NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1125/2014
ze dne 19. září 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU, pokud jde o regulační technické normy týkající se minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky pro zprostředkovatele úvěru
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (1), a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 29 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/17/EU musí mít zprostředkovatelé úvěru pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání na územích, kde nabízejí služby, nebo jinou srovnatelnou záruku splnění závazku z porušení povinné péče při výkonu povolání.
(2)
I když povinnost pro zprostředkovatele úvěru v odvětví hypoték mít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelnou záruku je na úrovni Unie novým regulatorním požadavkem, v některých členských státech uvedený požadavek existuje na národní úrovni. Uvedené jurisdikce se zkušenostmi s požadavky na pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání vykazují nepochybně největší podíly zprostředkovaných hypotečních úvěrů po celé Unii a letité významné pronikání zprostředkovatelů úvěru na trh, a v důsledku toho rovněž sledují konkrétnější přístup k regulaci tohoto odvětví. Proto by pravidla Unie týkající se minimální částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky měla být založena na zkušenostech uvedených jurisdikcí, pokud jde o určení nejvhodnějšího přístupu pro výpočet uvedené minimální částky.
(3)
Uvedený přístup by byl vhodný pro celou Unii, včetně jurisdikcí s menšími trhy s hypotečními úvěry. A sice z toho důvodu, že pohledávky za zprostředkovateli úvěru nekorelují s částkou podkladových hypotečních úvěrů, která se může po celé Unii značně lišit, ale jsou založeny na konceptu porušení povinné péče při výkonu povolání, u něhož se výsledné újmy liší mnohem méně.
(4)
Ustanovení čl. 29 odst. 2 písm. a) třetí pododstavec směrnice 2014/17/EU vyžaduje přezkoumání minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky v pravidelných intervalech. V budoucnu by se tudíž mohly ke stanovení úrovně uvedených povinností pro zprostředkovatele úvěru stát vhodnějšími jiné možnosti nebo metody, zejména budou-li k dispozici další historické údaje a větší zkušenosti z dohledu v souvislosti s fungováním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(5)
Pro jasné stanovení minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky a pro zajištění harmonizovanějšího přístupu po celé Unii by bylo vhodné stanovit uplatnění uvedené minimální částky na jednu pojistnou událost a za rok. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES (2) stanoví požadavek na minimální částku pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky za rok a na jednu pojistnou událost. Většina zprostředkovatelů, kteří vykonávají zprostředkování pojištění, i jejich pojistitelé jsou tedy obeznámeni s tímto přístupem, a proto je vhodné zavést podobný systém pro zprostředkovatele úvěru. Většina členských států, jejichž vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby zprostředkovatelé úvěru měli pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, nadto tento přístup využívá rovněž. Pravidla pro pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání pro zprostředkovatele úvěru by tudíž měla také navrhnout takové rozlišení mezi částkou za rok a na jednu pojistnou událost.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Evropský orgán pro bankovnictví předložil Komisi.
(7)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Minimální peněžní částka pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky, které musí mít zprostředkovatelé úvěru podle čl. 29 odst. 2 písm. a) prvního pododstavce směrnice 2014/17/EU, činí:
a)
460 000 EUR na každou jednotlivou pojistnou událost;
b)
celkem 750 000 eur na všechny pojistné události za kalendářní rok.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. září 2014.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 1125/2014,
annettu 19 päivänä syyskuuta 2014,
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/17/EU täydentämisestä luotonvälittäjien ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden rahallista vähimmäismäärää koskevilla teknisillä sääntelystandardeilla
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon kuluttajille tarkoitetuista kiinteää asunto-omaisuutta koskevista luottosopimuksista ja direktiivien 2008/48/EY ja 2013/36/EU sekä asetuksen (EU) N:o 1093/2010 muuttamisesta 4 päivänä helmikuuta 2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/17/EU (1) ja erityisesti 29 artiklan 2 kohdan a alakohdan toisen alakohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Direktiivin 2014/17/EU 29 artiklan 2 kohdan a alakohdassa edellytetään, että luotonvälittäjillä on ammatillisesta virheestä aiheutuvan korvausvastuun kattamiseksi ammatillinen vastuuvakuutus tai muu vastaava vakuus, joka on voimassa alueilla, joilla kyseiset luotonvälittäjät tarjoavat palveluja.
(2)
Vaikka vaatimus, jonka mukaan kiinnitysluottoalalla toimivilla luotonvälittäjillä on oltava ammatillinen vastuuvakuutus tai muu vastaava vakuus, on uusi säännös unionin tasolla, kyseinen vaatimus on olemassa tietyissä jäsenvaltioissa kansallisella tasolla. Itse asiassa niillä lainkäyttöalueilla, joilla on kokemusta ammatillista vastuuvakuutusta koskevista vaatimuksista, on suurimmat osuudet välitettyjen kiinnitysluottojen myynnistä unionissa ja luotonvälittäjien markkinaosuus on perinteisesti ollut merkittävä, minkä vuoksi kyseisillä alueilla sovelletaan myös erityisempää lähestymistapaa tämän alan sääntelyyn. Sen vuoksi ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden vähimmäismäärää koskevien unionin sääntöjen olisi perustuttava kyseisten lainkäyttöalueiden kokemuksiin, kun päätetään siitä, mikä olisi sopivin tapa laskea tämä vähimmäismäärä.
(3)
Tämä lähestymistapa sopisi koko unionille, myös niille lainkäyttöalueille, joilla on pienemmät kiinnitysluottomarkkinat. Tämä johtuu siitä, että luotonvälittäjiin kohdistuvat vaateet eivät korreloidu perustana olevan kiinnitysluoton määrään, joka voi vaihdella suuresti unionissa, vaan ne perustuvat ammatilliseen virheeseen, josta aiheutuva vahinko vaihtelee huomattavasti vähemmän.
(4)
Direktiivin 2014/17/EU 29 artiklan 2 kohdan a alakohdan kolmannen alakohdan mukaan ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden rahallista vähimmäismäärää on tarkasteltava säännöllisin väliajoin uudelleen. Sen vuoksi tulevaisuudessa on mahdollista, että muut vaihtoehdot tai menetelmät soveltuvat paremmin kyseisten luotonvälittäjille asetettujen velvoitteiden määrittämiseen etenkin, kun saatavissa on enemmän historiatietoja ja valvontakokemuksia ammatillisen vastuuvakuutuksen toiminnasta.
(5)
Jotta ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden rahallinen vähimmäismäärä voitaisiin määrätä selkeästi ja jotta voitaisiin varmistaa yhdenmukaisemman lähestymistavan noudattaminen koko unionissa, olisi asianmukaista määrittää kyseisen vähimmäismäärän soveltaminen vahinkoa ja vuotta kohden. Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2002/92/EY (2) asetetaan vaatimus ammatillisen vastuuvakuutuksen tai vastaavan vakuuden vähimmäismäärästä vuotta kohden ja vahinkoa kohden. Sen vuoksi useimmat vakuutusedustustoiminnan harjoittajat ja niiden vakuutuksenantajat ovat perehtyneet tähän lähestymistapaan, minkä vuoksi on asianmukaista luoda vastaava järjestelmä luotonvälittäjiä varten. Lisäksi useimmat jäsenvaltiot, joiden kansallisessa lainsäädännössä edellytetään luotonvälittäjillä olevan ammatillinen vastuuvakuutus, noudattavat myös tällaista lähestymistapaa. Sen vuoksi myös luotonvälittäjien ammatillista vastuuvakuutusta koskevissa säännöissä vähimmäismäärä vuotta kohden ja vähimmäismäärä vahinkoa kohden olisi erotettava toisistaan.
(6)
Tämä asetus perustuu Euroopan pankkiviranomaisen komissiolle toimittamiin teknisten sääntelystandardien luonnoksiin.
(7)
Euroopan pankkiviranomainen on järjestänyt avoimet julkiset kuulemiset niistä teknisten sääntelystandardien luonnoksista, joihin tämä asetus perustuu, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1093/2010 (3) 37 artiklan mukaisesti perustetulta pankkialan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
1 artikla
Direktiivin 2014/17/EU 29 artiklan 2 kohdan a alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun, luotonvälittäjiltä vaadittavan ammatillisen vastuuvakuutuksen tai muun vastaavan vakuuden rahallinen vähimmäismäärä on
a)
460 000 euroa jokaista yksittäistä vahinkoa kohden;
b)
yhteensä 750 000 euroa kaikkien vahinkojen osalta kalenterivuotta kohden.
2 artikla
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 19 päivänä syyskuuta 2014.