NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1046/2014
ze dne 28. července 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 o Evropském námořním a rybářském fondu, pokud jde o kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 ze dne 15. května 2014 o Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2328/2003, (ES) č. 861/2006, (ES) č. 1198/2006 a (ES) č. 791/2007 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1255/2011 (1), a zejména na čl. 72 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle kapitoly V nařízení (EU) č. 508/2014 lze z Evropského námořního a rybářského fondu podpořit vyrovnávání dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie uvedených v článku 349 Smlouvy.
(2)
Aby se zachovala konkurenceschopnost určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie ve srovnání s podobnými produkty z jiných unijních regionů, zavedla Unie v roce 1992 opatření k vyrovnávání souvisejících dodatečných nákladů v odvětví rybolovu a akvakultury. Vyrovnávací opatření na období 2007-2013 byla stanovena v nařízení Rady (ES) č. 791/2007 (2). Vzhledem ke strukturální, sociální a hospodářské situaci nejvzdálenějších unijních regionů, kterou umocňují odlehlost, ostrovní povaha, malá rozloha, náročný terén, hospodářská závislost na několika málo produktech a zvláštní klimatické podmínky, je nutno od 1. ledna 2014 nadále poskytovat podporu na vyrovnávání dodatečných nákladů vynakládaných při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury. Vyrovnávání dodatečně vynaložených nákladů totiž provozovatelům z těchto regionů pomáhá zachovat hospodářskou životaschopnost.
(3)
Tyto dodatečné náklady by měly být stanoveny v plánu vyrovnání, o němž pojednává článek 72 nařízení (EU) č. 508/2014.
(4)
Aby se zajistilo jednotné a rovné zacházení se všemi dotčenými regiony, založené na lepší porovnatelnosti regionů a jednotlivých let, a zejména aby se zamezilo nadměrnému vyrovnávání dodatečných nákladů, je nutno stanovit kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů Unie. Společná kritéria, která by se měla používat, zajistí, že bude pro všechny dotčené regiony platit jednotná metoda výpočtu dodatečných nákladů.
(5)
Při odhadování referenčních nákladů na produkty nebo kategorie produktů, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu nebo daného území Unie a na jejichž základě jsou určovány dodatečné náklady, by se měla věnovat zvláštní pozornost tomu, aby se zabránilo nadměrnému vyrovnávání.
(6)
U některých produktů nebo kategorií produktů neexistují v pevninské části dotčeného členského státu srovnávací kritéria nebo měrné jednotky. V takových případech se referenční hodnota pro výpočet dodatečných nákladů stanoví ve srovnání s náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
(7)
S ohledem na rozdílné podmínky uvádění na trh v nejvzdálenějších regionech a na výkyvy v odlovu, v populacích a v tržní poptávce by měly o tom, které produkty nebo kategorie produktů rybolovu a akvakultury budou způsobilé pro vyrovnání, v jakém maximálním množství a jaká výše vyrovnání za ně bude poskytována, rozhodovat dotčené členské státy, a to v rámci celkových přídělů na členský stát.
(8)
Členské státy by měly stanovit částky vyrovnání ve výši, jež umožní patřičně kompenzovat dodatečné náklady vyplývající ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů a jež zabrání nadměrné kompenzaci. Výše vyrovnání by za tímto účelem také měla zohledňovat jiné druhy veřejného zásahu, které mají dopad na výši dodatečných nákladů, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
(9)
Aby byly dodatečné náklady prezentovány jednotně, je nutno dodatečné náklady vykazovat na základě tun živé hmotnosti, jak je definováno v nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 (3) a v nařízení Komise (ES) č. 409/2009 (4), kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty a kódy úpravy Evropské unie používané k přepočítávání hmotnosti uchovávaných či zpracovaných čerstvých a čerstvých solených ryb na živou hmotnost za účelem sledování úlovků.
(10)
Aby se prokázalo, že nedochází k nadměrnému vyrovnání, členské státy by měly uvádět příslušné informace o uplatňování vyrovnávacího mechanismu ve výroční zprávě o provádění, jak je stanoveno v čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 508/2014.
(11)
Aby se opatření stanovená tímto nařízením mohla uplatňovat okamžitě, neboť výdaje jsou v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (5) způsobilé pro příspěvky z Evropského námořního a rybářského fondu již od 1. ledna 2014, toto nařízení by mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví kritéria pro výpočet dodatečných nákladů, které vzniknou během období způsobilosti podle čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 provozovatelům při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z nejvzdálenějších regionů Unie podle článku 349 Smlouvy v důsledku specifického znevýhodnění těchto regionů.
Článek 2
1. Dodatečné náklady uvedené v článku 1 se vypočítávají zvlášť pro každou z těchto činností:
a)
rybolov;
b)
chov;
c)
zpracovávání;
d)
uvádění na trh.
2. V rámci každé činnosti uvedené v odstavci 1 se dodatečné náklady vypočítávají podle položek výdajů, jak jsou uvedeny v plánech vyrovnání podle článku 72 nařízení (EU) č. 508/2014 u každého produktu nebo kategorie produktů, které členský stát označí za způsobilé pro vyrovnání.
3. Dodatečné náklady se stanoví u každé dané výdajové položky jako rozdíl mezi náklady, které vznikají provozovatelům v dotčených nejvzdálenějších regionech, sníženými o veškeré veřejné zásahy ovlivňující výši dodatečných nákladů, a srovnatelnými náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu.
4. U výdajových položek specifických pro produkty nebo kategorie produktů, pro které v pevninské části daného členského státu neexistují srovnávací kritéria nebo měrné jednotky, se dodatečné náklady odchylně od odstavce 3 stanoví s ohledem na srovnatelné náklady, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
5. Při výpočtu dodatečných nákladů se zohledňují veškeré veřejné zásahy, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
Článek 3
1. Výpočet dodatečných nákladů se zakládá pouze na nákladech vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů.
2. Výpočet dodatečných nákladů vychází z ročního průměru zaznamenaných cen.
3. Dodatečné náklady se vyjadřují v eurech za tunu živé hmotnosti, a je-li to třeba, na eura za tunu živé hmotnosti se přepočítávají všechny složky celkových dodatečných nákladů.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. července 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 1046/2014,
annettu 28 päivänä heinäkuuta 2014,
Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 508/2014 täydentämisestä toimijoille tiettyjen syrjäisimmiltä alueilta tulevien kalastus- ja vesiviljelytuotteiden kalastuksessa, viljelyssä, jalostuksessa ja kaupan pitämisessä aiheutuneiden lisäkustannusten laskentaperusteiden osalta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta ja neuvoston asetusten (EY) N:o 2328/2003, (EY) N:o 861/2006, (EY) N:o 1198/2006 ja (EY) N:o 791/2007 sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1255/2011 kumoamisesta 15 päivänä toukokuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 508/2014 (1) ja erityisesti sen 72 artiklan 4 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksen (EU) N:o 508/2014 V luvun mukaan Euroopan meri- ja kalatalousrahaston tukea voidaan myöntää toimijoille tiettyjen perussopimuksen 349 artiklassa tarkoitetuilta unionin syrjäisimmiltä alueilta tulevien kalastus- ja vesiviljelytuotteiden kalastuksessa, viljelyssä, jalostuksessa ja kaupan pitämisessä aiheutuvien lisäkustannusten korvaamiseen.
(2)
Säilyttääkseen tietyt unionin syrjäisimmiltä alueilta tulevat kalastus- ja vesiviljelytuotteet kilpailukykyisinä unionin muilta alueilta tuleviin vastaaviin tuotteisiin verrattuna unioni otti vuonna 1992 käyttöön toimenpiteitä asiaan liittyvien lisäkustannusten korvaamiseksi kalastus- ja vesiviljelyaloilla. Vuodet 2007-2013 kattavista korvaustoimenpiteistä säädettiin neuvoston asetuksella (EY) N:o 791/2007 (2). Ottaen huomioon unionin syrjäisimpien alueiden rakenteellinen, taloudellinen ja sosiaalinen tilanne yhdistettynä syrjäiseen sijaintiin, saaristoasemaan, pieneen kokoon, vaikeisiin pinnanmuodostusoloihin, taloudelliseen riippuvuuteen muutamista harvoista tuotteista sekä erityisiin ilmasto-oloihin on tarpeen jatkaa tuen myöntämistä syrjäisimmiltä alueilta tulevien kalastus- ja vesiviljelytuotteiden kalastuksessa, viljelyssä, jalostuksessa ja kaupan pitämisessä aiheutuvien lisäkustannusten korvaamiseksi 1 päivästä tammikuuta 2014. Lisäkustannusten korvaaminen auttaa kyseisten alueiden toimijoita pitämään toimintansa taloudellisesti kannattavana.
(3)
Kyseiset lisäkustannukset olisi esitettävä asetuksen (EU) N:o 508/2014 72 artiklassa tarkoitetussa korvaussuunnitelmassa.
(4)
Yhdenmukaisen ja tasapuolisen kohtelun kohdistamiseksi kaikkiin kyseessä oleviin alueisiin, vertailtavuuden parantamiseksi alueiden välillä ja peräkkäisten vuosien välillä ja erityisesti lisäkustannusten ylikompensaation välttämiseksi on tarpeen vahvistaa perusteet unionin syrjäisimpien alueiden erityisistä haitoista aiheutuvien lisäkustannusten laskemiseksi. Yhteiset laskentaperusteet takaavat sen, että lisäkustannukset lasketaan yhdenmukaisella tavalla kaikkien kyseessä olevien alueiden osalta.
(5)
Jäsenvaltion tai unionin alueen mannerosan toimijoille aiheutuvat tuotteiden tai tuoteluokkien viitekustannukset, joiden perusteella lisäkustannukset lasketaan, olisi määritettävä erityisellä huolella ylikompensaation välttämiseksi.
(6)
On tuotteita tai tuoteluokkia, joille ei ole olemassa vertailuperusteita tai mittayksikköjä kyseisen jäsenvaltion mannerosassa. Tällaisissa tapauksissa lisäkustannusten laskennan perustana käytettävä viitearvo on vahvistettava vertaamalla kustannuksia unionin mannerosan toimijoille vastaavan tuotteen tai tuoteluokan osalta aiheutuneisiin kustannuksiin.
(7)
Syrjäisimpien alueiden erilaisten kaupan pitämisen edellytysten sekä saaliiden, kantojen ja markkinoiden kysynnän vaihtelujen vuoksi olisi jätettävä asianomaisten jäsenvaltioiden tehtäväksi määritellä korvauskelpoiset kalastus- ja vesiviljelytuotteet ja -tuoteluokat sekä niiden enimmäismäärät ja korvausmäärät jäsenvaltiokohtaisten kokonaismäärärahojen rajoissa.
(8)
Jäsenvaltioiden olisi asetettava korvausmäärät sellaiselle tasolle, että voidaan korvata asianmukaisesti syrjäisimpien alueiden erityisistä haitoista aiheutuvat lisäkustannukset ja välttää ylikompensaatio. Tätä tarkoitusta varten korvauksen määrässä olisi otettava huomioon myös kaikki muu lisäkustannusten määrään vaikuttava julkinen tuki, kuten perussopimuksen 108 artiklan 3 kohdan ja asetuksen (EU) N:o 508/2014 73 artiklan nojalla ilmoitettu valtiontuki.
(9)
Lisäkustannusten esittämiseksi yhdenmukaisesti ne on ilmaistava käyttäen perustana tonneina ilmoitettua elopainoa, kuten määritellään neuvoston asetuksessa (EY) N:o 1224/2009 (3) sekä komission asetuksessa (EY) N:o 409/2009 (4), jossa vahvistetaan tuoreelle ja tuoresuolatulle kalalle jalostettua kalaa koskevat Euroopan unionin muuntokertoimet ja jalostusasteen koodit, joita tarvitaan saaliiden seurannassa muunnettaessa varastoidun tai jalostetun kalan painoa elopainoksi.
(10)
Osoittaakseen, ettei ylikompensaatiota ole tapahtunut, jäsenvaltioiden olisi esitettävä asiaankuuluvat tiedot korvausmekanismin täytäntöönpanosta vuotuisessa täytäntöönpanokertomuksessa asetuksen (EU) N:o 508/2014 114 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
(11)
Tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden pikaisen soveltamisen varmistamiseksi ja koska kyseiset menot ovat olleet Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (5) 65 artiklan 2 kohdan mukaisesti oikeutettuja Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta myönnettävään tukeen jo 1 päivästä tammikuuta 2014, tämän asetuksen olisi tultava voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Tässä asetuksessa vahvistetaan perusteet toimijoille asetuksen (EU) N:o 1303/2013 65 artiklan 2 kohdassa määritettynä tukikelpoisuusaikana tiettyjen perussopimuksen 349 artiklassa tarkoitetuilta syrjäisimmiltä alueilta tulevien kalastus- ja vesiviljelytuotteiden kalastuksessa, viljelyssä, jalostuksessa ja kaupan pitämisessä kyseisten syrjäisimpien alueiden erityisten haittojen vuoksi aiheutuneiden lisäkustannusten laskemiseksi.
2 artikla
1. Edellä 1 artiklassa tarkoitetut lisäkustannukset on laskettava erikseen kullekin seuraavista toiminnoista:
a)
kalastus;
b)
viljely;
c)
jalostus;
d)
kaupan pitäminen.
2. Kunkin 1 kohdassa tarkoitetun toiminnon osalta lisäkustannukset on laskettava menoerittäin, jotka luetellaan asetuksen (EU) N:o 508/2014 72 artiklassa tarkoitetussa korvaussuunnitelmassa, kunkin sellaisen tuotteen tai tuoteluokan osalta, jonka jäsenvaltio on määritellyt korvauskelpoiseksi.
3. Lisäkustannukset on määritettävä menoerittäin toimijoille kyseisillä syrjäisimmillä alueilla aiheutuneiden kustannusten, joista on vähennetty kaikenlaiset lisäkustannusten tasoon vaikuttavat julkiset tukitoimet, sekä niihin verrattavissa olevien, kyseisen jäsenvaltion mannerosan toimijoille aiheutuneiden kustannusten välisenä erona.
4. Poiketen siitä, mitä 3 kohdassa säädetään, sellaisille tuotteille tai tuoteluokille, joille ei ole vertailuperustetta tai mittayksikköä jäsenvaltion mannerosassa, ominaisia menoeriä koskevat lisäkustannukset on määritettävä niihin verrattavien, unionin mannerosan toimijoille vastaavien tuotteiden tai tuoteluokkien osalta aiheutuneiden kustannusten perusteella.
5. Lisäkustannusten laskennassa on otettava huomioon kaikki julkiset tukitoimenpiteet, mukaan luettuna perussopimuksen 108 artiklan 3 kohdan ja asetuksen (EU) N:o 508/2014 73 artiklan nojalla ilmoitettu valtiontuki.
3 artikla
1. Lisäkustannusten laskennan on perustuttava yksinomaan kustannuksiin, jotka aiheutuvat syrjäisimpien alueiden erityisistä haitoista.
2. Lisäkustannusten laskennan on perustuttava todettujen hintojen vuotuiseen keskiarvoon.
3. Lisäkustannukset on ilmaistava euroina elopainotonnia kohden, ja tarvittaessa kaikki lisäkustannusten kustannustekijät on muunnettava euroiksi elopainotonnia kohden.
4 artikla
Tämä asetus tulee voimaan seuraavana päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 28 päivänä heinäkuuta 2014.