném souhrnu údajů o přípravku a pro které je již registrován veterinární léčivý přípravek pro zvířata z čeledi koňovitých. Mělo by proto být stanoveno, že koňovitý může být vyloučen z porážky k lidské spotřebě podle vlastního uvážení majitele zvířete.
(58)
V čl. 10 odst. 2 a 3 směrnice 2001/82/ES jsou stanoveny zvláštní odchylky od článku 11 uvedené směrnice pro koňovité, týkající se léčby zvířat určených k produkci potravin léčivými přípravky, které mají stanovený maximální limit reziduí pro použití u jiného druhu zvířat, než je cílový druh, nebo registrovanými pro jiné onemocnění za předpokladu, že jsou tito koňovití identifikováni v souladu s právními předpisy Unie a v jejich identifikačním dokladu je zvláště uvedeno, že nejsou určeni na porážku k lidské spotřebě nebo že jsou určeni na porážku k lidské spotřebě po ochranné lhůtě v délce nejméně šesti měsíců po léčbě látkami uvedenými v nařízení Komise (ES) č. 1950/2006 (35).
(59)
V souladu se směrnicí 2001/82/ES musí členské státy zajistit, aby majitelé nebo chovatelé zvířat, která jsou určena k produkci potravin, byli schopni předložit doklad o nákupu, držení a podání veterinárních léčivých přípravků těmto zvířatům po dobu pěti let od jejich podání, včetně případů, kdy bylo zvíře v průběhu tohoto pětiletého období poraženo. V zájmu uplatňování těchto předpisů je tudíž nezbytné, aby byla informace o porážce určitého koňovitého neprodleně zanesena do centrální databáze členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde bylo dané zvíře drženo.
(60)
Pro účely zajištění kontroly nad vydáváním identifikačních dokladů by měl být v databázi vedené vydávajícím orgánem zaznamenán minimální soubor příslušných údajů týkajících se vydávání těchto dokladů.
(61)
Hlavní světové organizace pro chov koní a soutěže se dohodly na zavedení systému univerzálního životního čísla koňovitých (UELN). Tento systém byl vyvinut z podnětu Světové federace chovu sportovních koní (WBFSH), Mezinárodního výboru pro plemenné knihy (ISBC), Světové organizace pro chov arabských plnokrevníků (WAHO), Evropské konference organizací pro chov arabských plnokrevníků (ECAHO), Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), Mezinárodní jezdecké federace (FEI) a Union Européenne du Trot (UET) a informace o tomto systému lze najít na internetových stránkách UELN (36).
(62)
Systém UELN je vhodný pro registraci evidovaných koňovitých i koňovitých pro chov a produkci a umožňuje postupné zavádění počítačových sítí zajišťujících, aby mohla být totožnost zvířat v případě evidovaných koňovitých nadále ověřována v souladu s článkem 6 směrnice 90/427/EHS.
(63)
Při přidělování kódů k databázím nesmějí být tyto kódy a formát zaznamenaných identifikačních čísel jednotlivých zvířat v žádném případě v rozporu se zavedeným systémem UELN. Proto by měl být před přidělením jakéhokoli kódu určité databázi tento kód zkontrolován podle seznamu přidělených kódů UELN.
(64)
Směrnice 2009/156/ES požaduje, aby úřední veterinární lékař zaznamenal v evidenci identifikační číslo nebo číslo identifikačního dokladu poraženého koňovitého a zaslal příslušnému orgánu místa odeslání na jeho žádost potvrzení o tom, že zvíře bylo poraženo. Mělo by být tudíž upřesněno, že v takových případech musí být identifikační doklady zničeny v místě porážky s cílem zamezit podvodnému použití identifikačních dokladů poražených koňovitých.
(65)
Uvedená směrnice rovněž stanoví, že po porážce evidovaných koní, včetně utracení pro účely tlumení nákaz, musí být jejich identifikační doklady vráceny orgánu, který je vydal. Tyto požadavky by se měly vztahovat i na identifikační doklady vydané pro evidované koňovité jiné než evidované koně a koňovité pro chov a produkci.
(66)
S cílem zajistit, aby databáze vydávajících orgánů obsahovaly aktuální informace, je třeba stanovit oběh informací o smrti nebo ztrátě zvířete v databázi orgánu, který vydal doklad, a v centrální databázi členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde byl daný koňovitý držen.
(67)
Ke splnění těchto požadavků by mělo přispět zaznamenání životního čísla slučitelného se systémem UELN a jeho použití pro identifikaci orgánů nebo úřadů, které daný identifikační doklad vydaly. Členské státy by měly pokud možno využívat styčná místa, která určily v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004.
(68)
Díky povinnému záznamu o osobě žádající o vydání identifikačního dokladu, jíž je v rámci lhůty nepřesahující 12 měsíců po narození zvířete chovatel a obvykle i majitel zvířete, pro které se identifikační doklad vydává, spolu s povinností oznámit vydávajícímu orgánu jakýkoli přesun obvyklého místa pobytu koňovitého do jiného členského státu může být vytvořen řetězec informací sloužící k vysledování zvířete v případě potřeby.
(69)
V souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 má identifikační údaje v identifikačním dokladu aktualizovat vydávající orgán, který tento doklad vydal. Členské státy poukazovaly na neochotu majitelů koňovitých zasílat identifikační doklad vydávajícím orgánům k aktualizaci identifikačních údajů poštou, zvláště pak v případech, kdy se tento vydávající orgán nachází v zahraničí. Tato neochota je způsobena obavami ze ztráty identifikačního dokladu, neboť pak by bylo nutné identifikovat koňovitého prostřednictvím duplikátu nebo náhradního identifikačního dokladu, kterými se dané zvíře vylučuje z porážky k lidské spotřebě, což vede k podstatnému snížení hodnoty zvířete.
(70)
K usnadnění správy identifikačního dokladu po celou dobu života zvířete je zapotřebí zavést postupy pro registraci identifikačního dokladu v členském státě obvyklého místa pobytu zvířete, zvláště v případech, kdy byl identifikační doklad vydán v jiném členském státě. Jako nejvhodnější způsob komunikace s vydávajícím orgánem, který provedl první identifikaci, se jeví výměna informací mezi centrálními databázemi dotčených členských států.
(71)
Kromě toho mohou vydávající orgány své schválení nebo určení pozbýt, zatímco vydané identifikační doklady zůstávají platnými dokumenty pro účely zdraví zvířat a veřejného zdraví. Je tudíž nezbytné zálohovat informace obsažené v identifikačním dokladu prostřednictvím databáze, k níž mají přístup příslušné orgány v oblasti zdraví a dobrých životních podmínek zvířat a veřejného zdraví.
(72)
Jelikož v každém členském státě obvykle působí více než jeden vydávající orgán, koňovití se často přesunují mezi hospodářstvími i mezi členskými státy, mění se jejich status z „koňovitých pro chov a produkci“ na „evidované koňovité“ nebo ze zvířat určených k produkci potravin na zvířata vyloučená z porážky k lidské spotřebě a evidované koňovité může identifikovat organizace vedoucí plemennou knihu, která má své sídlo v jiném členském státě, je v zájmu účinného provádění směrnic 90/427/EHS a 2009/156/ES nevyhnutelné, nezbytné a žádoucí zřídit v každém členském státě centrální databázi, kde budou zaznamenány identifikační údaje o všech koňovitých chovaných v hospodářstvích, která se v daném členském státě nacházejí.
(73)
Mělo by se však umožnit, aby členské státy, ve kterých již existuje jedna databáze pro evidované koňovité a jiná databáze pro koňovité pro chov a produkci, i nadále zachovaly tento systém, za předpokladu, že tyto databáze budou propojeny a veterinární orgány budou mít do obou plný přístup.
(74)
Za tímto účelem by centrální databáze v jednotlivých členských státech měly spolupracovat v souladu se směrnicí Rady 89/608/EHS (37), aby se usnadnila výměna údajů týkajících se určitého zvířete a identifikačního dokladu, který byl pro ně vydán.
(75)
S ohledem na jednotné použití právních předpisů Unie týkajících se identifikace koňovitých v členských státech a zajištění jejich jednoznačnosti a transparentnosti by mělo být nařízení (ES) č. 504/2008 zrušeno a nahrazeno tímto nařízením.
(76)
V souladu s bodem 24 přílohy nařízení Komise (EU) č. 519/2013 (38) jsou koňovití narození v Chorvatsku nejpozději do 30. června 2013, avšak neidentifikovaní do tohoto data v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008, identifikováni v souladu s posledně uvedeným nařízením nejpozději do 31. prosince 2014.
(77)
Toto nařízení by se mělo použít ode dne 1. ledna 2016, aby se členským státům a provozovatelům poskytla dostatečná doba na přizpůsobení se novým pravidlům. Požadavky na vytvoření a zprovoznění centrální databáze by se nicméně měly v Řecku, ve Švédsku a ve Spojeném království použít ode dne 1. července 2016.
(78)
Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rostliny, zvířata, potraviny a krmiva a Stálého výboru pro zootechniku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla pro identifikaci koňovitých:
a)
narozených v Unii nebo
b)
uvolněných do volného oběhu v Unii v souladu s celním postupem vymezeným v čl. 5 odst. 16 písm. a) nařízení (EU) č. 952/2013.
2. Toto nařízení se použije, aniž je dotčeno rozhodnutí 96/78/ES.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„koňovitými“ volně žijící nebo domestikovaní lichokopytníci všech druhů rodu Equus čeledi koňovitých a jejich kříženci;
b)
„hospodářstvím“ zemědělské nebo výcvikové zařízení, stáj nebo jakékoli prostory nebo zařízení, ve kterých se koňovití obvykle drží nebo chovají pro jakékoli účely, a přírodní rezervace, ve kterých koňovití žijí volně;
c)
„držitelem“ každá fyzická nebo právnická osoba, která vlastní koňovité nebo je jejich držením pověřena, bez ohledu na to, zda za finanční odměnu či nikoliv a zda dočasně nebo nastálo, a to i v průběhu přepravy, na trzích nebo během soutěží, dostihů nebo kulturních akcí;
d)
„majitelem“ fyzická nebo právnická osoba, která vlastní daného koňovitého;
e)
„evidovanými koňovitými“ všichni koňovití, kteří:
i)
jsou zapsáni nebo zaevidováni a způsobilí k zápisu do plemenné knihy v souladu s pravidly stanovenými podle čl. 4 odst. 2 písm. b) směrnice 90/427/EHS a identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu stanoveného v čl. 8 odst. 1 uvedené směrnice, nebo
ii)
koně, včetně poníků, evidovaní u mezinárodního sdružení nebo organizace, která je odpovědná za dostihové a závodní koně, a identifikovaní prostřednictvím identifikačního dokladu vydaného národní pobočkou takové organizace nebo sdružení;
f)
„plemennou knihou“ každá kniha, registr, soubor nebo počítačový nosič dat:
i)
která je vedena buď organizací nebo sdružením úředně schváleným nebo uznaným členským státem, nebo je vedena správním úřadem daného členského státu, a dále
ii)
ve které jsou koňovití zapsáni, nebo jsou evidováni a způsobilí k zápisu, s uvedením všech jejich známých předků;
g)
„koňovitými pro chov a produkci“ koňovití jiní než uvedení v písmenech e) a h);
h)
„jatečnými koňovitými“ koňovití určení k porážce na jatkách, a to buď přímo po přepravě, nebo po tranzitu přes schválené sběrné středisko uvedené v článku 7 směrnice 2009/156/ES;
i)
„příslušným orgánem“ ústřední orgán členského státu, který je příslušný k organizaci úředních kontrol, nebo jakýkoli jiný orgán, kterému byla tato pravomoc svěřena, včetně příslušného orgánu uvedeného v čl. 2 písm. h) směrnice 2009/156/ES;
j)
„zootechnickým orgánem“ ústřední orgán členského státu, který je příslušný k provádění směrnice 90/427/EHS, nebo jakýkoli jiný orgán, kterému byla tato pravomoc svěřena, včetně orgánů uvedených v čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 92/353/EHS;
k)
„dočasným vstupem“ status evidovaného koně přicházejícího ze třetí země a dovezeného do Unie na dobu kratší než 90 dnů na základě rozhodnutí přijatého v souladu s čl. 19 písm. b) směrnice 2009/156/ES;
l)
„trvalým přijetím“ status koňovitého pocházejícího ze třetí země a dovezeného do Unie na dobu 90 dnů nebo delší;
m)
„odznakem“ jakákoli viditelná či zřetelná rozlišující charakteristika jednotlivého koňovitého, která je buď vrozená, nebo získaná a zaznamenaná pro účely identifikace;
n)
„elektronickým odpovídačem“ pasivní radiofrekvenční identifikační zařízení určené pouze ke čtení:
i)
vyhovující normě ISO 11784 a využívající technologii Full Duplex (FDX či FDX-B) nebo Half Duplex (HDX), a dále
ii)
které může být čteno čtecím zařízením kompatibilním s normou ISO 11785, v minimální vzdálenosti 12 cm;
o)
„jedinečným životním číslem“ jedinečný 15místný alfanumerický kód shrnující informace o konkrétním koňovitém a databázi a zemi, ve které byly tyto informace poprvé zaznamenány v souladu se systémem kódování univerzálního životního čísla koňovitých (UELN), a který tvoří:
i)
šestimístný identifikační kód kompatibilní se systémem UELN pro databázi uvedenou v článku 39, po němž následuje
ii)
devítimístné individuální identifikační číslo přidělené danému koňovitému;
p)
„členským státem prostým moru koní“:
i)
členský stát, kde nebyl zjištěn žádný klinický, sérologický (u neočkovaných koňovitých) ani epizootologický důkaz moru koní na dotyčném území v posledních dvou letech, a
ii)
kde nebylo provedeno očkování proti této nákaze během posledních dvanácti měsíců;
q)
„nákazami povinnými hlášením“ nákazy uvedené v příloze I směrnice 2009/156/ES;
r)
„úředním veterinárním lékařem“ veterinární lékař určený příslušným orgánem členského státu nebo třetí země;
s)
„čipovou kartou“ plastikové zařízení se zabudovaným počítačovým čipem, na které lze ukládat informace a přenášet je elektronicky do kompatibilních počítačových systémů;
t)
„odpovědným veterinárním lékařem“ veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES.
Článek 3
Obecné zásady a povinnost identifikace koňovitých
1. Koňovití žijící na některém z území uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 882/2004 musí být identifikováni v souladu s tímto nařízením.
2. V případech, kdy držitel není majitelem nebo jedním z majitelů koňovitého, jedná v souladu s tímto nařízením jménem majitele a ve shodě s ním.
3. Členské státy a vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou vyžadovat, aby žádost o vydání identifikačního dokladu podle článku 11 nebo o změnu identifikačních údajů ve stávajícím identifikačním dokladu podle článku 27 předkládal vydávajícímu orgánu majitel.
4. Členské státy zajistí, v odpovídajících případech prostřednictvím úředních kontrol v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004, aby držitelé koňovitých a vydávající orgány plnili své povinnosti stanovené v tomto nařízení.
Článek 4
Systém Unie pro identifikaci koňovitých
1. Pro účely tohoto nařízení se systém Unie pro identifikaci koňovitých skládá z těchto prvků:
a)
jedinečný celoživotní identifikační doklad, který (nestanoví-li vydávající orgán jinak nebo není-li jinak stanoveno v tomto nařízení) zůstává majetkem vydávajícího orgánu, jenž jej vydal, a který obsahuje:
i)
slovní popis koňovitého a záznamy o jeho odznacích,
ii)
vyplněné schéma s grafickým znázorněním odznaků uvedených ve slovním popisu,
iii)
prostor pro schválené zápisy o změnách identifikačních údajů;
b)
metoda ověřování totožnosti, která:
i)
zajistí jednoznačnou spojitost mezi identifikačním dokladem a koňovitým, pro kterého byl tento doklad vydán,
ii)
prokáže, že koňovitý již podstoupil proces identifikace;
c)
databáze, v níž jsou v souladu s článkem 38 zaznamenány identifikační údaje o koňovitém, pro kterého byl identifikační doklad vydán, a o držiteli, který předložil žádost o vydání identifikačního dokladu, a v níž se současně zvířeti přiděluje jedinečné životní číslo;
d)
centrální databáze zřízená v souladu s článkem 39.
2. Koňovitý je považován za identifikovaného v souladu s tímto nařízením, pouze pokud:
a)
jej doprovází identifikační doklad vydaný v souladu s jedním z následujících ustanovení:
i)
článek 9 pro koňovité narozené v Unii nebo
ii)
článek 14 pro koňovité dovezené do Unie nebo
iii)
článek 29 nebo 30, pokud koňovitého doprovází duplikát identifikačního dokladu, nebo
iv)
článek 32, pokud koňovitého doprovází náhradní identifikační doklad; nebo
b)
je identifikován v souladu s:
i)
článkem 24 v případě výjimek týkajících se přesunů nebo přepravy koňovitých, které doprovází dočasný doklad, nebo
ii)
čl. 26 odst. 2 v případě výjimek týkajících se některých přesunů a přepravy koňovitých určených na porážku.
KAPITOLA II
IDENTIFIKACE KOŇOVITÝCH NAROZENÝCH V UNII
Článek 5
Vydávající orgány pro koňovité narozené v Unii
1. Identifikační doklad stanovený v článku 7 vydává některý z následujících vydávajících orgánů:
a)
v případě evidovaných koňovitých uvedených v čl. 2 písm. e) bodě i) tohoto nařízení organizace nebo sdružení úředně schválené nebo uznané v souladu s čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 92/353/EHS nebo správní orgán dotyčného členského státu, který vede plemennou knihu, do níž byl koňovitý zapsán nebo byl evidován a je způsobilý pro zápis v souladu s rozhodnutím 96/78/ES;
b)
v případě evidovaných koní uvedených v čl. 2 písm. e) bodě ii) národní pobočka mezinárodní organizace nebo sdružení, která je odpovědná za dostihové a závodní koně a která je pod dohledem příslušného orgánu členského státu, v němž má sídlo;
c)
v případě koňovitých pro chov a produkci uvedených v čl. 2 písm. g):
i)
příslušný orgán pro hospodářství, ve kterém je koňovitý v době identifikace držen, nebo
ii)
vydávající orgán určený a kontrolovaný příslušným orgánem uvedeným v bodě i), jemuž byl tento úkol svěřen.
2. Příslušný orgán určí pouze vydávající orgány uvedené v odst. 1 písm. c) bodě ii), které splňují tyto podmínky:
a)
musí být vyhotoven přesný popis úkolů a odpovědností, jejichž výkonem je vydávající orgán pověřen, a podmínek, za nichž je smí vykonávat;
b)
musí existovat důkaz o tom, že vydávající orgán:
i)
má odbornou způsobilost, vybavení a infrastrukturu potřebné k výkonu úkolů, jež mu byly svěřeny,
ii)
má dostatečný počet náležitě kvalifikovaných a zkušených pracovníků,
iii)
je nestranný a bez jakéhokoli střetu zájmů, co se týče provádění úkolů jemu svěřených,
iv)
má k dispozici vzorový identifikační doklad splňující požadavky stanovené v tomto nařízení;
c)
vydávající orgán musí úzce spolupracovat s příslušným orgánem ve snaze předejít jakýmkoli případům nedodržování požadavků tohoto nařízení, a popřípadě je napravit;
d)
existuje účinná koordinace mezi příslušným orgánem a určeným vydávajícím orgánem.
3. Pokud má příslušný orgán oprávněný důvod se domnívat, že vydávající orgán jedná způsobem, jenž není v souladu s požadavky tohoto nařízení, takové domnělé případy nedodržení prošetří. Vydávající orgán nesmí vydávat identifikační doklady, dokud nebude šetření uzavřeno a nedojde k vyloučení nebo nápravě veškerých případů nedodržení.
4. Pokud bez ohledu na opatření provedená v souladu s odstavcem 3 vydávající orgán uvedený v odstavci 1 neplní požadavky stanovené v tomto nařízení, odejme mu příslušný orgán povolení k vydávání identifikačních dokladů pro koňovité.
Po odejmutí povolení k vydávání identifikačních dokladů příslušný orgán zajistí, aby koňovití, za něž je odpovědný, byli nadále identifikováni v souladu s tímto nařízením a aby identifikační doklady, které byly nebo mají být vráceny v souladu s článkem 34, převzal do úschovy daný příslušný orgán nebo vydávající orgán, jemuž byl tento úkol příslušným orgánem svěřen.
Článek 6
Informace o vydávajících orgánech
1. Členské státy sestaví a průběžně aktualizují seznam vydávajících orgánů uvedených v čl. 5 odst. 1 a zpřístupní tento seznam ostatním členským státům, ostatním vydávajícím orgánům a veřejnosti na internetové stránce zřízené příslušným orgánem.
2. Seznam uvedený v odstavci 1:
a)
obsahuje kontaktní údaje nezbytné pro splnění požadavků článku 35, čl. 37 odst. 4, čl. 38 odst. 3 a čl. 40 odst. 1;
b)
odpovídá vzorové šabloně stanovené v písm. f) oddílu I kapitoly 2 přílohy II rozhodnutí 2009/712/ES a splňuje požadavky stanovené v příloze III uvedeného rozhodnutí;
c)
je přímo přístupný prostřednictvím internetového odkazu poskytnutého Komisí v souladu s odstavcem 3 a je dostatečně srozumitelný osobám, které nejsou rodilými mluvčími.
3. S cílem pomoci členským státům při zpřístupňování těchto aktuálních seznamů uvedených v odstavci 1 zřídí Komise internetovou stránku, na níž každý členský stát uvede přímý odkaz na požadované informace na internetových stránkách stanovených v odstavci 1.
Článek 7
Formát a obsah identifikačních dokladů vydaných pro koňovité narozené v Unii
1. Koňovití narození v Unii se identifikují pomocí jedinečného identifikačního dokladu pro koňovité vydaného na celý život daného koňovitého v souladu:
a)
se vzorovým identifikačním dokladem stanoveným v části 1 přílohy I;
b)
s dodatečnými požadavky stanovenými v části 2 přílohy I.
2. Vydávající orgány zajistí, aby identifikační doklad obsahoval dostatečný počet stran s naformátovanými poli pro uvedení informací požadovaných podle následujících oddílů uvedených ve vzorovém identifikačním dokladu v části 1 přílohy I:
a)
v případě evidovaných koňovitých alespoň oddíly I až IX;
b)
v případě koňovitých pro chov a produkci alespoň oddíly I až IV.
3. Vydávající orgány zajistí, aby pořadí a číslování oddílů v identifikačních dokladech stanovených v části 1 přílohy I zůstalo nezměněno a aby u oddílů, kde se počítá s více zápisy, byl v identifikačním dokladu poskytnut dostatečný počet stran.
4. Vydávající orgány odpovídají za bezpečné uchování čistých i vyplněných identifikačních dokladů ve svých prostorách.
Aniž je dotčen čl. 4 odst. 1 písm. a), tam, kde to jednací řád vydávajícího orgánu umožňuje, vydávající orgány zajistí, aby identifikační doklady uvedené v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě ii) a v článku 35 byly účinně znehodnoceny s cílem zamezit jakémukoli podvodnému použití dokladu samotného či informací, jež obsahuje, předtím, než je doklad předán majiteli zvířete na památku.
5. Příslušný orgán spolu se zootechnickým orgánem může přijmout správní postupy k zajištění jednotné podoby identifikačních dokladů vydávaných vydávajícími orgány uvedenými v čl. 5 odst. 1 pod jejich dohledem, za předpokladu, že jsou dodrženy obecné požadavky podle odstavců 1, 2 a 3.
Článek 8
Povinnosti příslušného orgánu v souvislosti s vydáváním identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
Zootechnický orgán a příslušný orgán zajistí, aby na jejich území vydávající orgány, za něž v příslušných případech odpovídají:
a)
vydávaly identifikační doklady vyhovující požadavkům stanoveným v čl. 7 odst. 1, 2 a 3;
b)
zavedly potřebné systémy, aby mohly na žádost příslušného orgánu ověřit, zda identifikační doklad, o němž se tvrdí, že jimi byl vydán:
i)
je jedinečný, původní a pravý,
ii)
obsahuje v případech, kdy se čisté identifikační doklady tisknou do zásoby, sériové číslo vytištěné alespoň na stranách s oddíly I, II a III.
Článek 9
Vydávání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
1. Vydávající orgány vydávají pouze identifikační doklady:
a)
které splňují požadavky stanovené v čl. 7 odst. 1, 2 a 3;
b)
jejichž oddíl I je řádně vyplněn s pomocí informací ověřených vydávajícím orgánem uvedeným v bodě 11 části A oddílu I nebo jeho jménem;
c)
jejichž oddíl IV je vyplněn, pokud tak požadují vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b);
d)
jejichž oddíl V je vyplněn v souladu s odstavcem 2 tohoto článku.
2. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. a) identifikuje evidované koňovité uvedené v čl. 2 písm. e) bodě i) v souladu s pravidly plemenné knihy uvedené ve zmíněném ustanovení a vyplní oddíl V identifikačního dokladu s pomocí informací v osvědčení o původu zvířete uvedeném v čl. 8 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 90/427/EHS a v příloze uvedené směrnice.
3. V souladu se zásadami organizace nebo sdružení, které zavedly plemennou knihu o původu plemene evidovaného koňovitého, musí oddíl V identifikačního dokladu obsahovat:
a)
úplné informace o rodokmenu;
b)
oddíl plemenné knihy uvedený v článku 2 nebo 3 směrnice 96/78/ES;
c)
třídu v hlavním oddílu plemenné knihy, do níž byl evidovaný koňovitý zapsán, je-li stanovena.
4. Pro účely evidence dostihového nebo závodního koně uvedeného v čl. 2 písm. e) bodě ii) vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. b) buď:
a)
vydá v souladu s odst. 1 písm. a) a b) a pravidly daného vydávajícího orgánu identifikační doklad vyhovující ustanovením čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nebo
b)
uzná a potvrdí identifikační doklad vydaný pro tohoto koně v souladu s odstavcem 1 tohoto článku nebo
c)
vydá nový identifikační doklad v souladu s čl. 12 odst. 3 písm. c).
Článek 10
Výjimka týkající se vyplnění některých informací v oddíle I a IV identifikačního dokladu
1. Odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 9 odst. 1 písm. b) může příslušný orgán povolit vydávajícím orgánům neuvádět pomocí nákresu informace uvedené v bodech 12 až 18 schématu v identifikačním dokladu, stanoveném v části B oddílu I přílohy I, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
v souladu s článkem 18 je implantován elektronický odpovídač nebo je v souladu s článkem 21 použita rovnocenná povolená alternativní metoda k ověření totožnosti;
b)
fotografie či tisk znázorňuje dostatek podrobností pro popis daného koňovitého.
2. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou:
a)
nevyužít výjimky udělené v souladu s odstavcem 1 tohoto článku;
b)
přizpůsobit identifikační doklady vydané v souladu s odstavcem 1 tohoto článku požadavkům stanoveným v čl. 9 odst. 1.
3. Odchylně od čl. 9 odst. 1 písm. c) mohou být informace o majiteli poskytnuty formou dokladu o vlastnictví nebo registrační karty, které jsou zaznamenány v databázi zřízené v souladu s článkem 38, jež uvádí:
a)
jedinečné životní číslo koňovitého;
b)
číslo identifikačního dokladu, existuje-li, a kód elektronického odpovídače nebo povolenou alternativní metodu k ověření totožnosti v souladu s článkem 21.
Doklad o vlastnictví či registrační karta uvedené v prvním pododstavci se vydávajícímu orgánu vrátí, pokud zvíře uhynulo nebo bylo prodáno, ztraceno, odcizeno, poraženo či utraceno.
Článek 11
Žádosti o vydání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
1. Držitelé předkládají žádost o vydání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii příslušnému vydávajícímu orgánu v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je daný koňovitý držen, a poskytnou veškeré informace nezbytné k dosažení souladu s tímto nařízením.
2. Členské státy stanoví lhůty pro předložení žádosti stanovené v odstavci 1, které jsou nezbytné pro dodržení lhůty pro identifikaci stanovené v článku 12 a čl. 13 odst. 1.
3. Odchylně od odstavce 1 a v souladu s článkem 1 rozhodnutí 96/78/ES může držitel předložit žádost stanovenou v odstavci 1 příslušnému vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b), který má sídlo v jiném členském státě, než je členský stát, ve kterém se nachází hospodářství, kde je daný koňovitý držen.
Článek 12
Lhůta pro identifikaci koňovitých narozených v Unii
1. Koňovití narození v Unii musí být identifikováni pomocí identifikačního dokladu vydaného v souladu s článkem 9 nejpozději do 12 měsíců ode dne narození, a v každém případě před tím, než definitivně opustí hospodářství, v němž se narodili, s výjimkou případů, kdy se takový přesun uskuteční v souladu s čl. 23 odst. 2 písm. c) u hříběte doprovázejícího matku, na níž závisí, nebo v souladu s čl. 26 odst. 2.
2. Odchylně od odstavce 1 se členské státy mohou rozhodnout omezit tuto maximální povolenou lhůtu pro identifikaci koňovitých na šest měsíců nebo na kalendářní rok narození.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 může být kdykoli vydán nový identifikační doklad v souladu s článkem 9 v těchto případech:
a)
na žádost příslušného orgánu nebo příslušným orgánem, pokud stávající identifikační doklad nevyhovuje požadavkům čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nebo pokud některé identifikační údaje stanovené v oddíle I, II nebo V nebyly vydávajícím orgánem řádně zapsány, nebo
b)
pokud je koňovitý pro chov a produkci povýšen do kategorie evidovaného koňovitého v souladu s pravidly vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. a) a stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
c)
pokud je kůň povýšen do kategorie evidovaného koně nebo zaevidován jako evidovaný kůň uvedený v čl. 2 písm. e) bodě ii) v souladu s pravidly vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. b) a stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
d)
pokud je identifikační doklad vydán v souladu s čl. 10 odst. 1 a nelze jej přizpůsobit požadavkům čl. 9 odst. 1 v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. b), nebo
e)
v případech uvedených v čl. 18 odst. 4 a 5, kdy stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
f)
pokud je identifikační doklad zabaven příslušným orgánem v rámci šetření.
V případech uvedených v prvním pododstavci se stávající identifikační doklad odevzdá vydávajícímu orgánu ke znehodnocení a toto znehodnocení stávajícího identifikačního dokladu a vydání nového identifikačního dokladu se zaznamená v databázi zavedené podle článku 38.
Článek 13
Výjimky týkající se identifikace určitých koňovitých žijících volně nebo v polodivokých podmínkách
1. Odchylně od článku 12 může příslušný orgán rozhodnout, že koňovití tvořící vymezené populace žijící volně nebo v polodivokých podmínkách v určitých oblastech, jež příslušný orgán vymezí, se identifikují pomocí identifikačního dokladu vydaného v souladu s článkem 9 nebo čl. 17 odst. 4, pouze tehdy, jsou-li:
a)
z těchto populací přemístěni, s výjimkou přemístění z jedné vymezené populace do jiné pod úředním dohledem, nebo
b)
domestikováni.
2. Členské státy, které hodlají využít výjimky stanovené v odstavci 1, oznámí Komisi s odkazem na tento článek dotčené populace a oblasti, které vymezily v souladu s odstavcem 1 před využitím dané výjimky.
KAPITOLA III
IDENTIFIKACE KOŇOVITÝCH DOVEZENÝCH DO UNIE
Článek 14
Identifikace koňovitých dovezených do Unie
Identifikační doklady vydané ve třetích zemích se považují za platné podle tohoto nařízení za předpokladu, že splňují následující podmínky:
a)
byly vydány:
i)
v případě evidovaných koňovitých orgánem ve třetí zemi, který je na seznamu stanoveném v čl. 3 odst. 1 směrnice 94/28/ES a který vydává potvrzení o původu zvířete, nebo
ii)
v případě evidovaného koně národní pobočkou mezinárodní organizace nebo sdružení, která je odpovědná za dostihové a závodní koně a má sídlo ve třetí zemi, kde tato mezinárodní organizace nebo sdružení uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. b) působí, nebo
iii)
ve všech ostatních případech příslušným orgánem třetí země původu daného koňovitého;
b)
vyhovují všem požadavkům čl. 7 odst. 2.
Článek 15
Žádosti o vydání identifikačních dokladů pro koňovité dovezené do Unie
1. Držitel koňovitého podá u vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1, který je příslušný pro danou kategorii koňovitého, žádost o vydání podle článku 9 identifikačního dokladu podle článku 7, nebo o registraci stávajícího identifikačního dokladu v databázi zřízené tímto vydávajícím orgánem v souladu s článkem 38 tohoto nařízení do 30 dní od data dokončení celního postupu uvedeného v čl. 5 odst. 16 písm. a) nařízení (EU) č. 952/2013 v případě, že:
a)
jsou koňovití dováženi do Unie nebo
b)
příslušný orgán změnil dočasný vstup evidovaného koně na základě rozhodnutí přijatého Komisí podle čl. 19 písm. b) směrnice 2009/156/ES na trvalé přijetí podle čl. 19 písm. c) uvedené směrnice.
2. Pokud stávající identifikační doklad uvedený v odstavci 1 nesplňuje požadavky čl. 7 odst. 2, vydávající orgán na žádost držitele:
a)
doplní identifikační doklad tak, aby splňoval požadavky čl. 7 odst. 2;
b)
zaznamená identifikační údaje o tomto koňovitém a doplňující informace do databáze zřízené v souladu s článkem 38.
3. V případě, kdy stávající identifikační doklad uvedený v odstavci 1 nelze změnit tak, aby splňoval požadavky čl. 7 odst. 2 tohoto nařízení, nelze jej považovat za platný pro účely identifikace v souladu s tímto nařízením a dotyčný koňovitý musí být identifikován vydáním podle článku 9 nového identifikačního dokladu, který odpovídá požadavkům čl. 7 odst. 1, 2 a 3, na základě předloženého identifikačního dokladu, který musí poskytovat alespoň informace stanovené v příloze směrnice 90/427/EHS.
KAPITOLA IV
KONTROLY POŽADOVANÉ PŘED VYDÁNÍM IDENTIFIKAČNÍCH DOKLADŮ A METODY OVĚŘOVÁNÍ TOTOŽNOSTI
Článek 16
Ověření jedinečnosti identifikačních dokladů vydaných pro koňovité
1. Před vydáním identifikačního dokladu učiní vydávající orgán nebo osoba jednající jeho jménem všechna příslušná opatření pro:
a)
ověření toho, že žádný takovýto identifikační doklad nebyl ještě pro dotyčného koňovitého vydán;
b)
zabránění podvodnému vydání několika identifikačních dokladů pro jednoho koňovitého.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 musí zahrnovat:
a)
ověření příslušných dostupných dokladů a elektronických záznamů;
b)
odhad věku koňovitého;
c)
kontrolu daného koňovitého z hlediska jakýchkoli známek či stop svědčících o předchozí identifikaci, jak stanoví článek 17.
Článek 17
Opatření ke zjištění předchozí identifikace koňovitých
1. Opatření ke zjištění možných známek nebo stop svědčících o předchozí identifikaci podle článku 16 musí zahrnovat alespoň opatření ke zjištění:
a)
jakéhokoli dříve implantovaného elektronického odpovídače s využitím čtecího zařízení odpovídajícího normě ISO 11785 a schopného číst alespoň odpovídače HDX a FDX-B přinejmenším tam, kde je čtecí zařízení v přímém kontaktu s povrchem těla v místě, kde je za obvyklých okolností elektronický odpovídač implantován;
b)
jakýchkoli klinických známek svědčících o tom, že dříve implantovaný elektronický odpovídač či dříve provedené označení podle článku 21 byly chirurgicky odstraněny nebo změněny;
c)
jakékoli známky toho, že u koňovitého byla použita alternativní metoda ověření totožnosti podle článku 21.
2. Pokud po předložení žádosti držitelem v souladu s čl. 11 odst. 1 opatření stanovená v odstavci 1 tohoto článku vedou ke zjištění dříve implantovaného elektronického odpovídače nebo uplatnění některé z alternativních metod ověření totožnosti podle článku 21, což svědčí o předchozí identifikaci podle článku 9, vydávající orgán:
a)
vydá duplikát identifikačního dokladu nebo náhradní identifikační doklad v souladu s články 29 nebo 32, v závislosti na dostupných informacích;
b)
doplní tuto informaci, tzn. číslo elektronického odpovídače nebo alternativní metodu ověření totožnosti, odpovídajícím způsobem do formuláře v části A a do schématu v části B oddílu I identifikačního dokladu.
3. Pokud se potvrdí nezdokumentované odstranění elektronického odpovídače nebo alternativní metody ověření totožnosti uvedené v odst. 1 písm. b) tohoto článku u koňovitého narozeného v Unii, vydá vydávající orgán náhradní identifikační doklad v souladu s článkem 32.
4. Odchylně od odstavce 2 tohoto článku může příslušný orgán povolit vydání identifikačního dokladu podle článku 9 pro koňovité žijící volně nebo v polodivokých podmínkách uvedené v článku 13, kteří mají implantovaný elektronický odpovídač, avšak pro které nebyl v souladu s článkem 13 vydán identifikační doklad, za předpokladu, že číslo elektronického odpovídače bylo v době jeho implantace zaznamenáno do databáze vydávajícího orgánu odpovědného za dotčenou populaci koňovitých.
Článek 18
Elektronické metody ověřování totožnosti
1. Vydávající orgán zajistí, aby byl při první identifikaci koňovitého v souladu s článkem 12 zvířeti implantován elektronický odpovídač.
2. Elektronický odpovídač se implantuje parenterálně za aseptických podmínek mezi temenem a kohoutkem uprostřed šíje v krajině šíjového vazu.
Příslušný orgán může nicméně povolit implantaci elektronického odpovídače v jiném místě na šíji koňovitého, pokud tento alternativní způsob implantace:
a)
neohrožuje pohodu daného koňovitého;
b)
nezvyšuje riziko posunu elektronického odpovídače v porovnání s metodou uvedenou v prvním pododstavci.
3. Členské státy stanoví minimální odbornou způsobilost pro zákrok uvedený v odstavci 2 nebo určí osobu (dále jen „odborně způsobilá osoba“) nebo profesi oprávněnou provádět tyto operace.
4. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou vyžadovat, aby koňovití identifikovaní pomocí alternativní metody ověřování totožnosti uvedené v článku 21 byli označeni prostřednictvím implantace elektronického odpovídače pro účely zápisu nebo evidování koňovitých do plemenných knih nebo pro účely evidování dostihových a závodních koní.
5. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 a příslušný orgán mohou požadovat, aby koňovití považovaní za identifikované v souladu s čl. 4 odst. 2 a čl. 43 odst. 1 byli označeni prostřednictvím implantace elektronického odpovídače za účelem ověření totožnosti v následujících případech:
a)
dříve implantované a zaznamenané elektronické odpovídače přestaly fungovat;
b)
vrozený nebo získaný odznak zaznamenaný jako alternativní metoda ověřování totožnosti uvedená v článku 21 již nevyhovuje danému účelu nebo
c)
příslušný orgán to považuje za nezbytné k zajištění ověření totožnosti.
Článek 19
Zajištění jedinečnosti kódu zobrazeného elektronickým odpovídačem
1. Členské státy stanoví pravidla v souladu s normami uvedenými v čl. 2 písm. n) bodě i) k zajištění jedinečnosti kódů zobrazených elektronickými odpovídači, které implantují vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 při vydávání identifikačních dokladů podle článku 9.
2. Pravidla stanovená v souladu s odstavcem 1 se musí uplatňovat tak, aby nedošlo k narušení systému identifikace stanoveného vydávajícím orgánem v jiném členském státě, který provedl identifikaci evidovaného koňovitého v souladu s tímto nařízením.
Článek 20
Zaznamenání kódu elektronického odpovídače do identifikačního dokladu
1. Při implantaci elektronického odpovídače v souladu s článkem 18 zapíše vydávající orgán do identifikačního dokladu tyto informace:
a)
v bodě 5 části A oddílu I alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem a zobrazovaného po implantaci pomocí čtecího zařízení; a případně:
i)
samolepku s čárovým kódem, za předpokladu, že se strana poté zapečetí, nebo
ii)
vytištěný čárový kód uvádějící alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem;
b)
v bodě 12 nebo 13 schématu v části B oddílu I (podle strany, na které byl elektronický odpovídač implantován) místo, kde byl elektronický odpovídač koňovitému implantován a po implantaci přečten;
c)
v bodě 19 schématu v části B oddílu I podpis buď veterinárního lékaře či odborně způsobilé osoby, která provedla identifikaci vyplněním bodu 3 části A a schématu v části B oddílu I a přečetla kód zobrazený elektronickým odpovídačem po implantaci, nebo osoby, která tyto informace přebírá pro účely vydání identifikačního dokladu v souladu s pravidly vydávajícího orgánu.
2. Odchylně od odst. 1 písm. a) tohoto článku se v případě, kdy je koňovitý označen dříve implantovaným elektronickým odpovídačem, který není v souladu s normami ISO uvedenými v čl. 2 písm. n) bodě i), se v bodě 5 části A oddílu I identifikačního dokladu uvede jméno výrobce nebo čtecí zařízení.
Článek 21
Povolení alternativních metod ověřování totožnosti
1. Odchylně od čl. 18 odst. 1 mohou členské státy povolit vhodné alternativní metody ověřování totožnosti koňovitých narozených v Unii, včetně označení známkami, jež splňují požadavky čl. 4 odst. 1 písm. b) a zajišťují ověřitelnost totožnosti koňovitého zaznamenané v identifikačním dokladu.
2. Členské státy zajistí, aby:
a)
alternativní metody ověřování totožnosti koňovitých nebyly využívány jako jediný prostředek ověřování totožnosti většiny koňovitých identifikovaných na jejich území v souladu s tímto nařízením;
b)
nemohlo docházet k záměně viditelného označení použitého u koňovitých pro chov a produkci s označením vyhrazeným na jejich území k použití vydávajícími orgány uvedenými v čl. 5 odst. 1 písm. a) pro evidované koňovité;
c)
povolená alternativní metoda ověřování totožnosti nebo kombinace takových metod poskytovaly přinejmenším stejné záruky jako elektronický odpovídač implantovaný podle článku 18;
d)
informace o alternativních metodách ověřování totožnosti použitých u určitého koňovitého mohly být uvedeny ve formátu, jejž lze digitalizovat a uložit vyhledatelným způsobem v databázi zřízené v souladu s článkem 38.
3. Členské státy hodlající využít výjimku uvedenou v odstavci 1 informují o svých povolených alternativních metodách ověřování totožnosti Komisi, ostatní členské státy a veřejnost prostřednictvím internetových stránek uvedených v čl. 6 odst. 1.
Článek 22
Povinnosti vydávajících orgánů a držitelů používajících alternativní metody ověřování totožnosti
1. Vydávající orgán zajistí, aby byl identifikační doklad pro koňovitého vydán pouze tehdy, jsou-li splněny následující podmínky:
a)
bylo zkontrolováno správné použití povolené alternativní metody ověřování totožnosti uvedené v článku 21;
b)
použitá metoda ověřování totožnosti je uvedena v bodě 6 nebo 7 části A oddílu I, nebo popřípadě v oddílu XI identifikačního dokladu a zaznamenána v databázi v souladu s čl. 38 odst. 1 písm. f).
2. Je-li použita alternativní metoda ověřování totožnosti, zajistí držitel prostředky pro zpřístupnění těchto identifikačních údajů, případně ponese náklady na ověření totožnosti daného koňovitého nebo musí strpět související prodlení.
KAPITOLA V
PŘESUN A PŘEPRAVA KOŇOVITÝCH
Článek 23
Přesun a přeprava evidovaných koňovitých a koňovitých pro chov a produkci
1. Identifikační doklady vydané pro evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci v souladu s čl. 9 odst. 1, článkem 14, článkem 29, článkem 30 nebo článkem 32 musí doprovázet koňovité, pro které byly vydány, neustále, a to včetně (vyžadují-li tak vnitrostátní právní předpisy) přepravy těla koňovitého ke zpracování v zařízení schváleném podle čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1069/2009 nebo uvedeném v bodě iii) písm. a) kapitoly III přílohy III nařízení (EU) č. 142/2011.
2. Odchylně od odstavce 1 se nevyžaduje, aby identifikační doklad doprovázel evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci, pokud jsou:
a)
ustájeni nebo na pastvě a držitel může okamžitě předložit identifikační doklad;
b)
dočasně využíváni k jízdě či tahu nebo jsou vedeni či vezeni buď:
i)
v blízkosti hospodářství v rámci členského státu a identifikační doklad lze okamžitě předložit, nebo
ii)
v průběhu sezónního přesunu koňovitých na registrovanou letní pastvu a z této pastvy a identifikační doklady lze předložit v hospodářství, odkud jsou přesunováni;
c)
jde o neodstavená hříbata doprovázející svou matku nebo kojnou klisnu;
d)
jsou zapojeni do tréninku nebo se účastní zkoušky v rámci jezdecké soutěže nebo akce, což vyžaduje, aby dočasně opustili prostor cvičiště, závodiště nebo akce;
e)
jsou přesunováni nebo přepravováni v nouzové situaci týkající se koňovitých samotných nebo hospodářství, kde jsou drženi.
Článek 24
Výjimky týkající se přesunu nebo přepravy koňovitých, které doprovází dočasný doklad
1. Na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu vydá vydávající orgán dočasný doklad uvádějící alespoň informace stanovené v příloze III, který umožňuje přesun nebo přepravu koňovitých v rámci téhož členského státu v období nepřesahujícím 45 dnů, přičemž identifikační doklad je odevzdán vydávajícímu orgánu nebo příslušnému orgánu za účelem aktualizace identifikačních údajů.
2. Koňovití, které doprovází dočasný doklad uvedený v odstavci 1, nesmějí být přesunuti na jatka k porážce pro lidskou spotřebu.
3. Odchylně od odstavce 1 v případě, kdy má být koňovitý přepravován během období 45 dnů uvedeného ve zmíněném odstavci do jiného členského státu nebo přes jiný členský stát do třetí země, je bez ohledu na svůj evidenční status doprovázen kromě dočasného dokladu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku i veterinárním osvědčením v souladu s přílohou III směrnice 2009/156/ES.
Článek 25
Výjimky pro přesuny s čipovou kartou
1. Odchylně od čl. 23 odst. 1 může příslušný orgán povolit v rámci téhož členského státu přesun nebo přepravu evidovaných koňovitých nebo koňovitých pro chov a produkci bez identifikačního dokladu za předpokladu, že jsou doprovázeni čipovou kartou vydanou tímtéž orgánem, který pro ně vydal identifikační doklad, a obsahující informace uvedené v příloze II.
2. Členské státy, které používají odchylku stanovenou v odstavci 1 tohoto článku, si mohou navzájem udělit výjimky pro přesun nebo přepravu evidovaných koňovitých nebo koňovitých pro chov a produkci v rámci svých vlastních území.
O svém záměru udělit takové výjimky informují Komisi.
Článek 26
Přesuny a přeprava jatečných koňovitých
1. Jatečné koňovité doprovází při jejich přesunu nebo přepravě na jatka:
a)
identifikační doklad vydaný podle čl. 9 odst. 1 nebo článku 14 nebo
b)
duplikát identifikačního dokladu vydaný podle článku 29 nebo 30, na který se vztahovala výjimka podle článku 31.
2. Odchylně od odstavce 1 může příslušný orgán povolit, aby byli jateční koňovití, pro které nebyl vydán identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1, přepraveni přímo z hospodářství, kde se narodili, na jatka v rámci téhož členského státu za předpokladu, že:
a)
jsou tito jateční koňovití mladší než 12 měsíců a mají viditelné hvězdičky na mléčných laterálních řezácích;
b)
vysledovatelnost z hospodářství, kde se narodili, na jatka je nepřerušená;
c)
při přepravě na jatka jsou jateční koňovití individuálně označeni v souladu s článkem 18 nebo 21;
d)
je zásilka doprovázena údaji o potravinovém řetězci v souladu s oddílem III přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004, které musí zahrnovat odkaz na individuální označení uvedené v písmeni c) tohoto odstavce;
e)
elektronický odpovídač nebo jakýkoli fyzický identifikátor použitý u daného koňovitého v souladu s článkem 21 se ochrání před následným podvodným použitím, a to jeho vyjmutím, zničením nebo likvidací na místě.
3. V případě přesunu nebo přepravy jatečných koňovitých v souladu s odstavcem 2 tohoto článku se nepoužije ustanovení čl. 34 odst. 1 písm. b) a c).
KAPITOLA VI
NAKLÁDÁNÍ S IDENTIFIKAČNÍMI DOKLADY, DUPLIKÁT IDENTIFIKAČNÍHO DOKLADU, NÁHRADNÍ IDENTIFIKAČNÍ DOKLAD A POZASTAVENÍ PLATNOSTI IDENTIFIKAČNÍHO DOKLADU
Článek 27
Povinnosti držitelů týkající se nakládání s identifikačními doklady s cílem zajistit stálost totožnosti v průběhu celého života koňovitého
1. Držitel koňovitého zajistí, aby následující identifikační údaje v identifikačním dokladu byly vždy aktuální a správné:
a)
status koňovitého, pokud jde o jeho způsobilost k porážce k lidské spotřebě;
b)
čitelný kód elektronického odpovídače nebo označení použitého jako alternativní metoda ověřování totožnosti stanovená v článku 21;
c)
status zvířete buď jako evidovaného koňovitého, nebo jako koňovitého pro chov a produkci;
d)
informace o majiteli, pokud tak vyžadují právní předpisy členského státu, ve kterém je koňovitý držen, nebo vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1.
2. Bez ohledu na vydávající orgán, který vydal identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1 či články 14, 29 nebo 32, držitel koňovitého zajistí, aby byl identifikační doklad předložen vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 příslušnému pro danou kategorii koňovitého v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, s cílem poskytnout identifikační údaje uvedené v čl. 38 odst. 1 do třiceti dnů od:
a)
vydání identifikačního dokladu v souladu s čl. 9 odst. 1 vydávajícím orgánem mimo členský stát, ve kterém se nachází dané hospodářství;
b)
dovozu koňovitého do členského státu, ve kterém se dané hospodářství nachází, z jiného členského státu, s výjimkou
i)
koňovitých účastnících se soutěží, dostihů, přehlídek, výcviku a potahu po dobu nepřesahující 90 dnů,
ii)
hřebců nacházejících se v členském státě během plemenné sezóny,
iii)
klisen nacházejících se v členském státě pro účely plemenitby po dobu nepřesahující 90 dnů,
iv)
koňovitých umístěných ve veterinárním zařízení ze zdravotních důvodů,
v)
koňovitých určených k porážce do deseti dnů od jejich vstupu.
3. Jestliže je nutné v identifikačním dokladu aktualizovat identifikační údaje uvedené v čl. 38 odst. 1, předloží držitel identifikační doklad do třiceti dnů od události, jež má dopad na identifikační údaje:
a)
v případě evidovaného koňovitého uvedeného v čl. 2 písm. e) bodě i) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. a), který:
i)
buď vydal identifikační doklad pro dotyčného evidovaného koňovitého, nebo
ii)
je schválen v souladu s rozhodnutím 92/353/EHS v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, a založil plemennou knihu, do níž může být daný koňovitý zapsán nebo zaevidován v souladu s rozhodnutím 96/78/ES, nebo
b)
v případě evidovaných koní uvedených v čl. 2 písm. e) bodě ii) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. b) v souladu s pravidly vydávajícího orgánu, který vydal identifikační doklad pro dotyčného evidovaného koně, nebo
c)
příslušnému orgánu nebo některému z vydávajících orgánů určených v souladu s tímto nařízením příslušným orgánem členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen.
Článek 28
Povinnosti vydávajících orgánů týkající se nakládání s identifikačními doklady s cílem zajistit stálost totožnosti v průběhu celého života koňovitého
Vydávající orgán uvedený v čl. 27 odst. 3:
a)
provádí nezbytné aktualizace identifikačních údajů v identifikačním dokladu;
b)
zanese do části C oddílu I identifikačního dokladu požadované informace o vydávajícím orgánu, které musí tvořit alespoň číslo databáze kompatibilní se systémem UELN, pokud původně nevydal identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1;
c)
vyplní údaje v oddíle IV identifikačního dokladu, pokud vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla vydávajícího orgánu vyžadují provést záznam o změně majitele;
d)
zapíše či doplní do databáze, již zřídil v souladu s článkem 38, identifikační údaje uvedené v předloženém identifikačním dokladu;
e)
vkládá informace do centrální databáze v souladu s článkem 39.
Článek 29
Vydávání duplikátů identifikačních dokladů
1. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 vydá duplikát identifikačního dokladu, pokud:
a)
se původní identifikační doklad ztratí a lze určit totožnost zvířete, zejména pomocí kódu přenášeného elektronickým odpovídačem nebo pomocí alternativní metody ověřování totožnosti v souladu s článkem 21, nebo
b)
zvíře nebylo identifikováno ve lhůtě stanovené v článku 12, 14 nebo v čl. 43 odst. 2, za předpokladu, že je k dispozici potvrzení o pokrytí a biologická matka nebo, v případě přenosu embryí, náhradní matka je identifikována v souladu s tímto nařízením, nebo
c)
příslušný orgán má důkaz o tom, že některé identifikační údaje ve stávajícím identifikačním dokladu neodpovídají příslušnému koňovitému, a nelze použít ustanovení čl. 12 odst. 3 písm. a).
2. V případech uvedených v odstavci 1 vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu:
a)
implantuje zvířeti v případě potřeby elektronický odpovídač v souladu s článkem 18 nebo použije některou z povolených alternativních metod ověřování totožnosti v souladu s článkem 21;
b)
vydá duplikát identifikačního dokladu zřetelně takto označený („duplikát identifikačního dokladu“) s uvedením jedinečného životního čísla zaznamenaného v databázi vydávajícího orgánu, který:
i)
provedl první identifikaci zvířete a vydal ztracený původní identifikační doklad nebo
ii)
vydává duplikát identifikačního dokladu pro zvíře uvedené v odst. 1 písm. b);
c)
klasifikuje daného koňovitého v části II oddílu II duplikátu identifikačního dokladu jako koňovitého, který není určen na porážku k lidské spotřebě.
3. Údaje uvedené v duplikátu identifikačního dokladu vydaného v souladu s odstavcem 2 se zaznamenají s odkazem na jedinečné životní číslo do databáze uvedené v článku 38 a zašlou se do centrální databáze v souladu s článkem 39.
4. Byl-li ztracený identifikační doklad vydán podle čl. 9 odst. 1 vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 5 odst. 1, který již neexistuje, vydá duplikát identifikačního dokladu v souladu s odstavcem 2 tohoto článku vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 toho členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen.
Článek 30
Vydávání duplikátů identifikačních dokladů pro koňovité dovezené do Unie
Odchylně od čl. 29 odst. 2 může být v případech, kdy byl ztracený původní identifikační doklad vydán vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 14 písm. a) ve třetí zemi, vydán nový identifikační doklad zmíněným vydávajícím orgánem ve třetí zemi za předpokladu, že je tento nový identifikační doklad:
a)
zaslán vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 14 písm. a) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 29 odst. 2, přičemž je označen jako duplikát identifikačního dokladu, dané zvíře je klasifikováno v souladu s čl. 29 odst. 2 písm. c) a příslušné informace jsou zaneseny do databáze v souladu s čl. 29 odst. 3;
b)
zaslán vydávajícím orgánem nebo příslušným orgánem v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, držiteli nebo, vyžadují-li tak právní předpisy členského státu, kde se koňovitý nachází, majiteli zvířete.
Článek 31
Pozastavení statusu koňovitých určených na porážku k lidské spotřebě
1. Odchylně od čl. 29 odst. 2 písm. c) a článku 30 a s výjimkou případu popsaného v čl. 43 odst. 2 může příslušný orgán rozhodnout o pozastavení statusu koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě na dobu šesti měsíců, pokud:
a)
může držitel uspokojivě prokázat do třiceti dnů od ohlášeného data ztráty identifikačního dokladu, že status koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě nebyl ohrožen žádnou léčbou;
b)
je žádost o identifikaci podána v souladu s čl. 1 odst. 1 druhou odrážkou rozhodnutí 96/78/ES v průběhu prvního roku života, avšak po uplynutí maximální povolené doby uvedené v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 zapíše příslušný orgán datum začátku šestiměsíční doby pozastavení do prvního sloupce části III oddílu II duplikátu identifikačního dokladu a vyplní třetí sloupec.
Článek 32
Vydávání náhradních identifikačních dokladů
1. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 vydá náhradní identifikační doklad, pokud:
a)
je původní identifikační doklad ztracen a dále:
i)
nelze prokázat totožnost zvířete,
ii)
neexistuje náznak nebo důkaz, že pro dané zvíře již dříve vydal identifikační doklad vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1;
b)
zvíře nebylo identifikováno ve lhůtách stanovených v čl. 12 odst. 1 nebo 2, v článku 14 nebo v čl. 43 odst. 2.
2. V případech uvedených v odstavci 1 vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. c) odpovědný za oblast, ve které se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu:
a)
implantuje zvířeti elektronický odpovídač v souladu s článkem 18 nebo použije některou z alternativních metod ověřování totožnosti v souladu s článkem 21;
b)
vydá náhradní identifikační doklad zřetelně takto označený („náhradní identifikační doklad“) s uvedením nově přiděleného jedinečného životního čísla odpovídajícího příslušnému záznamu v databázi o vydání tohoto náhradního identifikačního dokladu;
c)
klasifikuje daného koňovitého v části II oddílu II náhradního identifikačního dokladu jako koňovitého, který není určen na porážku k lidské spotřebě.
3. Údaje uvedené v náhradním identifikačním dokladu vydaném v souladu s odstavcem 2 se zaznamenají s odkazem na jedinečné životní číslo do databáze uvedené v článku 38 a zašlou se do centrální databáze v souladu s článkem 39.
Článek 33
Pozastavení platnosti identifikačního dokladu pro účely přesunu
Úřední veterinární lékař pozastaví platnost identifikačního dokladu pro účely přesunu příslušným zápisem v oddíle III tohoto dokladu v případě, že je koňovitý držen v hospodářství nebo pochází z hospodářství, které:
a)
podléhá zákazu uvedenému v čl. 4 odst. 5 směrnice 2009/156/ES nebo
b)
se nachází v členském státě, který není prostý moru koní, nebo na části území členského státu považované v souladu s čl. 5 odst. 2 směrnice 2009/156/ES za infikovanou morem koní.
KAPITOLA VII
SMRT KOŇOVITÝCH, KOŇOVITÍ URČENÍ NA PORÁŽKU K LIDSKÉ SPOTŘEBĚ A ZÁZNAM O LÉČENÍ
Článek 34
Povinnosti úředního veterinárního lékaře a příslušného orgánu v případě porážky nebo utracení koňovitých
1. Po porážce nebo utracení koňovitého se přijmou tato opatření:
a)
elektronický odpovídač se ochrání před následným podvodným použitím, a to jeho vyjmutím, zničením nebo likvidací na místě;
b)
platnost identifikačního dokladu se zruší přinejmenším umístěním razítka, které nelze zfalšovat, uvádějícího „neplatné“ na všech stranách nebo vyražením otvoru o vhodném průměru, jehož velikost odpovídá alespoň průměru běžné děrovačky, do všech stran;
c)
pokud jde o jedinečné životní číslo koňovitého, buď:
i)
je identifikační doklad zničen pod úředním dohledem na jatkách, kde bylo zvíře poraženo, a vydávajícímu orgánu je zasláno potvrzení, a to buď přímo, nebo prostřednictvím kontaktního místa uvedeného v čl. 36 odst. 2, ve kterém je informován o datu porážky zvířete na jatkách a o datu zničení identifikačního dokladu, nebo
ii)
je identifikační doklad, jehož platnost byla zrušena, vrácen vydávajícímu orgánu uvedenému v bodě 11 části A oddílu I identifikačního dokladu nebo v části C oddílu I po aktualizaci v souladu s čl. 28 písm. b), a to buď přímo, nebo prostřednictvím kontaktního místa uvedeného v čl. 36 odst. 2, spolu s informací o datu porážky zvířete nebo jeho utracení pro účely tlumení nákazy.
2. Opatření stanovená v odstavci 1 provede přímo nebo nad jejich prováděním dohlíží:
a)
úřední veterinární lékař:
i)
v případě porážky nebo utracení pro účely tlumení nákazy v souladu s čl. 4 odst. 4 písm. a) směrnice 2009/156/ES nebo
ii)
po porážce v souladu s čl. 7 odst. 3 směrnice 2009/156/ES nebo
b)
příslušný orgán stanovený v čl. 3 odst. 10 nařízení (ES) č. 1069/2009 v případě likvidace nebo zpracování těla, které v souladu s vnitrostátními právními předpisy uvedenými v čl. 23 odst. 1 tohoto nařízení doprovázel identifikační doklad:
i)
v zařízení schváleném v souladu s čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1069/2009 nebo
ii)
v nízkokapacitním spalovacím zařízení uvedeném v bodě iii) písm. a) kapitoly III přílohy III nařízení (EU) č. 142/2011.
3. V případě, že elektronický odpovídač nelze z těla koňovitého určeného na porážku k lidské spotřebě vyjmout, jak je požadováno v odst. 1 písm. a) tohoto článku, prohlásí úřední veterinární lékař maso nebo jeho část obsahující elektronický odpovídač za nevhodné k lidské spotřebě v souladu s písm. n) bodu 1 kapitoly V oddílu II přílohy I nařízení (ES) č. 854/2004.
Článek 35
Povinnosti držitele a vydávajícího orgánu v případě úhynu nebo ztráty koňovitého
1. Ve všech případech úhynu nebo ztráty koňovitého, včetně krádeže, neuvedených v článku 34 vrátí držitel identifikační doklad příslušnému vydávajícímu orgánu uvedenému v části A oddílu I nebo aktualizovanému v souladu s čl. 28 písm. b) v části C oddílu I identifikačního dokladu do 30 dnů po úhynu nebo ztrátě daného koňovitého.
2. Vydávající orgán, který obdržel informaci o úhynu nebo ztrátě koňovitého v souladu s článkem 34 nebo odstavcem 1 tohoto článku, jedná v souladu s čl. 28 písm. d) a e).
Článek 36
Povinnosti členských států zajistit oběh informací po smrti koňovitého
1. Členské státy zavedou postupy pro vrácení identifikačních dokladů, jejichž platnost byla zrušena, vydávajícímu orgánu v souladu s čl. 34 odst. 1 písm. c) bodem ii).
2. Členské státy mohou určit kontaktní místo pro dodání potvrzení uvedeného v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě i) nebo identifikačních dokladů uvedených v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě ii) pro jejich další rozeslání příslušným vydávajícím orgánům na svém území.
Toto kontaktní místo může být styčné místo uvedené v článku 35 nařízení (ES) č. 882/2004.
3. V případech, na které se vztahuje odstavec 2, musí být podrobné údaje o kontaktním místě, které mohou být vloženy do centrální databáze stanovené v článku 39, zpřístupněny ostatním členským státům a veřejnosti na internetových stránkách uvedených v čl. 6 odst. 1.
Článek 37
Koňovití určení na porážku k lidské spotřebě a záznam o léčení
1. Koňovitý se považuje za určeného na porážku k lidské spotřebě, kromě případů, kdy je v souladu s tímto nařízením v části II oddílu II identifikačního dokladu neodvolatelně prohlášen za koňovitého, který není takto určený, na základě:
a)
podpisu majitele podle jeho vlastního uvážení, s potvrzením vydávajícího orgánu, nebo
b)
podpisů držitele a odpovědného veterinárního lékaře jednajícího v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES nebo
c)
záznamu vydávajícího orgánu učiněného při vydání duplikátu identifikačního dokladu podle článku 29 nebo 30 nebo náhradního identifikačního dokladu podle článku 32.
2. Před jakoukoli léčbou v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES nebo před léčbou za použití léčivého přípravku registrovaného v souladu s čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice potvrdí odpovědný veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES status daného koňovitého jako:
a)
určeného na porážku k lidské spotřebě, což je standardní případ, nebo
b)
neurčeného na porážku k lidské spotřebě, jak je uvedeno v části II oddílu II identifikačního dokladu.
3. V případě, že léčba uvedená v odstavci 2 tohoto článku není u koňovitého určeného na porážku k lidské spotřebě povolena, zajistí odpovědný veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES, aby v souladu s odchylkou stanovenou v čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES byl dotyčný koňovitý před zahájením léčby neodvolatelně prohlášen za koňovitého, který není určený na porážku k lidské spotřebě:
a)
vyplněním a podpisem části II oddílu II identifikačního dokladu a
b)
zrušením platnosti části III oddílu II identifikačního dokladu v souladu s pokyny stanovenými v části III oddílu II.
4. Po provedení opatření stanovených v odstavci 3 držitel koňovitého předloží identifikační doklad vydávajícímu orgánu v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, nebo tyto informace poskytne online, jestliže takový přístup do databáze existuje, ve lhůtě 14 dnů od data podpisu v části II oddílu II identifikačního dokladu.
5. Odchylně od odstavce 4 může členský stát přijmout opatření k zajištění toho, že opatření provedená v souladu s odstavcem 3 oznámí do 14 dnů od data podpisu v části II oddílu II identifikačního dokladu odpovědný veterinární lékař:
a)
buď přímo vydávajícímu orgánu uvedenému v odstavci 4, kterému poskytne nezbytné informace k tomu, aby tento orgán mohl aktualizovat databázi zřízenou v souladu s článkem 39, nebo
b)
přímo do centrální databáze zřízené v souladu s článkem 39, je-li zajištěno uložení těchto informací do databáze zřízené podle článku 38 vydávajícím orgánem uvedeným v odstavci 4.
6. V případě, že má být koňovitý léčen za podmínek uvedených v čl. 10 odst. 3 směrnice 2001/82/ES, zapíše odpovědný veterinární lékař do části III oddílu II identifikačního dokladu potřebné údaje o léčivém přípravku obsahujícím základní látky nebo látky přinášející vyšší klinický prospěch pro léčbu koňovitých uvedené v nařízení (ES) č. 1950/2006.
Odpovědný veterinární lékař zaznamená datum, kdy byl léčivý přípravek podle předpisu podán naposledy, a informuje v souladu s čl. 11 odst. 4 směrnice 2001/82/ES držitele o datu, kdy uplyne ochranná lhůta stanovená v souladu s čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice.
KAPITOLA VIII
ZÁZNAMY A SANKCE
Článek 38
Databáze
1. Při vydání identifikačního dokladu nebo registraci dříve vydaných identifikačních dokladů zaznamená vydávající orgán do své databáze přinejmenším tyto údaje týkající se daného koňovitého:
a)
jedinečné životní číslo;
b)
druh;
c)
pohlaví;
d)
barvu;
e)
datum narození (ve formátu dd/mm/rrrr) oznámené držitelem uvedeným v písmeni i);
f)
případně alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem nebo kód přenášený radiofrekvenčním identifikačním zařízením, které není v souladu s normou ISO 11784, společně s informacemi o požadovaném čtecím systému; nebo alternativní metodu ověřování totožnosti použitou v souladu s článkem 21;
g)
zemi narození oznámenou držitelem uvedeným v písmeni i);
h)
datum vydání a jakékoli změny identifikačního dokladu;
i)
jméno a adresu držitele, který podal žádost podle čl. 11 odst. 1, čl. 15 odst. 1, čl. 29 odst. 2 nebo čl. 32 odst. 2, nebo který případně předložil identifikační doklad, jak je stanoveno v čl. 27 odst. 3;
j)
status zvířete jakožto evidovaného koňovitého nebo koňovitého pro chov a produkci;
k)
jméno zvířete (jméno, které zvíře dostalo po narození, případně komerční jméno) oznámené držitelem uvedeným v písm. i);
l)
známý status zvířete jako neurčeného na porážku k lidské spotřebě;
m)
sériové číslo, pokud je takové číslo přiděleno identifikačnímu dokladu uvedenému v čl. 9 odst. 1 a 3, a informace týkající se nového identifikačního dokladu, duplikátu identifikačního dokladu či náhradního identifikačního dokladu, které byly vydány v souladu s čl. 12 odst. 3, článkem 29, článkem 30 nebo článkem 32;
n)
zemi, ve které se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, oznámenou držitelem uvedeným v písmeni i);
o)
oznámené datum úhynu nebo ztráty zvířete nahlášené držitelem uvedeným v písmeni i) nebo datum porážky.
2. Vydávající orgán uchová informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku ve své databázi po dobu nejméně 35 let nebo alespoň dva roky od data oznámení o smrti koňovitého podle článku 34.
3. Nejpozději do 15 dnů od data záznamu informací uvedených v odstavci 1 tohoto článku zašle vydávající orgán uvedený ve zmíněném odstavci informace uvedené v písmenech a) až j) a l) až o) do centrální databáze zřízené v souladu s článkem 39 v členském státě:
a)
ve kterém je tento vydávající orgán schválen, uznán nebo určen nebo ve kterém má své sídlo v souladu s čl. 5 odst. 1;
b)
ve kterém se daný koňovitý narodil.
Článek 39
Zřízení centrální databáze
1. Členské státy zřídí pro účely tohoto nařízení své centrální databáze.
2. Odchylně od odstavce 1 se zřízení centrální databáze nevyžaduje v těch členských státech, ve kterých existuje jedna databáze pro evidované koňovité a jedna databáze pro koňovité pro chov a produkci, za předpokladu, že:
a)
obě databáze mohou navzájem účinně komunikovat a mohou spolupracovat s centrálními databázemi v souladu s článkem 40 s cílem aktualizovat identifikační údaje o koňovitých, jejichž status se mění buď na evidované koňovité, nebo na koňovité pro chov a produkci;
b)
příslušný orgán má přímý přístup do obou těchto databází.
3. Členské státy zpřístupní názvy, adresy a kontaktní údaje svých centrálních databází ostatním členským státům a veřejnosti na internetových stránkách stanovených v čl. 6 odst. 1.
Článek 40
Provoz a spolupráce centrálních databází
1. Každý členský stát zajistí, aby vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 vkládaly informace uvedené v čl. 28 písm. e) a čl. 38 odst. 1 o koňovitých identifikovaných na jeho území do centrální databáze, nebo aby databáze vydávajících orgánů na jeho území byly propojeny s centrální databází.
2. Členské státy spolupracují při provozu svých centrálních databází v souladu se směrnicí 89/608/EHS a zajistí, aby:
a)
v souladu s článkem 28 tohoto nařízení centrální databáze nahlásila s odkazem na jedinečné životní číslo jakoukoli změnu identifikačních údajů uvedených v čl. 38 odst. 1 do centrální databáze členského státu, ve kterém byl identifikační doklad vydán;
b)
příslušné orgány ostatních členských států měly bezplatný přístup k minimálním informacím v centrální databázi, aby mohly zjistit, zda do ní byl zaznamenán kód elektronického odpovídače, jedinečné životní číslo nebo číslo průkazu.
Článek 41
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení Komisi nejpozději do 1. ledna 2016 a neprodleně ji informují o jakékoli následné změně, která se jich týká.
KAPITOLA IX
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 42
Zrušení
Nařízení (ES) č. 504/2008 se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2016.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 43
Přechodná ustanovení
1. Odchylně od čl. 4 odst. 2 se za koňovité identifikované podle tohoto nařízení považují:
a)
koňovití narození nejpozději do 30. června 2009 a identifikovaní do tohoto data v souladu s rozhodnutím 93/623/EHS nebo 2000/68/ES, za předpokladu, že identifikační doklady vydané pro tyto koňovité:
i)
byly registrovány v souladu s čl. 21 odst. 1 nařízení (ES) č. 504/2008 nejpozději do 31. prosince 2009 a
ii)
zahrnují oddíl odpovídající oddílu IX vzorového identifikačního dokladu stanoveného v příloze rozhodnutí 93/623/ES a je vyplněna část III-A identifikačního dokladu, pokud jsou zapsány informace v části III-B;
b)
koňovití narození nejpozději do 30. června 2009, avšak neidentifikovaní do tohoto data v souladu s rozhodnutím 93/623/EHS nebo 2000/68/ES, pokud byli identifikováni v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 nejpozději do 31. prosince 2009;
c)
koňovití identifikovaní v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 do 31. prosince 2015.
2. Koňovití narození v Unii nebo dovezení do Unie ze třetí země po 30. červnu 2009, kteří nebyli identifikováni v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 do 31. prosince 2015, se identifikují podle článku 29 nebo 32 tohoto nařízení, v závislosti na dostupných informacích o jejich totožnosti, a jsou v části II oddílu II duplikátu identifikačního dokladu klasifikováni jako koňovití, kteří nejsou určeni na porážku k lidské spotřebě.
3. Odchylně od čl. 13 odst. 2 členské státy, které udělily výjimky podle článku 7 nařízení (ES) č. 504/2008 před 1. lednem 2016 a uvědomily o tom před uvedeným datem Komisi, nemusí tyto výjimky Komisi znovu oznamovat.
4. Členské státy, které nezřídily centrální databázi stanovenou v článku 39, zřídí centrální databázi podle článku 39 a zajistí její zprovoznění v souladu s článkem 40 nejpozději do 30. června 2016.
Článek 44
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 1. ledna 2016. Článek 39 se nicméně použije od 1. července 2016 v těch členských státech, které nezřídí fungující centrální databázi do 1. ledna 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. února 2015.
KOMISSION TÄYTÄNTÖÖNPANOASETUS (EU) 2015/262,
annettu 17 päivänä helmikuuta 2015,
neuvoston direktiivien 90/427/ETY ja 2009/156/EY mukaisten sääntöjen vahvistamisesta hevoseläinten tunnistusmenetelmien osalta (hevospassista annettu asetus)
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon jalostusta ja polveutumista koskevista edellytyksistä yhteisön sisäisessä hevoseläinten kaupassa 26 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/427/ETY (1) ja erityisesti sen 4 artiklan 2 kohdan c ja d alakohdan, 6 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan sekä 8 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan,
ottaa huomioon eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista elävien hevoseläinten siirtämisen ja kolmansista maista tapahtuvan tuonnin osalta 30 päivänä marraskuuta 2009 annetun neuvoston direktiivin 2009/156/EY (2) ja erityisesti sen 4 artiklan 4 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivissä 90/427/ETY säädetään jalostusta koskevista edellytyksistä unionin sisäisessä hevoseläinten kaupassa. Sen mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että kun rekisteröityjä hevoseläimiä siirretään, niiden mukana on mainitussa direktiivissä tarkoitettujen hyväksyttyjen jalostajien yhdistysten tai jalostusjärjestöjen myöntämä tunnistusasiakirja.
(2)
Direktiivissä 2009/156/ETY säädetään eläinten terveyttä koskevista vaatimuksista elävien hevoseläinten siirtämisen ja kolmansista maista tapahtuvan tuonnin osalta. Siinä säädetään, että rekisteröidyt hevoseläimet tulee tunnistaa direktiivin 90/427/ETY mukaisesti myönnetyllä tai jonkin kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan kansainvälisen järjestön tai yhdistyksen myöntämällä tunnistusasiakirjalla. Jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetut hevoseläimet tulee tunnistaa komission vahvistamalla menetelmällä.
(3)
Komission asetuksessa (EY) N:o 504/2008 (3), jota on sovellettu 1 päivästä heinäkuuta 2009 lähtien, vahvistetaan unionissa syntyneiden tai sinne tuotujen hevoseläinten tunnistamista koskevat säännöt sekä hevoseläinten tunnistusasiakirja (hevospassi), jolla on monta käyttötarkoitusta, kuten eläinten ja kansanterveys, jalostus ja hevosurheilu. Mainitussa asetuksessa keskitytään tunnistusasiakirjan keskeiseen merkitykseen hevoseläinten tunnistamisessa, ja siinä säädetään vain mahdollisuudesta sisällyttää myöntävien elinten tietokantoihin sisältyviä tietoja keskustietokantaan tai verkottaa näitä tietokantoja kyseisen keskustietokannan kanssa.
(4)
Jäsenvaltioilla on ollut vaikeuksia panna täytäntöön asetuksessa (EY) N:o 504/2008 säädettyjä toimenpiteitä. Nämä vaikeudet liittyvät pääasiassa tunnistusmenetelmään hevoseläinten tunnistusasiakirjan avulla.
(5)
Jäsenvaltioiden suorittamat tutkimukset ovat osoittaneet, että tunnistusasiakirja on merkittävien petosten kohde. Suurin ongelma on sellaisten hevoseläinten laiton tuominen uudelleen elintarvikeketjuun, joita ei aikaisemmin ollut tarkoitettu ihmisravinnoksi teurastettaviksi, ja joita on hoidettu lääkkeillä joita ei saa käyttää elintarviketuotantoon käytettävissä eläimissä. Komission päätöksen 2000/68/EY (4) antamisen jälkeen tuhansia hevoseläimiä on peruuttamattomasti suljettu ihmisravinnoksi teurastamisen ulkopuolelle. Ihmisravinnoksi teurastamista varten poissuljettujen tarpeettomien ja ei-toivottujen hevoseläinten elinikäiselle pitämiselle ei juuri ole vaihtoehtoja, mikä on johtanut laiminlyönteihin ja hylkäämisiin, joilla on vakavia seurauksia eläinten terveyteen ja hyvinvointiin. Tilannetta pahentaa nykyinen taloudellinen tilanne, minkä vuoksi monissa tapauksissa hevoseläinten pitäminen niiden tuotantoiän lopussa tulee liian kalliiksi. Eräissä jäsenvaltioissa ongelmat ovat nousseet sellaisiin mittasuhteisiin, että toimivaltaiset viranomaiset ovat käynnistäneet ohjelmia elintarvikeketjun ulkopuolella olevien tarpeettomien hevoseläinten teurastamiseksi.
(6)
Viime vuosina on uutena ilmiönä noussut esiin laidunmaiden omistajia koskeva luvaton laiduntaminen, koska oikeudellisesti niistä on tullut eläinten pitäjiä, ja niille on tahattomasti tullut asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisia velvollisuuksia. Kyseisten hevoseläinten epäselvällä asemalla voi olla merkitystä myös unionin sääntöjen asianmukaisessa soveltamisessa muilla aloilla.
(7)
On ilmeistä, että ne tiedot, jotka kirjataan myöntävän elimen tietokantaan tunnistusasiakirjaa myönnettäessä, vanhenevat nopeasti. Toimivaltaisten viranomaisten on tämän vuoksi erittäin vaikeaa, jollei täysin mahdotonta, varmistaa todistuksia tai tunnistuksia tarkistaessaan, että tunnistusasiakirja on aito ja että siihen sisältyvät tiedot ovat ajan tasalla ja uskottavia, eikä niitä ole petollisesti muutettu, erityisesti kun kyse on eläinten luokituksesta teurastettavaksi tarkoitettuina eläiminä, mutta myös rekisteröityjen hevoseläinten siirron edullisempien eläinten terveyteen ja hyvinvointiin liittyvien edellytysten hyödyntämiseksi.
(8)
Useimmissa jäsenvaltioissa passeja myöntävien elinten tietokannat eivät ole yhteydessä toisiinsa, minkä lisäksi oikeudellisista ja hallinnollisista syistä yksi ainoa passin myöntävä elin ei ole helposti toteutettava vaihtoehto. Näin ollen keskustietokannan perustamista pidetään tehokkaimpana keinona vaihtaa ja sovittaa yhteen tarpeellinen määrä tietoja direktiiveissä 90/427/ETY ja 2009/156/EY tarkoitettujen eri toimijoiden kesken hevoseläinten tunnistusasiakirjojen hallitsemiseksi, jotta voidaan tarjota vaadittavat eläinten terveyttä koskevat takeet ja soveltaa eläinten hyvinvointia ja kansanterveyttä koskevan unionin lainsäädännön säännöksiä, joiden edellytyksenä on hevoseläinten oikea ja luotettava tunnistaminen.
(9)
Komission vuoden 2013 hevosenlihaan liittyvien tapahtumien yhteydessä suorittaman tutkimuksen yhteydessä ilmeni, että 23 jäsenvaltiota on perustanut keskustietokannan ja kahdella jäsenvaltiolla on yksi ainoa tietokanta rekisteröidyille hevoseläimille ja vastaavasti jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuille hevoseläimille. Kolmella jäsenvaltiolla, joissa on noin 20 prosenttia unionin 6,7 miljoonasta hevoseläimestä, ei ole keskitettyä tietokantaa.
(10)
Sen vuoksi on tarpeen tarkistaa unionin hevoseläinten tunnistusjärjestelmä sen varmistamiseksi, että se on turvallinen ja käyttäjäystävällinen.
(11)
Hevoseläinten tuontiin Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 882/2004 (5) liitteessä I luetelluille alueille sovelletaan direktiivin 2009/156/EY mukaisesti asetettuja ehtoja, ja tuonti on sallittu niistä kolmansista maista, jotka on lueteltu komission päätöksen 2004/211/EY (6) liitteessä. Yleensä noin 4 000 rekisteröityä hevoseläintä sekä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettua hevoseläintä tuodaan unioniin vuosittain komission päätöksen 93/197/ETY vahvistettujen edellytysten mukaisesti (7).
(12)
Kun sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EU) N:o 952/2013 (8) säädettyjä tullimenettelyitä, on tarpeen viitata lisäksi neuvoston asetukseen (ETY) N:o 706/73 (9). Asetuksessa (ETY) N:o 706/73 säädetään, että 1 päivästä syyskuuta 1973 lähtien unionin eläinlääkintälainsäädännön sääntöjä sovelletaan Kanaalisaarilla ja Mansaarella.
(13)
Komission päätöksessä 96/78/EY (10) vahvistetaan jalostukseen tarkoitettujen rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoihin hyväksymistä ja merkitsemistä koskevat perusteet. Mainitussa päätöksessä edellytetään muun muassa, että hevoseläimen on oltava tunnistettu syntymän jälkeen kantakirjan sääntöjen mukaan, mikä edellyttää vähintään astutustodistusta, jotta se voidaan merkitä rotunsa kantakirjan pääosastoon. Unionin lainsäädännön johdonmukaisuuden ja sen sujuvan soveltamisen vuoksi tunnistusasiakirjaa koskevat säännöt eivät saisi vaarantaa hevoseläinten kantakirjoihin merkitsemistä varten suoritettavaa tunnistamista koskevien sääntöjen soveltamista.
(14)
Tässä asetuksessa säädettyjen hevoseläinten tunnistusmenetelmien olisi myös vastattava komission päätöksen 92/353/ETY (11) mukaisesti hyväksyttyjen jalostajien järjestöjen vahvistamia periaatteita. Kyseisen päätöksen mukaisesti rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävien järjestöjen ja yhdistysten on laadittava periaatteet, jotka koskevat hevoseläinten tunnistamisjärjestelmää sekä kantakirjan jaottelua ja siihen merkittyä polveutumista.
(15)
Jotta varmistetaan kaikkia hevoseläimiä unionissa koskevien asiakirjojen ja tietojen säilyttämisen korkea laatu, jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että järjestelmät, joilla tunnistetaan hyväksyttyjen tai tunnustettujen jalostajien yhdistysten tai jalostusjärjestöjen perustamiin kantakirjoihin merkityt tai rekisteröidyt hevoseläimet, täyttävät tunnistusasiakirjojen myöntämisen osalta edellytykset, jotka nimeämistä varten on asettanut niiden elinten toimivaltainen viranomainen, jotka myöntävät tunnistusasiakirjoja jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä varten.
(16)
”Hevoseläimen” määritelmän, joka kuuluu tiukasti direktiivin 2009/156/EY 2 artiklan b kohdan soveltamisalaan, olisi oltava unionin lainsäädännössä - kuten neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3626/82 (12) ja komission asetuksen (EU) N:o 206/2010 (13) lisäyksissä - käytetyn luokittelun mukainen.
(17)
Koska neuvoston direktiivissä 92/35/ETY (14) oleva tilan määritelmä sisältää luonnonsuojelualueet, joilla hevoseläimiä elää vapaina, ja on näin ollen laajempi kuin se, josta säädetään direktiivissä 2009/156/EY, on aiheellista, että tässä asetuksessa säädetty tilan määritelmä kattaa myös luonnonsuojelualueet, joilla hevoseläimiä elää vapaina.
(18)
Direktiivin 2009/156/EY mukaisten eläinten terveyttä koskevien takeiden tarjoamiseksi tarpeellinen eläinlääkinnällinen valvonta voidaan varmistaa vain, jos toimivaltainen viranomainen on tietoinen tilasta, sellaisena kuin se kyseisessä direktiivissä määritellään. Vaatimukset ovat samat, jos sovelletaan Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 854/2004 (15) liitteessä I olevan I jakson II luvun A kohtaa elintarviketuotantoon käytettäviin hevoseläimiin. Kun kuitenkin otetaan huomioon, miten usein hevoseläimiä siirretään, ei ole aiheellista ottaa käyttöön järjestelmää, jossa hevoseläimet olisi voitava jäljittää tosiaikaisesti. Sen sijaan tunnistetietojen olisi oltava toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä, ja tätä varten kussakin jäsenvaltiossa oleva keskustietokanta on tärkeä väline kyseisessä jäsenvaltiossa pidettävien hevoseläinten tietojen hallitsemiseksi.
(19)
Unionin lainsäädännössä erotetaan toisistaan eläinten omistajat ja pitäjät. Eläinten ”pitäjä” määritellään ja sitä käytetään Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1760/2000 (16). Sen sijaan direktiivissä 2009/156/ETY viitataan eläimen omistajaan tai kasvattajaan. Omistajaa ja pitäjää koskeva yhteinen määritelmä annetaan direktiivissä 92/35/ETY. Koska hevoseläimen omistaja ei unionin ja kansallisen lainsäädännön mukaan välttämättä ole vastuussa hevoseläimestä, on tarpeen selvittää, että hevoseläinten tunnistamisesta on tämän asetuksen mukaisesti vastuussa ensisijaisesti hevoseläimen pitäjä, joka saattaa myös olla hevoseläimen omistaja.
(20)
Jäsenvaltioiden lainsäädännön tai tiettyjen myöntävien elinten edellytysten mukaisesti eläimen omistajaa koskevat tiedot on merkittävä tunnistusasiakirjaan ja sen seurauksena myöntävän elimen ylläpitämään tietokantaan. Omistusoikeutta ja omistajanvaihdoksia koskevia tietoja voidaan antaa erilaisina omistusta tai rekisteröintiä koskevina todistuksina, kuten eräässä jäsenvaltiossa onnistuneesti käytetty ”carte d'immatriculation”.
(21)
Neuvoston direktiivissä 2008/73/EY (17) säädetään, että jäsenvaltioiden on laadittava ja pidettävä ajan tasalla luettelo eläinlääkinnän ja kotieläinjalostuksen aloilla hyväksytyistä laitoksista, ja asetettava se muiden jäsenvaltioiden ja yleisön saataville. Jotta luettelot hyväksytyistä laitoksista olisivat helpommin muiden jäsenvaltioiden ja kansalaisten saatavilla, jäsenvaltioiden olisi asetettava ne saataville sähköisesti internetpohjaisten tietosivujen kautta. Komission olisi avustettava jäsenvaltioita luetteloiden saattamisessa muiden jäsenvaltioiden ja kansalaisten saataville tarjoamalla internetosoite sivustolle, jossa esitetään linkit jäsenvaltioiden internetpohjaisille tietosivuille.
(22)
Jäsenvaltioiden välisen sähköisen tiedonvaihdon helpottamiseksi sekä avoimuuden ja ymmärrettävyyden helpottamiseksi on tärkeää, että luettelot esitetään yhtenäisellä tavalla kaikkialla unionissa. Komission päätöksessä 2009/712/EY (18) vahvistetaan siksi mallit edellä mainituilla jäsenvaltioiden perustamilla internetpohjaisilla tietosivuilla olevien luetteloiden ulkoasulle.
(23)
Asetuksessa (EY) N:o 504/2008 säädetään, että hevoseläimiä ei saa pitää, ellei niitä ole tunnistettu mainitun asetuksen mukaisesti. Komissio on joutunut vastaamaan useisiin valituksiin, jotka koskevat tilojen ulkopuolella sellaisissa olosuhteissa kotieläiminä pidettäviä hevoskantoja, jotka eivät vastaa mainitussa asetuksessa määriteltyjä puolivapaita olosuhteita. Sen vuoksi on tarpeen selventää, että unionin alueella elävät hevoseläimet tulee tunnistaa, ja toisessa vaiheessa säätää poikkeuksesta, jos tätä ehtoa ei voida täyttää.
(24)
Unionissa elävät hevoseläimet olisi tunnistettava elinikäisellä tunnistusasiakirjalla, jossa on hevoseläimen sanallinen ja kaavion muodossa oleva kuvaus sekä tiedot kyseisen eläimen yksilöllisistä merkeistä tunnistamistarkoitusta varten. Kyseiset merkit voivat olla synnynnäisiä, kuten yli kolme karvapyörrettä, yönsilmät, värikuviot, harvinaiset silmien värivirheet tai erityiset lihaksen painumat, myös iiriksen tai verkkokalvon yksityiskohtaiset rakenteet, geneettiset markkerit (DNA-tunniste) tai myöhemmin saatuja, kuten lyöttymästä johtuva värimuutos ja arvet, jotka voivat johtua myös orien kastraatiosta, tai polttomerkki.
(25)
Tunnistusasiakirjaa ei saa antaa, ellei sitä ole täydennetty vaadituilla tunnistetiedoilla, jotka on kirjattava myöntävän elimen tietokantaan tämän asetuksen mukaisesti.
(26)
Lisäksi polveutumista osoittavassa todistuksessa, josta säädetään direktiivissä 90/427/ETY ja joka on sisällytettävä tunnistusasiakirjaan, olisi mainittava kaikki tarpeelliset tiedot, jotta voidaan varmistua siitä, että eri kantakirjojen välillä siirrettävät hevoseläimet sisällytetään siihen kantakirjan jaotteluun, jonka kriteerit ne täyttävät.
(27)
Komission päätöksen 96/510/EY (19) mukaisesti rekisteröityjen hevoseläinten polveutumis- ja jalostustodistuksen on oltava komission päätöksessä 93/623/ETY (20) määrätyn tunnistusasiakirjan mukainen. Koska päätökset 93/623/EY ja 2000/68/EY kumottiin asetuksella (EY) N:o 504/2008, on tarpeen selventää, että kaikki viittaukset näihin päätöksiin on katsottava viittauksiksi tähän asetukseen.
(28)
Rekisteröityjen hevoseläinten tunnistusasiakirjoja myöntävien elinten olisi oltava rekisteröityjen hevoseläinten kantakirjoja pitäviä tai perustavia järjestöjä tai yhdistyksiä, jotka jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on virallisesti hyväksynyt tai tunnustanut päätöksen 92/353/ETY mukaisesti, tai jäsenvaltion virallisia laitoksia, jotka hoitavat kantakirjaa, johon hevoseläin on merkitty tai rekisteröity jalostustarkoituksiin päätöksen 96/78/EY mukaisesti. Lisäksi sellaisten kansainvälisten kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivien yhdistysten tai järjestöjen sivutoimipaikkojen, joilla on päätoimipaikka jäsenvaltiossa, olisi voitava toimia rekisteröityjen hevosten tunnistusasiakirjoja myöntävänä elimenä.
(29)
Jäsenvaltioille olisi annettava enemmän harkintavaltaa jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten tunnistusasiakirjoja myöntävien elinten osalta. Sen tilan, jossa hevoseläintä pidetään tunnistamisen aikaan, toimivaltaisen viranomaisen tai mainitun toimivaltaisen viranomaisen nimittämän ja valvoman myöntävän elimen olisi voitava myöntää nämä tunnistusasiakirjat.
(30)
Päätöksen 92/353/ETY liitteen mukaisesti kantakirjoja perustavien järjestöjen tai yhdistysten hyväksymisestä tai tunnustamisesta vastaavan toimivaltaisen viranomaisen olisi tehtävä yhteistyötä asetuksessa (EY) N:o 882/2004 tarkoitetun toimivaltaisen viranomaisen kanssa, jotta varmistetaan, tarvittaessa rajatylittävän yhteistyön avulla, että hevoseläinten tunnistusasiakirjat myönnetään ja niitä käytetään tämän asetuksen mukaisesti.
(31)
Koska kaikki unioniin tuotavat hevoseläimet olisi tunnistettava tämän asetuksen mukaisesti yhdellä tunnistamista koskevalla hevoseläimen eliniäksi myönnetyllä asiakirjalla, tarvitaan erityissäännöksiä silloin kun eläimen luokitus muutetaan ”jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetusta hevoseläimestä” direktiivin 2009/156/EY mukaisesti ”rekisteröidyksi hevoseläimeksi”. Kun otetaan huomioon, miten kauaskantoisia seurauksia tällaisella muutoksella on kolmansista maista unioniin suuntautuviin siirtoihin, unionin sisäiseen kauppaan ja tuontiin direktiivissä 2009/156/EY säädettyjen eläinten terveyttä koskevien sääntöjen osalta ja myös neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2005 (21) kyseistä liikkuvuutta ja eläinten hyvinvointia koskevien sääntöjen osalta, on tarpeen, että toimivaltaisella viranomaisella on yksi ainoa yhteyspiste eli keskitetty tietokanta todistuksia tai virallista valvontaa varten tarpeellisten hevoseläinten tunnistetietojen varmistamiseksi.
(32)
Jäsenvaltioiden olisi voitava perustaa erityisiä järjestelmiä, joiden avulla voidaan tunnistaa vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa vaeltavat hevoseläimet määrätyillä alueilla, myös luonnonsuojelualueilla, jotta säilytettäisiin johdonmukaisuus direktiivissä 92/35/ETY olevan tilan määritelmän kanssa. Olisi kuitenkin myönnettävä tällainen poikkeus yleiseen velvoitteeseen tunnistaa hevoseläimet vain, jos vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa elävien hevoseläinten määritellyt populaatiot on tosiasiallisesti erotettu kaikesta kotieläinkäytöstä, ja niiden eloonjääminen ja lisääntyminen on ihmisen hallinnan ulkopuolella, minkä lisäksi niihin ei sovelleta neuvoston direktiiviä 98/58/EY (22), jota ei sovelleta luonnonvaraisiin eläimiin.
(33)
Hevoseläimen tunnistamista varten olevassa hevoseläimen tunnistusasiakirjassa on oltava ennen kaikkea korkeatasoinen kuvaus hevoseläimestä, jossa on hevoseläimen ja sen merkkien sanallinen kuvaus, sekä yksityiskohtainen kaavio, jossa on hevoseläimen yksilölliset ja erottelevat merkit.
(34)
Sen varmistamiseksi, että hevoseläimet on kuvailtu asianmukaisesti niiden mukana seuraavissa tunnistusasiakirjoissa, myöntävien elinten olisi pyrittävä soveltamaan parhaita käytänteitä ja kouluttamaan eläinten kuvailemisen suorittavia työntekijöitä esimerkiksi Fédération Équestre Internationale- (23) ja Weatherbys (24) -järjestöjen ohjeiden mukaisesti.
(35)
Hevoseläimessä olevien merkkien ja sovellettavan tunnistamiskeinon, joita yhdessä käyttämällä tunnistaminen tehdään, olisi luotava yksiselitteinen yhteys hevoseläimen ja sen tunnistamisasiakirjan välille, minkä lisäksi niiden olisi osoitettava, että kyseinen hevoseläin on läpikäynyt tämän asetuksen mukaisen tunnistamismenettelyn niin, että yhdelle eläimelle ei myönnetä enempää kuin yksi tunnistusasiakirja. Hevoseläinten sähköisiä tunnistimia, jäljempänä ’transponderi’, käytetään jo laajasti kansainvälisellä tasolla. Kyseistä tekniikkaa olisi käytettävä varmistamaan läheinen yhteys hevoseläimen ja sen tunnistamisasiakirjan välillä, joskin olisi säädettävä vaihtoehtoisista hevoseläimen tunnistamisen turvaavista menetelmistä, joita voidaan käyttää sillä edellytyksellä, että varmistetaan vastaavasti päällekkäisten tunnistusasiakirjojen myöntämisen estäminen.
(36)
Hevoseläinten merkitsemistä varten käytettävien transpondereiden ja niissä olevan koodin lukulaitteiden olisi oltava kansainvälisesti hyväksyttyjen standardien mukaisia. Näissä standardeissa määritellään kaksi eri järjestelmää, joilla varmistetaan transponderin koodin yksilöllisyys. Useimmat jäsenvaltiot ovat toteuttaneet asetuksen (EY) N:o 504/2008 siten, että ne käyttävät kolmemerkkistä aakkosnumeerista maakoodia ja hallinnoivat transpondereiden jakelua toimivaltaisten viranomaistensa kautta.
(37)
Transponderin koodin yksilöllisyyden varmistava järjestelmä olisi otettava huomioon suunniteltaessa myöntävien elinten ylläpitämiä tietokantoja ja keskustietokantaa, ja sitä olisi käytettävä vaarantamatta sellaisten hevoseläinten unionin sisäistä kauppaa ja tuontia unioniin, jotka on merkitty transponderilla, jonka aakkosnumeerinen koodi on eri mallia.
(38)
Neuvoston direktiivissä 90/425/ETY (25) säädetään eläinlääkärintarkastuksista, jotka on toteutettava tietyille eläimille ja tuotteille niiden määräpaikassa. Siinä säädetään erityisesti, että kyseisessä direktiivissä tarkoitetussa todistuksessa tai asiakirjassa mainittujen vastaanottajien on ilmoitettava - määräjäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä ja siinä laajuudessa kuin se on tarpeen näiden tarkastusten suorittamiseksi - etukäteen eläinten ja tuotteiden saapumisesta toisesta jäsenvaltiosta ja erityisesti lähetyksen laadusta ja ennakolta sovitusta saapumisajankohdasta. Tätä ilmoitusta ei vaadita rekisteröidyistä hevosista, joiden mukana on direktiivissä 90/427/ETY säädetty tunnistusasiakirja.
(39)
Hevoseläimen mukana on nykyisen unionin lainsäädännön mukaan aina oltava tunnistusasiakirjat, mutta olisi säädettävä poikkeuksesta kyseiseen vaatimukseen silloin, kun se on mahdotonta taikka vain epäkäytännöllistä, kun otetaan huomioon tunnistusasiakirjan säilyttäminen koko hevoseläimen elinajan tai kun kyseistä asiakirjaa ei annettu, koska eläin teurastettiin ennen kuin se saavutti tunnistamista varten säädetyn enimmäisiän.
(40)
Jäsenvaltioiden olisi myös voitava sallia yksinkertaistetun tunnistusasiakirjan käyttäminen, kun hevoseläimiä siirretään niiden alueen sisällä. Useilla alueilla on otettu tiedon tallennuskäyttöön muovikortteja, joissa on tietokonesiru, jäljempänä ’älykortti’. Kyseisten älykorttien myöntämisen pitäisi olla mahdollista tunnistusasiakirjan lisäksi, ja niitä pitäisi voida käyttää tietyissä olosuhteissa rekisteröidyn hevoseläimen tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetun hevoseläimen tunnistusasiakirjan sijaan siirryttäessä jäsenvaltion sisällä.
(41)
On myös tarpeen säätää tapauksista, joissa tämän asetuksen mukaisesti hevoseläimen eliniäksi myönnetty alkuperäinen tunnistusasiakirja katoaa, ei ole enää luettavissa tai se sisältää virheellisiä tietoja, jotka eivät ole laittomien käytäntöjen seurausta. Kyseisten säännösten avulla pitäisi pystyä välttämään laiton useamman kuin yhden tunnistusasiakirjan hallussapito niin hyvin kuin mahdollista, jotta voidaan asianmukaisesti määritellä hevoseläimen kelpoisuutta teurastettavaksi ihmisravinnoksi koskeva luokitus. Jos saatavilla on riittävästi vahvistettavissa olevaa tietoa, olisi myönnettävä tunnistusasiakirjan kaksoiskappale, johon on merkitty sen olevan kaksoiskappale ja joka yleensä sulkee pois hevoseläimen teurastamisen ihmisravinnoksi. Muissa tapauksissa olisi annettava korvaava tunnistusasiakirja, johon on niin ikään merkitty sen olevan korvaava asiakirja ja joka sulkee pois hevoseläimen teurastamisen ihmisravinnoksi, minkä lisäksi eläin olisi määriteltävä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuksi hevoseläimeksi.
(42)
Näitä menettelyjä olisi sovellettava myös hevoseläimiin, jotka tuodaan tunnistettavaksi ensimmäistä tunnistamista varten vahvistetun määräajan jälkeen, koska ei voida sulkea pois petollisia käytäntöjä ja tarkoitusta saada ylimääräinen tunnistusasiakirja.
(43)
Tietyissä tapauksissa, joissa hevoseläimiä merkitään tai rekisteröidään jalostusjärjestöjen ylläpitämiin kantakirjoihin kolmansissa maissa, on annettava erityisiä säännöksiä, joiden avulla hevoseläimen rekisteröinti kyseisessä kantakirjassa voidaan säilyttää ja samaan aikaan varmistaa ravintoketjusta poissulkeminen asianmukaisin merkinnöin tunnistusasiakirjassa.
(44)
Direktiivin 2009/156/EY mukaan tunnistusasiakirjaa käytetään välineenä hevoseläinten siirtämisen rajoittamiseksi, jos ilmoituspakon alainen tauti puhkeaa sillä tilalla, jossa niitä pidetään tai kasvatetaan. Sen vuoksi on tarpeen säätää kyseisen tunnistusasiakirjan voimassaolon keskeyttämisestä siirtotarkoituksessa tiettyjen tautien puhkeamisen yhteydessä tekemällä asianmukainen merkintä tunnistamisasiakirjaan.
(45)
Lisäksi direktiivissä 2009/156/EY säädetään, että tilalta lähtiessään rekisteröidyt hevoseläimet tunnistetaan sellaisen tunnistusasiakirjan avulla, jossa on todistettava erityisesti, että hevoseläimet eivät ole peräisin tilalta, johon sovelletaan tiettyjä kieltomääräyksiä. On sen vuoksi aiheellista tehdä asiaa koskeva osio kaikille hevoseläimille pakolliseen tunnistusasiakirjan malliin ja muotoilla se uudelleen vastaavasti.
(46)
Jos hevoseläin kuolee muuten kuin teurastamalla teurastamossa, Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1069/2009 (26) mukaisesti kuolleiden eläinten käsittelyä tai komission asetuksen (EU) N:o 142/2011 (27) liitteessä III olevan III luvun mukaista pienkapasiteetin polttolaitoksessa tapahtuvaa polttohautaamista valvovan viranomaisen olisi palautettava tunnistusasiakirja, jos se kulkee ruhon mukana kansallisen lainsäädännön mukaisesti, myöntävälle elimelle ja olisi varmistettava, että transponderia tai muuta välinettä hevoseläimen tunnistamisen varmistamiseksi ei voida käyttää uudelleen.
(47)
Jotta voidaan estää transpondereiden joutuminen elintarvikeketjuun, sellainen hevoseläimen liha, josta ei ole voitu poistaa transponderia teurastuksessa, olisi julistettava ihmisravinnoksi sopimattomaksi asetuksen (EY) N:o 854/2004 liitteessä I olevan II jakson V luvun mukaisesti. Kiinnitettyjen transpondereiden sijainnin selvittämisen helpottamiseksi niiden kiinnityspaikka olisi standardoitava ja se olisi tallennettava tunnistusasiakirjoihin.
(48)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 178/2002 (28) mukaisesti elävät eläimet, jotka on tarkoitus saattaa markkinoille ihmisten ravinnoksi, määritellään elintarvikkeiksi. Kyseisessä asetuksessa säädetään elintarvikealan toimijoiden pitkälle ulottuvasta vastuusta kaikissa elintarvikkeiden käsittelyn vaiheissa, johon kuuluu myös elintarviketuotantoon käytettävien eläinten jäljitettävyys.
(49)
Jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuista hevoseläimistä samoin kuin rekisteröidyistä hevoseläimistä voi jossakin vaiheessa elämäänsä tulla direktiivin 2009/156/EY mukaisia teurastettaviksi tarkoitettuja hevoseläimiä. Kavioeläinten, joihin myös hevoseläimet kuuluvat, liha on määritelty eläinperäisiä elintarvikkeita koskevista erityisistä hygieniasäännöistä annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 853/2004 (29) liitteessä I olevassa 1 kohdassa.
(50)
Sen jälkeen kun asetusten (EY) N:o 853/2004, (EY) N:o 854/2004 ja (EY) N:o 882/2004 täytäntöönpanoa koskevat siirtymäjärjestelyt ovat komission asetuksen (EY) N:o 2076/2005 (30) mukaisesti päättyneet, elintarvikeketjua koskevien tietojen toimittamista koskeva vaatimus hevoseläinten osalta on pantu täytäntöön 1 päivästä tammikuuta 2010 lähtien.
(51)
Asetuksen (EY) N:o 853/2004 mukaan teurastamoiden on tarvittaessa pyydettävä, vastaanotettava ja tarkastettava elintarvikeketjua koskevat tiedot, joissa on yksityiskohtaisesti kuvattu elintarviketuotantoon tarkoitettujen eläinten alkuperä, historia ja hallinto. Toimivaltainen viranomainen voi sallia kotieläiminä pidettäviä kavioeläimiä koskevien tietojen lähettämisen teurastamoon eläinten kanssa samaan aikaan sen sijaan, että ne lähetettäisiin etukäteen. Teurastettaviksi tarkoitettujen hevoseläinten mukana toimitettavan tunnistusasiakirjan olisi siksi oltava osana kyseisiä elintarvikeketjua koskevia tietoja.
(52)
Asetuksen (EY) N:o 854/2004 mukaisesti virkaeläinlääkärin on todennettava, että elintarvikealan toimija varmistaa, että ihmisravinnoksi teurastettaviksi hyväksyttävät eläimet tunnistetaan asianmukaisesti.
(53)
Asetuksen (EY) N:o 853/2004 mukaisesti elintarvikealan toimijoiden on tarkastettava kotieläiminä pidettävien kavioeläinten mukana toimitetut passit sen varmistamiseksi, että eläin on tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi, ja jos ne hyväksyvät eläimen teurastettavaksi, niiden on toimitettava passi virkaeläinlääkärille.
(54)
Kun otetaan huomioon erityistilanne, jossa hevoseläimet, jotka ovat syntyneet elintarviketuotantoon tarkoitettuina eläiminä, mutta joita elintarvikealan toimijat, sellaisina kuin ne on määritelty asetuksen (EY) N:o 178/2002 3 artiklan 3 alakohdassa, eivät ole kaikissa tapauksissa ensisijaisesti kasvattaneet koko niiden elämän ajan tätä tarkoitusta varten, on tarpeen säätää menettelystä, jolla saumattomasti yhdistetään kansanterveyden vuoksi tehdyt tunnistusasiakirjan tarkastukset kyseisen asiakirjan direktiivin 2009/156/EY mukaiseen hallintaan. Kussakin jäsenvaltiossa oleva keskustietokanta on siten ratkaisevan tärkeä väline tunnistusasiakirjan tiettyjen tietojen tarkistamiseksi, ennen kuin tehdään päätös eläimen hyväksymisestä teurastettavaksi ihmisravinnoksi. Jos poissulkemista teurastettavaksi ihmisravinnoksi koskevat tiedot tunnistusasiakirjan II osassa eivät vastaa keskustietokantaan tallennettuja tietoja, sovelletaan jommassakummassa niistä olevaa tietoa, jonka seurauksena hevoseläimen ihmisravinnoksi teurastaminen suljetaan pois.
(55)
Neuvoston direktiivi 96/22/EY (31) koskee kotieläimiä, myös kotieläiminä pidettäviä kavioeläimiä, ja kyseisten lajien luonnonvaraisia eläimiä, jotka on kasvatettu tilalla. Kyseisen direktiivin 7 artiklassa sallitaan sellaisten rekisteröityjen hevoseläinten kauppa ennen varoajan loppua, joille on annettu tremboloniallyyliä tai beta-agonisteja sisältäviä lääkkeitä jalostustarkoituksissa, jos lääkkeen antamisen edellytykset on täytetty ja käsittelyn laatu ja päivämäärä on mainittu eläinten mukana seuraavassa todistuksessa tai passissa.
(56)
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 470/2009 (32) 2 artiklan b kohdassa määritellään elintarviketuotantoon käytettävät eläimet eläimiksi, ”joita pidetään, kasvatetaan, hoidetaan, teurastetaan tai kerätään elintarvikkeiden tuottamiseksi”. Kyseisen asetuksen 16 artiklassa säädetään, että ainoastaan sellaisia farmakologisesti vaikuttavia aineita, jotka on luokiteltu mainitun asetuksen 14 artiklan 2 kohdan a, b tai c alakohdan mukaisesti, voidaan antaa unionissa elintarviketuotantoeläimille edellyttäen, että tällaisessa aineen antamisessa noudatetaan Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä 2001/82/EY (33).
(57)
Direktiivin 2001/82/EY 6 artiklassa säädetään, että eläinlääkkeelle, joka on tarkoitettu annettavaksi yhdelle tai useammalle tuotantoeläinlajille, ei voida myöntää myyntilupaa, elleivät sen sisältämät farmakologisesti vaikuttavat aineet sisälly asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteeseen I, II tai III. Edellä mainittujen liitteiden säännöt vahvistetaan komission asetuksessa (EU) N:o 37/2010 (34). Poikkeuksena kuitenkin eläinlääke, joka sisältää farmakologisesti vaikuttavia aineita, joita ei luetella asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteessä I, II tai III, voidaan sallia tietyille hevoseläimiin kuuluville yksilöille, joista on ilmoitettu eläinten terveyttä koskevan unionin lainsäädännön mukaisesti, ettei niitä ole tarkoitus teurastaa ihmisravinnoksi. Tällaiset eläinlääkkeet eivät saa sisältää asetuksen (ETY) N:o 2377/90 liitteessä IV lueteltuja vaikuttavia aineita eivätkä ne hyväksytyn valmisteyhteenvedon mukaisesti saa olla tarkoitettuja sellaisten sairaustilojen hoitoon, joihin yhteisössä on hyväksytty jokin eläinlääke hevoseläimiin kuuluville eläimille. Näin ollen olisi säädettävä, että hevoseläin voidaan sulkea ihmisravinnoksi teurastamisen ulkopuolelle eläimen omistajan harkinnan mukaan.
(58)
Direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 2 ja 3 kohdassa säädetään hevoseläimille kyseisen direktiivin 11 artiklaan erityisiä poikkeuksia, jotka liittyvät elintarviketuotantoon käytettävien eläinten hoitoon lääkkeillä, joiden jäämien enimmäismäärä on vahvistettu muille kuin kohdelajeille tai jotka on hyväksytty toisissa olosuhteissa, edellyttäen, että kyseiset hevoseläimet on tunnistettu unionin lainsäädännön mukaisesti ja niiden tunnistusasiakirjaan on erityisesti merkitty, että niitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten tai että ne on tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten vähintään kuuden kuukauden mittaisen varoajan jälkeen sen jälkeen, kun niitä on hoidettu aineilla, jotka on lueteltu komission asetuksessa (EY) N:o 1950/2006 (35).
(59)
Direktiivin 2001/82/EY mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että tuotantoeläinten omistajat ja hoitajat voivat todistaa eläinlääkkeiden ostamisen, hallussapidon ja antamisen tällaisille eläimille viiden vuoden ajan lääkkeiden antamisesta myös silloin, kun eläin on teurastettu näiden viiden vuoden aikana. Mainitun lainsäädännön soveltamista varten on sen vuoksi tarpeen, että hevoseläimen teurastus merkitään viipymättä sen jäsenvaltion keskustietokantaan, jossa eläimen tila sijaitsee.
(60)
Jotta voidaan edelleen valvoa tunnistusasiakirjojen myöntämistä, myöntävän elimen ylläpitämään tietokantaan olisi tallennettava vähimmäismäärä kyseisten asiakirjojen antamista koskevaa tietoa.
(61)
Suurimpien hevosia kasvattavien ja kilpailuja järjestävien organisaatioiden välillä on sovittu maailmanlaajuisesta hevoseläinten yleisestä tunnistusnumerojärjestelmästä, jäljempänä ’UELN’. Se kehitettiin maailman kilpahevosten kasvattajien liiton (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), kansainvälisen kantakirjakomitean (International Stud-Book Committee, ISBC), maailman arabianhevosjärjestön (World Arabian Horse Organization, WAHO), eurooppalaisen arabianhevosliiton (European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), angloarabihevosten kansainvälisen liiton (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), kansainvälisen ratsastajainliiton (Fédération Equestre Internationale, FEI) ja eurooppalaisen raviurheiluliiton (Union Européenne du Trot, UET) aloitteesta ja järjestelmää koskevia tietoja saa UELN:n internetsivuston (36) kautta.
(62)
UELN:n järjestelmä sopii rekisteröityjen hevoseläinten sekä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten rekisteröintiin, ja se mahdollistaa tietoverkkojen asteittaisen käyttöönoton, jolloin voidaan taata, että eläimen tunnistaminen voidaan edelleen varmistaa direktiivin 90/427/ETY 6 artiklan mukaisesti, kun on kyse rekisteröidystä hevoseläimestä.
(63)
Kun tietokannoille nimetään koodeja, ne ja yksittäisten eläinten tallennetun tunnistusnumeron muoto eivät saa mitenkään olla ristiriidassa vakiintuneen UELN-järjestelmän kanssa. Sen vuoksi olisi tutkittava nimettyjen UELN-koodien luetteloa ennen uuden koodin nimeämistä tietokannalle.
(64)
Direktiivin 2009/156/EY mukaan virkaeläinlääkärin on merkittävä rekisteriin teurastetun hevoseläimen tunnistusnumero tai tunnistusasiakirjan numero ja toimitettava lähetyspaikan toimivaltaiselle viranomaiselle tämän pyynnöstä todistus siitä, että eläin on teurastettu. Sen vuoksi olisi selvennettävä, että tällaisissa tapauksissa tunnistusasiakirjat on tuhottava teurastuspaikalla teurastettujen hevoseläinten tunnistusasiakirjojen vilpillisen käyttämisen ehkäisemiseksi.
(65)
Mainitussa direktiivissä säädetään myös, että kun rekisteröidyt hevoset on teurastettu tai lopetettu tautien hävittämistä varten, niiden tunnistusasiakirjat on palautettava ne myöntäneelle viranomaiselle. Samoja edellytyksiä olisi sovellettava tunnistusasiakirjoihin, jotka on myönnetty rekisteröidyille hevoseläimille, jotka eivät ole rekisteröityjä hevosia ja jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä.
(66)
Sen varmistamiseksi, että todistuksen myöntävän elimen tietokannat ovat ajan tasalla, on tarpeen vahvistaa eläimen kuolemaa tai katoamista koskevan tiedon kulku asiakirjan myöntäneelle elimelle ja sen jäsenvaltion keskustietokantaan, jossa hevoseläintä pitänyt tila sijaitsee.
(67)
Kyseisiä vaatimuksia on helpompi noudattaa, jos tallennetaan UELN-järjestelmän kanssa yhteensopiva tunnistusnumero ja sitä käytetään tunnistamaan ne viranomaiset tai elimet, jotka antoivat tunnistusasiakirjan. Jäsenvaltioiden olisi mahdollisuuksien mukaan käytettävä yhteyselimiä, jotka ne ovat nimenneet asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisesti.
(68)
Jotta eläin voidaan tarvittaessa jäljittää, voidaan luoda tietoketju tunnistusasiakirjan hakijan, joka on 12 kuukauden ajan eläimen syntymän jälkeen tunnistusasiakirjan kohteena olevan eläimen kasvattaja ja yleensä omistaja, pakollisella kirjaamisella yhdistettynä velvollisuuteen ilmoittaa myöntävälle elimelle kaikista hevoseläimen vakinaisen asuinpaikan muutoksista toiseen jäsenvaltioon.
(69)
Asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti tunnistusasiakirjan myöntäneen elimen on päivitettävä tunnistusasiakirjan tunnistetiedot. Jäsenvaltiot ovat ilmoittaneet omistajien vastahakoisuudesta lähettää postitse hevoseläinten tunnistusasiakirjoja myöntäville elimille tunnistetietojen päivittämistä varten, etenkin jos myöntävä elin sijaitsee ulkomailla. Haluttomuus perustuu pelkoon siitä, että tunnistusasiakirja katoaa, jonka seurauksena hevoseläin tunnistetaan kaksoiskappaleen tai korvaavan tunnistusasiakirjan avulla, mikä estää eläimen teurastamisen ihmisravinnoksi ja näin ollen merkittävästi alentaa eläimen arvoa.
(70)
Tunnistusasiakirjan hallinnoinnin helpottamiseksi koko eläimen eliniän on tarpeen ottaa käyttöön menettelyitä tunnistusasiakirjan rekisteröimiseksi siinä jäsenvaltiossa, jossa eläimellä on vakinainen asuinpaikka erityisesti silloin, kun tunnistusasiakirja on myönnetty eri jäsenvaltiossa. Tarvittavat yhteydet siihen myöntävään elimeen, joka teki ensimmäisen tunnistamisen, saadaan parhaiten aikaan vaihtamalla tietoja asianomaisten jäsenvaltioiden keskustietokantojen välillä.
(71)
Lisäksi todistuksen myöntävät elimet voivat menettää hyväksymisensä tai nimityksensä, mutta tunnistusasiakirjat ovat edelleen voimassa eläinten terveyttä ja kansanterveyttä koskeviin tarkoituksiin. Sen vuoksi on tarpeen tehdä varmuuskopio tunnistusasiakirjasta sellaisen tietokannan avulla, joka on eläinten terveyden ja kansanterveyden sekä eläinten hyvinvoinnin aloilla toimivaltaisten viranomaisten käytettävissä.
(72)
Koska kussakin jäsenvaltiossa on tavallisesti useampi kuin yksi todistuksen myöntävä elin, hevoselämiä siirretään usein tilalta ja jäsenvaltiosta toiseen, niiden luokitus muuttuu ”jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuista hevoseläimistä””rekisteröidyiksi hevoseläimiksi” tai elintarviketuotantoon käytettävistä eläimistä eläimiksi, joita ei voi teurastaa ihmisravinnoksi, ja koska rekisteröidyn hevoseläimen tunnistamisen voi suorittaa sellainen kantakirjaa pitävä järjestö, jonka päätoimipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, direktiivien 90/427/ETY ja 2009/156/EY tehokkaan täytäntöönpanon kannalta on välttämätöntä, tarpeellista ja asianmukaista perustaa kuhunkin jäsenvaltioon keskustietokanta, joka sisältää kaikkien asianomaisessa jäsenvaltiossa sijaitsevilla tiloilla pidettävien hevoseläinten tunnistetiedot.
(73)
Olisi kuitenkin sallittava, että jäsenvaltiot, jotka ovat perustaneet yhden ainoan rekisteröityjen hevoseläinten tietokannan ja toisen jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä varten, voivat jatkaa sellaisen järjestelmän käyttöä edellyttäen, että nämä tietokannat voivat olla yhteydessä ja että eläinlääkintäviranomaisilla on pääsy niihin kaikkiin.
(74)
Tätä varten eri jäsenvaltioiden tietokantojen välillä olisi oltava yhteistyötä neuvoston direktiivin 89/608/ETY (37) mukaisesti eläintä ja sille myönnettyä tunnistusasiakirjaa koskevien tietojen vaihdon helpottamiseksi.
(75)
Jotta unionin lainsäädäntöä, joka koskee hevoseläinten tunnistamista, sovelletaan yhdenmukaisesti jäsenvaltioissa ja jotta voidaan varmistaa, että se on selkeää ja avointa, asetus (EY) No 504/2008 olisi kumottava ja korvattava tällä asetuksella.
(76)
Komission asetuksessa (EU) N:o 519/2013 (38) olevan liitteen 24 kohdan mukaisesti hevoseläimet, jotka ovat syntyneet Kroatiassa viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2013 ja joita ei ole tunnistettu asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti, on tunnistettava viimeksi mainitun asetuksen mukaisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2014.
(77)
Tätä asetusta olisi sovellettava 1 päivästä tammikuuta 2016 lähtien, jotta jäsenvaltioilla ja toimijoilla on aikaa mukautua uusiin sääntöihin. Keskitetyn tietokannan perustamista ja ylläpitämistä koskevaa vaatimusta olisi kuitenkin sovellettava Kreikassa, Ruotsissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa 1 päivästä heinäkuuta 2016 alkaen.
(78)
Tässä asetuksessa säädetyt toimenpiteet ovat pysyvän kasvi-, eläin-, elintarvike- ja rehukomitean sekä pysyvän kotieläinjalostusta käsittelevän komitean lausunnon mukaiset,
ON ANTANUT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
KOHDE, SOVELTAMISALA, MÄÄRITELMÄT JA YLEISET PERIAATTEET
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Tässä asetuksessa vahvistetaan tunnistamista koskevat säännöt, jotka koskevat hevoseläimiä, jotka
a)
ovat syntyneet unionissa; tai
b)
on luovutettu unionissa vapaaseen liikkeeseen asetuksen (EU) N:o 952/2013 5 artiklan 16 kohdan a alakohdan mukaisessa tullimenettelyssä.
2. Tätä asetusta sovelletaan rajoittamatta päätöksen 96/78/EY soveltamista.
2 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
a)
’hevoseläimellä’ villejä tai kesytettyjä hevoseläinten heimon Equus-suvun kaikkia kavioeläinnisäkäslajeja ja niiden risteytyksiä;
b)
’tilalla’ maatalouslaitosta tai valmennustallia, tallia tai tiloja, joissa tavallisesti pidetään tai kasvatetaan hevoseläimiä mitä tahansa käyttöä varten, sekä luonnonsuojelualueita, joilla hevoseläimiä elää vapaina;
c)
’pitäjällä’ luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on omistus- tai hallintaoikeus hevoseläimiin tai jonka tehtäväksi on annettu niiden hoito, rahallista korvausta vastaan tai maksutta, pysyvästi tai tilapäisesti, myös kuljetuksen, markkinoiden, kilpailujen tai kulttuuritapahtumien aikana;
d)
’omistajalla’ yhtä tai useampaa luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on omistusoikeus;
e)
’rekisteröidyillä hevoseläimillä’ hevoseläimiä, jotka
i)
on merkitty tai rekisteröity ja merkittävissä kantakirjaan direktiivin 90/427/ETY 4 artiklan 2 kohdan b alakohdan sääntöjen mukaisesti ja jotka tunnistetaan mainitun direktiivin 8 artiklan 1 kohdassa säädetyn tunnistamisasiakirjan avulla; tai
ii)
ovat kansainvälisen kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan yhdistyksen tai järjestön rekisteröimiä hevosia ja poneja, jotka tunnistetaan mainitun yhdistyksen tai järjestön kansallisen sivutoimipaikan myöntämällä tunnistusasiakirjalla;
f)
’kantakirjalla’ kirjaa, rekisteriä, tiedostoa tai tietovälinettä
i)
jota pitää jäsenvaltion hyväksymä tai tunnustama järjestö tai yhdistys tai kyseisen jäsenvaltion virallinen laitos, sekä
ii)
johon hevoseläimiä merkitään tai rekisteröidään ja johon hevoseläimet ovat merkittävissä mainiten kaikki niiden tunnetut esivanhemmat;
g)
’jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuilla hevoseläimillä’ muita kuin e ja h alakohdassa tarkoitettuja hevoseläimiä;
h)
’teurastettaviksi tarkoitetuilla hevoseläimillä’ hevoseläimiä, jotka on tarkoitettu kuljetettaviksi joko suoraan tai direktiivin 2009/156/EY 7 artiklassa tarkoitetun hyväksytyn keräilykeskuksen kautta teurastamoon teurastettaviksi;
i)
’toimivaltaisella viranomaisella’ jäsenvaltion keskusviranomaista, joka on toimivaltainen järjestämään virallisen valvonnan, tai muuta viranomaista, jolle tämä toimivalta on siirretty, myös direktiivin 2009/156/EY 2 artiklan h kohdassa tarkoitettua viranomaista;
j)
’eläinjalostuksesta vastaavalla viranomaisella’ jäsenvaltion keskusviranomaista, joka vastaa direktiivin 90/427/ETY täytäntöönpanosta, tai muuta viranomaista, jolle tämä toimivalta on siirretty, myös päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja viranomaisia;
k)
’tilapäisellä pääsyllä’ kolmannesta maasta peräisin olevan ja yhteisön alueelle alle 90 päivän ajaksi päästetyn rekisteröidyn hevosen asemaa, joka vahvistetaan direktiivin 2009/156/EY 19 artiklan b alakohdan mukaisesti tehdyllä päätöksellä;
l)
’vakinaisella pääsyllä’ kolmannesta maasta peräisin olevan ja yhteisön alueelle vähintään 90 päivän ajaksi tuodun hevoseläimen asemaa;
m)
’merkillä’ jokaista yksittäisen hevoseläimen näkyvää tai näkyville saatettavissa olevaa ominaispiirrettä, joka on synnynnäinen tai myöhemmin saatu, ja kirjattu tunnistamista varten;
n)
’transponderilla’ ainoastaan luettavaa passiivista radiotaajuudella toimivaa tunnistuslaitetta, joka
i)
on ISO-standardin 11784 mukainen ja käyttää kaksisuuntaista (FDX tai FDX-B) tai vuorosuuntaista (HDX) tekniikkaa; sekä
ii)
on luettavissa ISO-standardin 11785 mukaisella lukulaitteella vähintään 12 cm etäisyydeltä;
o)
’yksilöllisellä tunnistusnumerolla’ yksilöllistä 15-merkkistä aakkosnumeerista tunnusta, johon on yhdistetty tiedot, jotka koskevat yksittäistä hevoseläintä sekä sitä tietokantaa ja valtiota, johon kyseinen tieto on ensimmäiseksi talletettu maailmanlaajuisen hevoseläinten yleisen tunnistusnumerojärjestelmän, jäljempänä ’UELN’, mukaisesti, ja joka sisältää
i)
kuusinumeroisen UELN-yhteensopivan tunnistusnumeron 39 artiklassa tarkoitettua tietokantaa varten, jota seuraa
ii)
yhdeksännumeroinen kyseiselle hevoseläimelle annettu yksilöllinen tunnistusnumero;
p)
’afrikkalaisesta hevosrutosta vapaalla jäsenvaltiolla’:
i)
jäsenvaltiota, jossa ei ole ollut kliinisiä, serologisia (rokottamattomissa hevoseläimissä) tai epidemiologisia afrikkalaisen hevosruton merkkejä kyseessä olevalla alueella kahden edeltävän vuoden aikana; ja
ii)
joissa ei ole suoritettu rokotuksia tätä tautia vastaan 12 edellisen kuukauden aikana;
q)
’ilmoituspakon alaisilla taudeilla’ tauteja, jotka on lueteltu direktiivin 2009/156/EY liitteessä I;
r)
’virkaeläinlääkärillä’ jäsenvaltion tai kolmannen maan toimivaltaisen keskusviranomaisen nimeämää eläinlääkäriä;
s)
’älykortilla’ muovikortteja, joihin on upotettu tietokonesiru, jolle voidaan tallettaa tietoa ja jolta voidaan siirtää tietoa yhteensopiviin tietojärjestelmiin sähköisesti;
t)
’hoidosta vastaavalla eläinlääkärillä’ direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua eläinlääkäriä.
3 artikla
Yleiset periaatteet ja velvoite tunnistaa hevoseläimet
1. Asetuksen (EY) N:o 882/2004 liitteessä I luetelluilla alueilla elävät hevoseläimet on tunnistettava tämän asetuksen mukaisesti.
2. Jollei pitäjä ole hevoseläimen omistaja tai yksi niistä, se toimii tämän asetuksen mukaisesti omistajan puolesta ja yhteisymmärryksessä tämän kanssa.
3. Jäsenvaltiot ja 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut myöntävät elimet voivat vaatia, että omistaja toimittaa 11 artiklassa tarkoitetun hakemuksen tunnistusasiakirjan saamiseksi tai 27 artiklassa tarkoitetun hakemuksen jo olemassa olevan tunnistusasiakirjan tunnistetietojen muuttamiseksi.
4. Jäsenvaltioiden on, tarvittaessa asetuksen (EY) N:o 882/2004 mukaisen virallisen valvonnan kautta, varmistettava, että hevoseläinten pitäjät ja myöntävät elimet noudattavat tämän asetuksen mukaisia velvoitteitaan.
4 artikla
Unionin hevoseläinten tunnistusjärjestelmä
1. Tässä asetuksessa unionin hevoseläinten tunnistusjärjestelmä koostuu seuraavista tekijöistä:
a)
yksi tunnistamista koskeva elinikäinen asiakirja, joka on todistuksen myöntäneen elimen omaisuutta, jollei myöntävä elin toisin määrää tai tässä asetuksessa toisin säädetä, ja joka sisältää
i)
hevoseläimen ja sen merkkien sanallisen kuvauksen;
ii)
sanallisessa kuvauksessa esitetyt merkit sisältävän kaavion;
iii)
tunnistustietoihin tehtyjä muutoksia kuvaavia luvallisia merkintöjä varten varatun tilan;
b)
tunnistusmenetelmä, jolla
i)
varmistetaan kiistattomasti yhteys tunnistusasiakirjan ja sen hevoseläimen välille, jota varten se on myönnetty;
ii)
osoitetaan, että hevoseläimestä on jo laadittu tunnistetiedot;
c)
tietokanta, johon tallennetaan 38 artiklan mukaisesti hevoseläimen tunnistusasiakirjan tunnistustiedot sekä tunnistusasiakirjaa koskevan hakemuksen jättänyttä pitäjää koskevat tiedot, ja jossa samalla annetaan eläimelle sen yksilöllinen tunnistusnumero;
d)
tämän asetuksen 39 artiklan mukaisesti perustettu keskustietokanta.
2. Hevoseläin on katsottava tämän asetuksen mukaisesti tunnistetuksi vain silloin, kun
a)
sen mukana on tunnistusasiakirja, joka on myönnetty jonkin seuraavan säännöksen mukaisesti:
i)
unionissa syntyneitä hevoseläimiä koskeva 9 artikla; tai
ii)
unioniin tuotuja hevoseläimiä koskeva 14 artikla; tai
iii)
tämän asetuksen 29 tai 30 artikla, jos mukana on tunnistusasiakirjan kaksoiskappale; tai
iv)
tämän asetuksen 32 artikla, jos mukana on korvaava tunnistusasiakirja; tai
b)
se tunnistetaan seuraavien säännösten mukaisesti:
i)
tämän asetuksen 24 artikla, joka koskee väliaikaisella asiakirjalla varustettujen hevoseläinten siirtoihin tai kuljetuksiin sovellettavia poikkeuksia; tai
ii)
tämän asetuksen 26 artiklan 2 kohta, joka koskee tiettyihin hevoseläinten teurastukseen siirtoihin ja kuljetuksiin sovellettavia poikkeuksia.
II LUKU
UNIONISSA SYNTYNEIDEN HEVOSELÄINTEN TUNNISTUS
5 artikla
Unionissa syntyneiden hevoseläinten tunnistusasiakirjoja myöntävät elimet
1. Tämän asetuksen 7 artiklassa tarkoitetun tunnistusasiakirjan antajana on oltava jokin seuraavista myöntävistä laitoksista:
a)
tämän asetuksen 2 artiklan e kohdan i alakohdassa tarkoitettujen rekisteröityjen hevoseläinten osalta järjestö tai yhdistys, joka on virallisesti hyväksytty tai tunnustettu päätöksen 92/353/ETY 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti, tai jäsenvaltion virallinen laitos, joka hoitaa kantakirjaa, johon hevoseläin on merkitty tai rekisteröity ja johon se voidaan merkitä päätöksen 96/78/EY mukaisesti;
b)
tämän asetuksen 2 artiklan e kohdan ii alakohdassa tarkoitettujen rekisteröityjen hevosten osalta kansainvälisen kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan järjestön tai yhdistyksen kansallinen sivutoimipaikka, jota valvoo sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jossa sen päätoimipaikka sijaitsee;
c)
tämän asetuksen 2 artiklan g kohdassa tarkoitettujen jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten osalta
i)
sen tilan toimivaltainen viranomainen, jolla hevoseläintä pidetään tunnistushetkellä; tai
ii)
myöntävä elin, jonka on nimittänyt ja jota valvoo i alakohdassa tarkoitettu toimivaltainen viranomainen, jolle tämä tehtävä oli siirretty.
2. Toimivaltainen viranomainen voi nimetä 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa tarkoitettuja myöntäviä elimiä ainoastaan, jos ne täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
on oltava täsmällinen kuvaus myöntävän elimen tehtävistä ja vastuualueista sekä olosuhteista joissa se voi ne suorittaa;
b)
on oltava todisteet siitä, että
i)
myöntävällä elimellä on asiantuntemus, välineet ja infrastruktuuri, joita sille siirrettyjen tehtävien hoito vaatii;
ii)
myöntävällä elimellä on riittävästi pätevää ja kokenutta henkilöstöä;
iii)
myöntävä elin on puolueeton eikä sillä ole eturistiriitoja sille siirrettyjen tehtävien suorittamisen osalta;
iv)
myöntävällä elimellä on tunnistusasiakirjan malli, joka täyttää tässä asetuksessa säädetyt vaatimukset;
c)
myöntävän elimen on toimittava tiiviissä yhteistyössä toimivaltaisen viranomaisen kanssa estääkseen ja tarvittaessa korjatakseen mahdolliset tapaukset, joissa ei ole noudatettu tämän asetuksen vaatimuksia;
d)
huolehditaan tehokkaasta ja tosiasiallisesta koordinoinnista toimivaltaisen viranomaisen ja nimitetyn myöntävän elimen välillä.
3. Jos toimivaltaisella viranomaisella on perusteltu syy katsoa, että myöntävä elin ryhtyy toimiin, jotka eivät täytä tässä asetuksessa säädettyjä vaatimuksia, sen on tutkittava epäillyt vaatimustenvastaiset toimet. Myöntävä laitos ei saa antaa tunnistusasiakirjoja, ennen kuin tutkimus on saatu päätökseen ja vaatimustenvastaisuuksia ei ole todettu tai ne on korjattu.
4. Jos 3 kohdan mukaisesti toteutetuista toimenpiteistä huolimatta 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin ei täytä tässä asetuksessa säädettyjä vaatimuksia, toimivaltaisen viranomaisen on peruutettava lupa antaa hevoseläinten tunnistusasiakirjoja.
Sen jälkeen, kun lupa antaa tunnistusasiakirjoja on peruutettu, toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että sen vastuulla olevat hevoseläimet tunnistetaan edelleen tämän asetuksen mukaisesti ja että toimivaltainen viranomainen tai myöntävä elin, jolle toimivaltainen viranomainen on siirtänyt tämän tehtävän, ottaa huostaansa 34 artiklan mukaisesti palautetut tai palautettavat tunnistusasiakirjat.
6 artikla
Myöntäviä elimiä koskevat tiedot
1. Jäsenvaltioiden on laadittava ja pidettävä yllä ajantasaista luetteloa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista myöntävistä elimistä, ja niiden on saatettava mainittu luettelo muiden jäsenvaltioiden, muiden myöntävien elinten ja yleisön saataville toimivaltaisen viranomaisen perustamalle verkkosivulle.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetun luettelon on
a)
sisällettävä yhteystiedot, jotka ovat tarpeen 35 artiklan, 37 artiklan 4 kohdan, 38 artiklan 3 kohdan ja 40 artiklan 1 kohdan vaatimusten täyttämiseksi;
b)
oltava päätöksen 2009/712/EY liitteessä II olevan 2 luvun I jakson f kohdassa vahvistetun mallin ja mainitun päätöksen liitteessä III vahvistettujen vaatimusten mukainen;
c)
oltava suoraan saatavilla komission 3 kohdan mukaisesti järjestämän internetyhteyden kautta, ja sen on oltava riittävän helppotajuinen muille kuin kyseistä kieltä äidinkielenään puhuville.
3. Auttaakseen jäsenvaltioita toimittamaan 1 kohdassa mainitut ajantasaiset luettelot saataville komissio perustaa internetsivuston, johon kunkin jäsenvaltion on lisättävä suora linkki 1 kohdassa tarkoitetulla internetsivustolla oleviin vaadittuihin tietoihin.
7 artikla
Unionissa syntyneille hevoseläimille myönnettyjen tunnistusasiakirjojen muoto ja sisältö
1. Unionissa syntyneet hevoseläimet tunnistetaan yhdellä hevoseläinten tunnistamista koskevalla asiakirjalla, joka myönnetään hevoseläimen eliniäksi seuraavien edellytysten mukaisesti:
a)
liitteessä I olevan 1 osan tunnistusasiakirjan malli;
b)
mainitussa liitteessä olevassa 2 osassa vahvistetut lisävaatimukset.
2. Myöntävien elinten on varmistettava, että tunnistusasiakirja sisältää riittävän määrän sivuja, joissa on lomakekenttiä liitteessä I olevassa 1 osassa vahvistetun tunnistusasiakirjan mallin seuraavissa luvuissa vaadittujen tietojen ilmoittamiseksi:
a)
jos kyse on rekisteröidyistä hevoseläimistä, ainakin I-IX luku;
b)
jos kyse on jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuista hevoseläimistä, ainakin I-IV luku.
3. Myöntävien elinten on varmistettava, että tunnistusasiakirjojen lukujen järjestys ja numerointi, sellaisina kuin ne on esitetty liitteessä I olevassa 1 osassa, pysyvät muuttumattomina, ja että mainittujen lukujen osalta tunnistusasiakirjassa on riittävästi sivuja useiden merkintöjen tekemistä varten.
4. Myöntävät elimet ovat vastuussa tyhjien ja täytettyjen tunnistusasiakirjojen turvallisesta hallinnoinnista tiloissaan.
Jos myöntävän elimen työjärjestys sen sallii, myöntävien elinten on varmistettava, että 34 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa ja 35 artiklassa tarkoitetut tunnistusasiakirjat mitätöidään tehokkaasti asiakirjan ja siinä olevien tietojen vilpillisen käytön estämiseksi ennen asiakirjan luovuttamista omistajalle muistona eläimestä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan säännöksiä.
5. Toimivaltainen viranomainen voi yhdessä eläinjalostuksesta vastaavan viranomaisen kanssa säätää hallinnollisia menettelyjä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen myöntävien elinten niiden valvonnassa myöntämien tunnistusasiakirjojen ulkoasun yhdenmukaistamiseksi, jos 1-3 kohdassa tarkoitettuja yleisiä vaatimuksia noudatetaan.
8 artikla
Unionissa syntyneiden hevoseläinten tunnistusasiakirjojen myöntämiseen liittyvät toimivaltaisten viranomaisten velvoitteet
Eläinjalostuksesta vastaavan viranomaisen ja toimivaltaisen viranomaisen on varmistettava, että niiden alueella ja niiden vastuulla toimivat myöntävät elimet
a)
myöntävät tunnistusasiakirjoja, jotka täyttävät 7 artiklan 1-3 kohdassa säädetyt vaatimukset;
b)
ovat ottaneet käyttöön järjestelmät tarkistaakseen, kun toimivaltainen viranomainen sitä edellyttää, että niiden myöntämäksi ilmoitettu tunnistusasiakirja
i)
on ainutkertainen, aito ja väärentämätön;
ii)
sisältää sarjanumeron, joka on painettu ainakin I, II ja III luvun sisältäville sivuille, jos myös tyhjiä tunnistusasiakirjoja on painettu varastoon.
9 artikla
Unionissa syntyneille hevoseläimille myönnettävät tunnistusasiakirjat
1. Myöntävät elimet voivat myöntää ainoastaan tunnistusasiakirjoja
a)
jotka ovat 7 artiklan 1-3 kohdan mukaisia;
b)
joiden I luku on I luvun A osan 11 kohdassa tarkoitetun myöntävän elimen tarkastamilla tai sen puolesta tarkastetuilla tiedoilla asianmukaisesti täytetty;
c)
joiden IV luku on täytetty, jos kansallisessa lainsäädännössä tai 5 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen säännöissä tai säädöksissä niin edellytetään;
d)
joiden V luku on täytetty tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Edellä 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on tunnistettava 2 artiklan e kohdan i alakohdassa tarkoitettu rekisteröity hevoseläin mainitussa säännöksessä tarkoitetun kantakirjan sääntöjen mukaisesti ja täytettävä tunnistusasiakirjan V luku direktiivin 90/427/ETY 8 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa ja direktiivin liitteessä tarkoitetun alkuperätodistuksen tiedoilla.
3. Rekisteröidyn hevoseläimen rodun alkuperää koskevaa kantakirjaa pitävän järjestön tai yhdistyksen periaatteiden mukaisesti tunnistusasiakirjan V luvussa on oltava seuraavat tiedot:
a)
täydelliset polveutumista koskevat tiedot;
b)
päätöksen 96/78/EY 2 tai 3 artiklassa tarkoitettu kantakirjan pääosasto;
c)
jos kantakirjan pääosasto on jaettu luokkiin, se luokka, johon rekisteröity hevoseläin on merkitty.
4. Kun rekisteröidään 2 artiklan e kohdan ii alakohdassa tarkoitettu kilpailu- tai urheiluhevonen, 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on joko
a)
annettava 7 artiklan 1-3 kohdan säännösten mukainen tunnistusasiakirja 1 kohdan a ja b alakohdan ja kyseisen myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti; tai
b)
tunnustettava ja vahvistettava kyseiselle hevoselle tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnetty tunnistusasiakirja; tai
c)
annettava uusi tunnistusasiakirja 12 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaisesti.
10 artikla
Poikkeaminen tiettyjen tunnistusasiakirjan I ja IV luvun tietojen täydentämisestä
1. Poiketen siitä, mitä 4 artiklan 1 kohdan a alakohdan ii alakohdassa ja 9 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia, että myöntävä elin ei täytä piirtämällä tunnistusasiakirjan kaavioon liitteessä I olevan I luvun B osan 12-18 kohdassa tarkoitettuja tietoja, kahdella edellytyksellä:
a)
eläimeen on kiinnitetty transponderi 18 artiklan mukaisesti tai sovelletaan 21 artiklan mukaisesti vastaavaa luvallista vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää;
b)
riittävästi yksityiskohtia hevoseläimen kuvaamiseksi esitetään valokuvassa tai tulosteessa.
2. Edellä 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut myöntävät elimet
a)
eivät voi hyödyntää tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnettyä poikkeusta;
b)
voivat mukauttaa tämän artiklan 1 kohdan mukaisesti myönnettyjä tunnistusasiakirjoja 9 artiklan 1 kohdassa vahvistettujen vaatimusten mukaisiksi.
3. Poiketen siitä, mitä 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, omistajaa koskevat tiedot voidaan toimittaa 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan tallennetun sellaisen omistusta tai rekisteröintiä koskevan todistuksen muodossa, josta käy ilmi
a)
hevoseläimen yksilöllinen tunnistusnumero;
b)
tunnistusasiakirjan numero, jos sellainen on, sekä transponderin koodi tai 21 artiklan mukainen vastaava luvallinen vaihtoehtoinen tunnistusmenetelmä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettu omistusta tai rekisteröintiä koskeva todistus palautetaan myöntävälle elimelle, jos eläin on kuollut, myyty, kadonnut, varastettu, teurastettu tai lopetettu.
11 artikla
Unionissa syntyneille hevoseläimille myönnettäviä tunnistusasiakirjoja koskevat hakemukset
1. Pitäjän on toimitettava unionissa syntyneelle hevoseläimelle myönnettävää tunnistusasiakirjaa koskeva hakemus sen jäsenvaltion asianmukaiselle myöntävälle elimelle, jossa tila sijaitsee, ja sen on toimitettava kaikki tämän asetuksen mukaan tarvittavat tiedot.
2. Jäsenvaltioiden on asetettava sellaiset määräajat tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hakemuksen jättämiselle, jotka ovat tarpeen 12 artiklassa ja 13 artiklan 1 kohdassa säädettyjen tunnistamista koskevien määräaikojen noudattamiseksi.
3. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 1 kohdassa säädetään, ja päätöksen 96/78/EY 1 artiklan mukaisesti, pitäjä voi toimittaa tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hakemuksen asianmukaiselle 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetulle myöntävälle elimelle, jonka päätoimipaikka on muussa jäsenvaltiossa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hevoseläimen tila sijaitsee.
12 artikla
Unionissa syntyneiden hevoseläinten tunnistusta koskeva määräaika
1. Unionissa syntynyt hevoseläin on tunnistettava tunnistusasiakirjan avulla, joka on myönnetty 9 artiklan mukaisesti viimeistään 12 kuukauden kuluessa syntymästä ja joka tapauksessa ennen pysyvää syntymätilalta lähtöä, paitsi jos kyseinen siirto tapahtuu 23 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisena emästään riippuvaisena ja emäänsä seuraavana varsana tai 26 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
2. Edellä 1 kohdasta poiketen jäsenvaltiot voivat päättää rajoittaa hevoseläimen tunnistamisen sallitun enimmäisajan kuuteen kuukauteen tai syntymän kalenterivuoteen.
3. Poiketen siitä, mitä 1 ja 2 kohdassa säädetään, uusi tunnistusasiakirja voidaan antaa 9 artiklan mukaisesti milloin tahansa
a)
toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä tai toimesta, mikäli olemassa oleva tunnistusasiakirja ei täytä 7 artiklan 1-3 kohdan edellytyksiä tai myöntävä elin ei ole merkinnyt oikein tiettyjä I, II tai V luvun tunnistetietoja; tai
b)
jos jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetun hevoseläimen asema päivitetään rekisteröidyksi hevoseläimeksi 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti, eikä olemassa olevaa tunnistusasiakirjaa voida mukauttaa vastaavasti; tai
c)
jos hevosen asema päivitetään tai se rekisteröidään 2 artiklan e kohdan ii alakohdassa tarkoitetuksi rekisteröidyksi hevoseksi 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti, eikä olemassa olevaa tunnistusasiakirjaa voida mukauttaa vastaavasti; tai
d)
jos tunnistusasiakirja on myönnetty 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti, eikä sitä voida mukauttaa 9 artiklan 1 kohdan vaatimusten mukaiseksi 10 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti; tai
e)
jäljempänä 18 artiklan 4 ja 5 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, kun olemassa olevaa tunnistusasiakirjaa ei voida mukauttaa vastaavasti; tai
f)
jos toimivaltainen viranomainen takavarikoi tunnistusasiakirjan tutkinnan yhteydessä.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetuissa tapauksissa olemassa oleva tunnistusasiakirja on palautettava myöntävälle elimelle mitätöitäväksi, ja olemassa olevan tunnistusasiakirjan mitätöinti ja uuden tunnistusasiakirjan myöntäminen on merkittävä 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan.
13 artikla
Tiettyjen vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa elävien hevoseläinten tunnistamista koskevat poikkeukset
1. Poiketen siitä, mitä 12 artiklassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi päättää, että hevoseläimet, jotka muodostavat määriteltyjä vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa eläviä kantoja tietyillä kyseisen viranomaisen määrittämillä alueilla, tunnistetaan 9 artiklan tai 17 artiklan 4 kohdan mukaisesti annetun tunnistusasiakirjan avulla ainoastaan, jos
a)
ne siirretään pois kyseisistä kannoista, lukuun ottamatta virallisen valvonnan alaisia siirtoja määritellystä kannasta toiseen; tai
b)
otetaan kotieläinkäyttöön.
2. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat käyttää hyväkseen 1 kohdassa tarkoitettua poikkeusta, on ilmoitettava komissiolle tähän artiklaan viitaten niistä kannoista ja alueista, jotka ne ovat määritelleet 1 kohdan mukaisesti, ennen kuin ne käyttävät kyseistä poikkeusta.
III LUKU
UNIONIIN TUOTUJEN HEVOSELÄINTEN TUNNISTUS
14 artikla
Unioniin tuotujen hevoseläinten tunnistus
Kolmannessa maassa annettuja tunnistusasiakirjoja on pidettävä pätevinä tämän asetuksen mukaisesti, edellyttäen, että ne täyttävät seuraavat edellytykset:
a)
niiden myöntäjänä toimi
i)
kun kyseessä ovat rekisteröidyt hevoseläimet, sellainen kolmannen maan polveutumistodistuksia antava elin, joka kuuluu direktiivin 94/28/EY 3 artiklan 1 kohdan mukaisesti laadittuun luetteloon; tai
ii)
kun kyseessä on rekisteröity hevonen, sellaisen kansainvälisen kilpailu- tai urheiluhevosia hallinnoivan järjestön tai yhdistyksen kansallinen sivutoimipaikka, jonka päätoimipaikka on siinä kolmannessa maassa, jossa 5 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu kansainvälinen järjestö tai yhdistys sijaitsee; tai
iii)
kaikissa muissa tapauksissa hevoseläimen alkuperämaana olevan kolmannen maan toimivaltainen viranomainen;
b)
ne täyttävät kaikki 7 artiklan 2 kohdassa säädetyt vaatimukset.
15 artikla
Unioniin tuoduille hevoseläimille myönnettäviä tunnistusasiakirjoja koskevat hakemukset
1. Hevoseläimen pitäjän on haettava 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulta kyseistä hevoseläinluokkaa käsittelevältä myöntävältä elimeltä 7 artiklan mukaisen tunnistusasiakirjan myöntämistä 9 artiklan mukaisesti tai olemassa olevan tunnistusasiakirjan rekisteröintiä mainitun myöntävän elimen perustamaan tämän asetuksen 38 artiklan mukaiseen tietokantaan 30 päivän kuluessa asetuksen (EU) N:o 952/2013 5 artiklan 16 kohdan a alakohdassa määritellyn tullimenettelyn loppuun saattamisesta, kun
a)
hevoseläin tuodaan unioniin; tai
b)
toimivaltainen viranomainen on muuttanut direktiivin 2009/156/EY 19 artiklan b kohdan mukaisen komission antaman päätöksen, joka koskee hevoseläimen väliaikaista tuomista, kyseisen direktiivin 19 artiklan c kohdan mukaiseksi pysyväksi maahantuloluvaksi.
2. Jos 1 kohdassa tarkoitettu olemassa oleva tunnistusasiakirja ei täytä 7 artiklan 2 kohdan edellytyksiä, myöntävän elimen on pitäjän pyynnöstä
a)
täydennettävä tunnistusasiakirja, jotta se täyttää 7 artiklan 2 kohdan vaatimukset;
b)
tallennettava kyseisen hevoseläimen tunnistustiedot ja lisätiedot 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan.
3. Jos 1 kohdassa tarkoitettua olemassa olevaa tunnistusasiakirjaa ei voi muuttaa niin, että se täyttää tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyt edellytykset, sitä ei pidetä pätevänä tunnistamista varten tämän asetuksen mukaisesti, ja kyseinen hevoseläin on tunnistettava 9 artiklan mukaisesti myöntämällä uusi 7 artiklan 1-3 kohdan vaatimusten mukainen tunnistusasiakirja, joka perustuu toimitettuun tunnistusasiakirjaan, jossa on oltava vähintään direktiivin 90/427/ETY liitteessä tarkoitetut tiedot.
IV LUKU
ENNEN TUNNISTUSASIAKIRJOJEN MYÖNTÄMISTÄ TARVITTAVAT TARKASTUKSET JA TUNNISTUSMENETELMÄT
16 artikla
Hevoseläimille myönnettyjen yksilöllisten tunnistusasiakirjojen varmistaminen
1. Ennen tunnistusasiakirjan myöntämistä myöntävän elimen tai sen puolesta toimivan henkilön on ryhdyttävä tarvittaviin toimiin
a)
varmistaakseen, että kyseiselle hevoseläimelle ei ole aiemmin myönnetty vastaavaa tunnistusasiakirjaa;
b)
estääkseen useiden tunnistusasiakirjojen vilpillisen myöntämisen samalle hevoseläimelle.
2. Toimien, joista säädetään 1 kohdassa, on sisällettävä
a)
saatavilla olevien asiakirjojen ja sähköisten tiedostojen tarkistaminen;
b)
hevoseläimen iän arvioiminen;
c)
eläimen tarkistaminen 17 artiklan mukaisesti aikaisemmasta tunnistamisesta kertovien merkkien tai merkintöjen varalta.
17 artikla
Toimet hevoseläimen tarkistamiseksi aikaisemman tunnistamisen varalta
1. Edellä 16 artiklassa tarkoitetut toimet aikaisemmasta tunnistamisesta kertovien merkkien tai merkintöjen varalta ovat ainakin sellaiset, joilla havaitaan
a)
aikaisemmin kiinnitetty transponderi käyttämällä sellaista lukulaitetta, joka noudattaa ISO-standardia 11785 ja jolla pystytään lukemaan ainakin HDX- ja FDX-B-transpondereita, ainakin silloin, kun lukulaite on suorassa kosketuksessa kehon pintaan sillä kohdalla, johon normaalioloissa transponderi on kiinnitetty;
b)
kliiniset merkit, jotka viittaavat siihen, että aiemmin kiinnitetty transponderi tai 21 artiklan mukainen merkki on poistettu kirurgisesti tai sitä on muutettu;
c)
mikä tahansa merkki tai osoitus siitä, että 21 artiklan mukaista vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää on sovellettu hevoseläimeen.
2. Jos sen jälkeen, kun pitäjä on tehnyt 11 artiklan 1 kohdan mukaisen hakemuksen, tämän artiklan 1 kohdassa säädetyt toimet osoittavat aikaisemmin kiinnitetyn transponderin tai 21 artiklan mukaisen vaihtoehtoisen tunnistusmenetelmän olemassaolon, joka on osoituksena aikaisemmin suoritetusta 9 artiklan mukaisesta tunnistamisesta, myöntävän elimen on
a)
annettava tunnistusasiakirjan kaksoiskappale tai korvaava tunnistusasiakirja 29 tai 32 artiklan mukaisesti riippuen käytettävissä olevista tiedoista;
b)
tallennettava kyseiset tiedot, toisin sanoen transponderin numero tai vaihtoehtoinen tunnistusmenetelmä asianmukaisella tavalla tunnistusasiakirjan I luvun A osan lomakekenttiin ja B osan kaavioon.
3. Jos vahvistetaan, että unionissa syntyneestä hevoseläimestä on poistettu transponderi tai tämän artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu muu vaihtoehtoinen tunnistusmenetelmä, myöntävä elin myöntää korvaavan tunnistusasiakirjan 32 artiklan mukaisesti.
4. Poiketen siitä, mitä tämän artiklan 2 kohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia, että 9 artiklan mukaisesti myönnetään tunnistusasiakirja 13 artiklassa tarkoitetulle vapaissa tai puolivapaissa olosuhteissa elävälle hevoseläimelle, jolla on transponderi, mutta jolle ei ole myönnetty tunnistusasiakirjaa 13 artiklan mukaisesti, edellyttäen että transponderin koodi oli sitä kiinnittäessä tallennettu kyseisestä hevoskannasta vastaavan myöntävän elimen tietokantaan.
18 artikla
Sähköiset tunnistusmenetelmät
1. Myöntävän elimen on varmistettava, että 12 artiklan mukaisen ensimmäisen tunnistamisen aikana hevoseläimeen kiinnitetään transponderi.
2. Transponderi on kiinnitettävä parenteraalisesti aseptisissa olosuhteissa takaraivon ja sään välille kaulan keskelle niskan nivelsiteiden alueelle.
Toimivaltainen viranomainen voi kuitenkin sallia transponderin kiinnittämisen muualle hevoseläimen kaulassa sillä edellytyksellä, että kyseinen vaihtoehtoinen kiinnitystapa ei
a)
vaaranna hevoseläimen hyvinvointia;
b)
lisää transponderin siirtymisen riskiä verrattuna ensimmäisessä alakohdassa kuvattuun menetelmään.
3. Jäsenvaltioiden on vahvistettava 2 kohdassa tarkoitetun toimenpiteen vähimmäisvaatimukset tai nimitettävä henkilö, jäljempänä ’toimivaltainen henkilö’, tai ammattikunta, joka voi suorittaa kyseiset toimenpiteet.
4. Edellä 5 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitetut myöntävät elimet voivat edellyttää, että 21 artiklassa tarkoitettua vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää käyttämällä tunnistetut hevoseläimet on merkittävä kiinnittämällä transponderi, jotta hevoseläin voidaan merkitä tai rekisteröidä kantakirjaan tai rekisteröidyt hevoset voidaan rekisteröidä kilpailutarkoituksia varten.
5. Edellä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut myöntävät elimet ja toimivaltainen viranomainen voivat vaatia, että 4 artiklan 2 kohdan ja 43 artiklan 1 kohdan mukaisesti tunnistetut hevoseläimet on merkittävä kiinnittämällä transponderi tunnistustarkoitusta varten seuraavissa tapauksissa:
a)
aiemmin kiinnitetyt ja kirjatut transponderit ovat lakanneet toimimasta;
b)
jäljempänä 21 artiklassa tarkoitettua vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää varten kirjattu synnynnäinen tai myöhemmin saatu merkki ei enää sovellu tähän tarkoitukseen; tai
c)
toimivaltainen viranomainen katsoo sen tarpeelliseksi tunnistamisen varmistamiseksi.
19 artikla
Transponderin näyttämän koodin yksilöllisyyden hallinta
1. Jäsenvaltioiden on vahvistettava 2 artiklan n kohdan i alakohdassa tarkoitettujen standardien mukaisesti säännöt, joiden avulla voidaan varmistaa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen myöntävien elinten kiinnittämien transpondereiden näyttämien koodien yksilöllisyys, kun ne myöntävät tunnistusasiakirjoja 9 artiklan mukaisesti.
2. Edellä olevan 1 kohdan mukaisesti vahvistettuja sääntöjä on sovellettava niin, ettei vaaranneta sellaisen toisessa jäsenvaltiossa olevan myöntävän elimen perustamaa tunnistamisjärjestelmää, joka suoritti rekisteröidyn hevoseläimen tämän asetuksen mukaisen tunnistamisen.
20 artikla
Transponderin koodin tallentaminen tunnistusasiakirjaan
1. Kun transponderi on kiinnitetty 18 artiklan mukaisesti, myöntävä elin lisää tunnistusasiakirjaan seuraavat tiedot:
a)
I luvun A osan 5 kohdassa vähintään 15 viimeistä numeroa koodista, jonka transponderi lähettää ja jonka lukulaite näyttää kiinnittämisen jälkeen; ja tarvittaessa
i)
tarra, jossa on viivakoodi, edellyttäen että muutosten tekeminen sivulle jälkikäteen estetään; tai
ii)
tuloste viivakoodista, joka sisältää ainakin kyseiset 15 viimeistä transponderin lähettämää merkkiä.
b)
I luvun B osan kaavion 12 tai 13 kohdassa, riippuen siitä kummalle puolelle transponderi kiinnitettiin, se paikka, johon transponderi on hevoseläimeen kiinnitetty ja josta se luetaan kiinnittämisen jälkeen.
c)
I luvun B osan kaavion 19 kohdassa sen eläinlääkärin tai toimivaltaisen henkilön allekirjoitus, joka suoritti tunnistamisen täyttämällä A osan 3 kohdan ja B osan I luvun kaavion ja luki transponderin koodin sen kiinnittämisen jälkeen, tai sen henkilön allekirjoitus, joka jäljentää kyseiset tiedot tunnistusasiakirjan myöntämistä varten myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti.
2. Poiketen sitä, mitä tämän artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, kun hevoseläin merkitään aiemmin kiinnitetyllä transponderilla, joka ei ole 2 artiklan n kohdan i alakohdassa tarkoitetun ISO-standardin vaatimusten mukainen, valmistajan tai lukujärjestelmän nimi lisätään tunnistusasiakirjan I luvun A osan 5 kohtaan.
21 artikla
Vaihtoehtoisten tunnistusmenetelmien hyväksyntä
1. Poiketen siitä, mitä 18 artiklan 1 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat sallia sopivia vaihtoehtoisia menetelmiä unionissa syntyneiden hevoseläinten tunnistamiseen, kuten merkit, jotka täyttävät 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaiset vaatimukset ja joiden avulla voidaan varmistaa, että tunnistusasiakirjaan kirjattu hevoseläin voidaan tunnistaa.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että
a)
hevoseläinten tunnistamisen vaihtoehtoisia menetelmiä ei käytetä ainoana keinona suurimpaan osaan niistä hevoseläimistä, jotka niiden alueella tunnistetaan tämän asetuksen mukaisesti;
b)
jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten merkitsemiseen käytettäviä näkyviä merkintöjä ei voida sekoittaa niihin merkintöihin, jotka samalla alueella on varattu 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen myöntävien elinten käytettäväksi rekisteröityihin hevoseläimiin;
c)
tunnistamiseen käytetty luvallinen vaihtoehtoinen menetelmä tai menetelmien yhdistelmä on vähintään yhtä luotettava kuin 18 artiklan mukaisesti kiinnitetty transponderi;
d)
yksittäiseen hevoseläimeen sovellettavan vaihtoehtoisen tunnistusmenetelmän tiedot voidaan kuvata sellaisessa muodossa, joka voidaan muuttaa digitaaliseen ja haettavissa olevaan muotoon ja tallentaa 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan.
3. Jäsenvaltioiden, jotka aikovat käyttää hyväkseen 1 kohdassa tarkoitettua poikkeusta, on saatettava tieto luvallisista vaihtoehtoisista tunnistusmenetelmistä komission, muiden jäsenvaltioiden ja kansalaisten saataville 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun verkkosivun kautta.
22 artikla
Vaihtoehtoisia tunnistusmenetelmiä käyttävien myöntävien elinten ja pitäjien velvoitteet
1. Myöntävän elimen on varmistettava, että hevoseläimelle myönnetään tunnistusasiakirja vain, jos
a)
on tarkistettu, että 21 artiklassa tarkoitettua vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää sovelletaan asianmukaisesti;
b)
tunnistamiseen käytetty menetelmä on merkitty tunnistusasiakirjan I luvun A osan 6 tai 7 kohdassa tai tarvittaessa XI luvussa ja tallennettu 38 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaisesti tietokantaan.
2. Kun käytetään vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää, pitäjä huolehtii siitä, että kyseiset tunnistustiedot ovat käytettävissä, tai tarvittaessa maksaa kustannukset tai kärsii viivästyksen, jotka aiheutuvat eläimen tunnistamisen varmistamisesta.
V LUKU
HEVOSELÄINTEN SIIRTÄMINEN JA KULJETTAMINEN
23 artikla
Rekisteröityjen hevoseläinten sekä jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten siirtäminen ja kuljettaminen
1. Rekisteröidyille hevoseläimille tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuille hevoseläimille 9 artiklan 1 kohdan, 14, 29, 30 tai 32 artiklan mukaisesti myönnetyn tunnistusasiakirjan on aina oltava sen hevoseläimen mukana, jolle se on myönnetty, myös silloin kun ruhoa kuljetetaan asetuksen (EY) N:o 1069/2009 24 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tai asetuksen (EU) N:o 142/2011 liitteessä III olevan III luvun a kohdan iii alakohdassa tarkoitetussa laitoksessa käsiteltäväksi, kun kansallisessa lainsäädännössä tätä edellytetään.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, rekisteröityjen hevoseläinten tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten mukana ei tarvitse olla tunnistusasiakirjaa, jos
a)
niitä pidetään sisätiloissa tai laiduntamassa ja pitäjä voi esittää tunnistusasiakirjan viivytyksettä;
b)
niillä väliaikaisesti ratsastetaan tai ajetaan taikka niitä ohjasajetaan tai talutetaan
i)
tilan lähettyvillä jäsenvaltion alueella niin, että tunnistusasiakirja voidaan esittää ilman viivettä; tai
ii)
hevoseläinten vuodenaikojen mukaisen rekisteröidylle kesälaitumelle ja sieltä pois siirtymisen aikana sillä edellytyksellä, että tunnistusasiakirjat voidaan esittää lähtötilalla;
c)
niitä ei ole vieroitettu ja ne seuraavat emäänsä tai keinoemäänsä;
d)
ne osallistuvat hevoskilpailujen tai -tapahtuman harjoituksiin tai kokeisiin, joiden vuoksi niiden on tilapäisesti poistuttava harjoitus-, kilpailu- tai tapahtumapaikalta;
e)
niitä siirretään tai kuljetetaan hätätilanteessa, joka liittyy itse hevoseläimiin tai siihen tilaan, jolla eläimiä pidetään.
24 artikla
Väliaikaisella asiakirjalla varustettujen hevoseläinten siirtoihin tai kuljetuksiin sovellettavat poikkeukset
1. Pitäjän hakemuksesta tai toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä myöntävän elimen on annettava tilapäinen asiakirja, joka sisältää ainakin liitteessä III säädetyt tiedot ja jonka perusteella hevoseläin voi liikkua tai se voidaan siirtää jäsenvaltiossa enintään 45 päivän mittaisen määräajan, jonka aikana tunnistusasiakirja annetaan myöntävälle elimelle tai toimivaltaiselle viranomaiselle tunnistustietojen päivitystä varten.
2. Hevoseläintä, jonka mukana on 1 kohdassa tarkoitettu väliaikainen asiakirja, ei saa kuljettaa teurastamoon teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, kun hevoseläin kuljetetaan mainitussa kohdassa tarkoitetun 45 päivän määräajan puitteissa toiseen jäsenvaltioon tai toisen jäsenvaltion kautta kolmanteen maahan, sillä on riippumatta siitä, onko se rekisteröity vai ei, oltava mukanaan tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tilapäisen asiakirjan lisäksi direktiivin 2009/156/EY liitteen III mukainen terveystodistus.
25 artikla
Älykortilla varustettujen hevoseläinten siirtoihin sovellettavat poikkeukset
1. Poiketen siitä, mitä 23 artiklan 1 kohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia rekisteröityjen hevoseläinten tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten siirtämisen tai kuljettamisen samassa jäsenvaltiossa ilman tunnistusasiakirjoja, jos niillä on mukanaan älykortti, jonka on myöntänyt niiden tunnistusasiakirjan myöntänyt elin ja jossa on liitteessä II tarkoitetut tiedot.
2. Ne jäsenvaltiot, jotka käyttävät tämän artiklan 1 kohdassa säädettyä poikkeusta, voivat myöntää toisilleen poikkeuksia rekisteröityjen hevoseläinten tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettujen hevoseläinten siirtämistä tai kuljettamista varten kyseisen jäsenvaltion alueella.
Niiden on ilmoitettava komissiolle aikomuksestaan myöntää kyseisiä poikkeuksia.
26 artikla
Hevoseläinten siirtäminen ja kuljettaminen teurastettavaksi
1. Teurastettavaksi tarkoitettujen hevoseläinten mukana on oltava seuraavat asiakirjat, kun ne siirretään tai kuljetetaan teurastamoon:
a)
9 artiklan 1 kohdan tai 14 artiklan mukaisesti myönnetty tunnistusasiakirja; tai
b)
29 tai 30 artiklan mukaisesti myönnetty tunnistusasiakirjan kaksoiskappale, johon sovelletaan 31 artiklassa säädettyä poikkeusta.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, toimivaltainen viranomainen voi sallia teurastettavaksi tarkoitetun hevoseläimen, jolle ei ole myönnetty 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti tunnistusasiakirjaa, kuljettamisen välittömästi syntymätilalta teurastamoon samassa jäsenvaltiossa, jos
a)
teurastettavat hevoseläimet ovat alle 12 kuukauden ikäisiä ja niiden lateraalisissa maitoetuhampaissa on näkyviä tähtiä;
b)
tunnistusketju on katkeamaton syntymätilalta teurastamoon;
c)
teurastamoon kuljetettaessa hevoseläimet ovat yksilöllisesti merkittyjä 18 tai 21 artiklan mukaisesti;
d)
lähetyksen mukana on asetuksen (EY) N:o 853/2004 liitteessä II olevan III jakson mukaiset elintarvikeketjua koskevat tiedot, joihin on sisällyttävä viittaus tämän kohdan c alakohdassa tarkoitettuun yksilölliseen merkitsemiseen;
e)
transponderi tai muu hevoseläimen 21 artiklan mukainen fysikaalinen tunniste on suojattava myöhemmältä vilpilliseltä käytöltä ottamalla talteen, tuhoamalla tai hävittämällä se paikan päällä.
3. Tämän asetuksen 34 artiklan 1 kohdan b ja c alakohtaa ei sovelleta, jos kyse on hevoseläimen teurastettavaksi siirtämisestä tai kuljetuksesta tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti.
VI LUKU
TUNNISTUSASIAKIRJOJEN HALLINNOINTI, KORVAAMINEN JA VOIMASSAOLON KESKEYTTÄMINEN
27 artikla
Tunnistusasiakirjojen hallinnoimiseen liittyvät pitäjien velvoitteet tunnistamisen jatkuvuuden varmistamiseksi hevoseläimen koko elinkaaren ajan
1. Hevoseläimen pitäjän on varmistettava, että seuraavat tunnistusasiakirjan tunnistetiedot ovat aina ajan tasalla ja oikein:
a)
hevoseläimen kelpoisuus ihmisravinnoksi teurastettavaksi;
b)
luettavissa oleva transponderin koodi tai merkki, jota käytetään 21 artiklassa tarkoitettuna vaihtoehtoisena tunnistusmenetelmänä;
c)
luokitus rekisteröitynä hevoseläimenä tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuna hevoseläimenä;
d)
omistusta koskevat tiedot, jos sen jäsenvaltion lainsäädäntö, jossa hevoseläintä pidetään, tai 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin niin edellyttää.
2. Riippumatta 9 artiklan 1 kohdan tai 14, 29 tai 32 artiklan mukaan tunnistusasiakirjan myöntäneestä myöntävästä elimestä, hevoseläimen pitäjän on varmistuttava siitä, että tunnistusasiakirja talletetaan 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuun kyseistä hevoseläinluokkaa käsittelevään myöntävään elimeen siinä jäsenvaltiossa, jossa hevoseläimen tila sijaitsee, jotta 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot voidaan toimittaa 30 päivän kuluessa siitä, kun
a)
myöntävä elin, joka ei ole tilan kanssa samassa jäsenvaltiossa, on myöntänyt tunnistusasiakirjan 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
b)
hevoseläin on tuotu toisesta jäsenvaltiosta siihen jäsenvaltioon, jossa tila sijaitsee, lukuun ottamatta
i)
hevoseläimiä, jotka osallistuvat kilpailuihin, kilpa-ajoihin, esityksiin, koulutukseen ja tukinvetoon enintään 90 päivän ajaksi;
ii)
oreja, jotka ovat jäsenvaltiossa lisääntymiskauden ajan;
iii)
tammoja, jotka ovat jäsenvaltiossa astutusta varten enintään 90 päivän ajan;
iv)
eläinlääkärin tiloissa lääketieteellisistä syistä olevia hevoseläimiä;
v)
hevoseläimiä, jotka on tarkoitettu teurastettaviksi 10 päivän kuluessa tuonnista.
3. Jos tunnistusasiakirjassa olevia 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja tunnistustietoja on tarpeen päivittää, pitäjän on talletettava tunnistusasiakirja 30 päivän kuluessa tunnistustietoihin vaikuttaneesta tapahtumasta
a)
kun kyse on 2 artiklan e kohdan i alakohdassa tarkoitetusta rekisteröidystä hevoseläimestä, siihen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuun myöntävään elimeen, joka
i)
joko myönsi kyseisen rekisteröidyn hevoseläimen tunnistusasiakirjan; tai
ii)
on hyväksytty päätöksen 92/353/ETY mukaisesti siinä jäsenvaltiossa, jossa hevoseläimen tila sijaitsee, ja joka on perustanut kantakirjan, johon hevoseläin voidaan merkitä tai rekisteröidä päätöksen 96/78/EY mukaisesti; tai
b)
kun kyse on 2 artiklan e kohdan ii alakohdassa tarkoitetuista rekisteröidyistä hevosista, 5 artiklan 1 kohdan b alakohdan tarkoitettuun myöntävään elimeen kyseisen rekisteröidyn hevosen tunnistusasiakirjan myöntäneen myöntävän elimen sääntöjen mukaisesti; tai
c)
toimivaltaiseen viranomaiseen tai mihin tahansa myöntävään elimeen, jonka on tämän asetuksen mukaisesti nimennyt sen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen, jonka alueella hevoseläimen tila sijaitsee.
28 artikla
Tunnistusasiakirjojen hallinnoimiseen liittyvät myöntävien elinten velvoitteet tunnistamisen jatkuvuuden varmistamiseksi hevoseläimen koko elinkaaren ajan
Edellä 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on
a)
suoritettava tarvittavat tunnistustietojen päivitykset tunnistusasiakirjaan;
b)
tallennettava tunnistusasiakirjan C osan I lukuun myöntävän elimen vaaditut tiedot, joita ovat ainakin tietokannan UELN-yhteensopiva numero, jos se ei alun perin myöntänyt tunnistusasiakirjaa 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
c)
täydennettävä tunnistusasiakirjan IV luvun kohdat, jos omistajanvaihdos on kansallisen lainsäädännön tai myöntävän elimen sääntöjen edellyttämä;
d)
tallennettava tai täydennettävä talletetun tunnistusasiakirjan tunnistustiedot 38 artiklan mukaisesti perustamaansa tietokantaan;
e)
toimitettava tiedot keskustietokantaan 39 artiklan mukaisesti.
29 artikla
Tunnistusasiakirjojen kaksoiskappaleiden myöntäminen
1. Tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen antaa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin, jos
a)
alkuperäinen tunnistusasiakirja on kadonnut, ja hevoseläin voidaan tunnistaa varsinkin transponderin lähettämän tunnistusnumeron tai 21 artiklan mukaisen vaihtoehtoisen tunnistusmenetelmän perusteella; tai
b)
eläintä ei ole tunnistettu 12 tai 14 artiklassa tai 43 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen määräaikojen kuluessa, edellyttäen, että astutustodistus on saatavilla ja geneettinen emä tai kantajaemä, jos kyse on alkionsiirrosta, on tunnistettu tämän asetuksen mukaisesti; tai
c)
toimivaltaisella viranomaisella on näyttöä siitä, että voimassa olevan tunnistusasiakirjan tietyt tunnistetiedot eivät täsmää vastaavaan hevoseläimeen, eikä 12 artiklan 3 kohdan a alakohdan säännöksiä voida soveltaa.
2. Edellä 1 kohdassa kuvatuissa tapauksissa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on pitäjän hakemuksesta tai toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä
a)
toimitettava eläimelle tarvittaessa 18 artiklan mukaisesti transponderi tai sovellettava 21 artiklan mukaista luvallista tunnistusmenetelmää;
b)
myönnettävä tunnistusasiakirjan kaksoiskappale, joka on selkeästi sellaiseksi merkitty (”kaksoiskappale”) ja jossa viitataan sen myöntävän elimen tietokantaan tallennettuun yksilölliseen numeroon, joka
i)
suoritti eläimen ensimmäisen tunnistuksen ja myönsi kadonneen alkuperäisen tunnistusasiakirjan; tai
ii)
antaa 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetulle eläimelle tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen;
c)
luokiteltava hevoseläin tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen II luvun II osaan niin, että sitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Edellä 2 kohdan mukaisesti myönnetyn tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen tiedot on tallennettava 38 artiklassa tarkoitettuun tietokantaan yksilölliseen tunnistusnumeroon viitaten, ja ne on toimitettava 39 artiklan mukaiseen keskustietokantaan.
4. Jos kadonneen tunnistusasiakirjan oli myöntänyt 9 artiklan 1 kohdan mukaisesti 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin, joka ei enää ole olemassa, tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen myöntää 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin siinä jäsenvaltiossa, jonka alueella hevoseläimen tila sijaitsee, tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti.
30 artikla
Tunnistusasiakirjojen kaksoiskappaleiden myöntäminen unioniin tuoduille hevoseläimille
Poiketen siitä, mitä 29 artiklan 2 kohdassa säädetään, jos kadonneen alkuperäisen tunnistusasiakirjan oli myöntänyt 14 artiklan a kohdassa tarkoitettu kolmannessa maassa oleva myöntävä elin, mainittu kolmannen maan myöntävä elin voi myöntää uuden tunnistusasiakirjan edellyttäen, että uusi tunnistusasiakirja
a)
lähetetään 14 artiklan a kohdassa tarkoitetusta myöntävästä elimestä 29 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun myöntävään elimeen, jossa sen merkitään olevan tunnistusasiakirjan kaksoiskappale, eläin luokitellaan 29 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti ja tiedot tallennetaan tietokantaan 29 artiklan 3 kohdan mukaisesti;
b)
lähetetään pitäjälle tai omistajalle, jos hevoseläimen sijaintijäsenvaltion lainsäädännössä niin nimenomaisesti edellytetään, myöntävän elimen tai sen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen, jonka alueella hevoseläimen tila sijaitsee, toimesta.
31 artikla
Hevoseläimen luokituksen voimassaolon keskeyttäminen ihmisravinnoksi teurastettavaksi kelpaavana eläimenä
1. Poiketen siitä, mitä 29 artiklan 2 kohdan c alakohdassa ja 30 artiklassa säädetään, ja lukuun ottamatta 43 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua tilannetta, toimivaltainen viranomainen voi päättää peruuttaa hevoseläimen luokituksen ihmisravinnoksi teurastettavaksi kelpaavana kuuden kuukauden ajaksi, jos
a)
pitäjä voi tyydyttävästi osoittaa 30 päivän kuluessa tunnistusasiakirjan ilmoitetusta katoamispäivästä, että hevoseläimen kelpoisuutta teurastettavaksi ihmisravinnoksi koskeva luokitus ei ole vaarantunut annetun lääkinnällisen hoidon vuoksi;
b)
tunnistamista koskeva hakemus on tehty päätöksen 96/78/EY 1 artiklan 1 kohdan toisen luetelmakohdan mukaisesti ensimmäisen vuoden aikana, mutta sen jälkeen, kun tämän asetuksen 12 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sallittu enimmäisaika on päättynyt.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetussa tilanteessa toimivaltainen viranomainen lisää kuuden kuukauden keskeyttämisjakson alkamispäivämäärän tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen II luvun III osan ensimmäiseen sarakkeeseen ja täydentää asiakirjan kolmannen sarakkeen.
32 artikla
Korvaavien tunnistusasiakirjojen myöntäminen
1. Korvaavan tunnistusasiakirjan antaa 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin, jos
a)
alkuperäinen tunnistusasiakirja on kadonnut, ja
i)
eläintä ei voida varmuudella tunnistaa;
ii)
ei ole mitään merkkejä tai näyttöä siitä, että 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin olisi aiemmin myöntänyt tunnistusasiakirjan tälle eläimelle;
b)
eläintä ei ole tunnistettu 12 artiklan 1 tai 2 kohdassa, 14 artiklassa tai 43 artiklan 2 kohdassa säädetyissä määräajoissa.
2. Edellä 1 kohdassa kuvatuissa tapauksissa 5 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun myöntävän elimen, joka vastaa siitä alueesta, jolla hevoseläin sijaitsee, on pitäjän hakemuksesta tai toimivaltaisen viranomaisen pyynnöstä
a)
kiinnitettävä eläimeen transponderi 18 artiklan mukaisesti tai sovellettava 21 artiklan mukaisesti vastaavaa luvallista vaihtoehtoista tunnistusmenetelmää;
b)
myönnettävä korvaava tunnistusasiakirja, joka on selkeästi sellaiseksi merkitty (”korvaava tunnistusasiakirja”) ja jossa viitataan uuteen myönnettyyn yksilölliseen numeroon, joka vastaa tietokannassa olevia mainitun korvaavan tunnistusasiakirjan myöntämistä koskevia tietoja;
c)
luokiteltava hevoseläin korvaavan tunnistusasiakirjan II luvun II osaan niin, että sitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti myönnetyn korvaavan tunnistusasiakirjan tiedot on tallennettava 38 artiklassa tarkoitettuun tietokantaan yksilölliseen tunnistusnumeroon viitaten, ja ne on toimitettava 39 artiklan mukaiseen keskustietokantaan.
33 artikla
Tunnistusasiakirjan voimassaolon keskeyttäminen siirtotarkoitusta varten
Virkaeläinlääkärin on keskeytettävä tunnistusasiakirjan voimassaolo siirtotarkoitusta varten tekemällä siitä asianmukainen merkintä asiakirjan III lukuun, jos hevoseläintä pidetään tai se tulee tilalta, joka
a)
on direktiivin 2009/156/EY 4 artiklan 5 kohdan mukaisen kieltomääräyksen alainen tai
b)
sijaitsee sellaisessa jäsenvaltiossa, joka ei ole vapaa afrikkalaisesta hevosrutosta, tai sellaisen jäsenvaltion alueella, jota pidetään afrikkalaisen hevosruton esiintymisalueena direktiivin 2009/156/EY 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
VII LUKU
HEVOSELÄIMEN JA IHMISRAVINNOKSI TEURASTETTAVAKSI TARKOITETUN HEVOSELÄIMEN KUOLEMA JA TIEDOT LÄÄKEHOIDOISTA
34 artikla
Virkaeläinlääkärin ja toimivaltaisen viranomaisen velvoitteet hevoseläimen teurastuksen tai kuoleman yhteydessä
1. Kun hevoseläin teurastetaan tai se kuolee, on suoritettava seuraavat toimenpiteet:
a)
transponderin myöhempi vilpillinen käyttö on estettävä poistamalla, tuhoamalla tai hävittämällä se paikan päällä;
b)
tunnistusasiakirja on mitätöitävä ainakin leimaamalla jokaiselle sivulle sana ”mitätön” niin, ettei sitä voi luvattomasti muuttaa tai lävistämällä niiden läpi reikä, jonka läpimitta on vähintään tavallisen lävistäjän reiän suuruinen;
c)
tekemällä viittaus hevoseläimen yksilölliseen tunnistusnumeroon joko
i)
tunnistusasiakirja on hävitettävä virallisessa valvonnassa teurastamossa, jossa eläin on teurastettu, ja myöntävälle elimelle on lähetettävä joko suoraan tai 36 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun yhteyspisteen kautta todistus, jossa sille ilmoitetaan eläimen teurastamossa tapahtuneen teurastamisen ja tunnistusasiakirjan tuhoamisen päivämäärät; tai
ii)
mitätöity tunnistusasiakirja on palautettava myöntävälle elimelle, joka on ilmoitettu tunnistusasiakirjan I luvun A osan 11 kohdassa tai 28 artiklan b alakohdan mukaisesti päivitetyssä mainitun luvun C osassa, joko suoraan tai 36 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun yhteyspisteeseen, ja lisäksi on annettava tieto päivämäärästä jolloin eläin on teurastettu tai lopetettu tautien torjumiseksi.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut toimenpiteet on suoritettava seuraavien elinten toimesta tai valvonnassa:
a)
virkaeläinlääkäri
i)
kun kyse on teurastuksesta tai lopettamisesta tautien hävittämistä varten direktiivin 2009/156/EY 4 artiklan 4 kohdan a alakohdan toisen alakohdan mukaisesti; tai
ii)
direktiivin 2009/156/EY 7 artiklan 3 kohdan mukaisen teurastuksen jälkeen; tai
b)
asetuksen (EY) N:o 1069/2009 3 artiklan 10 kohdassa määritelty toimivaltainen viranomainen, kun kyse on sellaisen ruhon hävittämisestä tai käsittelystä, jonka mukana oli tämän asetuksen 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun kansallisen lainsäädännön mukaisesti tunnistusasiakirja,
i)
asetuksen (EY) N:o 1069/2009 24 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti hyväksytyssä laitoksessa; tai
ii)
asetuksen (EU) N:o 142/2011 liitteessä III olevan III luvun a kohdan iii alakohdassa tarkoitetussa pienen kapasiteetin polttolaitoksessa.
3. Jos transponderia ei voida poistaa ihmisravinnoksi teurastetun hevoseläimen rungosta tämän artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, virkaeläinlääkärin on julistettava liha tai se lihan osa, joka sisältää transponderin, ihmisravinnoksi kelpaamattomaksi asetuksen (EY) N:o 854/2004 liitteessä I olevan II jakson V luvun 1 kohdan n alakohdan mukaisesti.
35 artikla
Pitäjän ja myöntävän elimen velvoitteet hevoseläimen kuoleman tai katoamisen yhteydessä
1. Kaikissa sellaisissa tapauksissa, kun hevoseläin kuolee tai se katoaa esimerkiksi varkauden vuoksi muissa kuin 34 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, pitäjän on palautettava tunnistusasiakirja asianmukaiselle I luvun A osassa tarkoitetulle myöntävälle elimelle tai I luvun C osan 28 artiklan b kohdassa tarkoitetulle päivitetylle myöntävälle elimelle 30 päivän kuluessa eläimen kuolemasta tai menetyksestä.
2. Hevoseläimen kuolemasta tai menetyksestä tämän artiklan 34 artiklan tai 1 kohdan mukaisesti tiedon vastaanottaneen myöntävän elimen on toimittava 28 artiklan d ja e kohdan mukaisesti.
36 artikla
Jäsenvaltioiden velvoitteet hevoseläimen kuoleman jälkeisen tiedon kulun varmistamiseksi
1. Jäsenvaltioiden on otettava käyttöön menettelyt mitätöityjen tunnistusasiakirjojen palauttamiseksi myöntävälle elimelle 34 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdan mukaisesti.
2. Jäsenvaltiot voivat järjestää yhteyspisteen, joka vastaanottaa 34 artiklan 1 kohdan c alakohdan i alakohdassa tarkoitetun todistuksen tai 34 artiklan 1 kohdan c alakohdan ii alakohdassa tarkoitetut tunnistusasiakirjat, ja lähettää ne edelleen omalla alueellaan oleville myöntäville elimille.
Kyseinen yhteyspiste voi olla asetuksen (EY) N:o 882/2004 35 artiklassa tarkoitettu yhdyselin.
3. Yhteyspistettä koskevat tiedot, jotka voivat olla sisällytettyinä 39 artiklassa tarkoitettuun keskustietokantaan, saatetaan tarvittaessa 2 kohdan mukaisesti muiden jäsenvaltioiden ja yleisön saataville 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla verkkosivulla.
37 artikla
Ihmisravinnoksi teurastettavaksi tarkoitetut hevoseläimet ja tiedot lääkehoidoista
1. Hevoseläin on katsottava tarkoitetuksi ihmisravinnoksi teurastettavaksi, jollei sitä tämän asetuksen mukaisesti toisin ole julistettu tunnistusasiakirjan II luvun II osassa; julistus on peruuttamaton ja sen tekee
a)
oman harkintansa mukaan omistaja allekirjoituksellaan ja myöntävän elimen vahvistamana; tai
b)
pitäjä ja direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 2 kohdan mukaisesti toimiva hoidosta vastaava eläinlääkäri allekirjoituksillaan; tai
c)
myöntävä elin tekemällä merkinnän, kun se antaa tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen 29 tai 30 artiklan mukaisesti tai korvaavan tunnistusasiakirjan 32 artiklan mukaisesti.
2. Direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hoidosta vastaavan eläinlääkärin on ennen mahdollista direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 2 kohdan mukaista hoitoa tai saman direktiivin 6 artiklan 3 kohdassa sallitun lääkkeen avulla suoritettavaa hoitoa varmistuttava hevoseläimen luokittelusta:
a)
se on tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten, mikä on oletusarvo, tai
b)
sitä ei ole tunnistusasiakirjan II luvun II osan mukaisesti tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Jos tämän artiklan 2 kohdassa tarkoitettu hoito ei ole sallittu ihmisravinnoksi teurastettavaksi tarkoitettua hevoseläintä varten, direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun hoidosta vastaavan eläinlääkärin on varmistettava, että direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 2 kohdassa säädetyn poikkeuksen mukaisesti kyseinen hevoseläin julistetaan ennen hoitoa peruuttamattomasti sellaiseksi, että sitä ei ole tarkoitettu ihmisravinnoksi teurastettavaksi, seuraavasti:
a)
täydentämällä ja allekirjoittamalla tunnistusasiakirjan II luvun II osa sekä
b)
mitätöimällä tunnistusasiakirjan II luvun III osa kyseisessä osassa olevien ohjeiden mukaisesti.
4. Sen jälkeen, kun 3 kohdassa säädetyt toimenpiteet on suoritettu, hevoseläimen pitäjän on talletettava tunnistusasiakirja sen jäsenvaltion myöntävään elimeen, jossa hevoseläimen tila sijaitsee, tai toimitettava tiedot sähköisesti, jos sillä on pääsy tietokantaan, 14 päivän kuluessa tunnistusasiakirjan II luvun II osan allekirjoittamispäivästä.
5. Poiketen siitä, mitä 4 kohdassa säädetään, jäsenvaltio voi toteuttaa toimenpiteitä varmistaakseen, että vastaava eläinlääkäri ilmoittaa toteutetuista toimenpiteistä 3 kohdan mukaisesti 14 päivän kuluessa tunnistusasiakirjan II luvun II osan allekirjoittamispäivästä
a)
joko suoraan 4 kohdassa tarkoitetulle myöntävälle elimelle, ja toimittaa myöntävälle elimelle tarvittavat tiedot tietokannan saattamiseksi ajan tasalle 39 artiklan mukaisesti; tai
b)
suoraan 39 artiklan mukaisesti perustettuun keskustietokantaan, jos varmistetaan, että 4 kohdassa tarkoitettu myöntävä elin sisällyttää tiedot 38 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan.
6. Jos hevoseläintä on tarkoitus hoitaa direktiivin 2001/82/EY 10 artiklan 3 kohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa, hoidosta vastaavan eläinlääkärin on lisättävä tunnistusasiakirjan II luvun III osaan tarpeelliset tiedot lääkkeestä ja sen sisältämistä, asetuksessa (EY) N:o 1950/2006 luetelluista aineista, jotka ovat välttämättömiä tai tuovat kliinistä lisähyötyä hevoseläinten hoidossa.
Hoidosta vastaavan eläinlääkärin on merkittävä kyseisen lääkkeen lääkemääräyksen mukainen viimeinen hoitokerta ja ilmoitettava direktiivin 2001/82/EY 11 artiklan 4 kohdan mukaisesti pitäjälle se ajankohta, jolloin kyseisen direktiivin 10 artiklan 3 kohdan mukainen varoaika päättyy.
VIII LUKU
TIETOJEN TALLENTAMINEN JA SEURAAMUKSET
38 artikla
Tietokanta
1. Kun myöntävä elin antaa tunnistusasiakirjan tai kirjaa aiemmin myönnettyjä tunnistusasiakirjoja, sen on tallennettava tietokantaansa ainakin seuraavat hevoseläintä koskevat tiedot:
a)
yksilöllinen tunnistusnumero;
b)
laji;
c)
sukupuoli;
d)
väri;
e)
syntymäpäivä (pp/kk/vvvv) sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut;
f)
vähintään 15 viimeistä numeroa mahdollisen transponderin lähettämästä koodista tai sellaisen radiotaajuudella toimivan tunnistuslaitteen lähettämä koodi, joka ei ole ISO-standardin 11784 mukainen, yhdessä tarvittavaa lukulaitetta koskevien tietojen kanssa, taikka 21 artiklan mukainen vaihtoehtoinen tunnistusmenetelmä;
g)
syntymämaa sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut;
h)
tunnistusasiakirjan myöntämispäivä ja mahdollisen muutoksen päiväys;
i)
edellä 11 artiklan 1 kohdassa, 15 artiklan 1 kohdassa, 29 artiklan 2 kohdassa tai 32 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun hakemuksen toimittaneen taikka tarvittaessa tunnistusasiakirjan 27 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla tallettaneen pitäjän nimi ja osoite;
j)
luokittelu rekisteröidyksi hevoseläimeksi tai jalostukseen ja kasvatukseen tarkoitetuksi hevoseläimeksi
k)
eläimen nimi (syntymänimi ja tarvittaessa kaupallinen nimi), sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut;
l)
eläimen tiedossa oleva luokitus, jonka mukaan sitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi;
m)
sarjanumero, jos 9 artiklan 1 ja 3 kohdassa tarkoitetussa tunnistusasiakirjassa sellainen on, ja 12 artiklan 3 kohdan sekä 29, 30 tai 32 artiklan säännösten mukaisesti myönnettyjä uusia tunnistusasiakirjoja, tunnistusasiakirjojen kaksoiskappaleita tai korvaavia tunnistusasiakirjoja koskevat tiedot;
n)
hevoseläimen tilan sijaintimaa sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut;
o)
ilmoitettu eläimen kuolin- tai katoamispäivä sellaisena kuin i kohdassa tarkoitettu pitäjä on sen ilmoittanut tai teurastuspäivämäärä.
2. Myöntävän elimen on säilytettävä tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot tietokannassaan vähintään 35 vuotta tai ainakin kahden vuoden ajan 34 artiklan mukaisesti ilmoitetusta hevoseläimen kuolemasta.
3. Viimeistään 15 päivän kuluttua päivästä, jona tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot tallennettiin, kyseisessä kohdassa tarkoitetun myöntävän elimen on annettava kyseisen artiklan a-j ja l-o kohdassa olevat tiedot 39 artiklan mukaisesti perustettuun tietokantaan siinä jäsenvaltiossa, jossa
a)
myöntävä elin on hyväksytty, tunnustettu tai nimetty tai missä sen päätoimipaikka on 5 artiklan 1 kohdan mukaisesti;
b)
hevoseläin syntyi.
39 artikla
Keskustietokannan perustaminen
1. Jäsenvaltioiden on perustettava keskustietokanta tämän asetuksen soveltamiseksi.
2. Poiketen siitä, mitä 1 kohdassa säädetään, keskustietokannan perustamista ei vaadita niiltä jäsenvaltioilta, joilla on yksi tietokanta rekisteröityjä hevoseläimiä ja yksi tietokanta jalostukseen ja tuotantoon tarkoitettuja hevoseläimiä varten edellyttäen, että
a)
molemmat tietokannat voivat olla yhteydessä toisiinsa ja ne voivat tehdä yhteistyötä 40 artiklan mukaisesti keskitettyjen tietokantojen kanssa niiden hevoseläinten tunnistustietojen päivittämiseksi, joiden luokitus muuttuu rekisteröidyksi hevoseläimeksi tai jalostukseen ja tuotantoon tarkoitetuksi hevoseläimeksi;
b)
toimivaltaisella viranomaisella on suora pääsy molempiin tietokantoihin.
3. Jäsenvaltioiden on annettava keskustietokantojensa nimet, osoitteet ja yhteystiedot 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle verkkosivulle muiden jäsenvaltioiden ja yleisön saataville.
40 artikla
Keskustietokantojen toiminta ja yhteistyö
1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut myöntävät elimet tallettavat 28 artiklan e kohdassa ja 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun sen alueella tunnistettua hevoseläintä koskevan tiedon keskustietokantaan tai että sen alueella olevien myöntävien elinten tietokannat saatetaan samaan tietoverkkoon kyseisen keskustietokannan kanssa.
2. Jäsenvaltioiden on toimittava yhteistyössä käyttäessään keskustietokantoja direktiivin 89/608/ETY mukaisesti ja niiden on varmistettava, että
a)
keskustietokanta ilmoittaa tämän asetuksen 28 artiklan mukaisesti, viitaten yksilölliseen tunnistusnumeroon, kaikki 38 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen tunnistustietojen muutokset keskustietokantaan siinä jäsenvaltiossa, jossa tunnistusasiakirja on annettu;
b)
muiden jäsenvaltioiden toimivaltaisille viranomaisille myönnetään maksutta pääsy keskustietokannassa oleviin vähimmäistietoihin sen selvittämiseksi, onko transponderin koodi, yksilöllinen tunnistusnumero tai passin numero tallennettu siihen.
41 artikla
Seuraamukset
Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän asetuksen säännösten rikkomiseen sovellettavista seuraamuksista ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia. Jäsenvaltioiden on ilmoitettava näistä säännöksistä komissiolle viimeistään 1 päivänä tammikuuta 2016 ja myöhemmistä niihin vaikuttavista muutoksista viipymättä.
IX LUKU
SIIRTYMÄ- JA LOPPUSÄÄNNÖKSET
42 artikla
Kumoaminen
Kumotaan asetus (EY) N:o 504/2008 1 päivästä tammikuuta 2016.
Viittauksia kumottuun asetukseen pidetään viittauksina tähän asetukseen.
43 artikla
Siirtymäsäännökset
1. Poiketen siitä, mitä 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, seuraavat hevoseläimet katsotaan tunnistetuiksi tämän asetuksen mukaisesti:
a)
hevoseläimet, jotka ovat syntyneet viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2009 ja tunnistettu siihen mennessä päätöksen 93/623/ETY tai 2000/68/EY mukaisesti, jos kyseisille hevoseläimille myönnetyt tunnistusasiakirjat
i)
tallennettiin asetuksen (EY) N:o 504/2008 21 artiklan 1 kohdan mukaisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009; sekä
ii)
sisältävät luvun, joka vastaa päätöksen 93/623/EY liitteessä olevan tunnistusasiakirjan mallin IX lukua, ja tunnistusasiakirjan III-A osa on täytetty, kun sen III-B osaan on merkitty tietoja;
b)
hevoseläimet, jotka ovat syntyneet viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2009, mutta joita ei ole tunnistettu siihen mennessä päätöksen 93/623/ETY tai 2000/68/EY mukaisesti, edellyttäen, että ne tunnistettiin asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2009;
c)
asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 2015 mennessä tunnistetut hevoseläimet.
2. Hevoseläimet, jotka ovat syntyneet unionissa tai tuotu unioniin kolmannesta maasta 30 päivän kesäkuuta 2009 jälkeen ja joita ei ole tunnistettu asetuksen (EY) N:o 504/2008 mukaisesti 31 päivään joulukuuta 2015 mennessä, on tunnistettava tämän asetuksen 29 tai 32 artiklan mukaisesti riippuen niiden tunnistamiseen käytettävissä olevista tiedoista, ja ne on luokiteltava tunnistusasiakirjan kaksoiskappaleen II luvun II osaan niin, että niitä ei ole tarkoitettu teurastettavaksi ihmisravinnoksi käyttöä varten.
3. Poiketen siitä, mitä 13 artiklan 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltioiden, jotka ovat myöntäneet poikkeuksia asetuksen (EY) N:o 504/2008 7 artiklan mukaisesti ennen 1 päivää tammikuuta 2016 ja ovat ilmoittaneet niistä komissiolle ennen kyseistä päivämäärää, ei tarvitse ilmoittaa niistä uudelleen komissiolle.
4. Jäsenvaltioiden, jotka eivät ole perustaneet 39 artiklassa tarkoitettua keskitettyä tietokantaa, on perustettava se 39 artiklan mukaisesti ja varmistettava, että se on toimintavalmis 40 artiklan mukaisesti viimeistään 30 päivänä kesäkuuta 2016.
44 artikla
Voimaantulo
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Sitä sovelletaan 1 päivästä tammikuuta 2016. Kuitenkin 39 artiklaa sovelletaan 1 päivästä heinäkuuta 2016 alkaen niissä jäsenvaltioissa, jotka eivät ole perustaneet toimintavalmista keskustietokantaa 1 päivään tammikuuta 2016 mennessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 17 päivänä helmikuuta 2015.