NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 481/2014
ze dne 4. března 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1299/2013, pokud jde o zvláštní pravidla způsobilosti výdajů pro programy spolupráce
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1299/2013 ze dne 17. prosince 2013 o zvláštních ustanoveních týkajících se podpory z Evropského fondu pro regionální rozvoj pro cíl Evropská územní spolupráce (1), a zejména na čl. 18 odst. 1 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 18 odst. 1 nařízení (EU) č. 1299/2013 je nezbytné stanovit zvláštní pravidla týkající se způsobilosti výdajů pro programy spolupráce, pokud jde o náklady na zaměstnance, kancelářské a administrativní výdaje, náklady na cestování a ubytování, náklady na externí odborné poradenství a na služby a výdaje na vybavení (dále jen „kategorie výdajů“).
(2)
S cílem umožnit pružné uplatnění pravidel způsobilosti na programy spolupráce by mělo být členským státům účastnícím se daného programu spolupráce umožněno rozhodnout, že se daná kategorie výdajů nevztahuje na konkrétní prioritní osu daného programu spolupráce.
(3)
Je třeba upřesnit, jak se zvláštní pravidla týkající se způsobilosti výdajů pro programy spolupráce stanovená tímto nařízením slučují s obecným právním rámcem pro pravidla způsobilosti platným pro všechny evropské strukturální a investiční fondy a stanoveným v článcích 65 až 71 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (2).
(4)
Pro každou kategorii výdajů by měl být stanoven seznam různých položek výdajů.
(5)
Mělo by být vyjasněno jako obecné pravidlo, že dary jsou nezpůsobilé. Nicméně distribuce malých položek souvisejících s propagací, komunikací, reklamou nebo informováním by měly být způsobilé.
(6)
Měly by být určeny jednotlivé položky nákladů na zaměstnance a pravidla pro výpočet, účtování a úhradu nákladů na zaměstnance obecně, a zejména pro přiřazení zaměstnanců na částečný úvazek a dohody na hodinovém základě.
(7)
Uvedeny by měly být jednotlivé prvky kancelářských a administrativních výdajů spolu s pravidly pro výpočet, účtování a úhradu těchto nákladových prvků buď jako nákladů přímých, nebo nepřímých, zejména pokud jsou kombinovány s paušálními sazbami podle nařízení (EU) č. 1303/2013.
(8)
Uvedeny by měly být jednotlivé prvky nákladů na cestování a ubytování spolu s pravidly pro výpočet, účtování a úhradu bez ohledu na to, zda tyto výdaje vzniknou příjemci nebo přímo jeho zaměstnancům. Vyjasněny by měly být rovněž podmínky, za kterých by se náklady na cestování a ubytování měly účtovat, jsou-li vynaloženy mimo unijní část programové oblasti podle článku 20 nařízení (EU) č. 1299/2013.
(9)
Uvedeny by měly být jednotlivé prvky nákladů na externí odborné poradenství a na služby.
(10)
Uvedeny by měly být jednotlivé prvky výdajů na vybavení spolu s pravidly pro způsobilost použitého vybavení.
(11)
S cílem umožnit co nejrychlejší použití opatření stanovených tímto nařízením by toto nařízení mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Aniž jsou dotčena pravidla způsobilosti stanovená články 65 až 71 nařízení (EU) č. 1303/2013 nebo na jejich základě, toto nařízení stanoví zvláštní pravidla způsobilosti výdajů pro programy spolupráce, pokud jde o tyto kategorie výdajů:
a)
náklady na zaměstnance;
b)
kancelářské a administrativní výdaje;
c)
náklady na cestování a ubytování;
d)
náklady na externí odborné poradenství a služby a
e)
výdaje na vybavení.
2. Zúčastněné členské státy se v rámci monitorovacího výboru programu spolupráce mohou dohodnout, že výdaje spadající do jedné nebo více kategorií uvedených v odstavci 1 nejsou způsobilé v rámci jedné nebo více prioritních os.
Článek 2
Obecná ustanovení
1. Veškeré výdaje způsobilé podle tohoto nařízení vynaložené příjemcem nebo z jeho pověření se vztahují na náklady spojené se zahájením nebo se zahájením a prováděním operace nebo části operace.
2. Způsobilé nejsou tyto náklady:
a)
pokuty, finanční sankce a výdaje na právní spory a soudní spory;
b)
náklady na dary, s výjimkou těch, jejichž hodnota nepřesahuje 50 EUR za dar, pokud souvisejí s propagací, komunikací, publicitou nebo informováním;
c)
náklady související s kolísáním směnných kurzů.
Článek 3
Náklady na zaměstnance
1. Výdaje na náklady na zaměstnance se skládají z hrubých mzdových nákladů na zaměstnance zaměstnávané příjemcem jedním z těchto způsobů:
a)
na plný úvazek;
b)
na částečný úvazek s pevně stanoveným procentním podílem odpracované doby za měsíc;
c)
na částečný úvazek s pružným počtem odpracovaných hodin za měsíc, nebo
d)
na hodinovém základě.
2. Výdaje na náklady na zaměstnance jsou omezeny na:
a)
vyplácení platů souvisejících s činnostmi, které by subjekt nevykonával, kdyby příslušná operace nebyla prováděna, stanovenými v pracovní smlouvě/dohodě, rozhodnutí o jmenování (dále jen „doklad o zaměstnání“) nebo zákonem a souvisejícími s odpovědností uvedenou v popisu pracovní náplně příslušného zaměstnance;
b)
jakékoli další náklady přímo spojené s vyplácením platů, vzniklé a vynaložené zaměstnavatelem, jako jsou daně z mezd a příspěvky na sociální zabezpečení, včetně důchodů, na které se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (3), pokud:
i)
jsou stanoveny v dokladu o zaměstnání nebo zákonem,
ii)
jsou v souladu s právními předpisy, na které odkazuje doklad o zaměstnání, a s obvyklými postupy v zemi a/nebo organizaci, kde příslušný zaměstnanec skutečně pracuje, a
iii)
nemohou být zaměstnavateli nahrazeny.
Pokud jde o písmeno a), na platby fyzickým osobám pracujícím pro příjemce na základě jiné smlouvy než pracovní smlouvy/dohody lze pohlížet jako na vyplácení platu a takovou smlouvu lze považovat za doklad o zaměstnání.
3. Náklady na zaměstnance lze uhradit buď:
i)
na základě skutečných nákladů (prokázaných dokladem o zaměstnání a výplatními páskami), nebo
ii)
na základě zjednodušeného vykazování nákladů podle čl. 67 odst. 1 písm. b) až d) nařízení (EU) č. 1303/2013, nebo
iii)
paušálně v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1299/2013.
4. Náklady na zaměstnance vztahující se k jednotlivcům, kteří pracují na dané operaci na částečný úvazek, se vypočítají buď jako:
a)
pevně stanovený procentní podíl hrubých mzdových nákladů v souladu s pevně stanoveným procentním podílem doby odpracované na operaci, bez povinnosti zavést zvláštní systém zaznamenávání pracovní doby, nebo
b)
pružný podíl hrubých mzdových nákladů v souladu s počtem hodin odpracovaných na operaci a měnících se každý měsíc, a to na základě systému zaznamenávání pracovní doby, který pokrývá 100 % pracovní doby zaměstnance.
5. U přiřazení na částečný úvazek podle odst. 4 písm. a) zaměstnavatel vydá pro každého zaměstnance doklad uvádějící procentní podíl pracovní doby, který se má odpracovat na operaci.
6. U přiřazení na částečný úvazek podle odst. 4 písm. b) se úhrada nákladů na zaměstnance vypočítá na základě hodinové sazby, která se stanoví buď:
i)
podílem měsíčních hrubých mzdových nákladů a měsíční pracovní doby stanovené v dokladu o zaměstnání a vyjádřené v hodinách, nebo
ii)
podílem posledních doložených ročních hrubých mzdových nákladů a 1 720 hodin v souladu s čl. 68 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013.
Hodinová sazba se vynásobí počtem hodin skutečně odpracovaných na operaci.
7. Pokud jde o náklady na zaměstnance vztahující se na jednotlivce, kteří podle dokladu o zaměstnání pracují na hodinovém základě, tyto náklady jsou způsobilé, když se počet hodin skutečně odpracovaných na operaci vynásobí hodinovou sazbou dohodnutou v dokladu o zaměstnání, a to na základě systému zaznamenávání pracovní doby.
Článek 4
Kancelářské a administrativní výdaje
Kancelářské a administrativní výdaje jsou omezeny na tyto prvky:
a)
nájem kancelářských prostorů;
b)
pojištění a daně související s budovami, v nichž se nacházejí zaměstnanci, a s vybavením kanceláře (např. pojištění proti požáru, krádeži);
c)
veřejné služby (např. elektřina, topení, voda);
d)
kancelářské potřeby;
e)
všeobecné účetnictví zajišťované uvnitř organizace, která je příjemcem;
f)
archivy;
g)
údržba, úklid a opravy;
h)
bezpečnost;
i)
systémy informačních technologií;
j)
komunikace (např. telefon, fax, internet, poštovní služby, vizitky);
k)
bankovní poplatky za otevření a správu účtu nebo účtů, jestliže provádění operace vyžaduje otevření zvláštního účtu;
l)
poplatky za nadnárodní finanční transakce.
Článek 5
Náklady na cestování a ubytování
1. Výdaje na náklady na cestování a ubytování jsou omezeny na tyto prvky:
a)
náklady na cestování (např. jízdenky, cestovní pojištění a pojištění motorových vozidel, palivo, počet ujetých kilometrů, dálniční poplatky a parkovací poplatky);
b)
náklady na jídlo;
c)
náklady na ubytování;
d)
náklady na víza;
e)
denní příspěvky.
2. Žádné prvky uvedené v odst. 1 písm. a) až d), na něž se vztahuje denní příspěvek, nesmí být hrazeny nad rámec denního příspěvku.
3. Výdaje na cestování a ubytování externích odborníků a poskytovatelů služeb spadají do nákladů na externí odborné poradenství a služby uvedených v článku 6.
4. Přímá platba výdajů podle tohoto článku prostřednictvím zaměstnance příjemce musí být doložena dokladem prokazujícím, že příjemce uhradil výdaje zaměstnanci.
5. U operací, které se týkají technické pomoci nebo propagačních činností a budování kapacit, jsou výdaje vzniklé mimo unijní část programové oblasti způsobilé, pokud vznikly v souladu s čl. 20 odst. 3 nařízení (EU) č. 1299/2013.
6. Řídící orgán může uznat náklady na ubytování a jídlo poskytnuté v zařízeních nacházejících se mimo unijní část programové oblasti za způsobilé, pokud vznikly v souladu s čl. 20 odst. 2 nařízení (EU) č. 1299/2013. To platí také pro místní náklady na cestování v místě události nebo akce mimo unijní část programové oblasti.
7. U zaměstnanců příjemců nacházejících se mimo unijní část programové oblasti může řídící orgán uznat náklady uvedené v odstavci 1, včetně nákladů na cestování do a z místa události nebo akce uvnitř unijní části programové oblasti nebo mimo ni, za způsobilé, pokud vznikly v souladu s čl. 20 odst. 2 nařízení (EU) č. 1299/2013.
8. U zaměstnanců příjemců nacházejících se uvnitř unijní části programové oblasti jsou náklady uvedené v odstavci 1, včetně nákladů na cestování do a z místa události nebo akce uvnitř unijní části programové oblasti nebo mimo ni, způsobilé, pokud vznikly v souladu s čl. 20 odst. 1 nařízení (EU) č. 1299/2013.
Článek 6
Náklady na externí odborné poradenství a služby
Výdaje na externí odborné poradenství a služby jsou omezeny na následující služby a poradenství poskytované subjektem veřejného nebo soukromého práva nebo fyzickou osobou jinou než příjemce operace:
a)
studie nebo šetření (např. hodnocení, strategie, koncepční poznámky, konstrukční výkresy, příručky);
b)
odborná příprava;
c)
překlady;
d)
vývoj, úpravy a aktualizace systémů informačních technologií a internetových stránek;
e)
podpora, komunikace, propagace nebo informování související s operací nebo programem spolupráce jako takovým;
f)
finanční řízení;
g)
služby související s pořádáním a prováděním událostí nebo zasedání (včetně nájmu, stravování nebo tlumočení);
h)
účast na událostech (např. registrační poplatky);
i)
právní poradenství a notářské služby, technické a finanční odborné poradenství, jiné poradenské a účetní služby;
j)
práva duševního vlastnictví;
k)
ověření podle čl. 125 odst. 4 písm. a) nařízení (EU) č. 1303/2013 a čl. 23 odst. 4 nařízení (EU) č. 1299/2013;
l)
náklady na certifikaci a audit výdajů na úrovni programu podle článků 126 a 127 nařízení (EU) č. 1303/2013;
m)
poskytnutí záruk bankou nebo jinou finanční institucí, pokud to vyžadují unijní nebo vnitrostátní právní předpisy nebo programový dokument přijatý monitorovacím výborem;
n)
cestování a ubytování externích odborníků, přednášejících, osob předsedajících zasedáním a poskytovatelů služeb;
o)
jiné specifické odborné poradenství a služby potřebné pro operace.
Článek 7
Výdaje na vybavení
1. Výdaje na financování koupě, pronájmu nebo leasingu vybavení příjemcem operace, a to s výjimkou výdajů, na které se vztahuje článek 4, jsou omezeny na:
a)
kancelářské vybavení;
b)
hardware a software informačních technologií;
c)
nábytek a vybavení;
d)
laboratorní vybavení;
e)
stroje a přístroje;
f)
nástroje nebo zařízení;
g)
vozidla;
h)
jiné specifické vybavení potřebné pro operace.
2. Náklady na nákup použitého vybavení mohou být způsobilé za těchto podmínek:
a)
nebyla na ně obdržena žádná jiná pomoc z evropských strukturálních a investičních fondů;
b)
jeho cena nepřevyšuje obecně přijímanou cenu na daném trhu;
c)
má technické vlastnosti nezbytné pro operaci a splňuje použitelné normy a standardy.
Článek 8
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 4. března 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 481/2014,
annettu 4 päivänä maaliskuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1299/2013 täydentämisestä yhteistyöohjelmiin liittyvien menojen tukikelpoisuutta koskevien erityissääntöjen osalta
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan alueellinen yhteistyö -tavoitteen tukemista Euroopan aluekehitysrahastosta koskevista erityissäännöksistä 17 päivänä joulukuuta 2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1299/2013 (1) ja erityisesti sen 18 artiklan 1 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Asetuksen (EU) N:o 1299/2013 18 artiklan 1 kohdan nojalla on tarpeen vahvistaa yhteistyöohjelmiin liittyvien menojen tukikelpoisuutta koskevat erityissäännöt henkilöstökustannusten, toimisto- ja hallintomenojen, matka- ja majoituskustannusten, ulkopuolisten asiantuntija- ja palvelukustannusten sekä laitemenojen osalta, jäljempänä ’menoluokat’.
(2)
Jotta tukikelpoisuussääntöjen soveltaminen yhteistyöohjelmiin olisi mahdollisimman joustavaa, tiettyyn yhteistyöohjelmaan osallistuvien jäsenvaltioiden olisi sallittava päättää, että tiettyä menoluokkaa ei sovelleta kyseiseen tietyn yhteistyöohjelman toimintalinjaan.
(3)
Olisi täsmennettävä, kuinka tämän asetuksen mukaiset erityissäännöt yhteistyöohjelmiin liittyvien menojen tukikelpoisuudesta sopivat yhteen Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1303/2013 (2) 65-71 artiklassa vahvistettuja, kaikkiin ERI-rahastoihin sovellettavia tukikelpoisuussääntöjä koskevan yleisen oikeudellisen kehyksen kanssa.
(4)
Kullekin menoluokalle olisi vahvistettava luettelo menojen eri osatekijöistä.
(5)
Olisi selvennettävä, että lahjat eivät pääsääntöisesti ole tukikelpoisia. Menekinedistämiseen, viestintään, mainontaan tai tiedotukseen liittyvän pienimuotoisen aineiston jakelun olisi kuitenkin oltava tukikelpoista.
(6)
Henkilöstökustannusten eri osatekijät olisi määritettävä osana laskenta-, kirjanpito- ja korvaussääntöjä, jotka koskevat henkilöstökuluja yleisesti ja osa-aikaisia siirtosopimuksia tai tuntiperusteisia palvelusopimuksia erityisesti.
(7)
Toimisto- ja hallintomenojen eri osatekijät olisi lueteltava osana laskenta-, kirjanpito- ja korvaussääntöjä, jotka koskevat kyseisiä kustannustekijöitä joko suorina tai välillisinä kustannuksina, erityisesti kun ne yhdistetään asetuksen (EU) N:o 1303/2013 mukaisiin kiinteisiin prosenttiosuuksiin.
(8)
Matka- ja majoituskustannusten eri osatekijät olisi lueteltava osana laskenta-, kirjanpito- ja korvaussääntöjä riippumatta siitä, maksaako tuensaaja kyseiset kulut itse vai maksaako tuensaajan henkilöstö ne suoraan. Olisi myös selvennettävä edellytykset, joiden täyttyessä matka- ja majoituskustannukset olisi otettava huomioon, jos ne ovat aiheutuneet asetuksen (EU) N:o 1299/2013 20 artiklassa tarkoitetun ohjelma-alueen unionissa sijaitsevan osan ulkopuolella.
(9)
Ulkopuolisten asiantuntija- ja palvelukustannusten osatekijät olisi lueteltava.
(10)
Laitemenojen eri osatekijät olisi lueteltava osana käytettyjen laitteiden tukikelpoisuussääntöjä.
(11)
Tässä asetuksessa säädettyjen toimenpiteiden pikaisen soveltamisen varmistamiseksi tämän asetuksen olisi tultava voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Kohde ja soveltamisala
1. Rajoittamatta asetuksen (EU) N:o 1303/2013 65-71 artiklassa tai kyseisten artikloiden perusteella vahvistettujen tukikelpoisuussääntöjen soveltamista tässä asetuksessa vahvistetaan seuraavien menoluokkien tukikelpoisuutta koskevat erityissäännöt:
a)
henkilöstökustannukset;
b)
toimisto- ja hallintomenot;
c)
matka- ja majoituskustannukset;
d)
ulkopuoliset asiantuntija- ja palvelukustannukset, sekä
e)
laitemenot.
2. Yhteistyöohjelman seurantakomiteaan osallistuvat jäsenvaltiot voivat sopia, että yhteen tai useampaan 1 kohdassa tarkoitettuun luokkaan kuuluvat menot eivät ole tukikelpoisia yhden tai useamman toimintalinjan mukaan.
2 artikla
Yleiset säännökset
1. Tämän asetuksen mukaiset tukikelpoiset menot, jotka tuensaaja on maksanut tai jotka on maksettu tuensaajan puolesta, kattavat toimen tai sen osan käynnistämisestä tai käynnistämisestä ja toteutuksesta aiheutuvat kustannukset.
2. Seuraavat kustannukset eivät ole tukikelpoisia:
a)
sakot, taloudelliset seuraamukset sekä oikeusriitojen ja riitojenratkaisun kulut;
b)
lahjoista aiheutuvat kustannukset, lukuun ottamatta niitä, joiden arvo on enintään 50 euroa lahjaa kohden ja jotka liittyvät menekinedistämiseen, viestintään, mainontaan tai tiedotukseen;
c)
valuuttakurssivaihteluihin liittyvät kustannukset.
3 artikla
Henkilöstökustannukset
1. Henkilöstökustannuksiin liittyvät menot koostuvat tuensaajan jollakin seuraavista tavoista työllistämän henkilöstön bruttotyövoimakustannuksista:
a)
kokopäivätyö;
b)
osa-aikatyö, jossa henkilöstö työskentelee kuukausittain kiinteän prosenttiosuuden mukaisen osuuden työajasta;
c)
osa-aikatyö, jossa henkilöstön kuukausittainen työtuntimäärä on joustava, tai
d)
tuntitaksaan perustuva työ.
2. Henkilöstökustannuksiin liittyvät menot on rajattava seuraaviin:
a)
työsopimuksessa, nimityspäätöksessä (näistä kahdesta asiakirjasta käytetään jäljempänä nimitystä ’työsuhteeseen liittyvä asiakirja’) tai lainsäädännössä vahvistetut sellaiseen toimintaan liittyvät palkat, jota kyseinen yhteisö ei harjoittaisi, jos toimea ei olisi toteutettu, ja joka liittyy kyseisen henkilöstön jäsenen työnkuvauksessa täsmennettyihin vastuualueisiin;
b)
muut kustannukset, jotka liittyvät suoraan työantajalle aiheutuneisiin ja työantajan maksamiin palkkoihin, kuten Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 883/2004 (3) soveltamisalaan kuuluvat työllistämiseen liittyvät verot ja sosiaaliturvamaksut, mukaan lukien eläkkeet, edellyttäen, että
i)
ne vahvistetaan työsuhteeseen liittyvässä asiakirjassa tai lainsäädännössä;
ii)
ne ovat työsuhteeseen liittyvässä asiakirjassa mainitun lainsäädännön ja sen maan ja/tai organisaation vakiokäytäntöjen mukaisia, jossa asianomainen henkilöstön jäsen tosiasiallisesti työskentelee, sekä
iii)
työantaja ei voi periä niitä takaisin.
Edellä olevan a alakohdan osalta maksut luonnollisille henkilöille, jotka työskentelevät tuensaajalle muun sopimuksen kuin työsopimuksen perusteella, voidaan rinnastaa palkkoihin, ja kyseinen sopimus voidaan katsoa työsuhteeseen liittyväksi asiakirjaksi.
3. Henkilöstökustannukset voidaan korvata joko
i)
tosiasiallisten kustannusten perusteella (näytettynä toteen työsuhteeseen liittyvän asiakirjan ja palkkakuittien perusteella), tai
ii)
asetuksen (EU) N:o 1303/2013 67 artiklan 1 kohdan b, c ja d alakohdassa säädettyjen yksinkertaistettujen kustannusvaihtoehtojen perusteella, tai
iii)
asetuksen (EU) N:o 1299/2013 19 artiklan mukaisena kiinteänä osuutena.
4. Sellaisiin henkilöihin liittyvät henkilöstökustannukset, jotka työskentelevät toimessa osa-aikaisesti siirtosopimusten perusteella, on laskettava joko
a)
toimea koskevaa työaikaa vastaavana kiinteänä prosenttiosuutena bruttotyövoimakustannuksista ilman velvollisuutta ottaa käyttöön erillistä työajankäytön seurantajärjestelmää, tai
b)
toimea koskevaa kuukausittain vaihtuvaa työtuntimäärää vastaavana joustavana osuutena bruttotyövoimakustannuksista määritettynä ajankäytön seurantajärjestelmällä, joka kattaa 100 prosenttia työntekijän työajasta.
5. Edellä olevan 4 kohdan a alakohdan mukaisten osa-aikaisten siirtosopimusten osalta työnantajan on laadittava jokaisesta työntekijästä asiakirja, jossa vahvistetaan prosenttiosuus toimea koskevasta työajasta.
6. Edellä olevan 4 kohdan b alakohdan mukaisten osa-aikaisten siirtosopimusten osalta henkilöstökustannuksista maksettavat korvaukset on laskettava tuntitaksan perusteella, joka määritetään joko
i)
jakamalla kuukausittaiset bruttotyövoimakustannukset tunteina ilmaistulla kuukausittaisella työajalla, joka vahvistetaan työsuhteeseen liittyvässä asiakirjassa, tai
ii)
jakamalla viimeisimmät asiakirjoihin perustuvat vuotuiset bruttotyövoimakustannukset 1 720 tunnilla asetuksen (EU) N:o 1303/2013 68 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
Tuntitaksa kerrotaan toimea koskevalla todellisella työtuntimäärällä.
7. Henkilöstökustannukset, jotka liittyvät työsuhteeseen liittyvän asiakirjan mukaan tuntitaksalla työskenteleviin henkilöihin, ovat tukikelpoisia, kun toimea koskevaa tosiasiallista työtuntimäärää sovelletaan työsuhteeseen liittyvässä asiakirjassa sovittuun tuntitaksaan ajankäytön seurantajärjestelmän perusteella.
4 artikla
Toimisto- ja hallintomenot
Toimisto- ja hallintomenot on rajattava seuraaviin osatekijöihin:
a)
toimitilojen vuokra;
b)
vakuutukset ja verot, jotka liittyvät rakennuksiin, joihin henkilöstö on sijoitettuna, ja toimistokalusteisiin (esim. tulipalon ja varkauden varalta otetut vakuutukset);
c)
yleishyödylliset palvelut (kuten sähkö, lämmitys ja vesikustannukset);
d)
toimistotarvikkeet;
e)
tuensaajaorganisaation sisäinen liikekirjanpito;
f)
arkistot;
g)
huolto-, siivous- ja korjauskustannukset;
h)
turvallisuus;
i)
tietotekniset järjestelmät;
j)
viestintä (esim. puhelin, faksi, internet, postipalvelut ja käyntikortit);
k)
tilin tai tilien avaamisesta ja hoitamisesta aiheutuvat pankkimaksut, jos toimen toteutus edellyttää erillisen tilin avaamista;
l)
valtioiden rajat ylittävistä rahoitustapahtumista veloitettavat maksut.
5 artikla
Matka- ja majoituskustannukset
1. Matka- ja majoituskustannukset on rajattava seuraaviin osatekijöihin:
a)
matkakustannukset (esim. matkaliput, matka- ja autovakuutus, polttoaine, ajokilometrit, liikennemaksut ja pysäköintimaksut);
b)
ateriakustannukset;
c)
majoituskustannukset;
d)
viisumikustannukset;
e)
päivärahat.
2. Edellä 1 kohdan a-d alakohdassa luetelluista päivärahalla katettavista osatekijöistä ei saa maksaa korvausta päivärahan lisäksi.
3. Ulkopuolisten asiantuntijoiden ja palveluntarjoajien matka- ja majoitusmenot kuuluvat 6 artiklassa lueteltuihin ulkoisiin asiantuntija- ja palvelukustannuksiin.
4. Jos tuensaajan työntekijä maksaa tässä artiklassa tarkoitetut menot suoraan, tuensaajan on annettava työntekijälle tosite korvauksesta.
5. Sellaisten toimien osalta, jotka koskevat teknistä tukea, menekinedistämistoimintaa tai valmiuksien kehittämistä, ohjelma-alueen unionissa sijaitsevan osan ulkopuolella aiheutuneet menot ovat tukikelpoisia, jos ne ovat aiheutuneet asetuksen (EU) N:o 1299/2013 20 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
6. Hallintoviranomainen voi hyväksyä tukikelpoisiksi kustannukset, jotka aiheutuvat majoituksesta ja aterioista ohjelma-alueen unionissa sijaitsevan osan ulkopuolella sijaitsevissa laitoksissa, jos ne ovat aiheutuneet asetuksen (EU) N:o 1299/2013 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Tämä koskee myös paikallisia matkakustannuksia, jotka aiheutuvat ohjelma-alueen unionissa sijaitsevan osan ulkopuolella järjestetyistä tapahtumista tai toteutetuista toimista.
7. Ohjelma-alueen unionissa sijaitsevan osan ulkopuolella sijaitsevan tuensaajien henkilöstön osalta hallintoviranomainen voi hyväksyä tukikelpoisiksi 1 kohdassa tarkoitetut kustannukset, mukaan lukien ohjelma-alueen unionissa sijaitsevan osan alueella tai sen ulkopuolella järjestetyistä tapahtumista tai toteutetuista toimista aiheutuvat matkakustannukset, jos ne ovat aiheutuneet asetuksen (EU) N:o 1299/2013 20 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
8. Ohjelma-alueen unionissa sijaitsevan osan alueella sijaitsevan tuensaajien henkilöstön osalta 1 kohdassa tarkoitetut kustannukset, mukaan lukien ohjelma-alueen unionissa sijaitsevan osan alueella tai sen ulkopuolella järjestetyistä tapahtumista tai toteutetuista toimista aiheutuvat matkakustannukset, on katsottava tukikelpoisiksi asetuksen (EU) N:o 1299/2013 20 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
6 artikla
Ulkopuoliset asiantuntija- ja palvelukustannukset
Ulkopuolisiin asiantuntija- ja palvelukustannuksiin liittyvät menot on rajattava seuraaviin muun julkis- tai yksityisoikeudellisen elimen tai luonnollisen henkilön kuin toimen tuensaajan tarjoamiin palveluihin ja asiantuntemukseen:
a)
tutkimukset ja kyselyt (esim. arvioinnit, strategiat, hankeaihiot, suunnitelmat ja käsikirjat);
b)
koulutus;
c)
käännökset;
d)
tietoteknisten järjestelmien ja verkkosivustojen kehittäminen, muuttaminen ja päivittäminen;
e)
toimeen tai varsinaiseen yhteistyöohjelmaan liittyvä tunnetuksi tekeminen, viestintä, mainonta tai tiedotus;
f)
taloushallinto;
g)
tapahtumien tai kokousten järjestämiseen ja toteuttamiseen liittyvät palvelut (myös vuokra, ateriapalvelut tai tulkkaus);
h)
osallistuminen tapahtumiin (esim. ilmoittautumismaksut);
i)
oikeudelliset neuvonantopalvelut, notariaattipalvelut, tekniset asiantuntijat ja rahoitusasiantuntijat sekä muut konsultti- ja kirjanpitopalvelut;
j)
teollis- ja tekijänoikeudet;
k)
asetuksen (EU) N:o 1303/2013 125 artiklan 4 kohdan a alakohdassa ja asetuksen (EU) N:o 1299/2013 23 artiklan 4 kohdassa tarkoitetut tarkastukset;
l)
asetuksen (EU) N:o 1303/2013 126 ja 127 artiklan mukaiset ohjelmatason tarkastuskustannukset;
m)
pankin tai muun rahoituslaitoksen antamat vakuudet siltä osin kuin unionin tai kansallisessa lainsäädännössä taikka seurantakomitean hyväksymässä ohjelma-asiakirjassa edellytetään vakuuden hankkimista;
n)
ulkopuolisten asiantuntijoiden, luennoitsijoiden, kokousten puheenjohtajien ja palveluntarjoajien matka- ja majoituskustannukset;
o)
toimissa tarvittava erityisasiantuntemus ja tarvittavat erityispalvelut.
7 artikla
Laitemenot
1. Muista kuin 4 artiklan soveltamisalaan kuuluvista toimista aiheutuvat menot, jotka liittyvät toimen tuensaajan ostamien, vuokraamien tai liisaamien laitteiden rahoituskustannuksiin, on rajattava seuraaviin:
a)
toimistotarvikkeet;
b)
tietotekniset laitteet ja -ohjelmistot;
c)
huonekalut ja kalusteet;
d)
laboratoriolaitteet;
e)
koneet ja kojeiden osat;
f)
työkalut tai laitteet;
g)
ajoneuvot;
h)
muut toimissa tarvittavat erityiset laitteet.
2. Käytettyjen laitteiden hankintakustannukset voivat olla tukikelpoisia seuraavin edellytyksin:
a)
niihin ei ole saatu muuta tukea ERI-rahastoista;
b)
niiden hinta ei ylitä kyseisillä markkinoilla yleisesti hyväksyttyä hintaa;
c)
niillä on toimen toteuttamisen edellyttämät tekniset ominaisuudet, ja ne ovat sovellettavien normien ja standardien mukaisia.
8 artikla
Tämä asetus tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 4 päivänä maaliskuuta 2014.