NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 153/2013
ze dne 19. prosince 2012,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012, pokud jde o regulační technické normy týkající se požadavků na ústřední protistrany
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (2), a zejména na čl. 25 odst. 8, článek 26 odst. 9, čl. 29 odst. 4, čl. 34 odst. 3, čl. 41 odst. 5, čl. 42 odst. 5, čl. 44 odst. 2, čl. 45 odst. 5, čl. 46 odst. 3, čl. 47 odst. 8 a čl. 49 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ustanovení tohoto nařízení jsou úzce propojena, protože se týkají organizačních požadavků, včetně vedení záznamů a zachování provozu, a obezřetnostních požadavků, a to i ve vztahu k maržím, fondu pro riziko selhání, kontrolám rizika likvidity, postupné ochraně proti selhání, zajištění, investiční politice, přezkumu modelů a zátěžovému a zpětnému testování. Za účelem zajištění souladu mezi uvedenými ustanoveními, která by měla vstoupit v platnost současně, a usnadnění komplexního pohledu a jednoduchého přístupu k nim osobám, na něž se tyto povinnosti vztahují, je žádoucí zařadit všechny regulační technické normy požadované podle hlavy III a IV nařízení (EU) č. 648/2012 do jediného nařízení.
(2)
Vzhledem ke globálnímu charakteru finančních trhů by toto nařízení mělo zohlednit zásady vydané Výborem pro platební a vypořádací systémy a Mezinárodní organizací komisí pro cenné papíry („zásady CPSS-IOSCO“), které slouží jako celosvětový referenční standard, pokud jde o regulatorní požadavky na ústřední protistrany.
(3)
S cílem zajistit bezpečnost a stabilitu za všech tržních podmínek je důležité, aby ústřední protistrany přijaly postupy obezřetného řízení rizik, které náležitě pokryjí všechna rizika, jimž ústřední protistrany jsou nebo mohou být vystaveny. V této souvislosti by standardy řízení rizik, jež ústřední protistrany skutečně použijí, měly být přísnější než ty, které jsou stanovené v tomto nařízení, pokud se to pro účely řízení rizik považuje za vhodné.
(4)
Aby byl jasně stanoven omezený počet koncepcí vyplývajících z nařízení (EU) č. 648/2012 a rovněž byly upřesněny odborné pojmy nezbytné k vypracování této technické normy, měla by být řada pojmů definována.
(5)
Je důležité zajistit, aby uznané ústřední protistrany z třetích zemí nenarušovaly řádné fungování trhů Unie. Z tohoto důvodu je zásadní, aby bylo zajištěno, že uznané ústřední protistrany nemohou zmírnit své požadavky na řízení rizik pod úroveň uplatňovanou v Unii, což by mohlo vést k regulatorní arbitráži. Informace, které mají být poskytovány Evropskému orgánu pro cenné papíry (dále jen „orgán pro cenné papíry a trhy“), pokud jde o uznání ústřední protistrany z třetí země, by měly orgánu pro cenné papíry a trhy umožnit posoudit, zda tato ústřední protistrana plně dodržuje obezřetnostní požadavky uplatňované v této třetí zemi. Kromě toho by Komise v rámci procesu určení ekvivalence měla zajistit, aby právní a správní předpisy příslušné třetí země byly rovnocenné všem ustanovením hlavy IV nařízení (EU) č. 648/2012 a tohoto nařízení.
(6)
S cílem zajistit náležitou úroveň ochrany investorů si může Evropský orgán pro cenné papíry a trhy při uznávání ústředních protistran z třetích zemí vyžádat další informace nad rámec těch, které jsou nezbytně nutné k posouzení toho, zda podmínky stanovené nařízením (EU) č. 648/2012 jsou splněny.
(7)
Průběžné posuzování toho, zda ústřední protistrana z třetí země plně dodržuje obezřetnostní požadavky dané třetí země, je povinností příslušného orgánu třetí země. Cílem informací, které mají být orgánu pro cenné papíry a trhy poskytnuty žádající ústřední protistranou z třetí země, by nemělo být kopírovat posouzení příslušného orgánu třetí země, ale zajistit, aby ústřední protistrana podléhala účinnému dohledu a kontrole dodržování předpisů v dané třetí zemi, a tak byla zaručena vysoká úroveň ochrany investorů.
(8)
Aby orgán pro cenné papíry a trhy mohl provést úplné posouzení, měly by být informace poskytnuté žádající ústřední protistranou z třetí země doplněny informacemi nezbytnými k posouzení účinnosti průběžného dohledu, pravomocí ke kontrole dodržování předpisů a opatření přijatých příslušným orgánem třetí země. Takové informace by měly být poskytnuty v rámci dohody o spolupráci uzavřené v souladu s nařízením (EU) č. 648/2012. Taková dohoda o spolupráci by měla zajistit, aby byl orgán pro cenné papíry a trhy včas informován o všech opatřeních dohledu nebo kontroly dodržování právních předpisů vůči ústřední protistraně žádající o uznání a veškerých změnách podmínek, za nichž bylo povolení příslušné ústřední protistraně uděleno, a všech příslušných aktualizacích údajů, jež ústřední protistrana původně poskytla v rámci postupu uznávání.
(9)
Požadavky nařízení (EU) č. 648/2012 související s interními hierarchickými vztahy, pokud jde o riziko, potřebují další upřesnění pro účely realizace rámce řízení rizik, který zahrnuje strukturu, práva a povinnosti týkající se interního procesu řízení rizik. Systémy řízení by měly zohlednit různé režimy korporátního práva v Unii, aby ústřední protistrany působily v mezích řádného právního rámce.
(10)
Aby bylo zajištěno, že ústřední protistrana používá odpovídající postupy v zájmu dodržování požadavků tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení Komise (EU) č. 1249/2012 (3), měly by být upřesněny role a povinnosti útvaru compliance ústřední protistrany.
(11)
Je nutné jasně definovat povinnosti rady a vrcholného vedení i stanovit minimální požadavky na činnost rady, aby bylo zajištěno, že organizační struktura ústřední protistrany jí umožňuje nepřetržitě a řádně poskytovat služby a provádět činnost. Pro zajištění odpovědnosti je rovněž nezbytné vymezit jasné a přímé hierarchické vztahy.
(12)
Aby bylo zajištěno řádné a obezřetné řízení ústřední protistrany, je důležité, aby její politika odměňování odrazovala od nadměrného podstupování rizika. Rada by měla politiku odměňování náležitě monitorovat a revidovat a měla by zřídit zvláštní výbor, který by náležitě dohlížel na její plnění, aby politika odměňování měla očekávané dopady.
(13)
S cílem zajistit, aby ústřední protistrany měly nezbytný personál k plnění všech svých povinností, byly odpovědné za výkon své činnosti a příslušné orgány měly u ústředních protistran, nad kterými vykonávají dohled, relevantní kontaktní osoby, měly by ústřední protistrany mít přinejmenším ředitele pro rizika, ředitele útvaru compliance a ředitele pro technologie.
(14)
Ústřední protistrany by měly náležitě posuzovat a sledovat, do jaké míry jsou členové rady, kteří zasedají v radách různých subjektů, ve střetu zájmů, ať už v rámci skupiny ústřední protistrany nebo mimo ni. Členům rady by se nemělo bránit, aby zasedali v různých radách, pokud to nevede ke střetu zájmů.
(15)
Má-li útvar auditu fungovat efektivně, měla by ústřední protistrana definovat povinnosti svých interních auditorů a hierarchické vztahy mezi nimi, aby zajistila, že příslušné záležitosti budou předloženy radě ústřední protistrany a příslušným orgánům včas. Při zakládání útvaru interního auditu a zajišťování jeho chodu by měly být jasně vymezeny jeho poslání, nezávislost a objektivita, oblast působnosti a povinnosti, pravomoci, odpovědnost a standardy fungování.
(16)
Má-li relevantní příslušný orgán plnit své úkoly efektivně, měl by mít přístup ke všem nezbytným údajům, aby posoudil, zda ústřední protistrana dodržuje podmínky svého povolení. Tyto údaje by měla ústřední protistrana poskytnout bez zbytečného prodlení.
(17)
Záznamy vedené ústředními protistranami by měly usnadnit důkladný přehled o expozicích ústředních protistran vůči členům clearingového systému a umožnit monitorování vzniklého systémového rizika. Příslušným orgánům, orgánu pro cenné papíry a trhy a příslušným členům Evropského systému centrálních bank (ESCB) by rovněž měly umožnit adekvátně rekonstruovat clearingový proces s cílem posoudit dodržování regulatorních požadavků, včetně požadavků týkajících se podávání zpráv. Poté, co jsou údaje zaznamenány, jsou rovněž užitečné pro ústřední protistrany při plnění regulatorních požadavků a povinností vůči členům clearingového systému a v případě sporů.
(18)
Údaje vykázané ústředními protistranami do registrů obchodních údajů by měly být zaznamenány tak, aby příslušné orgány mohly ověřit, jak ústřední protistrany dodržují povinnost podávat zprávy stanovenou v nařízení (EU) č. 648/2012, a měly snadný přístup k údajům v případech, kdy je nelze nalézt v registrech obchodních údajů.
(19)
Aby bylo zajištěno náležité podávání zpráv ústředními protistranami, měly by požadavky na vedení záznamů v souvislosti s obchody pracovat se stejnými koncepcemi, jaké se používají v rámci povinnosti podávat zprávy stanovené v článku 9 nařízení (EU) č. 648/2012.
(20)
Aby bylo zajištěno zachování provozu v době narušení, mělo by být sekundární místo zpracování ústřední protistrany umístěno dostatečně daleko a v dostatečně geograficky odlišné lokalitě od primární lokality tak, aby zde nedošlo k totožným mimořádným podmínkám, které mohou způsobit nedostupnost primární lokality. Měly by být vytvořeny scénáře, které by analyzovaly dopad krizových událostí na kriticky významné služby, včetně scénářů, které předpokládají nedostupnost systémů v důsledku přírodní katastrofy. Tyto analýzy by měly být pravidelně revidovány.
(21)
Ústřední protistrany jsou systémově relevantními infrastrukturami finančního trhu a měly by obnovit kriticky významné funkce do dvou hodin s tím, že v ideálním případě zahájí záložní systémy zpracování okamžitě po mimořádné události. Ústřední protistrany by měly také s velmi vysokou pravděpodobností zajistit, aby nedošlo ke ztrátě žádných údajů.
(22)
Je důležité, aby selhání člena clearingového systému nezpůsobilo významné ztráty jiným účastníkům trhu. Ústřední protistrany jsou proto povinny z marží složených členem, jenž selhal, pokrýt přinejmenším příslušný podíl na případné ztrátě, kterou by mohla ústřední protistrana utrpět během procesu uzavření. Pravidla by měla stanovit minimální procentní podíl, které by marže měly pokrýt v případě různých kategorií finančních nástrojů. Kromě toho by se ústřední protistrany měly řídit zásadami tak, aby odpovídajícím způsobem přizpůsobily rozpětí svých marží vlastnostem všech finančních nástrojů nebo portfolia, jejichž clearing provádějí.
(23)
Ústřední protistrany by neměly v reakci na výskyt silně konkurenčního prostředí snížit své marže na úroveň, která ohrožuje jejich bezpečnost. Z tohoto důvodu by se výpočty marží měly řídit zvláštními požadavky souvisejícími s jejich základními složkami. V tomto smyslu by marže měly zohledňovat celou řadu tržních podmínek včetně krizových období.
(24)
Měla by být vytvořena pravidla, která upřesní odpovídající procentní podíl a časový horizont pro likvidační období a výpočet historické volatility. Aby však bylo zajištěno, že ústřední protistrany řádně řídí rizika, jimž jsou vystaveny, je žádoucí nespecifikovat přístup, jaký by ústřední protistrana měla pro výpočet maržových požadavků z těchto parametrů zvolit. Ze stejných důvodů by se ústředním protistranám nemělo bránit v tom, aby využívaly různé spolehlivé metodické přístupy pro vypracování postupu stanovení marží ve vztahu k portfoliu, měly by mít možnost využívat metody založené na korelaci mezi cenovým rizikem finančního nástroje nebo souboru finančních nástrojů, u nichž provádějí clearing, i jakékoli další vhodné metody vycházející z rovnocenných statistických parametrů závislosti.
(25)
Aby stanovila dobu, během níž je ústřední protistrana vystavena tržnímu riziku souvisejícímu s řízením pozice člena, který selhal, měla by ústřední protistrana zvážit příslušné charakteristiky finančních nástrojů nebo portfolia, u nichž provádí clearing, jako je jejich úroveň likvidity a velikost dané pozice nebo jejich koncentrace. Ústřední protistrany by měly obezřetně vyhodnotit dobu potřebnou k úplnému uzavření pozice člena, který selhal, s ohledem na poslední výběr marží, velikost pozice a její koncentraci.
(26)
Aby se zamezilo vzniku nebo zhoršení finanční nestability, měly by ústřední protistrany v maximální proveditelné míře přijmout metodiky týkající se budoucích marží, které omezují pravděpodobnost procyklických změn v maržových požadavcích, aniž by přitom byla narušena odolnost ústřední protistrany.
(27)
Obvykle se pro OTC deriváty považuje za oprávněný vyšší interval spolehlivosti, protože pro uvedené produkty může být příznačné méně spolehlivé stanovování cen a menší objem historických údajů, na nichž lze založit odhady expozic. Ústřední protistrany mohou provádět clearing OTC derivátů, které nebudou spojeny s takovými projevy, a mají stejné charakteristiky rizika jako kotované deriváty a měly by být schopny u těchto produktů provádět clearing soustavně, bez ohledu na metodu provedení.
(28)
Stěžejní složkou řízení rizik ústřední protistrany je vhodná definice mimořádných, ale možných tržních podmínek Aby byl rámec pro řízení rizik ústřední protistrany stále aktuální, mimořádné, ale možné tržní podmínky by neměly být pojímány staticky, ale spíše jako podmínky, které se v čase vyvíjejí a liší na jednotlivých trzích. Konkrétní tržní scénář může být mimořádný, ale možný pro jednu ústřední protistranu, ale pro jinou nebude mít valný význam. Ústřední protistrana by měla zavést spolehlivý interní strategický rámec pro identifikaci trhů, jejichž rizikům je vystavena, a využívat společný minimální soubor norem k definici mimořádných, ale možných podmínek na každém identifikovaném trhu. Rovněž by měla objektivně zvážit možnost simultánních tlaků na více trzích.
(29)
Aby bylo zajištěno, že jsou zavedeny vhodné a spolehlivé řídící systémy, měl by být rámec, který ústřední protistrana používá k identifikaci mimořádných, ale možných tržních podmínek, projednán ve výboru pro rizika a schválen radou. Měl by být alespoň jednou ročně revidován, přičemž výsledky by měly být projednány ve výboru pro rizika a poté postoupeny radě. Přezkum by měl zajistit, aby se změny rozsahu a koncentrace expozic ústřední protistrany i vývoj na trzích, na nichž působí, odrážely v definici mimořádných, ale možných tržních podmínek. Uvedený přezkum by však neměl nahradit průběžné posuzování prováděné ústřední protistranou týkající se přiměřenosti jejího fondu pro riziko selhání s ohledem na vývoj tržních podmínek.
(30)
S cílem zajistit účinné řízení svého rizika likvidity by ústřední protistrany měly povinně zavést rámec pro řízení rizika likvidity. Uvedený rámec by měl záviset na povaze jejích povinností a zabývat se nástroji, které má ústřední protistrana k dispozici pro posuzování rizika likvidity, stanovením možnosti výskytu tlaků na likviditu a zajištěním přiměřenosti jejích zdrojů likvidity.
(31)
Při posuzování přiměřenosti zdrojů likvidity by měla ústřední protistrana povinně zohlednit velikost a likviditu zdrojů, které drží, i možné riziko koncentrace plynoucí z uvedených aktiv. Je důležité, aby ústřední protistrany byly schopny identifikovat všechny hlavní druhy koncentrace rizika likvidity ve svých zdrojích tak, aby zdroje likvidity ústřední protistrany byly v případě nutnosti okamžitě k dispozici. Ústřední protistrany by měly rovněž zvážit další rizika vyplývající z vícenásobných vztahů, vzájemných závislostí a koncentrace.
(32)
Protože likvidita musí být k dispozici pro obchody prováděné tentýž den nebo i vnitrodenní obchody, měla by ústřední protistrana mít dokonce i za krizových tržních podmínek hotovost v emisní centrální bance, hotovost v důvěryhodných komerčních bankách, přislíbené úvěrové linky, přislíbené repo, vysoce obchodovatelné zajištění držené v úschově a investice okamžitě dostupné a převoditelné na hotovost v rámci předjednaných a vysoce spolehlivých dohod o financování. Taková hotovost a zajištění by měly být započteny jako součást předjednaných likvidních finančních zdrojů pouze za určitých podmínek.
(33)
S cílem poskytnout ústřední protistraně nezbytnou motivaci, aby stanovila obezřetné požadavky a aby uvedenou částku udržovala na adekvátní úrovni a zároveň se vyhnula regulatorní arbitráži, je třeba vytvořit společnou metodiku výpočtu a zachování konkrétní výše vyčleněných vlastních zdrojů, které by ústřední protistrana měla mít k použití v rámci postupné ochrany proti selhání. Je nutné, aby byly uvedené zdroje pokrývající ztráty ze selhání oddělené a byly výrazně odlišeny od minimálních kapitálových požadavků ústřední protistrany, které kryjí odlišná rizika, jimž může být ústřední protistrana vystavena.
(34)
Aby byly zajištěny rovné podmínky mezi ústředními protistranami, je důležité, aby ústřední protistrany používaly jednotnou metodiku pro výpočet vlastních zdrojů, která se má uplatnit pro postupnou ochranu proti selhání. Pokud by ústředním protistranám bylo umožněno uplatnit metodiku, která není dostatečně jasná, vedlo by to k velmi odlišným výsledkům mezi ústředními protistranami, a tedy podněcovalo k regulatorní arbitráži. Je proto nezbytné, aby metodika nedávala ústředním protistranám možnost volného uvážení. Za tímto účelem by bylo vhodné zavést prostý procentní podíl, jenž by vycházel ze zřetelně identifikovatelného opatření, a jasnou metodiku k zajištění jednotného výpočtu vlastních zdrojů ústředních protistran, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání.
(35)
Aby bylo zabezpečeno, že odpovídající zajištění je vysoce likvidní a lze ho rychle přeměnit na hotovost a současně cenový dopad je minimální, měl by být stanoven minimální soubor kritérií. Uvedená kritéria by se měla týkat emitenta zajištění, míry, v jaké lze zajištění proměnit na likvidní prostředky na trhu a zda je jeho hodnota v korelaci s úvěrovou bonitou člena, který složil zajištění, aby nedošlo k možnému riziku pozitivní korelace. Ústřední protistrana by měla mít možnost uplatnit další kritéria, pokud je to nutné k dosažení požadované úrovně spolehlivosti.
(36)
Ústřední protistrany by měly přijímat pouze vysoce likvidní zajištění s minimálním úvěrovým a tržním rizikem. Aby bylo zabezpečeno, že zajištění, které ústřední protistrany drží, je za všech okolností stále likvidní, je nutné, aby ústřední protistrany vytvořily transparentní a předvídatelné strategie a postupy k hodnocení a průběžnému monitorování likvidity aktiv, která byla přijata jako zajištění, a používaly odpovídající metodiky oceňování. Za tímto účelem by ústřední protistrany měly rovněž používat limity koncentrace, které se zaměřují na udržení dostatečně diverzifikovaného zajištění, aby ho bylo možno rychle přeměnit na hotovost, aniž by došlo k výraznému tržnímu riziku, jež by ovlivnilo jeho hodnotu. Při určování své strategie týkající se způsobilého zajištění a limitů koncentrace by měly brát v úvahu globální dostupnost takového zajištění s ohledem na potenciální makroekonomické dopady své strategie.
(37)
Členům clearingového systému by nemělo být obecně dovoleno používat jako zajištění své vlastní cenné papíry nebo cenné papíry emitované subjektem, který náleží do jejich stejné skupiny, aby se zamezilo riziku pozitivní korelace. Nicméně ústřední protistrana by měla mít možnost povolit členům clearingového systému, aby složili kryté dluhopisy, které jsou chráněny před úpadkem emitenta. Zajištění podkladového nástroje by však mělo být vhodně odděleno od emitenta a mělo by splňovat minimální kritéria pro přijatelnost zajištění. Člen clearingového systému by neměl emitovat finanční nástroje, které by primárně sloužily jako zajištění jiného člena clearingového systému.
(38)
S cílem zajistit bezpečnost ústředních protistran by měla ústřední protistrana přijímat jako zajištění záruku komerční banky pouze po důkladném posouzení emitenta a právního, smluvního a operačního rámce záruky. Nezajištěné expozice ústředních protistran vůči komerčním bankám by měly být vyloučeny. Proto se záruky komerčních bank mohou přijímat pouze za přísných podmínek. Uvedené podmínky jsou v zásadě splněny na trzích charakterizovaných vysokou koncentrací komerčních bank, které jsou ochotny poskytovat úvěry nefinančním členům clearingového systému. Z tohoto důvodu by měl být v těchto případech povolen vyšší limit koncentrace.
(39)
Aby omezila své tržní riziko, měla by ústřední protistrana povinně oceňovat své zajištění alespoň jednou denně. Měla by uplatnit obezřetné snížení hodnoty, které odráží potenciální snížení hodnoty zajištění v intervalu mezi jejich posledním přeceněním a okamžikem, kdy lze zajištění odůvodněně považovat za realizované za mimořádných tržních podmínek. Výše zajištění by rovněž měla zohlednit potenciální expozice vůči riziku pozitivní korelace.
(40)
Snížení hodnoty by mělo ústřední protistraně umožnit, aby zamezila velkým a neočekávaným korekcím výše požadovaného zajištění, a v maximálně možném rozsahu tak zabránila procyklickým účinkům.
(41)
Ústřední protistrana by neměla zajištění koncentrovat na omezený počet emitentů nebo omezený počet aktiv, aby zabránila významným potenciálním nepříznivým cenovým dopadům cen v případě realizace zajištění ve velmi krátké době. Koncentrované pozice ze zajištění by z tohoto důvodu neměly být považovány za vysoce likvidní.
(42)
Likviditní, úvěrové a tržní riziko je třeba zohlednit na úrovni portfolia i na úrovni jednotlivých finančních nástrojů. Koncentrované portfolio může mít výrazný negativní dopad na likviditu zajištění nebo finančních nástrojů, do kterých může ústřední protistrana investovat své finanční zdroje, protože pravděpodobně nelze dosáhnout prodeje velkého objemu pozic za mimořádných tržních podmínek, aniž by došlo ke snížení tržní ceny. Ze stejného důvodu by zajištění držené ústřední protistranou mělo být sledováno a oceňováno průběžně, aby bylo zajištěno, že zůstane likvidní.
(43)
Trhy s deriváty na energie jsou zvláště silně propojeny se spotovými komoditními trhy a podíl nefinančních členů clearingového systému je na těchto derivátových trzích vysoký. Značný počet účastníků na uvedených trzích rovněž tvoří producenti podkladové komodity. Přístup k dostatečnému zajištění, které by v plné výši krylo záruky komerčních bank, by si mohl vyžádat značný odprodej současných pozic těchto nefinančních členů clearingového systému nebo by mohl bránit dalšímu provádění clearingu jejich pozic jako přímých členů clearingového systému ústřední protistrany. Uvedený postup by mohl způsobit narušení trhu na energetických trzích, co se týče likvidity a různorodosti účastníků trhu. Jeho uplatnění by proto mělo být odloženo na vhodnou dobu.
(44)
S cílem zajistit jednotné uplatňování rámce stanoveného v nařízení (EU) č. 648/2012 by měly být na všechny sektory kladeny podobné požadavky vymezením právních předpisů, která se na ně vztahují. Energetické společnosti v současné době fungují v zavedeném rámci, který bude vyžadovat čas na to, aby se přizpůsobil novým požadavkům vytvořeným s cílem zabránit škodlivým dopadům na reálnou ekonomiku. Proto se považuje za žádoucí stanovit datum, od kterého se nařízení použije pro takové typy trhů, které umožní odpovídající přechod od současné tržní praxe, aniž by to mělo závažný dopad na tržní strukturu a likviditu.
(45)
Investiční politika ústřední protistrany by měla přiřadit nejvyšší prioritu zásadám zachování kapitálu a maximalizace likvidity. Investiční politika by měla rovněž zajistit, aby nevznikaly střety zájmů v důsledku obchodních zájmů ústřední protistrany.
(46)
S cílem zajistit jednotnost na mezinárodní úrovni by kritéria, která by měly finanční nástroje splňovat k tomu, aby mohly být považovány za způsobilé investice pro ústřední protistranu, měla zohlednit zásadu č. 16 zásad CPSS-IOSCO. Ústřední protistrana by zejména měla být povinna uplatňovat omezující normy týkající se emitenta finančního nástroje, převoditelnosti finančního nástroje a úvěrového, tržního, měnového rizika a rizika volatility finančního nástroje. Ústřední protistrana by měla zajistit, že to neohrozí opatření přijatá k omezení expozic jejích investic tím, že vzniknou nadměrné expozice vůči jakýmkoli jednotlivým finančním nástrojům, typům finančních nástrojů, jednotlivým emitentům, typům emitentů nebo jednotlivým uschovatelům.
(47)
Skutečnost, že ústřední protistrana deriváty používá, ji vystavuje dalším úvěrovým a tržním rizikům, a proto je nezbytné definovat restriktivní soubor okolností, za nichž může ústřední protistrana investovat své finanční zdroje do derivátů. Vzhledem k tomu, že cílem ústřední protistrany by měla být neutrální pozice, pokud jde o tržní riziko, jedinými riziky, která by ústřední protistrana měla zajišťovat, jsou ta, která souvisí se zajištěním, jež přijímá, nebo rizika plynoucí ze selhání člena clearingového systému. Riziko týkající se zajištění, jež ústřední protistrana přijímá, může být dostatečně řízeno prostřednictvím snížení hodnoty, a tudíž se nepovažuje za nezbytné, aby ústřední protistrana v tomto ohledu používala deriváty. Deriváty by měla ústřední protistrana používat pouze pro účely řízení rizika likvidity, které vyplývá z expozic vůči různým měnám, a pro účely zajištění portfolia člena clearingového systému, u něhož došlo k selhání, a pouze pokud postupy ústřední protistrany pro řízení rizika selhání takové užití předpokládají.
(48)
Aby byla zajištěna bezpečnost ústředních protistran, mělo by jim být dovoleno držet hotovost v nezajištěných vkladech pouze v minimální míře. V zájmu zabezpečení své hotovosti by ústřední protistrany měly vždy zajistit, že jsou vždy dostatečně chráněny proti riziku likvidity.
(49)
Je nezbytné stanovit přísné požadavky na zátěžové a zpětné testování, aby bylo zabezpečeno, že modely ústředních protistran, jejich metodiky a rámec řízení rizika likvidity řádně fungují, s přihlédnutím ke všem rizikům, jimž je ústřední protistrana vystavena, aby vždy měla adekvátní zdroje k pokrytí uvedených rizik.
(50)
Aby ústřední protistrany uplatňovaly požadavky jednotně, je nezbytné stanovit podrobná ustanovení s ohledem na typy testů, které mají být provedeny, včetně zátěžových a zpětných testů. S cílem reagovat na širokou škálu smluv o cenných papírech a derivátových smluv, u nichž možná v budoucnu bude prováděn clearing, zachytit rozdíly v přístupech, pokud jde o řízení obchodu a řízení rizika ústřední protistrany, umožnit budoucí vývoj a vypořádat se s novými riziky a umožnit dostatečnou flexibilitu, je nezbytný přístup vycházející z kritérií.
(51)
Pro hodnocení modelů ústředních protistran, jejich metodik a rámce řízení rizika likvidity je důležité využít odpovídající nezávislou osobu, aby dříve než budou použity, bylo možné nalézt veškerá nezbytná nápravná opatření a uplatnit je a zabránit veškerým zásadním střetům zájmů. Nezávislá osoba by měla být dostatečně oddělena od činnosti ústřední protistrany, která vypracovává, realizuje a bude provozovat model nebo provádět strategii, jež je předmětem přezkumu, a neměla by být v zásadním střetu zájmů. Uvedené podmínky by mohla splňovat buď interní osoba, která má oddělené hierarchické vztahy, nebo externí osoba.
(52)
Různé aspekty finančních zdrojů ústřední protistrany, zejména rozpětí marží, fondy pro riziko selhání a další finanční zdroje, jsou navrženy tak, aby pokrývaly různé scénáře a cíle. Proto je nezbytné stanovit konkrétní požadavky, které tyto cíle odrážejí, a zajistit jednotné uplatňování ústředními protistranami. Při posuzování nezbytného pokrytí by ústřední protistrana neměla započítávat jakékoli expozice vůči členům clearingového systému, kteří selhali, aby se předešlo snížení případných dopadů, které tyto expozice mohou mít.
(53)
Různé druhy finančních nástrojů, u nichž ústřední protistrana může provádět clearing, jsou spojeny s řadou konkrétních rizik. Ústřední protistrana by proto ve svých modelech, metodikách jejich výpočtu a rámci pro řízení rizika likvidity měla povinně zvážit všechna rizika týkající se trhů, pro něž poskytuje clearingové služby, aby bylo zajištěno, že adekvátně poměřují její potenciální budoucí expozice. Aby byla taková rizika řádně zohledněna, měly by požadavky na zátěžové testování zahrnovat konkrétní rizika související s různými typy finančních nástrojů.
(54)
Aby ústřední protistrana zajistila, že její model pro výpočet počátečních marží adekvátně odráží její potenciální expozice, kromě denního zpětného testování svého maržového pokrytí zaměřeného na to, zda je účtovaná marže adekvátní, by rovněž měla zpětně testovat klíčové parametry a předpoklady modelu. To má zásadní význam pro to, aby modely ústředních protistran počítaly počáteční marži přesně.
(55)
Přísná analýza citlivosti týkající se maržových požadavků může mít ještě větší význam v případě, kdy trhy jsou nelikvidní nebo volatilní, přičemž by měla být použita k určení dopadu různých důležitých parametrů modelu. Analýza citlivosti je účinný nástroj pro zkoumání skrytých slabin, které nelze odhalit zpětným testováním.
(56)
Pokud by nebylo zátěžové a zpětné testování prováděno pravidelně, mohlo by dojít k tomu, že by finanční a likvidní zdroje ústřední protistrany nepostačovaly na pokrytí skutečných rizik, kterým je vystavena. Odpovídající testy také umožní, aby se modely ústředních protistran, jejich metodiky a rámec řízení rizika likvidity bezodkladně zabývaly měnícími se trhy a novými riziky. Výsledky testování by ústřední protistrany měly bezodkladně využít k revizi svých modelů, metodik a rámce pro řízení rizika likvidity.
(57)
Modelování mimořádných tržních podmínek může ústřední protistraně pomoci určit omezení jejích stávajících modelů, rámce pro řízení rizika likvidity a finančních a likvidních zdrojů. To však vyžaduje, aby ústřední protistrana pečlivě zvažovala modely různých trhů a produktů. Reverzní zátěžové testování by se mělo považovat za užitečný nástroj řízení, i když ne hlavní, ke stanovení odpovídající úrovně finančních zdrojů.
(58)
Zapojení členů clearingového systému, klientů a dalších relevantních zainteresovaných stran do testování postupů řízení selhání ústřední protistrany pomocí simulačních cvičení má zásadní význam pro to, aby bylo zajištěno, že situaci porozuměli a mají operační schopnosti, aby se úspěšně zapojili v situaci řízení selhání. Simulační cvičení by měla kopírovat scénář pro případ selhání, aby členům clearingového systému, klientům a dalším zainteresovaným stranám ukázala jejich role a povinnosti. Kromě toho je důležité, aby ústřední protistrana měla odpovídající mechanismy, které jí umožní určit, zda je nezbytné nápravné opatření, a identifikovaly jakékoli nejasnosti v předpisech a postupech nebo volnost uvážení, kterou případně umožňují. Testování postupů řízení ústřední protistrany v případě selhání je obzvláště důležité, pokud spoléhá na členy clearingového systému, kteří neselhali, nebo třetí osoby, aby v rámci postupu uzavření pomáhaly, a pokud postupy pro případ selhání nikdy nebyly prověřeny skutečným selháním.
(59)
Toto nařízení vychází z návrhu regulačních technických norem předložených Komisi Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy (ESMA).
(60)
Před předložením návrhů technických norem, z nichž toto nařízení vychází, vedl Evropský orgán pro cenné papíry a trhy v případech, kde to bylo vhodné, konzultace s Evropským orgánem pro bankovnictví (EBA), Evropskou radou pro systémová rizika a členy ESCB. V souladu s článkem 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 o zřízení Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy) (4), vedl Evropský orgán pro cenné papíry a trhy otevřené veřejné konzultace o těchto návrzích regulačních technických norem, provedl analýzu potenciálních souvisejících nákladů a přínosů a vyžádal si stanovisko skupiny subjektů působících v oblasti cenných papírů a trhů zřízené v souladu s článkem 37 nařízení (EU) č. 1095/2010,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
1)
„bazickým rizikem“ se rozumí riziko vyplývající z ne zcela korelovaných pohybů mezi dvěma nebo více aktivy nebo smlouvami, jejichž clearing provádí ústřední protistrana;
2)
„intervalem spolehlivosti“ se rozumí procento pohybů expozic pro jednotlivé finanční nástroje, u nichž byl proveden clearing, s odkazem na konkrétní zpětné období, kdy je ústřední protistrana povinna pokrýt určité likvidační období;
3)
„výnosem z držení“ se rozumí prospěch z přímého vlastnictví fyzické komodity, který je ovlivněn jak tržními podmínkami, tak i faktory jako jsou náklady na fyzické skladování;
4)
„maržemi“ se rozumí marže, jak jsou uvedeny v článku 41 nařízení (EU) č. 648/2012, které mohou zahrnovat počáteční marže a variační marže;
5)
„počáteční marží“ se rozumí marže, které vybírá ústřední protistrana, aby pokryla potenciální budoucí expozice vůči členům clearingového systému platícím marže, a případně interoperabilní ústřední protistrany v intervalu mezi posledním výběrem marží a likvidací pozic v důsledku selhání člena clearingového systému nebo selhání interoperabilní ústřední protistrany;
6)
„variační marží“ se rozumí vybrané marže nebo marže vyplacené, aby odrážely stávající expozice vyplývající ze skutečných změn tržní ceny;
7)
„rizikem pádu do defaultu“ se rozumí riziko, že protistrana nebo emitent náhle selžou, aniž by trh měl čas, aby zohlednil jejich zvýšené riziko selhání;
8)
„likvidačním obdobím“ se rozumí časové období použité pro výpočet marží, které je podle odhadu ústřední protistrany nezbytné za účelem řízení její expozice vůči členu, který selhal, a v jehož průběhu je ústřední protistrana vystavena tržnímu riziku, které souvisí s řízením pozice člena, který selhal;
9)
„zpětným obdobím“ se rozumí časový horizont pro výpočet historické volatility;
10)
„výjimkou z testování“ se rozumí výsledek testu, který ukazuje, že model nebo rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany nevedl k předpokládané úrovni pokrytí;
11)
„rizikem pozitivní korelace“ se rozumí riziko vyplývající z expozice vůči protistraně nebo emitentu, pokud zajištění poskytnuté danou protistranou nebo vydané tímto emitentem je vysoce korelováno s jejich úvěrovým rizikem.
KAPITOLA II
UZNÁNÍ ÚSTŘEDNÍCH PROTISTRAN Z TŘETÍ ZEMĚ
(Článek 25 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 2
Informace, které mají být poskytnuty Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy za účelem uznání ústřední protistrany
Žádost o uznání předložená ústřední protistranou usazenou ve třetí zemi obsahuje minimálně tyto informace:
a)
úplný název právnické osoby;
b)
totožnost jejich akcionářů nebo společníků s kvalifikovanou účastí;
c)
seznam členských států, ve kterých hodlá poskytovat služby;
d)
kategorie finančních nástrojů, u nichž provádí clearing;
e)
údaje, které mají být uvedeny na internetových stránkách Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy podle čl. 88 odst. 1 písm. e) nařízení (EU) č. 648/2012;
f)
údaje o jejích finančních zdrojích, formě a způsobech jejich uchovávání a dohodách k jejich zajištění včetně postupů řízení selhání;
g)
údaje týkající metodiky pro marže a výpočtu fondu pro riziko selhání;
h)
seznam způsobilého zajištění;
i)
podrobný rozpis hodnot, v budoucí podobě, jestliže je to třeba, u nichž byl žádající ústřední protistranou proveden clearing v jednotlivých měnách Unie, v nichž se provádí clearing;
j)
výsledky zátěžového a zpětného testování provedeného během roku předcházejícího datu podání žádosti;
k)
její předpisy a interní postupy s důkazy o úplném dodržování požadavků uplatňovaných v dané třetí zemi;
l)
údaje o veškerých dohodách o outsourcingu;
m)
údaje o mechanismech oddělení a příslušné právní spolehlivosti a vymahatelnosti;
n)
údaje o požadavcích ústřední protistrany týkající se přístupu a podmínky pro pozastavení a ukončení členství;
o)
údaje o veškerých dohodách o interoperabilitě, včetně informací poskytnutých příslušnému orgánu třetí země pro účely posouzení dohody.
KAPITOLA III
ORGANIZAČNÍ POŽADAVKY
(Článek 26 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 3
Řídící systémy
1. Hlavní části řídících systémů ústřední protistrany, které určují její organizační strukturu, i jasně specifikované a dobře zdokumentované strategie, postupy a procesy, jimiž se řídí rada a vrcholné vedení, zahrnují:
a)
složení, úlohu a povinnosti rady a všech výborů rady;
b)
role a povinnosti vedení;
c)
strukturu vrcholného vedení;
d)
hierarchické vztahy mezi vrcholným vedením a radou;
e)
postupy pro jmenování členů rady a vrcholného vedení;
f)
koncepce řízení rizik, útvaru compliance a funkcí interní kontroly;
g)
postupy pro zajištění odpovědnosti vůči zainteresovaným stranám.
2. Ústřední protistrana má k dispozici adekvátní personál, aby splnila všechny povinnosti vyplývající z tohoto nařízení a z nařízení (EU) č. 648/2012. Ústřední protistrana nesdílí svůj personál s jinými subjekty skupiny, pokud se tak neděje v rámci dohody o outsourcingu podle článku 35 nařízení (EU) č. 648/2012.
3. Ústřední protistrana musí stanovit vztahy odpovědnosti, které jsou jasné, konzistentní a řádně doložené. Ústřední protistrana zajistí, aby pozice ředitele pro řízení rizika, ředitele útvaru compliance a ředitele pro technologie vykonávaly odlišné osoby, které jsou zaměstnanci ústřední protistrany pověřenými výlučnou povinností vykonávat tyto funkce.
4. Ústřední protistrana, která je součástí skupiny, vezme v úvahu veškerý vliv skupiny na svůj vlastní systém řízení včetně toho, zda dosahuje nezbytné úrovně nezávislosti, aby splnila regulatorní povinnosti jako samostatná právnická osoba, a toho, zda by její nezávislost mohla být ohrožena strukturou skupiny nebo jakýmkoli členem rady, jenž je také členem rady jiných subjektů téže skupiny. Ústřední protistrana zejména zváží konkrétní postupy pro předcházení a zvládání střetů zájmů, a to i s ohledem na dohody o outsourcingu.
5. Pokud má ústřední protistrana dualistický systém řízení, role a povinnosti rady, jak jsou uvedeny v tomto nařízení a v nařízení (EU) č. 648/2012, se odpovídajícím způsobem přidělí řídícím a dozorčím orgánům.
6. Strategie řízení rizik, postupy, systémy a kontroly jsou součástí soudržného a jednotného rámce řízení, který se pravidelně přezkoumává a aktualizuje.
Článek 4
Mechanismy řízení rizika a interní kontroly
1. Ústřední protistrana má spolehlivý rámec pro komplexní řízení veškerých podstatných rizik, kterým je nebo může být vystavena. Ústřední protistrana stanoví zdokumentované strategie, postupy a systémy, které tato rizika identifikují, měří, monitorují a řídí. Při vytváření strategií, postupů a systémů řízení rizik je ústřední protistrana strukturuje tak, aby bylo zajištěno, že členové clearingového systému řádně řídí a omezují rizika, která pro ústřední protistranu představují.
2. Ústřední protistrana zaujímá ucelený a komplexní přístup ke všem příslušným rizikům. Tato rizika zahrnují rizika, které ústřední protistraně vznikají od členů clearingového systému a které ústřední protistrana představuje pro ně, a pokud je to možné, od klientů, jakož i rizika, která ústřední protistraně vznikají od ostatních subjektů a která ústřední protistrana představuje pro ostatní subjekty, jako jsou mimo jiné interoperabilní ústřední protistrany, vypořádací a platební systémy pro obchody s cennými papíry, zúčtovací banky, poskytovatelé likvidity, centrální depozitáře cenných papírů, obchodní systémy, které ústřední protistrana obsluhuje, a další poskytovatelé kriticky významných služeb.
3. Ústřední protistrana vypracuje odpovídající nástroje pro řízení rizik, aby byla schopna zvládat všechna příslušná rizika a podávat o nich zprávy. Nástroje zahrnují identifikaci a řízení systémových, tržních nebo jiných vzájemných závislostí. Pokud ústřední protistrana poskytuje služby související s clearingem, které mají odlišný rizikový profil oproti jejím funkcím, a potenciálně pro ni představují další významná rizika, musí ústřední protistrana adekvátně řídit tato další rizika. To může znamenat právní oddělení dalších služeb, které ústřední protistrana poskytuje, od jejích hlavních funkcí.
4. Systémy řízení zajistí, aby rada ústřední protistrany nesla konečnou odpovědnost za řízení rizik ústřední protistrany. Rada definuje, určí a zdokumentuje odpovídající úroveň tolerance rizika a schopnost ústřední protistrany nést riziko. Rada a vrcholné vedení zajistí, aby strategie, postupy a kontroly ústřední protistrany odpovídaly toleranci rizika ústřední protistrany a její schopnosti nést riziko, aby řešily to, jak ústřední protistrana identifikuje, monitoruje a řídí rizika a podává o nich zprávy.
5. Ústřední protistrana má k dispozici spolehlivé informační systémy a systémy řízení rizika, které ústřední protistraně a případně členům jejího clearingového systému a pokud je to možné, klientům, poskytují včasné informace, a odpovídajícím způsobem uplatňují strategie a postupy řízení rizika. Tyto systémy zajistí přinejmenším to, že úvěrové a likviditní expozice jsou na úrovni ústřední protistrany i členů clearingového systému a, pokud je to možné, na úrovni klienta, nepřetržitě monitorovány.
6. Ústřední protistrana zajistí, aby útvar řízení rizik disponoval nezbytnými pravomocemi, zdroji, odborností a přístupem ke všem potřebným informacím a aby byl dostatečně nezávislý na jiných útvarech ústřední protistrany. Ředitel pro řízení rizika ústřední protistrany zavede rámec pro řízení rizik, včetně strategií a postupů stanovených radou.
7. Ústřední protistrana má adekvátní interní kontrolní mechanismy, které radě pomáhají při monitorování a posuzování adekvátnosti a účinnosti jejích strategií, postupů a systémů řízení rizik. Mezi tyto mechanismy patří řádné správní a účetní postupy, spolehlivý útvar compliance a nezávislý útvar interního auditu a útvar ověřování nebo přezkumu.
8. Účetní závěrka ústřední protistrany se připravuje každoročně a ověřuje se statutárními auditory nebo auditorskými společnostmi ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES (5).
Článek 5
Strategie a postupy pro výkon činnosti compliance
1. Ústřední protistrana vytvoří, zavede a udržuje přiměřené strategie a postupy ke zjištění jakéhokoli rizika nesplnění povinností ústřední protistrany a jejích zaměstnanců podle tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012, jakož i souvisejících rizik a zavede adekvátní opatření a postupy, jejichž cílem je minimalizovat takové riziko a umožnit příslušným orgánům účinně vykonávat své pravomoci podle těchto nařízení.
2. Ústřední protistrana zajistí, aby její předpisy, postupy a smluvní ujednání byly jasné a ucelené a aby bylo zajištěno dodržování tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012, jakož i všech dalších platných požadavků na regulaci a dohled.
Předpisy, postupy a smluvní ujednání ústřední protistrany se zaznamenají v písemné formě nebo na jiném trvalém nosiči. Tyto předpisy, postupy a smluvní ujednání a veškeré doprovodné podklady musí být přesné, aktuální a snadno dostupné příslušnému orgánu, členům clearingového systému a případně klientům.
Ústřední protistrana identifikuje a analyzuje spolehlivost předpisů, postupů a smluvních ujednání ústřední protistrany. Je-li to nezbytné, pro účely této analýzy si vyžádá nezávislá právní stanoviska. Ústřední protistrana má postup, kterým navrhuje a provádí změny svých předpisů a postupů, a před provedením jakékoli podstatné změny ji konzultuje se všemi dotčenými členy clearingového systému a navrhované změny předkládá příslušnému orgánu.
3. Při vypracovávání svých předpisů, postupů a smluvních ujednání zohlední ústřední protistrana příslušné regulatorní zásady, standardy odvětví a tržní protokoly a jasně označí, kde byly tyto postupy začleněny do dokumentace, kterou se řídí práva a povinnosti ústřední protistrany, členů jejího clearingového systému a dalších relevantních třetích osob.
4. Ústřední protistrana identifikuje a analyzuje možné právní konflikty a vypracuje předpisy a postupy s cílem zmírnit právní riziko vyplývající z těchto otázek. Je-li to nezbytné, ústřední protistrana si pro účely této analýzy vyžádá nezávislá právní stanoviska.
Předpisy a postupy ústřední protistrany jasně odkazují na právní předpisy, které se použijí na jednotlivé aspekty činností a provozu ústřední protistrany.
Článek 6
Útvar compliance
1. Ústřední protistrana zřídí a udržuje stálý a efektivní útvar compliance, který vykonává činnost nezávisle na ostatních útvarech ústřední protistrany. Zajistí, aby útvar compliance měl nezbytné pravomoci, zdroje, odbornou způsobilost a přístup ke všem relevantním informacím.
Při zřizování svého útvaru compliance zohlední ústřední protistrana povahu, rozsah a složitost svého obchodování i povahu a škálu služeb a činností poskytovaných v rámci tohoto obchodování.
2. Ředitel útvaru compliance má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
sledovat a pravidelně vyhodnocovat adekvátnost a účinnost opatření přijatých podle čl. 5 odst. 4 a kroků učiněných za účelem řešení jakýchkoli nedostatků v plnění povinností ústřední protistranou;
b)
provádět strategie a postupy dodržování předpisů stanovené vrcholným vedením a radou;
c)
radit a pomáhat osobám, které odpovídají za výkon služeb a činností ústřední protistrany, aby byly plněny povinnosti ústřední protistrany podle tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012 a případně jiných požadavků právních předpisů;
d)
pravidelně radě podávat zprávy o tom, jak ústřední protistrana a její zaměstnanci dodržují povinnosti uvedené v tomto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012 a prováděcím nařízení (EU) č. 1249/2012;
e)
ustavit postupy pro účinnou nápravu v případě nedodržování povinností;
f)
zajistit, aby příslušné osoby pověřené výkonem činnosti compliance nevykonávaly služby či činnosti, jež monitorují, a aby veškeré střety zájmů těchto osob byly řádně identifikovány a odstraněny.
Článek 7
Organizační struktura a oddělení hierarchických vztahů
1. Ústřední protistrana definuje složení, roli a povinnosti rady a vrcholného vedení a všech výborů rady. Tyto mechanismy jsou jasně specifikovány a řádně zdokumentovány. Rada ustaví přinejmenším kontrolní výbor a výbor pro odměňování. Výbor pro rizika zřízený v souladu s článkem 28 nařízení (EU) č. 648/2012 je poradním výborem rady.
2. Rada má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
stanovit jasné cíle a strategie ústřední protistrany;
b)
efektivně monitorovat vrcholné vedení;
c)
vytvořit vhodné strategie odměňování;
d)
zřídit útvar řízení rizik a dohlížet na něj;
e)
dohlížet nad útvarem compliance a útvarem interní kontroly;
f)
dohlížet nad dohodami o outsourcingu;
g)
dohlížet nad dodržováním všech ustanovení tohoto nařízení, nařízení (EU) č. 648/2012, prováděcího nařízení (EU) č. 1249/2012 a veškerých dalších právních předpisů a požadavků dohledu;
h)
být odpovědná vůči akcionářům nebo vlastníkům a zaměstnancům, členům clearingového systému a jejich zákazníkům a ostatním relevantním zainteresovaným stranám.
3. Vrcholné vedení má přinejmenším tyto povinnosti:
a)
zajistit, aby činnost ústřední protistrany byla v souladu s cíli a strategií ústřední protistrany stanovenými radou;
b)
navrhnout a ustavit postupy kontroly dodržování předpisů a interní kontroly, které prosazují cíle ústřední protistrany;
c)
podrobit postupy interní kontroly pravidelnému přezkumu a testování;
d)
zajistit, aby na řízení rizik a kontrolu dodržování předpisů byly vyčleněny dostatečné zdroje;
e)
aktivně se zapojit do procesu řízení rizika;
f)
zajistit, aby rizika, která ústřední protistraně vznikají v souvislosti s jejím clearingem a činnostmi s ním spojenými, byl řádně řešena.
4. Pokud rada pověří výkonem úkolů výbory a podvýbory, ponechá si pravomoc schvalovat rozhodnutí, která by mohla mít významný dopad na rizikový profil dané protistrany.
5. Ujednání, v jejichž rámci rada a vrcholné vedení vykonávají svou činnost, obsahují postupy k identifikaci, řešení a řízení potenciálních střetů zájmů členů rady a vrcholného vedení.
6. Ústřední protistrana má jasné a přímé hierarchické vztahy mezi svou radou a vrcholným vedením, aby se zajistilo, že je vrcholné vedení odpovědné za své výsledky. Hierarchické vztahy pro řízení rizik, dodržování předpisů a interní audit musí být jasné a oddělené od těch, které jsou určeny pro jiné operace ústřední protistrany. Ředitel pro rizika je podřízen radě buď přímo, nebo prostřednictvím předsedy výboru pro rizika. Ředitel útvaru compliance a útvar interního auditu jsou podřízeni přímo radě.
Článek 8
Politika odměňování
1. Výbor pro odměňování navrhuje a dále rozvíjí politiku odměňování, dohlíží na její realizaci ze strany vrcholného vedení a pravidelně přehodnocuje její praktické fungování. Samotná politika musí být zdokumentována a alespoň jednou ročně revidována.
2. Politika odměňování je navržena tak, aby úroveň a struktura odměňování odpovídala obezřetnému řízení rizik. Politika počítá s budoucími riziky, jakož i stávajícími riziky a rizikovými výsledky. Plány vyplácení odměn musí citlivě reagovat na časový horizont rizik. Zejména v případě pohyblivé složky odměny musí koncepce náležitě zohlednit případné rozpory mezi výkonem a obdobími rizika a zajistit, aby platby byly případně odloženy. Pevná a pohyblivá složka celkové odměny musí být vyvážené a provázány s riziky.
3. Politika odměňování zajistí, aby personál, který se podílí na řízení rizik, kontrole dodržování předpisů a interním auditu byl odměňován způsobem, který je nezávislý na obchodních výsledcích ústřední protistrany. Výše odměny je odpovídající, pokud jde o odpovědnost, i ve srovnání s úrovní odměňování v odvětví.
4. Politika odměňování podléhá jednou ročně nezávislému auditu. Výsledky těchto auditů se dají k dispozici příslušnému orgánu.
Článek 9
Systémy informačních technologií
1. Ústřední protistrana navrhne systémy informačních technologií a zajistí, aby byly spolehlivé a bezpečné a byly schopny zpracovávat informace nezbytné k tomu, aby ústřední protistrana bezpečně a účinně prováděla svou činnost a operace.
Struktura informačních technologií musí být dobře zdokumentována. Systémy jsou navrženy tak, aby řešily operační potřeby ústřední protistrany a rizika, kterým čelí, včetně krizových tržních podmínek, a musí být nastavitelné, je-li to potřeba, pro zpracování dalších informací. Ústřední protistrana plánuje postupy a kapacitu i pro případ dostatečné nadbytečné kapacity, aby systém mohl zpracovat všechny zbývající obchody před koncem dne, pokud by došlo závažnému narušení. Ústřední protistrana stanoví postupy pro zavádění nových technologií včetně jasných plánů návratu k původním systémům.
2. V zájmu zajištění vysokého stupně bezpečnosti při zpracování informací a s cílem umožnit propojení se členy svého clearingového systému a klienty i se svými poskytovateli služeb musí systémy informačních technologií ústřední protistrany vycházet z mezinárodně uznávaných technických norem a osvědčených postupů v odvětví. Ústřední protistrana své systémy náročně testuje simulací krizových podmínek, před prvním užitím, poté, co byly učiněny výrazné změny, a poté, co došlo k závažnému narušení. Do návrhu a provádění těchto testů se odpovídajícím způsobem zapojí členové clearingového systému a klienti, interoperabilní ústřední protistrany a ostatní zainteresované strany.
3. Ústřední protistrana udržuje spolehlivý rámec pro ochranu informací, který náležitě řídí její riziko týkající se ochrany informací. Tento rámec obsahuje vhodné mechanismy, strategie a postupy k ochraně informací proti neoprávněnému zpřístupnění s cílem zajistit správnost a celistvost údajů a zaručit dostupnost služeb ústřední protistrany.
4. Rámec pro ochranu informací obsahuje přinejmenším tyto prvky:
a)
kontroly přístupu do systému;
b)
adekvátní záruky proti proniknutí a zneužití údajů;
c)
zvláštní zařízení k zachování pravosti a celistvosti údajů, včetně šifrovacích technik;
d)
spolehlivé sítě a postupy pro přesný a rychlý přenos údajů bez významného narušení;
e)
auditní stopy.
5. Systémy informačních technologií a rámec pro ochranu informací se revidují alespoň jednou ročně. Podléhají nezávislému auditu. Výsledky těchto auditů se sdělí radě a poskytnou příslušnému orgánu.
Článek 10
Zveřejnění
1. Ústřední protistrana veřejnosti bezplatně zpřístupní tyto informace:
a)
informace o svých řídících systémech, včetně:
i)
organizační struktury i klíčových cílů a strategií,
ii)
hlavních prvků politiky odměňování,
iii)
klíčových finančních informací, včetně jejího posledního auditu finančních výkazů;
b)
informace o svých předpisech, včetně:
i)
postupů pro řízení selhání, postupů a doplňujících dokumentů,
ii)
příslušných informací o zachování provozu,
iii)
informací o systémech řízení rizik, technikách a výkonu ústřední protistrany v souladu s kapitolou XII,
iv)
veškerých relevantních informací o své struktuře a fungování, jakož i o právech a povinnostech členů clearingového systému a klientů, které jsou nezbytné k tomu, aby jim umožnily jasně identifikovat rizika a náklady spojené s využitím služeb ústřední protistrany a plně jim porozumět,
v)
stávajících clearingových služeb ústřední protistrany, včetně podrobných informací o tom, co poskytuje v rámci každé služby,
vi)
systémů řízení rizik, technik a výsledků ústřední protistrany, včetně informací o finančních zdrojích, investiční politice, zdrojích údajů o cenách a modelech používaných pro výpočet marží,
vii)
právních předpisů a pravidel upravujících:
1)
přístup k ústřední protistraně;
2)
smlouvy, které ústřední protistrana uzavřela s členy clearingového systému a, je-li to možné, s klienty;
3)
smlouvy, které ústřední protistrana přijímá k provedení clearingu;
4)
veškeré dohody o interoperabilitě;
5)
využití zajištění a příspěvků do fondu pro riziko selhání, včetně likvidace pozic a zajištění a toho, do jaké míry je zajištění chráněno proti nárokům třetích osob;
c)
informace o způsobilém zajištění a použitelném snížení hodnoty;
d)
seznam všech stávajících členů clearingového systému, včetně kritérií pro přijetí za člena clearingového systému, pozastavení a ukončení členství.
Pokud se příslušný orgán s ústřední protistranou dohodne, že jakékoli informace podle písmene b) nebo c) tohoto odstavce mohou ohrozit obchodní tajemství nebo bezpečnost a spolehlivost ústřední protistrany, může se ústřední protistrana rozhodnout, že uvedené informace zveřejní v takové podobě, aby se tato rizika snížila nebo k nim nedošlo, nebo že tyto informace nezveřejní.
2. Ústřední protistrana veřejnosti bezplatně zpřístupní informace o veškerých zásadních změnách řídících systémů, cílů, strategií a klíčových postupů, jakož i svých platných pravidel a postupů.
3. Informace, které má ústřední protistrana zpřístupnit veřejnosti, zveřejní na svých internetových stránkách. Informace musí být dostupné alespoň v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Článek 11
Interní audit
1. Ústřední protistrana zřídí a udržuje útvar interního auditu, který je samostatný a nezávislý na dalších útvarech a činnostech ústřední protistrany, a je pověřen plněním těchto úkolů:
a)
vytvořit, zavést a udržovat plán auditu zaměřený na posouzení a zhodnocení adekvátnosti a účinnosti systémů ústřední protistrany, jejích mechanismů interní kontroly a řídících systémů;
b)
vydávat doporučení na základě výsledků práce provedené podle písmene a);
c)
ověřit dodržování uvedených doporučení;
d)
podávat zprávy o záležitostech interního auditu radě.
2. Útvar interního auditu musí mít k výkonu svých funkcí nezbytné pravomoci, zdroje, odbornou způsobilost a přístup ke všem relevantním dokumentům. Je dostatečně nezávislý na vedení a podléhá přímo radě.
3. Interní audit vyhodnotí účinnost postupů řízení rizik a kontrolních mechanismů ústřední protistrany způsobem, který je úměrný rizikům ohrožujícím různé obchodní útvary a nezávislý na hodnocených obchodních oblastech. Útvar interního auditu musí mít nezbytný přístup k informacím s cílem přezkoumat všechny činnosti a operace, postupy a systémy ústřední protistrany, včetně externě zajišťovaných činností.
4. Hodnocení interního auditu musí vycházet z komplexního plánu auditu, který je alespoň jednou ročně revidován a vykázán příslušnému orgánu. Ústřední protistrana zajistí, aby na základě událostí, jež mohou nastat, mohly být provedeny během krátké doby zvláštní audity. Plánování a revizi auditů schvaluje rada.
5. Provádění clearingu, postupy pro řízení rizik, mechanismy interní kontroly a účetnictví ústřední protistrany podléhají nezávislému auditu. Nezávislé audity se provádí nejméně jednou ročně.
KAPITOLA IV
VEDENÍ ZÁZNAMŮ
(Článek 29 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 12
Obecné požadavky
1. Ústřední protistrana vede záznamy na trvalém nosiči, který umožňuje, aby údaje byly poskytnuty příslušným orgánům, Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy a příslušným členům Evropského systému centrálních bank (ESCB) v takové formě a takovým způsobem, aby byly splněny tyto podmínky:
a)
je možné rekonstruovat každou klíčovou fázi zpracování, kterou ústřední protistrana provedla;
b)
je možné zaznamenat, zpětně vysledovat a získat původní obsah záznamu před provedením veškerých oprav nebo jiných změn;
c)
jsou zavedena opatření s cílem zabránit neoprávněným úpravám záznamů;
d)
jsou zavedena vhodná opatření zajišťující bezpečnost a důvěrnost zaznamenaných údajů;
e)
systém vedení záznamů obsahuje mechanismus pro odhalování a opravu chyb;
f)
v případě selhání systému je v systému vedení záznamů zajištěna včasná obnova záznamů.
2. Pokud záznamy nebo údaje nejsou starší šesti měsíců, poskytnou se orgánům uvedeným v odstavci 1 co nejdříve a nejpozději do konce následujícího obchodního dne po obdržení žádosti příslušného orgánu.
3. Pokud jsou záznamy nebo údaje starší šesti měsíců, poskytnou se orgánům uvedeným v odstavci 1 co nejdříve a nejpozději do pěti pracovních dnů po obdržení žádosti příslušného orgánu.
4. Pokud záznamy, které ústřední protistrana zpracovává, obsahují osobní údaje, splní ústřední protistrany své povinnosti podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES (6) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 (7).
5. Pokud ústřední protistrana uchovává záznamy mimo Unii, zajistí, aby příslušný orgán, orgán pro cenné papíry a trhy a příslušní členové ESCB měli přístup k záznamům ve stejném rozsahu a ve stejných lhůtách, jako kdyby byly uchovávány v Unii.
6. Každá ústřední protistrana jmenuje příslušné osoby, které mohou ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 pro poskytování příslušných záznamů vysvětlit obsah svých záznamů příslušným orgánům.
7. Všechny záznamy, které má ústřední protistrana vést podle tohoto nařízení, jsou přístupné příslušnému orgánu k nahlédnutí. Ústřední protistrana poskytne příslušnému orgánu přímý přístup k záznamům požadovaným podle článků 13 a 14, je-li o to požádána.
Článek 13
Záznamy obchodů
1. Ústřední protistrana uchovává záznamy o všech obchodech ve všech smlouvách, u kterých provádí clearing, a zajistí, aby její záznamy obsahovaly všechny údaje nezbytné k provedení úplné a přesné rekonstrukce clearingového procesu u každé smlouvy a že každý záznam o každém obchodu je specificky identifikovatelný a lze ho vyhledat přinejmenším pomocí všech polí týkajících se ústřední protistrany, interoperabilní ústřední protistrany, člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a finančního nástroje.
2. V souvislosti s každým obchodem, u kterého se provádí clearing, ústřední protistrana ihned poté, co získá relevantní údaje, vytvoří a aktualizuje záznam s těmito údaji:
a)
cena, kurz nebo rozpětí a množství;
b)
clearingová kapacita, která označuje, zda obchod z pohledu záznamů ústřední protistrany představoval nákup nebo prodej;
c)
identifikace nástroje;
d)
identifikace člena clearingového systému;
e)
identifikace místa, kde byla smlouva uzavřena;
f)
datum a čas zapojení ústřední protistrany;
g)
datum a čas ukončení smlouvy;
h)
podmínky a způsob vypořádání;
i)
datum a čas vypořádání nebo odkoupení obchodu a v použitelném rozsahu tyto údaje:
i)
den a čas, kdy byla smlouva původně uzavřena,
ii)
původní podmínky a strany smlouvy,
iii)
identifikace interoperabilní ústřední protistrany, která případně provádí clearing jedné fáze obchodu,
iv)
totožnost klienta, včetně veškerých nepřímých klientů, pokud je ústřední protistrana zná, a v případě převedení smlouvy identifikace strany, která smlouvu převedla.
Článek 14
Záznamy pozic
1. Ústřední protistrana uchovává záznamy pozic, které drží každý člen clearingového systému. Samostatné záznamy musí být uchovávány pro každý účet vedený v souladu s článkem 39 nařízení (EU) č. 648/2012 a ústřední protistrana zajistí, aby její záznamy obsahovaly všechny údaje nezbytné k provedení úplné a přesné rekonstrukce obchodů, které daly vzniknout pozici, a aby každý záznam byl identifikovatelný a bylo možno ho vyhledat přinejmenším podle všech polí týkajících se ústřední protistrany, interoperabilní ústřední protistrany, člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a finančního nástroje.
2. Na konci každého obchodního dne ústřední protistrana zaznamená každou pozici včetně následujících údajů v rozsahu, v jakém s předmětnou pozicí souvisí:
a)
identifikace člena clearingového systému, klienta, pokud ho ústřední protistrana zná, a případně jakékoli interoperabilní ústřední protistrany, která takovou pozici drží;
b)
označení pozice;
c)
denního výpočtu hodnoty pozice se záznamy cen, ve kterých byly smlouvy oceněny, a veškerých jiných relevantních údajů.
3. Ústřední protistrana učiní a aktualizuje záznam o výši marží, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů uvedených v článku 43 nařízení (EU) č. 648/2012 účtovaných ústřední protistranou a odpovídající částku skutečně složenou členem clearingového systému na konci dne a změny této částky, které mohou vzniknout během dne, s ohledem na účet každého jednotlivého člena clearingového systému a klienta, pokud ho ústřední protistrana zná.
Článek 15
Záznamy o obchodní činnosti
1. Ústřední protistrana vede adekvátní a řádné záznamy o činnostech týkajících se jejího obchodování a interní organizace.
2. Záznamy uvedené v odstavci 1 se provedou pokaždé, když dojde k významné změně v příslušných dokumentech, a obsahují přinejmenším:
a)
organizační schémata pro radu a příslušné výbory, clearingové oddělení, oddělení řízení rizik a veškeré ostatní relevantní oddělení nebo divize;
b)
údaje o totožnosti akcionářů nebo společníků, ať přímých či nepřímých, kteří jako fyzické nebo právnické osoby drží kvalifikovanou účast, a výši těchto účastí;
c)
podklady pro strategie, postupy a procesy požadované podle kapitoly III a článku 29;
d)
zápisy ze zasedání rady, a případně ze zasedání podvýborů rady a výborů vrcholného vedení;
e)
zápisy z jednání schůzí výboru pro rizika;
f)
zápisy z konzultačních skupin se členy clearingového systému a případně klienty;
g)
zprávy o interním a externím auditu, zprávy o řízení rizik, zprávy o dodržování předpisů a zprávy konzultačních společností, včetně reakcí vedení;
h)
plán zachování provozu a plán obnovy činnosti požadované podle článku 17;
i)
likviditní plán a denní zprávy o likviditě požadované podle článku 32;
j)
záznamy zachycující všechna aktiva a pasiva a kapitálové účty v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 648/2012;
k)
došlé stížnosti s údaji o jméně stěžovatele, adrese a čísle účtu; datum doručení stížnosti; jména všech osob uvedených ve stížnosti; popis povahy stížnosti a vyřízení stížnosti a datum vyřešení stížnosti;
l)
záznamy o jakémkoli přerušení služeb nebo dysfunkcích, včetně podrobné zprávy o čase, dopadech a nápravných opatřeních;
m)
záznamy výsledků provedených zpětných a zátěžových testů;
n)
písemná komunikace s příslušnými orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a příslušným členy ESCB;
o)
právní stanoviska získaná v souladu s kapitolou III;
p)
případně dokumentace, pokud jde o dohody o interoperabilitě s jinými ústředními protistranami;
q)
informace podle čl. 10 odst. 1 písm. b) bodu vii) a odst. 1 písm. d);
r)
relevantní dokumenty popisující rozvoj nových produktů nebo služeb.
Článek 16
Záznamy údajů vykazovaných do registru obchodních údajů
Ústřední protistrana identifikuje a uchovává všechny informace a údaje, které se povinně vykazují podle článku 9 nařízení (EU) č. 648/2012, spolu s uvedením data a času vykázání obchodu.
KAPITOLA V
ZACHOVÁNÍ PROVOZU
(Článek 34 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 17
Strategie a politika
1. Ústřední protistrana má politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti, které jsou schváleny radou. Politika pro zachování provozu a plán obnovy činnosti podléhají nezávislým přezkumům, které se oznamují radě.
2. Politika pro zachování provozu identifikuje všechny kritické obchodní funkce a související systémy a obsahuje strategii, politiku a cíle ústřední protistrany k zajištění zachování těchto funkcí a systémů.
3. Politika pro zachování provozu zohlední vnější vazby a vzájemné závislosti v rámci finanční infrastruktury, včetně obchodních systémů, v nichž ústřední protistrana provádí clearing, systémů vypořádání obchodů s cennými papíry a platebních systémů a úvěrových institucí, které ústřední protistrana využívá, nebo propojené ústřední protistrany. Rovněž zohlední kritické funkce nebo služby, které byly svěřeny externím poskytovatelům.
4. Politika pro zachování provozu a plán obnovy činnosti obsahují jasně definovaná a zdokumentovaná opatření, která se použijí pro zachování provozu za mimořádných okolností, v případě havárie nebo krize a která mají zajistit minimální objem služeb zajišťovaných kritickými funkcemi.
5. Plán obnovy činnosti identifikuje a obsahuje cíle, pokud jde o body obnovy a cíle obnovy v rámci časového harmonogramu pro kritické funkce, a určuje nejvhodnější strategii obnovy pro každou z těchto funkcí. Tato opatření jsou navržena tak, aby zajistila, že jsou za mimořádných okolností kritické funkce dokončeny včas a že je dohodnutý objem služeb splněn.
6. Politika pro zachování provozu ústřední protistrany stanoví maximálně přijatelnou dobu, po kterou mohou být kritické funkce a systémy nepoužitelné. Maximální doba obnovy činnosti kritických funkcí ústřední protistrany, která je obsažena v politice pro zachování provozu, nesmí přesáhnout 2 hodiny. Postupy ke konci dne a platby musí být za všech okolností ukončeny v požadovaném čase a dni.
7. Při určování doby obnovy pro každou funkci zohlední ústřední protistrana potenciální celkový vliv na efektivitu trhu.
Článek 18
Analýza dopadů obchodní činnosti
1. Ústřední protistrana provede analýzu dopadů obchodní činnosti, jejímž cílem je určit obchodní funkce, které jsou kritické pro zajištění služeb ústřední protistrany. Součástí analýzy musí být kritičnost těchto funkcí pro ostatní instituce a funkce ve finanční infrastruktuře.
2. Ústřední protistrana použije analýzu rizik, která je založena na scénářích, a má identifikovat, jak různé scénáře ovlivňují rizika s ohledem na její kritické obchodní funkce.
3. Při posuzování rizik zohlední ústřední protistrana závislost na externích poskytovatelích, včetně veřejných služeb. Ústřední protistrana přijme opatření k řízení těchto závislostí prostřednictvím vhodných smluvních i organizačních opatření.
4. Analýzy dopadů obchodní činnosti a analýza scénářů se aktualizují, revidují se nejméně jednou ročně a v případě mimořádné události nebo významných organizačních změn. Analýzy musí zohledňovat celkový relevantní vývoj, včetně vývoje trhu a technologií.
Článek 19
Obnova činnosti
1. Ústřední protistrana má zavedena opatření vycházející z krizových scénářů, aby zajistila kontinuitu svých kritických funkcí. Tato opatření se přinejmenším týkají dostupnosti adekvátního počtu pracovníků, maximální doby odstávky kritických funkcí a automatického přepnutí na zálohu a obnovy na jiném místě.
2. Ústřední protistrana udržuje sekundární místo zpracování tak, aby byla zajištěna kontinuita všech kritických funkcí ústřední protistrany, které jsou totožné jako na primárním místě. Ústřední místo musí mít zeměpisný rizikový profil odlišný od profilu primární lokality.
3. Ústřední protistrana udržuje nebo má okamžitý přístup k sekundárnímu obchodnímu místu, aby přinejmenším umožnila pracovníkům zajistit kontinuitu služeb, není-li primární obchodní místo k dispozici.
4. Ústřední protistrana by měla zvážit, zda jsou zapotřebí další místa zpracování, zejména pokud různorodost rizikových profilů primárního a sekundárního místa neposkytuje dostatečnou jistotu, že cíle zachování provozu ústřední protistrany budou splněny ve všech scénářích.
Článek 20
Testování a monitorování
1. Ústřední protistrana testuje a monitoruje svou politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti v pravidelných intervalech a po významných úpravách nebo změnách systémů nebo souvisejících funkcí, aby zajistila, že politika pro zachování provozu dosáhne stanovených cílů včetně cíle času obnovy maximálně do 2 hodin. Testování se plánuje a zdokumentuje.
2. Testování politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti musí splňovat tyto podmínky:
a)
zahrnuje scénáře krizí ve velkém rozsahu a přechody mezi primárními a sekundárními místy;
b)
zahrnuje zapojení členů clearingového systému, externích poskytovatelů služeb a příslušných institucí v rámci finanční infrastruktury, u nichž politika pro zachování provozu identifikovala vzájemnou závislost.
Článek 21
Udržování
1. Ústřední protistrana pravidelně reviduje a aktualizuje svou politiku pro zachování provozu, aby zahrnovala všechny kritické funkce a jim určené nejvhodnější strategie obnovy.
2. Ústřední protistrana pravidelně reviduje a aktualizuje plán obnovy činnosti, aby zahrnoval nejvhodnější strategii obnovy pro všechny kritické funkce.
3. Aktualizace politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti zohlední výsledky testování a doporučení nezávislých přezkumů a jiných revizí a příslušných orgánů. Ústřední protistrany revidují svou politiku pro zachování provozu a plán obnovy činnosti po každé významném narušení, aby identifikovaly příčiny a jakákoli nutná zlepšení týkající se provozu, politiky pro zachování provozu a plánu obnovy činnosti ústřední protistrany.
Článek 22
Krizové řízení
1. Ústřední protistrana má funkci krizového řízení, která se zapojí v případě mimořádných okolností. Postup krizového řízení musí být jasný a písemně zdokumentován. Rada monitoruje funkci krizového řízení a pravidelně dostává a reviduje zprávy, které se jí týkají.
2. Funkce krizového řízení obsahuje dobře strukturované a jasné postupy pro řízení interní a externí krizové komunikace v případě krize.
3. Po odeznění krizové situace ústřední protistrana přezkoumá, jak krizi zvládla. Přezkum případně zahrne hodnocení členy clearingového systému a dalšími externími zainteresovanými stranami.
Článek 23
Komunikace
1. Ústřední protistrana má komunikační plán, kde je zdokumentován způsob, jakým budou vrcholné vedení, rada a příslušné externí zainteresované strany, včetně příslušných orgánů, členů clearingového systému, klientů, zúčtovatelů, systémů vypořádání obchodů s cennými papíry a platebních systémů a obchodních systémů, během krize adekvátně informováni.
2. Analýza scénářů, analýza rizik, revize a výsledky monitorování a testování se předkládají radě.
KAPITOLA VI
MARŽE
(Článek 41 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 24
Procentní podíl
1. Ústřední protistrana vypočte počáteční marže na pokrytí expozic vyplývajících z pohybů na trhu pro jednotlivé finanční nástroje, které jsou zajištěné na základě produktů, za období určené v článku 25 a za předpokladu likvidace v časovém horizontu definovaném v článku 26. Pro výpočet počátečních marží dodržuje ústřední protistrana minimálně tyto intervaly spolehlivosti:
a)
99,5 % pro OTC deriváty;
b)
99 % pro finanční nástroje jiné než OTC deriváty.
2. Pro stanovení odpovídajícího intervalu spolehlivosti u každé kategorie finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, zohlední ústřední protistrana minimálně tyto faktory:
a)
komplexnost a úroveň cenové nejistoty kategorie finančních nástrojů, které mohou omezit validaci výpočtu počáteční a variační marže;
b)
charakteristiky rizika kategorie finančních nástrojů, které mohou mimo jiné zahrnovat volatilitu, dobu trvání, likviditu, nelineární cenové charakteristiky, riziko pádu do defaultu a riziko pozitivní korelace;
c)
míru, do jaké jiné kontroly rizik nedostatečně omezují úvěrové expozice;
d)
inherentní pákový efekt kategorie finančních nástrojů, včetně toho, zda kategorie finančního nástroje je výrazně volatilní, je vysoce koncentrovaná mezi několika málo účastníky trhu nebo může být obtížné ji uzavřít.
3. Ústřední protistrana uvědomí svůj příslušný orgán a své členy clearingového systému o kritériích, která byla zohledněna pro stanovení procentního podílu použitého pro výpočet marží u každé kategorie finančních nástrojů.
4. Pokud ústřední protistrana provádí clearing OTC derivátů, které mají stejné charakteristiky rizika jako deriváty vypořádávané na regulovaných trzích nebo na rovnocenném trhu třetí země, může ústřední protistrana na základě posouzení rizikových faktorů uvedených v odstavci 2 použít pro uvedené smlouvy jiný interval spolehlivosti, který činí minimálně 99 %, jestliže rizika OTC derivátových smluv, u kterých provádí clearing, jsou použitím takového intervalu spolehlivosti odpovídajícím způsobem zmírněna a jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 2.
Článek 25
Časový horizont pro výpočet historické volatility
1. Ústřední protistrana zajistí, aby podle metodiky svého modelu a svého postupu validace vytvořenými v souladu s kapitolou XII pokrývaly počáteční marže minimálně interval spolehlivosti definovaný v článku 24 a pro likvidační období definované v článku 26 byly expozice vyplývající z historické volatility vypočítány na základě údajů, které se týkají alespoň posledních 12 měsíců.
Ústřední protistrana zajistí, aby údaje použité k výpočtu historické volatility zachycovaly celou řadu tržních podmínek, včetně krizových období.
2. Ústřední protistrana může pro výpočet historické volatility použít jakýkoli jiný časový horizont za předpokladu, že použití takového časového horizontu vede k tomu, že maržové požadavky jsou nejméně stejně vysoké jako ty získané v rámci časového období definovaného v odstavci 1.
3. Parametry marží pro finanční nástroje bez období historického sledování vycházejí z konzervativních předpokladů. Ústřední protistrana bezodkladně přizpůsobí výpočet požadovaných marží analýze cenové historie nových finančních nástrojů.
Článek 26
Časové horizonty pro likvidační období
1. Ústřední protistrana stanoví časové horizonty pro likvidační období s přihlédnutím k charakteristikám finančního nástroje, jehož clearing provádí, trhu, kde je obchodován, a období výpočtu a výběru marží. Tato likvidační období činí alespoň:
a)
pět pracovních dnů pro OTC deriváty;
b)
dva pracovní dny pro finanční nástroje jiné než OTC deriváty.
2. Ve všech případech ústřední protistrana za účelem stanovení odpovídajícího likvidačního období vyhodnotí a započte přinejmenším tyto skutečnosti:
a)
co nejdelší možnou dobu, která může uplynout od posledního výběru marží do prohlášení selhání ústřední protistranou nebo aktivace procesu řízení selhání ústřední protistranou;
b)
odhadovanou dobu potřebnou k přípravě a provedení strategie pro řízení selhání člena clearingového systému podle zvláštností každé kategorie finančních nástrojů, včetně úrovně likvidity a velikosti a koncentrace pozic, a trhů, které ústřední protistrana použije na uzavření nebo úplné zajištění pozice člena clearingového systému;
c)
dobu potřebnou na pokrytí rizika protistrany, jemuž je ústřední protistrana vystavena, je-li to na místě.
3. Při hodnocení období stanovených v odstavci 2 zohlední ústřední protistrana přinejmenším faktory uvedené v čl. 24 odst. 2 a časové období pro výpočet historické volatility, jak je stanoveno v článku 25.
4. Pokud ústřední protistrana provádí clearing OTC derivátů, které mají stejné rizikové charakteristiky jako deriváty uzavírané na regulovaných trzích nebo na rovnocenném trhu třetí země, může použít časový horizont pro likvidační období odlišné od definice uvedené v odstavci 1, za předpokladu, že může svému příslušnému orgánu prokázat, že:
a)
takový časový horizont by byl s ohledem na zvláštnosti příslušných OTC derivátů vhodnější než je ten uvedený v odstavci 1;
b)
takový časový horizont činí alespoň dva pracovní dny.
Článek 27
Marže vztahující se k portfoliu
1. Ústřední protistrana může povolit kompenzaci nebo snížení požadované marže u finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, jestliže je cenové riziko jednoho finančního nástroje nebo souboru finančních nástrojů výrazně a spolehlivě korelováno s cenovým rizikem dalších finančních nástrojů nebo vychází z rovnocenného statistického parametru závislosti.
2. Ústřední protistrana zdokumentuje svůj přístup k maržím vztahujícím se k portfoliu a přinejmenším stanoví, že korelace nebo rovnocenný statistický parametr závislosti mezi dvěma nebo více finančními nástroji, jejichž clearing provádí, je prokazatelně spolehlivý ve zpětném období vypočteném podle článku 25 a prokazuje odolnost v zátěžových historických nebo hypotetických scénářích. Ústřední protistrana prokáže, že pro vztah k ceně existuje ekonomické opodstatnění.
3. Všechny finanční nástroje, na které se uplatňují marže vztahující se k portfoliu, jsou kryty ze stejného fondu pro riziko selhání. Avšak pokud ústřední protistrana může předem příslušnému orgánu a svým členům clearingového systému prokázat, jak by potenciální ztráty rozdělila mezi různé fondy pro riziko selhání, a uvede nezbytná ustanovení ve svých předpisech, mohou být marže vztahující se k portfoliu použity na finanční nástroje, které jsou kryty odlišnými fondy pro riziko selhání.
4. Pokud marže vztahující se k portfoliu kryjí různé nástroje, objem snížení marží nesmí být větší než 80 % rozdílu mezi součtem marží pro každý produkt vypočteným individuálně a marží vypočtenou na základě kombinovaného odhadu expozice pro smíšené portfolio. Pokud ústřední protistrana není vystavena žádnému potenciálnímu riziku ze snížení marží, může použít snížení až o 100 % uvedeného rozdílu.
5. Snížení marží, které se týká marží vztahujících se k portfoliu, musí podléhat řádnému programu zátěžového testování v souladu s kapitolou XII.
Článek 28
Procykličnost
1. Ústřední protistrana zajistí, aby její strategie pro výběr a revizi intervalu spolehlivosti, likvidačního období a zpětného období přinášela prospektivní, stabilní a obezřetné maržové požadavky, které omezí procykličnost do té míry, že spolehlivost a finanční zajištění ústřední protistrany nebudou nepříznivě ovlivněny. To znamená pokud možno zabránit rušivým nebo velkým skokovým změnám maržových požadavků a zavést transparentní a předvídatelné postupy pro úpravy maržových požadavků v reakci na měnící se tržní podmínky. Přitom ústřední protistrana zvolí alespoň jednu z těchto možností:
a)
použije maržový polštář, který se rovná nejméně 25 % vypočtených marží, a umožní jeho vyčerpání v obdobích, kdy vypočtené maržové požadavky výrazně rostou;
b)
přiřadí váhu nejméně 25 % zátěžovému pozorování ve zpětném období vypočteném v souladu s článkem 26;
c)
zajistí, aby její maržové požadavky nebyly nižší než ty, které by byly vypočítány pomocí volatility odhadované z desetiletého historického zpětného období.
2. Pokud ústřední protistrana reviduje parametry modelu marží, aby lépe odrážel stávající tržní podmínky, vezme v úvahu veškeré potenciální procyklické účinky takového přepracování.
KAPITOLA VII
FOND PRO RIZIKO SELHÁNÍ
(Článek 42 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 29
Rámec a řízení
1. Pro stanovení minimální velikosti fondu pro riziko selhání a výše jiných finančních zdrojů nezbytných pro splnění požadavků článků 42 a 43 nařízení (EU) č. 648/2012 a s ohledem na propojenost v rámci skupiny uplatní ústřední protistrana rámec interní politiky, ve kterém definuje druhy mimořádných, ale možných tržních podmínek, za nichž by byla vystavena nejvyššímu riziku.
2. Tento rámec obsahuje prohlášení popisující, jak ústřední protistrana definuje mimořádné, ale možné tržní podmínky. Musí být plně zdokumentován a uchován v souladu s článkem 12.
3. Rámec musí být projednán ve výboru pro rizika a schválen radou. Spolehlivost rámce a jeho schopnost odrážet pohyby na trhu jsou předmětem přezkumu nejméně jednou ročně. Přezkum musí být projednán ve výboru pro rizika a předložen radě.
Článek 30
Identifikace mimořádných, ale možných tržních podmínek
1. Rámec popsaný v článku 29 odráží rizikový profil ústřední protistrany, přičemž případně zohlední přeshraniční a křížové měnové expozice. Musí identifikovat všechna tržní rizika, jimž by ústřední protistrana byla vystavena v případě selhání jednoho nebo více členů clearingového systému, včetně nepříznivých pohybů tržních cen nástrojů, u nichž se provádí clearing, nižší tržní likvidity těchto nástrojů a poklesu likvidační hodnoty zajištění. Tento rámec musí rovněž odrážet další rizika, která pro ústřední protistranu vyplývají ze současného selhání subjektů ve skupině člena clearingového systému, jenž selhal.
2. Rámec musí individuálně identifikovat všechny trhy, ze kterých pro ústřední protistranu plyne riziko v souvislosti se scénářem selhání člena clearingového systému. U každého identifikovaného trhu specifikuje ústřední protistrana mimořádné, ale možné podmínky, které vycházejí přinejmenším z:
a)
řady historických scénářů, včetně období extrémních pohybů na trhu zaznamenaných během posledních 30 let, nebo za dobu, kdy byly k dispozici spolehlivé údaje, podle kterých by ústřední protistrana byla vystavena nejvyššímu finančnímu riziku. Pokud ústřední protistrana rozhodne, že není pravděpodobné, že opět dojde k historickému výskytu velkých cenových pohybů, odůvodní jeho vypuštění z rámce příslušnému orgánu;
b)
řady možných budoucích scénářů založených na soustavných předpokladech týkajících se tržní volatility a cenové korelace na trzích a u finančních nástrojů, vycházejících z kvantitativního i kvalitativního posouzení potenciálních tržních podmínek.
3. Tento rámec rovněž zohlední, kvantitativně i kvalitativně, v jakém rozsahu by se mohly extrémní cenové pohyby projevit na více identifikovaných trzích současně. Rámec respektuje, že se historické cenové korelace mohou v mimořádných, ale možných tržních podmínkách rozpadnout.
Článek 31
Revize mimořádných, ale možných scénářů
Postupy podle článku 30 ústřední protistrana pravidelně reviduje s přihlédnutím k veškerému podstatnému vývoji na trhu a rozsahu a koncentraci expozic členů clearingového systému. Soubor historických a hypotetických scénářů, které ústřední protistrana používá k identifikaci mimořádných, ale možných tržních podmínek, ústřední protistrana reviduje, a to v konzultaci s výborem pro rizika, nejméně jednou ročně a častěji, pokud změny na trhu nebo podstatné změny souboru smluv, u kterých ústřední protistrana provádí clearing, ovlivňují předpoklady, jež jsou základem scénářů, a tak vyžadují úpravu scénářů. Podstatné změny rámce se oznamují radě.
KAPITOLA VIII
KONTROLY RIZIKA LIKVIDITY
(Článek 44 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 32
Hodnocení rizika likvidity
1. Ústřední protistrana vytvoří spolehlivý rámec pro řízení rizika likvidity, který obsahuje účinné operační a analytické nástroje, které průběžně a včas identifikují, měří a sledují její vypořádání a finanční toky, včetně jejího využívání vnitrodenní likvidity. Ústřední protistrany pravidelně hodnotí strukturu a fungování svého rámce pro řízení likvidity, včetně zvážení výsledků zátěžových testů.
2. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany musí být dostatečně spolehlivý, aby zajistil, že ústřední protistrana je schopna dostát platebním závazkům a povinnostem vypořádání ve všech relevantních měnách v okamžiku jejich splatnosti, případně i během dne. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany rovněž zahrnuje hodnocení možných budoucích potřeb týkajících se likvidity v širokém spektru možných krizových scénářů. Krizový scénář zahrnuje selhání členů clearingového systému podle článku 44 nařízení (EU) č. 648/2012 od data selhání až do konce likvidačního období a riziko likvidity plynoucí z investiční politiky ústřední protistrany a postupů za mimořádných, ale možných tržních podmínek.
3. Rámec pro řízení rizika likvidity obsahuje plán likvidity, který je zaznamenán a uchováván v souladu s článkem 12. Minimální obsah plánu likvidity zahrnuje postupy ústřední protistrany pro:
a)
řízení a monitorování, nejméně jednou denně, potřeb likvidity v celé řadě tržních scénářů;
b)
uchování dostatečně likvidních finančních prostředků k pokrytí potřeb likvidity a rozlišení mezi použitím různých druhů zdrojů likvidity;
c)
denní hodnocení a oceňování likvidních aktiv, které jsou ústřední protistraně k dispozici, a jejích potřeb týkajících se likvidity;
d)
určení zdrojů rizika likvidity;
e)
hodnocení časových lhůt, během nichž by likvidní finanční zdroje měly být ústřední protistraně k dispozici;
f)
posouzení možných potřeb týkajících se likvidity vyplývajících ze schopnosti členů clearingového systému vyměnit hotovostní zajištění za nehotovostní;
g)
postupy v případě deficitů likvidity;
h)
doplnění všech likvidních finančních zdrojů, které může využít v případě krize.
Rada ústřední protistrany plán schválí po konzultaci s výborem pro rizika.
4. Ústřední protistrana vyhodnotí riziko likvidity, kterému čelí, včetně případů, kdy ústřední protistrana nebo její členové clearingového systému nemohou dostát svým platebním závazkům v době splatnosti v rámci procesu clearingu nebo vypořádání, s ohledem rovněž na investiční aktivity ústřední protistrany. Rámec pro řízení rizik musí zohledňovat potřeby likvidity vyplývající ze vztahů ústřední protistrany s jakýmkoli subjektem, vůči kterému má ústřední protistrana likviditní expozici, včetně:
a)
zúčtovacích bank;
b)
platebních systémů;
c)
systémů vypořádání obchodů s cennými papíry;
d)
nostro zprostředkovatelů;
e)
bank provádějících úschovu;
f)
poskytovatelů likvidity;
g)
interoperabilních ústředních protistran;
h)
poskytovatelů služeb.
5. Ústřední protistrana ve svém rámci pro řízení rizika likvidity zohlední veškeré vzájemné závislosti mezi subjekty uvedenými v odstavci 4 a vícečetné vztahy, které subjekt uvedený v odstavci 4 může s ústřední protistranou mít.
6. Ústřední protistrana vypracovává denní zprávu o potřebách a zdrojích podle odst. 3 písm. a), b) a c) a čtvrtletní zprávu o svém plánu likvidity podle odst. 3 písm. d) až h). Zprávy musí být zdokumentovány a uchovány v souladu s ustanoveními kapitoly IV.
Článek 33
Přístup k likviditě
1. Ústřední protistrana uchovává v každé příslušné měně likvidní zdroje, které jsou úměrné požadavkům na likviditu definovaným podle článku 44 nařízení (EU) č. 648/2012 a článku 32 tohoto nařízení. Tyto likvidní zdroje se omezují na:
a)
hotovost uloženou u emisní centrální banky;
b)
hotovost uloženou u povolené úvěrové instituce v souladu s článkem 47;
c)
přislíbené úvěrové linky nebo obdobná ujednání se členy clearingového systému, kteří neselhali;
d)
přislíbené repo;
e)
vysoce obchodovatelné finanční nástroje, které splňují požadavky článku 45 a 46 a u nichž může ústřední protistrana prokázat, že jsou ihned k dispozici a směnitelné na hotovost tentýž den za pomoci předem sjednaných a vysoce spolehlivých ujednání o financování, a to i za krizových tržních podmínek.
2. Ústřední protistrana přihlédne k měnám, ve kterých jsou denominovány její závazky, a zohlední potenciální dopady krizových podmínek na její schopnost přístupu na devizové trhy tak, aby byl v souladu s cykly vypořádání obchodů s cennými papíry v cizí měně a systémů vypořádání obchodů s cennými papíry.
3. Přislíbené úvěrové linky oproti zajištění poskytnutému členy clearingového systému se nesmí jako likvidní zdroje započítat dvakrát. Ústřední protistrana přijme opatření pro monitorování a řízení koncentrace expozic vůči riziku likvidity vzhledem k jednotlivým poskytovatelům likvidity.
4. Ústřední protistrana důkladně prověřuje, zda její poskytovatelé likvidity mají dostatečnou kapacitu ke splnění ujednání o likviditě.
5. Ústřední protistrana pravidelně testuje své postupy, aby měla přístup k předem sjednaným ujednáním o financování. To může zahrnovat čerpání testovacích částek komerčních úvěrových linek, aby se ověřila rychlost přístupu ke zdrojům a spolehlivost postupů.
6. Ústřední protistrana má ve svém plánu likvidity podrobné postupy pro využití svých likvidních finanční zdrojů k tomu, aby během deficitu hotovosti dostála svým platebním závazkům. Likviditní postupy musí jasně uvádět, kdy by měly být určité zdroje použity. Postupy musí také popisovat způsob přístupu k hotovostním vkladům nebo k investicím hotovostních vkladů do příštího dne, jak uskutečňovat tržní obchody během téhož dne nebo jak využít předem sjednané linky likvidity. Tyto postupy musí být pravidelně testovány. Ústřední protistrana rovněž vytvoří odpovídající plán pro obnovu ujednání o financování před jejich vypršením.
Článek 34
Riziko koncentrace
1. Ústřední protistrana pozorně monitoruje a kontroluje koncentraci svých expozic vůči riziku likvidity, včetně svých expozic vůči subjektům uvedeným v čl. 32 odst. 4 a subjektům téže skupiny.
2. Rámec pro řízení rizika likvidity ústřední protistrany zahrnuje použití limitů expozic a koncentrace.
3. Ústřední protistrana stanoví procesy a postupy pro případ porušení limitů koncentrace.
KAPITOLA IX
POSTUPNÁ OCHRANA PROTI SELHÁNÍ
(Článek 45 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 35
Výpočet výše vlastních zdrojů ústřední protistrany, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání
1. Ústřední protistrana udržuje, a ve své rozvaze samostatně uvádí, výši vlastních zdrojů vyhrazených pro účely stanovené v čl. 45 odst. 4 nařízení (EU) č. 648/2012.
2. Ústřední protistrana vypočítá minimální výši uvedenou v odstavci 1 vynásobením minimálního kapitálu, včetně nerozděleného zisku a rezervních fondů, jenž drží podle článku 16 nařízení (EU) č. 648/2012 a nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 152/2013 (8), 25 %.
Ústřední protistrana tuto minimální výši reviduje jednou ročně.
3. Pokud ústřední protistrana zřídila více než jeden fond pro riziko selhání pro různé kategorie finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, celkové vyhrazené vlastní zdroje vypočítané podle odstavce 1 musí být alokovány pro každý fond pro riziko selhání v poměru k velikosti každého fondu pro riziko selhání, musí být samostatně uvedeny v její rozvaze a použity pro selhání, k nimž dochází v různých tržních segmentech, ke kterým se fondy pro riziko selhání vztahují.
4. Ke splnění požadavku podle odstavce 1 se nesmí použít žádné jiné zdroje než kapitál, včetně nerozděleného zisku a rezervních fondů, jak je uvedeno v článku 16 nařízení (EU) č. 648/2012.
Článek 36
Udržování výše vlastních zdrojů ústřední protistrany, které mají být použity pro postupnou ochranu proti selhání
1. Ústřední protistrana bezodkladně informuje příslušný orgán, jestliže se výše držených vyhrazených vlastních zdrojů sníží pod částku požadovanou v článku 35, spolu s důvody pro porušení a podrobným písemným popisem opatření s cílem tuto částku obnovit a časovým harmonogramem pro tato opatření.
2. Pokud dojde k následnému selhání jednoho nebo více členů clearingového systému dříve, než ústřední protistrana obnoví vyhrazené vlastní zdroje, použije se pro účely článku 45 nařízení (EU) č. 648/2012 pouze zbytková výše alokovaných vyhrazených vlastních zdrojů.
3. Ústřední protistrana obnoví vyhrazené vlastní zdroje nejpozději do jednoho měsíce od oznámení podle odstavce 1.
KAPITOLA X
ZAJIŠTĚNÍ
(Článek 46 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 37
Obecné požadavky
Ústřední protistrana stanoví a provádí transparentní a předvídatelné strategie a postupy pro hodnocení a průběžné monitorování likvidity aktiv přijatých jako zajištění a případně přijme nápravná opatření.
Ústřední protistrana reviduje svou strategii a postupy pro způsobilá aktiva nejméně jednou ročně. Stejná revize se rovněž provede, kdykoli dojde k zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku.
Článek 38
Hotovostní zajištění
Pro účely čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 se za vysoce likvidní zajištění ve formě hotovosti považuje:
a)
měna, u které může ústřední protistrana příslušným orgánům prokázat, že je schopna adekvátně řídit rizika;
b)
měna, ve které ústřední protistrana provádí clearing obchodů, v rámci zajištění požadovaného k pokrytí expozic ústřední protistrany v této měně.
Článek 39
Finanční nástroje
Pro účely čl. 46 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 se finanční nástroje, bankovní záruky a zlato, které splňují podmínky stanovené v příloze I, považují za vysoce likvidní zajištění.
Článek 40
Oceňování zajištění
1. Pro účely oceňování vysoce likvidního zajištění, jak je definováno v článku 37, ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy ke sledování úvěrové kvality, tržní likvidity a cenové volatility každého aktiva přijatého jako zajištění v téměř reálném čase. Ústřední protistrana pravidelně nejméně jednou ročně monitoruje adekvátnost svých strategií a postupů oceňování. Stejná revize se rovněž provede, kdykoli dojde k podstatné změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku.
2. Ústřední protistrana své zajištění ocení podle tržní hodnoty v téměř reálném čase, a pokud to není možné, musí být ústřední protistrana schopna příslušným orgánům prokázat, že je schopna řídit rizika.
Článek 41
Snížení hodnoty
1. Ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy, aby určila obezřetné snížení hodnoty, které se použije na hodnotu zajištění.
2. Snížení hodnoty zohlední, že za krizových tržních podmínek může být nutné zajištění likvidovat, a bere v úvahu dobu potřebnou k jeho likvidaci. Ústřední protistrana příslušnému orgánu prokáže, že se snížení hodnoty vypočítává konzervativně, aby se co nejvíce zamezilo procyklickým účinkům. Pro každé aktivum zajištění se snížení hodnoty stanoví s ohledem na relevantní kritéria, včetně:
a)
druhu aktiva a míry úvěrového rizika spojeného s finančním nástrojem na základě interního hodnocení ústřední protistranou. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
b)
splatnosti aktiva,
c)
historické a hypotetické budoucí cenové volatility aktiva za krizových tržních podmínek;
d)
likvidity trhu s podkladovým nástrojem, včetně rozpětí mezi nabídkou a poptávkou;
e)
měnového rizika, pokud existuje;
f)
rizika pozitivní korelace.
3. Ústřední protistrana pravidelně monitoruje adekvátnost snížení hodnoty. Ústřední protistrana reviduje strategie a postupy snížení hodnoty nejméně jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany vůči riziku, ale měla by pokud možno zabránit rušivým nebo velkým skokovým změnám snížení hodnoty, které by mohly vést k procykličnosti. Strategie a postupy snížení hodnoty se validují nezávisle nejméně jednou ročně.
Článek 42
Limity koncentrace
1. Ústřední protistrana stanoví a provádí strategie a postupy s cílem zajistit, aby zajištění zůstalo v dostatečné míře diverzifikováno, aby jeho likvidace byla možná ve vymezeném období držení bez výrazného tržního dopadu. Strategie a postupy stanoví opatření ke zmírňování rizika, která mají být uplatněna, jestliže jsou překročeny limity koncentrace stanovené v odstavci 2.
2. Ústřední protistrana stanoví limity koncentrace pro:
a)
jednotlivé emitenty;
b)
typ emitenta;
c)
druh aktiva;
d)
každého člena clearingového systému;
e)
všechny členy clearingového systému.
3. Limity koncentrace se stanoví konzervativně s přihlédnutím ke všem relevantním kritériím, včetně:
a)
finančních nástrojů vydaných emitenty stejného typu z hlediska hospodářských odvětví, činnosti, zeměpisné oblasti;
b)
výše úvěrového rizika finančního nástroje nebo emitenta na základě interního hodnocení ústřední protistranou. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
c)
likvidity a cenové volatility finančních nástrojů.
4. Ústřední protistrana zajistí, aby jediná úvěrová instituce nebo rovnocenná finanční instituce z třetí země nebo subjekt, který je součástí téže skupiny jako úvěrová instituce, nebo finanční instituce z třetí země ručila maximálně za 10 % jejího zajištění. Pokud je zajištění, které ústřední protistrana obdržela v podobě záruk komerčních bank, vyšší než 50 % celkového zajištění, může být tento limit stanoven až na 25 %.
5. Při výpočtu limitů stanovených v odstavci 2 zahrnuje ústřední protistrana celkovou expozici ústřední protistrany vůči emitentu, včetně výše kumulovaných úvěrových linek, depozitních certifikátů, termínovaných vkladů, spořících účtů, depozitních účtů, běžných účtů, nástrojů peněžního trhu a reverzního repa, které ústřední protistrana využívá. Tyto limity se nevztahují na zajištění v držení ústřední protistrany, které přesahuje minimální požadavky na marže, fond pro riziko selhání nebo jiné finanční zdroje.
6. Při určování limitu koncentrace pro expozici ústřední protistrany vůči jednotlivým emitentům agreguje ústřední protistrana svou expozici vůči všem finančním nástrojům vydaným emitentem nebo subjektem skupiny, výslovně zaručeným emitentem nebo subjektem skupiny a vůči finančním nástrojům vydaným podniky, jejichž výhradním účelem je vlastnit výrobní prostředky, které jsou zásadní pro podnikání emitenta, a považuje ji za jediné riziko.
7. Ústřední protistrana pravidelně sleduje adekvátnost svých strategií a postupů týkajících se limitu koncentrace. Ústřední protistrana reviduje své strategie a postupy týkající se limitu koncentrace alespoň jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany.
8. Ústřední protistrana informuje o použitelných limitech koncentrace a veškerých změnách těchto limitů příslušný orgán a členy clearingového systému.
9. Pokud ústřední protistrana podstatně poruší limit koncentrace stanovený ve svých strategiích a postupech, bezodkladně informuje příslušný orgán. Ústřední protistrana zjedná nápravu porušení co nejdříve.
KAPITOLA XI
INVESTIČNÍ POLITIKA
(Článek 47 nařízení (EU) č. 648/2012)
Článek 43
Vysoce likvidní finanční nástroje
1. Pro účely čl. 47 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012 lze dluhové nástroje považovat za vysoce likvidní, s minimálním úvěrovým a tržním rizikem, pokud se jedná o dluhové nástroje, které splňují každou z podmínek stanovených v příloze II.
Článek 44
Vysoce bezpečná ujednání pro uložení finančních nástrojů
1. Pokud nemůže ústřední protistrana uložit finanční nástroje uvedené v článku 45 nebo ty, které jí byly složeny jako marže, příspěvky do fondu pro riziko selhání nebo příspěvky na jiné finanční zdroje, a to převedením vlastnického práva i práva ze zajištění, u provozovatele systému vypořádání cenných papírů, který zajistí plnou ochranu uvedených nástrojů, potom se takové finanční nástroje uloží u některé z těchto institucí:
a)
u centrální banky, která zajistí plnou ochranu uvedených nástrojů a umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to třeba;
b)
u povolené úvěrové instituce podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES (9), která zajistí úplné oddělení a ochranu uvedených nástrojů a umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to třeba, a o které může ústřední protistrana prokázat, že má na základě interního posouzení ústřední protistranou nízké úvěrové riziko. Při provádění takového hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi;
c)
u finanční instituce z třetí země, na kterou se vztahují a která splňuje ustanovení o obezřetnostním dohledu považované příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou ta uvedená ve směrnici 2006/48/ES, a která má spolehlivé účetní postupy, bezpečnostní postupy a interní kontroly a jež zajistí úplné oddělení a ochranu uvedených nástrojů, umožní ústřední protistraně neprodlený přístup k finančním nástrojům, pokud je to bude třeba, a o které může ústřední protistrana prokázat, že má na základě interního posouzení ústřední protistranou nízké úvěrové riziko. Při provádění takového hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi.
2. Pokud jsou finanční nástroje uloženy podle odst. 1 písm. b) nebo c), musí být drženy v rámci ujednání, která předcházejí veškerým ztrátám ústřední protistrany z důvodu selhání nebo platební neschopnosti povolené finanční instituce.
3. Vysoce bezpečná ujednání pro uložení finančních nástrojů složených jako marže, příspěvků do fondu pro riziko selhání nebo příspěvků na jiné finanční zdroje povolí ústřední protistraně tyto finanční nástroje opětovně využít, pouze pokud jsou splněny podmínky v čl. 39 odst. 8 nařízení (EU) č. 648/2012 a pokud je cílem opětovného použití provedení plateb, řízení selhání člena clearingového systému nebo provedení interoperabilní dohody.
Článek 45
Vysoce bezpečná ujednání pro udržování hotovosti
1. Pro účely čl. 47 odst. 4 nařízení (EU) č. 648/2012 v případě, že je hotovost uložena jinde než u centrální banky, musí takový vklad splňovat každou z těchto podmínek:
a)
vklad je veden v jedné z těchto měn:
i)
měna, o jejíchž rizicích je ústřední protistrana schopna se značnou důvěrou doložit, že je schopna je řídit,
ii)
měna, ve které ústřední protistrana provádí clearing obchodů v rámci zajištění přijatého v této měně;
b)
vklad se uloží u jednoho z těchto subjektů:
i)
povolené úvěrové instituce podle směrnice 2006/48/ES, o které může ústřední protistrana na základě svého interního posouzení doložit, že má nízké úvěrové riziko. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi,
ii)
finanční instituce z třetí země, na kterou se vztahují a která splňuje ustanovení o obezřetnostním dohledu považované příslušnými orgány za alespoň tak přísné, jako jsou ta uvedená ve směrnici 2006/48/ES, a která má spolehlivé účetní postupy, bezpečnostní postupy a interní kontroly a o které může ústřední protistrana na základě svého interního posouzení doložit, že má nízké úvěrové riziko. Při provádění tohoto hodnocení použije ústřední protistrana definovanou a objektivní metodiku, jež plně nespoléhá na externí stanoviska, a která zohledňuje riziko vyplývající z usazení emitenta v konkrétní zemi.
2. Pokud je hotovost držena do příštího dne v souladu s odstavcem 1, potom ne méně než 95 % takové hotovosti, vypočtených za průměrné období jednoho kalendářního měsíce, se uloží prostřednictvím ujednání, která zabezpečí zajištění hotovosti vysoce likvidními finančními nástroji, které splňují požadavky článku 45, s výjimkou požadavku odst. 1 písm. c) uvedeného článku.
Článek 45
Limity koncentrace
1. Ústřední protistrana vytvoří a provádí strategie a postupy, jež zajistí, že finanční nástroje, do kterých jsou její finanční zdroje investovány, zůstanou dostatečně diverzifikované.
2. Ústřední protistrana stanoví limity koncentrace a monitoruje koncentraci svých finančních zdrojů, pokud jde o:
a)
jednotlivé finanční nástroje;
b)
druhy finančních nástrojů;
c)
jednotlivé emitenty;
d)
typy emitentů;
e)
protistrany, se kterými jsou uzavřena ujednání podle čl. 44 odst. 1 písm. b) a c) nebo čl. 45 odst. 2.
3. Při zvažování typů emitentů zohlední ústřední protistrana tyto skutečnosti:
a)
geografické rozložení;
b)
vzájemné závislosti a vícečetné vztahy, které subjekt může s ústřední protistranou mít;
c)
výši úvěrového rizika;
d)
expozice, které ústřední protistraně vůči emitentu vznikají v souvislosti s produkty, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
4. Strategie a postupy stanoví opatření ke zmírňování rizika, která mají být uplatněna, jestliže jsou limity koncentrace překročeny.
5. Při určování limitu koncentrace pro expozici ústřední protistrany vůči jednotlivým emitentům nebo uschovatelům agreguje ústřední protistrana expozici vůči všem finančním nástrojům vydaným nebo výslovně zaručeným emitentem a veškeré finanční zdroje uložené u uschovatele a považuje ji za jediné riziko.
6. Ústřední protistrana pravidelně sleduje adekvátnost svých strategií a postupů týkajících se limitu koncentrace. Kromě toho ústřední protistrana reviduje své strategie a postupy týkající se limitu koncentrace alespoň jednou ročně a po každé zásadní změně, která má vliv na expozici ústřední protistrany.
7. Pokud ústřední protistrana poruší limit koncentrace stanovený ve svých strategiích a postupech, bezodkladně informuje příslušný orgán. Ústřední protistrana zjedná nápravu porušení co nejdříve.
Článek 46
Nehotovostní zajištění
V případě, že je zajištění přijato v podobě finančních nástrojů v souladu s ustanoveními kapitoly X, použijí se pouze články 44 a 45.
KAPITOLA XII
PŘEZKUM MODELŮ, ZÁTĚŽOVÉ TESTOVÁNÍ A ZPĚTNÉ TESTOVÁNÍ
(Článek 49 nařízení (EU) č. 648/2012)
ODDÍL 1
Modely a programy
Článek 47
Validace modelu
1. Ústřední protistrana provede komplexní validaci svých modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity používaných ke kvantifikaci, agregaci a řízení svých rizik. Jakékoli zásadní revize nebo změny modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity podléhají před použitím odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validací kvalifikovanou a nezávislou osobou.
2. Postup validace ústřední protistrany je zdokumentován a přinejmenším uvádí strategie použité k testování metodik týkajících se marží ústřední protistrany, fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů, a rámce pro výpočet likvidních finančních zdrojů. Jakékoli zásadní revize nebo úpravy těchto strategií podléhají před použitím odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validaci kvalifikovanou a nezávislou osobou.
3. Komplexní validace zahrnuje přinejmenším:
a)
hodnocení koncepční spolehlivosti modelů a rámce, včetně podpůrných důkazů vzniklých v průběhu vypracování;
b)
přezkum probíhajících postupů monitorování, včetně ověření postupů a referenčních hodnot;
c)
přezkum parametrů a předpokladů použitých při vypracování modelů, jejich metodik a rámce;
d)
přezkum adekvátnosti a vhodnosti modelů, jejich metodik a rámce přijatých s ohledem na druhy smluv, na které se vztahují;
e)
přezkum přiměřenosti scénářů zátěžového testování v souladu s kapitolou VII a článkem 52;
f)
analýzu výsledků testování.
4. Ústřední protistrana stanoví kritéria, na jejichž základě vyhodnocuje, zda její modely, metodiky a rámec pro řízení rizika likvidity mohou být úspěšně validovány. Tato kritéria zahrnují úspěšné výsledky testování.
5. Pokud nejsou údaje o cenách ihned k dispozici nebo nejsou spolehlivé, ústřední protistrana taková cenová omezení řeší a přinejmenším přijme konzervativní předpoklady na základě pozorovaných korelovaných nebo souvisejících trhů a aktuálního chování trhu.
6. Pokud nejsou údaje o cenách ihned k dispozici nebo nejsou spolehlivé, systémy a modely oceňování použité za tímto účelem podléhají odpovídající úrovni řízení, včetně doporučení předložených výborem pro rizika, a validaci a testování. Ústřední protistrana zadá validaci svých modelů oceňování na základě řady tržních scénářů kvalifikované a nezávislé osobě, aby bylo zajištěno, že její modely přesně produkují odpovídající ceny, a v případě potřeby upraví svůj výpočet počátečních marží, aby odrážel jakékoli riziko zjištěné modelem.
7. Ústřední protistrana pravidelně provádí hodnocení teoretických i empirických vlastností svého modelu marží pro všechny finanční nástroje, jejichž clearing provádí.
Článek 48
Programy testování
1. Ústřední protistrana má zavedeny strategie a postupy, které upřesňují programy zátěžového a zpětného testování, které používá k hodnocení vhodnosti, přesnosti, spolehlivosti a odolnosti modelů a jejich metodik používaných k výpočtu svých mechanismů kontroly rizik, včetně marže, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů za nejrůznějších tržních podmínek.
2. Strategie a postupy ústřední protistrany uvádějí rovněž podrobnosti o programu zátěžového testování, který ústřední protistrana používá k posouzení vhodnosti, přesnosti, spolehlivosti a odolnosti rámce pro řízení rizika likvidity.
3. Tyto strategie a postupy zahrnují přinejmenším metodiky pro zahrnutí výběru a vypracování vhodného testování, včetně portfolia a výběru údajů o trhu, periodicity testování, zvláštních charakteristik rizika spojených s finančními nástroji, u nichž je prováděn clearing, analýzu výsledků testování a výjimky a příslušná potřebná nápravná opatření.
4. Ústřední protistrana do všech testů zahrne veškeré pozice klienta.
ODDÍL 2
Zpětné testování
Článek 49
Postup zpětného testování
1. Ústřední protistrana posoudí své krytí maržemi prostřednictvím následného porovnání zjištěných a očekávaných výsledků získaných použitím modelů marží. Taková analýza zpětného testování se provádí každý den s cílem vyhodnotit, zda existují nějaké testovací výjimky z krytí maržemi. Pokrytí se posuzuje s ohledem na stávající pozice finančních nástrojů a členů clearingového systému a bere v úvahu potenciální dopady vyplývající ze zajištění portfolia a případně související s interoperabilní ústřední protistranou.
2. Ústřední protistrana v rámci svého programu zpětného testování zváží příslušné historické časové horizonty s cílem zajistit, aby použitý rozsah pozorování byl dostatečný ke zmírnění jakéhokoli nepříznivého dopadu na statistickou významnost.
3. Ústřední protistrana ve svém programu zpětného testování zohlední přinejmenším jasné statistické testování a kritéria výkonnosti, které ústřední protistrana určí pro posouzení výsledků zpětného testování.
4. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích a analýze zpětného testování v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svého modelu marží.
5. Výsledky a analýza zpětného testování jsou k dispozici všem členům clearingového systému a klientům, pokud je ústřední protistrana zná. Pro všechny ostatní klienty jsou výsledky a analýza zpětného testování k dispozici na vyžádání u příslušných členů clearingového systému. Tyto informace jsou shrnuty v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, a členové clearingového systému a klienti mají přístup pouze k podrobným výsledkům a analýze zpětného testování, které se týkají jejich vlastních portfolií.
6. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy zpětného testování.
ODDÍL 3
Testování a analýza citlivosti
Článek 50
Postup testování a analýzy citlivosti
1. Ústřední protistrana provádí testování a analýzu citlivosti, aby posoudila pokrytí svých modelů marží za různých tržních podmínek, s využitím historických údajů z období realizovaných krizových tržních podmínek a hypotetických údajů za období nerealizovaných krizových tržních podmínek.
2. Ústřední protistrana použije celou řadu parametrů a předpokladů, aby zachytila různé historické a hypotetické podmínky, včetně nejvolatilnějších období, ke kterým došlo na trzích, jež obsluhuje, a extrémních změn korelací mezi cenami smluv, u nichž ústřední protistrana provádí clearing, aby porozuměla, jak by výše krytí maržemi mohla být ovlivněna vysoce krizovými tržními podmínkami a změnami důležitých parametrů modelu.
3. Analýza citlivosti se provádí pro řadu skutečných a reprezentativních portfolií členů clearingového systému. Tato reprezentativní portfolia se vybírají na základě citlivosti vůči faktorům významného rizika a korelacím, kterým je ústřední protistrana vystavena. Toto testování a analýza citlivosti jsou navrženy tak, aby byly testovány klíčové parametry a předpoklady modelu počáteční marže v řadě intervalů spolehlivosti s cílem určit citlivost systému na chyby při kalibraci těchto parametrů a předpokladů. Patřičnou pozornost je třeba věnovat časové struktuře rizikových faktorů a předpokládané korelaci mezi rizikovými faktory.
4. Ústřední protistrana vyhodnotí potenciální ztráty pozic členů clearingového systému.
5. Ústřední protistrana vezme případně v úvahu parametry odrážející souběžné selhání členů clearingového systému, kteří vydávají finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Případně je třeba rovněž zohlednit dopady selhání klienta, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
6. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích testování a analýze citlivosti v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svého modelu marží.
7. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy testování citlivosti.
ODDÍL 4
Zátěžové testování
Článek 51
Postup zátěžového testování
1. Při zátěžovém testování ústřední protistrany se použijí zátěžové parametry, předpoklady a scénáře pro modely používané k odhadu expozic, aby se zajistilo, že její finanční zdroje jsou za mimořádných, ale možných tržních podmínek dostatečné k pokrytí těchto expozic.
2. V rámci programu zátěžového testování ústřední protistrany se požaduje, aby ústřední protistrana pravidelně prováděla řadu zátěžových testů a zohlednila produktový mix ústřední protistrany a všechny prvky svých modelů a jejich metodik a svůj rámec pro řízení rizika likvidity.
3. Program zátěžového testování ústřední protistrany stanoví, že zátěžové testy se provádí s využitím definovaných scénářů zátěžového testování, které se týkají jak realizovaných, tak hypotetických mimořádných, ale možných tržních podmínek podle kapitoly VII. Realizované podmínky, které se mají použít, se případně přezkoumají a upraví. Ústřední protistrana rovněž zváží jiné formy vhodných scénářů zátěžového testování, včetně mimo jiné technického nebo finančního selhání svých zúčtovacích bank, nostro zprostředkovatelů, bank provádějících úschovu, poskytovatelů likvidity nebo interoperabilních ústředních protistran.
4. Ústřední protistrana musí být schopna rychle upravit své zátěžové testy tak, aby obsáhly nová nebo nově se objevující rizika.
5. Ústřední protistrana zohlední potenciální ztráty vyplývající ze selhání klienta, pokud je znám, jenž provádí clearing přes více členů clearingového systému.
6. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o výsledcích a analýze zátěžového testování v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, výboru pro rizika a žádá jej o doporučení při přezkumu svých modelů, jejich metodik a svého rámce pro řízení rizika likvidity.
7. Výsledky a analýza zátěžového testování se zpřístupní všem členům clearingového systému a klientům, pokud je ústřední protistrana zná. Pro všechny ostatní klienty jsou výsledky a analýza testování k dispozici na vyžádání u příslušných členů clearingového systému. Tyto informace jsou shrnuty v podobě, která neporušuje obchodní tajemství, a členové clearingového systému a klienti mají přístup pouze k podrobným výsledkům a analýze zátěžového testování, které se týkají jejich vlastních portfolií.
8. Ústřední protistrana vymezí postupy, aby upřesnila opatření, která by mohla přijmout, pokud jde o výsledky analýzy zátěžového testování.
Článek 52
Rizikové faktory zátěžového testování
1. Ústřední protistrana stanoví relevantní rizikové faktory, které jsou specifické pro smlouvy, jejichž clearing provádí, jež by mohly ovlivnit její ztráty, a má k dispozici vhodnou metodu k měření. Zátěžové testování ústřední protistrany případně zohlední přinejmenším rizikové faktory specifické pro tyto druhy finančních nástrojů:
a)
smlouvy související s úrokovými sazbami: Rizikové faktory týkající se úrokových sazeb v každé měně, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů. Modelování výnosové křivky se rozdělí do různých segmentů splatnosti s cílem zachytit změny volatility úrokových sazeb na výnosové křivce. Počet souvisejících rizikových faktorů závisí na komplexnosti smluv o úrokových sazbách, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Bazické riziko, které vyplývá z ne zcela korelovaných pohybů mezi vládními a ostatními úrokovými sazbami s pevným výnosem, se zaznamená odděleně;
b)
smlouvy související se směnnými kurzy: Rizikové faktory týkající se každé cizí měny, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů, a směnného kurzu mezi měnou, v níž jsou realizovány výzvy k doplnění zajištění a měnou, ve které ústřední protistrana provádí clearing finančních nástrojů;
c)
smlouvy související s akciemi: Rizikové faktory týkající se volatility jednotlivých emisí akcií na všech trzích, kde ústřední protistrana provádí clearing, a volatility různých sektorů celkového akciového trhu. Propracovanost a povaha techniky modelování pro daný trh musí odpovídat expozici ústřední protistrany vůči celkovému trhu, jakož i její koncentraci při jednotlivých emisích akcií na daném trhu;
d)
komoditní smlouvy: Rizikové faktory, které zohledňují různé kategorie a podkategorie komoditních smluv a souvisejících derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, případně včetně změn výnosu z držení mezi derivátovými pozicemi a hotovostními pozicemi pro danou komoditu;
e)
smlouvy související s úvěry: Rizikové faktory, které zohledňují riziko pádu do defaultu, včetně kumulovaného rizika vyplývajícího z vícenásobných selhání, bazického rizika a volatility míry výtěžnosti.
2. Ve svém zátěžovém testování se ústřední protistrana rovněž patřičně zaměří přinejmenším na tyto skutečnosti:
a)
korelace, včetně korelací mezi identifikovanými rizikovými faktory a podobnými smlouvami, jejichž clearing ústřední protistrana provádí;
b)
faktory týkající se implicitní a historické volatility smlouvy, u níž se provádí clearing;
c)
specifické charakteristiky všech nových smluv, u nichž má ústřední protistrana provést clearing;
d)
riziko koncentrace, a to včetně vůči členovi clearingového systému a subjektům v rámci skupiny členů clearingového systému;
e)
vzájemné závislosti a vícečetné vztahy;
f)
relevantní rizika včetně měnového rizika;
g)
stanovené limity expozic;
h)
riziko pozitivní korelace.
Článek 53
Zátěžové testování celkových finančních zdrojů
1. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, aby její kombinace marží, příspěvků do fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů byla dostačující k pokrytí selhání nejméně dvou členů clearingového systému, vůči kterým má největší expozice, za mimořádných, ale možných tržních podmínek. Program zátěžového testování se také zaměří na případné ztráty vyplývající ze selhání subjektů téže skupiny jako dva členové clearingového systému, vůči nimž má největší expozice, za mimořádných, ale možných tržních podmínek.
2. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, aby její marže a fond pro riziko selhání byly dostačující přinejmenším k pokrytí selhání člena clearingového systému, vůči kterému má největší expozice, nebo druhého a třetího největšího člena clearingového systému, jestliže je podle článku 42 nařízení (EU) č. 648/2012 součet jejich expozic větší.
3. Ústřední protistrana provede pečlivou analýzu případných ztrát, které by mohla utrpět, a vyhodnotí potenciální ztráty pozic členů clearingového systému, včetně rizika, že likvidace takových pozic by mohla mít dopad na trh a na výši pokrytí maržemi ústřední protistrany.
4. Ústřední protistrana musí ve svých zátěžových testech případně vzít v úvahu dopady selhání člena clearingového systému, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí. Případně je rovněž třeba zohlednit dopady selhání klienta, který emituje finanční nástroje, jejichž clearing ústřední protistrana provádí, nebo podkladový nástroj derivátů, jejichž clearing ústřední protistrana provádí.
5. Zátěžové testy ústřední protistrany zohlední likvidační období podle článku 26.
Článek 54
Zátěžové testování likvidních finančních zdrojů
1. Program zátěžového testování ústřední protistrany zajistí, že její likvidní finanční zdroje jsou dostatečné v souladu s požadavky stanovenými v kapitole VIII.
2. Ústřední protistrana má jasná a transparentní pravidla a postupy pro řešení nedostatku likvidních finančních zdrojů zdůrazněného v jejích zátěžových testech, aby zajistila vypořádání platebních povinností.
Ústřední protistrana má rovněž jasné postupy pro využívání výsledků a analýzy svých zátěžových testů, aby vyhodnotila a přizpůsobila adekvátnost svého rámce pro řízení rizik likvidity a poskytovatele likvidity.
3. Scénáře zátěžových testů používané pro zátěžové testování likvidních finančních zdrojů zohlední strukturu a provoz ústřední protistrany a obsáhnou všechny subjekty, které by pro ni mohly představovat významné riziko likvidity. Tyto zátěžové testy rovněž vezmou v úvahu všechny silné vazby nebo podobné expozice mezi členy jejího clearingového systému, včetně jiných subjektů, které jsou součástí téže skupiny, a posoudí pravděpodobnost vícenásobných selhání a šíření nákazy mezi členy jejího clearingového systému, kterou mohou tato selhání způsobit.
ODDÍL 5
Pokrytí a využití výsledků testování
Článek 55
Udržování dostatečného pokrytí
1. Ústřední protistrana vytvoří a udržuje postupy pro zachycení změn tržních podmínek, včetně nárůstu volatility či snížení likvidity finančních nástrojů, jejichž clearing provádí, s cílem rychle přizpůsobit výpočet svých maržových požadavků, aby odpovídajícím způsobem zohlednily nové podmínky na trhu.
2. Ústřední protistrana provádí testování svého snížení hodnoty, aby zabezpečila, že zajištění lze proměnit na likvidní prostředky ve výši alespoň jeho snížené hodnoty za zjištěných, mimořádných, ale možných tržních podmínek.
3. Pokud ústřední protistrana vybírá marže ve vztahu k portfoliu a nikoli k produktům, musí průběžně přezkoumávat a testovat kompenzace mezi produkty. Ústřední protistrana založí tyto kompenzace na obezřetné a ekonomicky smysluplné metodice, která odráží míru cenové závislosti mezi produkty. Ústřední protistrana zejména testuje, jak se korelace chovají během období skutečných a hypotetických krizových podmínek na trhu.
Článek 56
Přezkum modelů s použitím výsledků testování
1. Ústřední protistrana má jasné postupy pro určení výše dodatečných marží, které možná bude muset vybrat, a to i vnitrodenně, a pro opětovné nastavení svého modelu marží, pokud zpětné testování naznačuje, že se model nechoval tak, jak se očekávalo, s tím výsledkem, že nestanoví příslušnou výši počáteční marže nezbytnou pro dosažení zamýšlené úrovně spolehlivosti. Pokud ústřední protistrana zjistila, že je nutné účtovat dodatečnou marži, učiní tak v rámci účtování příštích marží.
2. Ústřední protistrana vyhodnotí zdroje výjimek z testování, na které upozornily její zpětné testy. V závislosti na zdroji výjimek rozhodne ústřední protistrana, zda je nutná zásadní změna modelu marží nebo modelů, které tvoří jeho vstupy, a zda je nutné nové nastavení stávajících parametrů.
3. Ústřední protistrana vyhodnotí zdroje výjimek z testování, na které upozornily její zátěžové testy. Podle zdrojů výjimek rozhodne ústřední protistrana, zda je nutná zásadní změna jejích modelů, jejich metodik nebo rámce pro řízení rizika likvidity nebo zda je nutné opětovné nastavení stávajících parametrů a předpokladů.
4. Pokud z výsledků testů vyplývá nedostatečné pokrytí marže, fondu pro riziko selhání nebo jiných finančních zdrojů, ústřední protistrana zvýší celkové pokrytí svých finančních zdrojů na přijatelnou úroveň při dalším účtování marží. Pokud z výsledků testů vyplývá nedostatek likvidních finančních zdrojů, ústřední protistrana zvýší své likvidní finanční zdroje na přijatelnou úroveň, jak nejdříve je to možné.
5. Ústřední protistrana při přezkumu svých modelů, jejich metodik a rámce pro řízení rizika likvidity sleduje frekvenci opětovného výskytu výjimek z testování, aby řádně a bez zbytečného odkladu identifikovala a vyřešila problémy.
ODDÍL 6
Reverzní zátěžové testování
Článek 57
Reverzní zátěžové testování
1. Ústřední protistrana provede reverzní zátěžové testy, které jsou navrženy tak, aby zjistily, za jakých tržních podmínek může kombinace jejích marží, fondu pro riziko selhání a jiných finančních zdrojů vést k nedostatečnému pokrytí úvěrových expozic, a kdy mohou být její likvidní finanční zdroje nedostatečné. Při provádění těchto testů modeluje ústřední protistrana mimořádné tržní podmínky, které přesahují rámec toho, co je považováno za možné tržní podmínky, aby pomohla určit omezení svých modelů, svého rámce pro řízení rizika likvidity, svých finančních zdrojů a svých likvidních finančních zdrojů.
2. Ústřední protistrana vypracuje reverzní zátěžové testy přizpůsobené specifickým rizikům trhů a smlouvám, pro které poskytuje clearingové služby.
3. Ústřední protistrana použije podmínky vymezené v odstavci 1 a výsledky a analýzu svého reverzního zátěžového testování, aby usnadnila identifikaci mimořádných, ale možných scénářů v souladu s kapitolou VII.
4. Ústřední protistrana pravidelně podává zprávy o svých výsledcích a své analýze reverzního zátěžového testování v podobě, která neporušuje důvěrnost, aby výbor pro rizika mohl ve svém přezkumu vydat doporučení.
ODDÍL 7
Postupy pro případ selhání
Článek 58
Testování postupů pro případ selhání
1. Ústřední protistrana testuje a reviduje své postupy pro případ selhání s cílem zajistit, aby byly účelné i účinné. Ústřední protistrana provádí jako součást testování svých postupů v případě selhání simulační cvičení.
2. Ústřední protistrana po testování svých postupů pro případ selhání identifikuje veškeré nejistoty a vhodně své postupy přizpůsobí, aby tyto nejistoty zmírnila.
3. Ústřední protistrana realizací simulačních cvičení ověří, zda všichni členové clearingového systému a případně klienti a jiné relevantní osoby, včetně interoperabilních ústředních protistran a případných poskytovatelů souvisejících služeb, jsou řádně informováni a jsou si vědomi postupů obsažených ve scénáři pro případ selhání.
ODDÍL 8
Četnost validace a testování
Článek 59
Četnost
1. Ústřední protistrana provádí komplexní validaci svých modelů a jejich metodik nejméně jednou ročně.
2. Ústřední protistrana provádí komplexní validaci svého rámce pro řízení rizika likvidity nejméně jednou ročně.
3. Ústřední protistrana provádí plnou validaci svých modelů pro oceňování nejméně jednou ročně.
4. Ústřední protistrana přezkoumá vhodnost postupů specifikovaných v článku 51 nejméně jednou ročně.
5. Ústřední protistrana analyzuje a sleduje výkonnost svého modelu a pokrytí finančními zdroji v případě selhání zpětným testováním pokrytí maržemi nejméně jednou denně a prováděním zátěžových testů za použití standardních a předem stanovených parametrů a předpokladů nejméně jednou denně.
6. Ústřední protistrana analyzuje a sleduje svůj rámec pro řízení rizika likvidity prováděním zátěžových testů svých likvidních finančních zdrojů nejméně jednou denně.
7. Ústřední protistrana provádí podrobnou důkladnou analýzu výsledků testování nejméně jednou měsíčně, aby zajistila, že scénáře zátěžových testů, modely a rámec pro řízení rizika likvidity, základní parametry a předpoklady jsou správné. Tato analýza se provádí častěji za krizových tržních podmínek, a to včetně situace, kdy finanční nástroje, u nichž je prováděn clearing, nebo trhy, kde se poskytují služby, obecně vykazují vysokou volatilitu, stávají se méně likvidními nebo, pokud se velikost nebo koncentrace pozic držených jejími členy clearingového systému výrazně zvýší nebo pokud se očekává, že ústřední protistrana bude čelit krizovým tržním podmínkám.
8. Analýza citlivosti se provádí nejméně jednou měsíčně, přičemž se použijí výsledky testů citlivosti. Tato analýza by měla být prováděna častěji, pokud jsou trhy nezvykle volatilní nebo méně likvidní nebo pokud se velikost nebo koncentrace pozic držených členy clearingového systému výrazně zvýší.
9. Ústřední protistrana testuje nejméně jednou ročně kompenzace mezi finančními nástroji a způsob, jak se korelace chovají během období skutečných a hypotetických krizových tržních podmínek.
10. Snížení hodnoty ústřední protistrany se testuje nejméně jednou měsíčně.
11. Ústřední protistrana provádí reverzní zátěžové testy nejméně jednou za čtvrt roku.
12. Ústřední protistrana své postupy pro případ selhání testuje a reviduje minimálně čtvrtletně a nejméně jednou ročně provádí simulační cvičení v souladu s článkem 61. Ústřední protistrana rovněž provádí simulační cvičení poté, co došlo k jakékoli zásadní změně jejích postupů pro případ selhání.
ODDÍL 9
Časové horizonty použité pro provádění testů
Článek 60
Časové horizonty
1. Časové horizonty použité pro zátěžové testy jsou vymezeny v souladu s kapitolou VII a zahrnují budoucí mimořádné, ale možné tržní podmínky.
2. Historické časové horizonty použité pro zpětné testy zahrnují údaje minimálně z posledního roku nebo dobu, po kterou provádí ústřední protistrana clearing relevantních finančních nástrojů, pokud je to méně než jeden rok.
ODDÍL 10
Zveřejňování informací
Článek 61
Informace, které mají být zveřejněny
1. Ústřední protistrana zveřejní všeobecné zásady, které jsou základem pro její modely a jejich metodiky, povahu prováděných testů s obecným souhrnem výsledků testů a všechna přijatá nápravná opatření.
2. Ústřední protistrana zveřejní klíčové aspekty svých postupů pro případ selhání, včetně:
a)
okolností, za nichž mohou být opatření přijata;
b)
toho, kdo může tato opatření učinit;
c)
rozsahu opatření, která mohou být přijata, včetně zacházení jak s vlastními pozicemi, tak s pozicemi klientů, finančními prostředky a aktivy;
d)
mechanismů pro řešení závazků ústřední protistrany vůči členům clearingového systému, kteří neselhali;
e)
mechanismů, jejichž cílem je pomoci řešit závazky člena clearingového systému, který selhal, vůči jeho klientům.
Článek 62
Vstup v platnost a použitelnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Příloha I oddíl 2 písm. h) se použije po uplynutí tří let od data vstupu tohoto nařízení v platnost, pokud jde o obchody týkající se derivátů uvedených v čl. 2 odst. 4 písm. b) a d) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1227/2011 (10).
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
KOMISSION DELEGOITU ASETUS (EU) N:o 153/2013,
annettu 19 päivänä joulukuuta 2012,
Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 täydentämisestä keskusvastapuoliin liittyviä vaatimuksia koskevien teknisten sääntelystandardien osalta
(ETA:n kannalta merkityksellinen teksti)
EUROOPAN KOMISSIO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen,
ottaa huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (1),
ottaa huomioon OTC-johdannaisista, keskusvastapuolista ja kauppatietorekistereistä 4 päivänä heinäkuuta 2012 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 648/2012 (2) ja erityisesti sen 25 artiklan 8 kohdan, 26 artiklan 9 kohdan, 29 artiklan 4 kohdan, 34 artiklan 3 kohdan, 41 artiklan 5 kohdan, 42 artiklan 5 kohdan, 44 artiklan 2 kohdan, 45 artiklan 5 kohdan, 46 artiklan 3 kohdan, 47 artiklan 8 kohdan ja 49 artiklan 4 kohdan,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Tämän asetuksen säännökset liittyvät läheisesti toisiinsa, koska niissä käsitellään organisaatiovaatimuksia, kuten tietojen säilyttämistä ja liiketoiminnan jatkuvuutta, sekä vakavaraisuusvaatimuksia, kuten vakuusvaatimuksia, maksukyvyttömyysrahastoa, likviditeettiriskin valvontaa, maksukyvyttömyysjärjestelyä, vakuuksia, sijoituspolitiikkaa, mallien uudelleentarkastelua, stressitestausta ja toteumatestausta. Jotta voitaisiin varmistaa, että nämä säännökset, joiden on tultava samanaikaisesti voimaan, ovat keskenään yhdenmukaisia, ja jotta niiden, jotka ovat kyseisten velvollisuuksien alaisia, olisi helpompi saada näistä säännöksistä kattava käsitys ja saada ne yhtäläisesti käyttöönsä, on suotavaa, että kaikki asetuksen (EU) N:o 648/2012 III osastossa ja IV osastossa edellytetyt tekniset sääntelystandardit sisällytetään yhteen asetukseen.
(2)
Finanssimarkkinoiden globaalin luonteen vuoksi tässä asetuksessa olisi otettava huomioon finanssimarkkinoiden rakenteita koskevat G10-maiden keskuspankkien maksu- ja selvitysjärjestelmäkomitean (CPSS) ja kansainvälisen arvopaperimarkkinavalvojien yhteisön (IOSCO) periaatteet, jäljempänä ’CPSS:n ja IOSCO:n periaatteet’, jotka toimivat keskusvastapuolia koskevien sääntelyvaatimusten globaalina vertailukohtana.
(3)
Sen varmistamiseksi, että keskusvastapuolet ovat luotettavia ja vakaita kaikissa markkinaolosuhteissa, on tärkeää, että ne omaksuvat järkevät riskienhallintamenettelyt, jotka kattavat asianmukaisesti kaikki riskit, joille keskusvastapuolet altistuvat tai voivat altistua. Keskusvastapuolten tosiasiallisesti käyttämien riskienhallintamenetelmien olisi tältä osin oltava tiukempia kuin tässä asetuksessa esitetyt menetelmät, jos se katsotaan riskienhallinnan kannalta tarkoituksenmukaiseksi.
(4)
Olisi määriteltävä joitakin termejä, jotta voitaisiin selventää tiettyjä asetuksesta (EU) N:o 648/2012 peräisin olevia käsitteitä ja tarkentaa tämän teknisen standardin kehittämiseen tarvittavia teknisiä termejä.
(5)
On tärkeää huolehtia siitä, etteivät kolmansien maiden tunnustetut keskusvastapuolet häiritse unionin markkinoiden moitteetonta toimintaa. Sen vuoksi on olennaista varmistaa, ettei tunnustetuilla keskusvastapuolilla ole mahdollisuutta laskea riskienhallintavaatimuksiaan unionin standardien alapuolelle, koska se voisi johtaa sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttöön. EAMV:n olisi voitava arvioida sille kolmannen maan keskusvastapuolen tunnustamisesta toimitettujen tietojen perusteella, noudattaako keskusvastapuoli täysimittaisesti kyseisessä kolmannessa maassa sovellettavia vakavaraisuusvaatimuksia. Lisäksi komission suorittamalla vastaavuuden määrityksellä olisi varmistettava, että kolmannen maan lait ja asetukset vastaavat asetuksen (EU) N:o 648/2012 IV osaston ja tämän asetuksen jokaista säännöstä.
(6)
Riittävän sijoittajansuojan varmistamiseksi EAMV voi kolmansien maiden keskusvastapuolten tunnustamisen yhteydessä pyytää myös muita tietoja kuin niitä, jotka ovat ehdottoman tarpeellisia sen arvioimiseksi, täyttyvätkö asetuksessa (EU) N:o 648/2012 säädetyt edellytykset.
(7)
Kolmannen maan toimivaltaisen viranomaisen tehtävänä on arvioida jatkuvasti, täyttääkö kolmannen maan keskusvastapuoli kyseisen kolmannen maan vakavaraisuusvaatimukset täysimittaisesti. Tiedoissa, jotka tunnustamista hakeva kolmannen maan keskusvastapuoli toimittaa EAMV:lle, ei olisi pyrittävä toistamaan kolmannen maan toimivaltaisen viranomaisen suorittamaa arviointia, vaan pyrittävä varmistamaan, että keskusvastapuolta ja vaatimusten täytäntöönpanoa tosiasiallisesti valvotaan kyseisessä kolmannessa maassa, millä taataan korkeatasoinen sijoittajansuoja.
(8)
Jotta EAMV voisi suorittaa täydellisen arvioinnin, tunnustamista hakevan, kolmannen maan keskusvastapuolen toimittamia tietoja olisi täydennettävä tiedoilla, jotka tarvitaan jatkuvan valvonnan tehokkuuden, täytäntöönpanovaltuuksien ja kolmannen maan toimivaltaisen viranomaisen toteuttamien toimien arvioimiseksi. Tällaiset tiedot olisi toimitettava asetuksen (EU) N:o 648/2012 mukaisesti vahvistettua yhteistyöjärjestelyä noudattaen. Yhteistyöjärjestelyllä olisi varmistettava, että kaikista tunnustamista hakevaa keskusvastapuolta vastaan toteutetuista valvonta- tai täytäntöönpanotoimista, keskusvastapuolen toimiluvan myöntämisedellytysten muutoksista ja keskusvastapuolen tunnustamismenettelyn yhteydessä alun perin toimittamien tietojen olennaisista päivityksistä ilmoitetaan viipymättä EAMV:lle.
(9)
Sisäisiä riskienraportointisuhteita koskevia asetuksen (EU) N:o 648/2012 vaatimuksia on täsmennettävä, jotta voidaan saada aikaan riskienhallintajärjestelmä, joka käsittää sisäisen riskienhallintaprosessin rakenteen, oikeudet ja velvollisuudet. Päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyissä olisi otettava huomioon unionissa käytetyt erilaiset yhtiöoikeudelliset järjestelmät, jotta voidaan varmistaa, että keskusvastapuolten toimintakehys on oikeudellisesti vankka.
(10)
Sen varmistamiseksi, että keskusvastapuoli panee asianmukaiset menettelyt täytäntöön noudattaakseen tätä asetusta, asetusta (EU) N:o 648/2012 ja komission täytäntöönpanoasetusta (EU) N:o 1249/2012 (3), olisi yksilöitävä keskusvastapuolen vaatimustenmukaisuutta valvovan toiminnon tehtävät ja vastuualueet.
(11)
On tarpeen määritellä selvästi hallituksen ja ylimmän johdon tehtävät ja vastuualueet sekä yksilöidä hallituksen toimintaa koskevat vähimmäisvaatimukset sen varmistamiseksi, että keskusvastapuolen organisaatiorakenne antaa sille mahdollisuuden tarjota palvelujaan ja harjoittaa toimintaansa jatkuvasti ja säännönmukaisesti. Lisäksi on tarpeen luoda selkeät ja suorat raportointisuhteet tilintekovelvollisuuden varmistamiseksi.
(12)
Keskusvastapuolen järkevän ja vakaan hoidon varmistamiseksi on tärkeää, ettei sen palkka- ja palkkiopolitiikka kannusta liialliseen riskinottoon. Jotta palkka- ja palkkiopolitiikka tuottaisi toivotut vaikutukset, hallituksen olisi valvottava ja tarkistettava sitä riittävästi ja perustettava erityiskomitea valvomaan sen noudattamista asianmukaisella tavalla.
(13)
Sen varmistamiseksi, että keskusvastapuolet käyttävät toiminnassaan riittävästi henkilöstöresursseja täyttääkseen kaikki velvollisuutensa ja ovat vastuussa harjoittamastaan toiminnasta ja että toimivaltaisilla viranomaisilla on asiaankuuluvat yhteyshenkilöt valvomissaan keskusvastapuolissa, keskusvastapuolilla olisi oltava ainakin riskienhallintajohtaja, vaatimustenmukaisuudesta vastaava johtaja ja teknologiajohtaja.
(14)
Keskusvastapuolten olisi arvioitava ja valvottava asianmukaisesti, missä määrin hallituksen jäsenillä, jotka istuvat eri yhteisöjen hallituksissa, on eturistiriitoja keskusvastapuolen konsernin sisällä tai ulkopuolella. Hallituksen jäseniä ei saisi estää istumasta eri hallituksissa, paitsi jos siitä aiheutuu eturistiriitoja.
(15)
Jotta keskusvastapuolella olisi tehokas tarkastustoiminto, sen olisi määriteltävä sisäisten tarkastajiensa vastuualueet ja raportointisuhteet sen varmistamiseksi, että merkitykselliset asiat annetaan viipymättä keskusvastapuolen hallituksen ja toimivaltaisten viranomaisten käsiteltäviksi. Perustettaessa ja ylläpidettäessä sisäisen tarkastuksen toimintoa olisi määriteltävä selkeästi sen tehtävä, riippumattomuus ja puolueettomuus, laajuus ja vastuualue, toimivalta, tilintekovelvollisuus ja toimintanormit.
(16)
Voidakseen suorittaa tehtävänsä tehokkaasti asianomaisen toimivaltaisen viranomaisen olisi saatava käyttöönsä kaikki tiedot, jotka tarvitaan sen selvittämiseksi, täyttääkö keskusvastapuoli toimilupansa myöntämisedellytykset. Keskusvastapuolen olisi annettava tällaiset tiedot saataville ilman aiheetonta viivytystä.
(17)
Keskusvastapuolen säilyttämien tietojen avulla olisi voitava saada perusteelliset tiedot määritysosapuoliin liittyvistä keskusvastapuolen luottoriskistä ja valvoa tähän sisältyviä järjestelmäriskejä. Tietojen avulla toimivaltaisten viranomaisten, EAMV:n sekä asianomaisten Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) jäsenten olisi myös voitava muodostaa määritysmenettely asianmukaisesti uudelleen arvioidakseen sääntelyvaatimusten noudattamista, ilmoitusvaatimukset mukaan luettuina. Keskusvastapuolet voivat hyödyntää kirjattuja tietoja myös täyttäessään sääntelyvaatimuksia ja määritysosapuoliin liittyviä velvollisuuksia sekä erimielisyyksien yhteydessä.
(18)
Keskusvastapuolten kauppatietorekistereille ilmoittamat tiedot olisi kirjattava, jotta toimivaltaiset viranomaiset voisivat tarkastaa, noudattavatko keskusvastapuolet asetuksessa (EU) N:o 648/2012 säädettyä ilmoitusvelvollisuutta, ja saada helposti sellaisia tietoja, joita ei voi saada kauppatietorekistereistä.
(19)
Vaatimuksissa, jotka koskevat kauppoihin liittyvien tietojen säilyttämistä, olisi käytettävä samoja käsitteitä kuin asetuksen (EU) N:o 648/2012 9 artiklassa säädetyn ilmoitusvelvollisuuden yhteydessä, jotta voidaan varmistaa, että keskusvastapuolet ilmoittavat tiedot asianmukaisesti.
(20)
Toiminnan jatkuvuuden varmistamiseksi häiriön aikana keskusvastapuolen toissijaisen käsittelypaikan olisi sijaittava paikassa, joka on riittävän etäällä ja maantieteellisesti riittävän erillään ensisijaisesta käsittelypaikasta, jotta toissijainen paikka ei joutuisi saman katastrofin kohteeksi kuin ensisijainen paikka, joka ei mahdollisesti ole enää käytettävissä katastrofin vuoksi. Olisi luotava skenaarioita, joiden avulla voidaan analysoida kriisitilanteiden vaikutuksia kriittisiin palveluihin, mukaan luettuina skenaariot, joissa oletetaan, etteivät järjestelmät ole enää käytettävissä luonnonkatastrofin vuoksi. Tällaisia analyysejä olisi tarkasteltava määräajoin uudelleen.
(21)
Keskusvastapuolet ovat järjestelmän kannalta merkityksellisiä finanssimarkkinoiden rakenteita, niiden olisi elvytettävä kriittiset toiminnot kahden tunnin kuluessa, ja varajärjestelmien olisi ihannetapauksessa käynnistyttävä heti häiriötilanteen jälkeen. Keskusvastapuolten olisi varmistettava myös, että tietojen menettäminen on mahdollisimman epätodennäköistä.
(22)
On tärkeää, että määritysosapuolen maksukyvyttömyys ei aiheuta huomattavia tappioita muille markkinatoimijoille. Sen vuoksi keskusvastapuolten on katettava maksukyvyttömän osapuolen asettamilla vakuuksilla ainakin merkityksellinen osa mahdollisesta tappiosta, joka voi aiheutua keskusvastapuolelle positioiden sulkemisen aikana. Säännöissä olisi määrättävä kunkin rahoitusvälinelajin osalta, kuinka suuri prosenttiosuus vakuuksilla on vähintään katettava. Lisäksi keskusvastapuolten olisi noudatettava periaatteita, joilla ne voivat mukauttaa riittävästi vakuusvaatimustensa tasoja kunkin määrittämänsä rahoitusvälineen tai salkun ominaisuuksiin.
(23)
Keskusvastapuolet eivät saisi erittäin vaativan kilpailuympäristön vuoksi laskea vakuusvaatimuksiaan tasolle, joka vaarantaa niiden turvallisuuden. Sen vuoksi vakuuslaskelmien peruskomponenttien olisi oltava tiettyjen erityisvaatimusten mukaisia. Tätä varten vakuusvaatimuksissa olisi otettava huomioon kaikenlaiset markkinaolosuhteet, stressikaudet mukaan luettuina.
(24)
Olisi annettava säännöt, joissa vahvistetaan asianmukaiset prosenttiluvut ja aikavälit realisointiaikaa ja historiallisen volatiliteetin laskentaa varten. Sen varmistamiseksi, että keskusvastapuolet hallitsevat asianmukaisesti niihin kohdistuvia riskejä, ei ole kuitenkaan suotavaa täsmentää, mitä lähestymistapaa keskusvastapuolen olisi sovellettava vakuusvaatimusten laskemiseen näistä parametreista. Samoista syistä keskusvastapuolia ei saisi estää käyttämästä erilaisia luotettavia menetelmiä asettaessaan salkkujen vakuusvaatimuksia, ja niiden olisi sallittava käyttää menetelmiä, jotka perustuvat niiden määrittämien rahoitusvälineiden tai rahoitusvälineryhmien hintariskien välisiin korrelaatioihin, sekä muita asianmukaisia menetelmiä, jotka perustuvat vastaaviin riippuvuutta kuvaaviin tilastoparametreihin.
(25)
Keskusvastapuolen olisi määrittäessään ajanjaksoa, jonka aikana siihen kohdistuu maksukyvyttömän osapuolen position hoitamiseen liittyvä markkinariski, otettava huomioon määritettyjen rahoitusvälineiden tai määritetyn salkun merkitykselliset ominaisuudet, kuten niiden likviditeettitaso sekä position suuruus tai sen keskittyminen. Keskusvastapuolten olisi arvioitava varovaisella tavalla aika, joka tarvitaan maksukyvyttömän osapuolen position täydelliseen sulkemiseen viimeisen vakuuksien keruun jälkeen, ottaen huomioon position suuruus ja sen keskittyminen.
(26)
Jotta keskusvaltapuolet eivät aiheuttaisi finanssimarkkinoilla epävakautta tai pahentaisi sitä, niiden olisi siinä määrin kuin se on käytännössä mahdollista otettava käyttöön ennakoivia vakuusmenetelmiä, joilla rajoitetaan myötäsyklisten muutosten todennäköisyyttä vakuusvaatimuksissa heikentämättä keskusvastapuolen kestokykyä.
(27)
Yleensä on aiheellista määrittää OTC-johdannaisille suhteellisen suuri luottamusväli, koska näiden tuotteiden hinnoittelu voi olla vähemmän luotettavaa ja niitä koskevat historialliset tiedot, joiden perusteella vastuita olisi arvioitava, voivat olla suhteellisen lyhyeltä aikaväliltä. Keskusvastapuolet voivat määrittää OTC-johdannaisia, jotka eivät kärsi näistä ilmiöistä ja joilla on samat riskiominaisuudet kuin pörssinoteeratuilla johdannaisilla, ja niillä olisi oltava mahdollisuus määrittää nämä tuotteet johdonmukaisesti toteutusmenetelmästä riippumatta.
(28)
Äärimmäisten mutta mahdollisten markkinaolosuhteiden asianmukainen määrittely on keskusvastapuolen riskienhallinnan keskeinen osa. Jotta keskusvastapuolen riskienhallintajärjestelmä pysyi ajan tasalla, äärimmäisiä mutta mahdollisia markkinaolosuhteita ei saisi pitää staattisena käsitteenä vaan pikemminkin olosuhteina, jotka muuttuvat ajan mittaan ja vaihtelevat markkinoiden mukaan. Jokin markkinaennuste voi olla äärimmäinen mutta mahdollinen yhdelle keskusvastapuolelle, vaikka sillä ei olisi suurta merkitystä toiselle keskusvastapuolelle. Keskusvastapuolen olisi luotava vahva sisäinen toimintakehys sellaisten markkinoiden yksilöimiseksi, joiden riskeille se on alttiina, ja käytettävä yhteisiä vähimmäisstandardeja äärimmäisten mutta mahdollisten markkinaolosuhteiden määrittelemiseksi jokaisella yksilöidyllä markkinalla. Lisäksi sen olisi tarkasteltava objektiivisesti sitä mahdollisuutta, että paineita esiintyy samanaikaisesti useilla markkinoilla.
(29)
Jotta voitaisiin varmistaa vahvojen päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyjen käyttö, riskinarviointikomitean olisi keskusteltava kehyksestä, jota keskusvastapuoli käyttää yksilöidäkseen äärimmäiset mutta mahdolliset markkinaolosuhteet, ja kehys olisi hyväksytettävä hallituksella. Kehystä olisi tarkasteltava uudelleen vähintään kerran vuodessa, ja riskinarviointikomitean olisi keskusteltava saaduista tuloksista, joista olisi sen jälkeen ilmoitettava hallitukselle. Uudelleentarkastelulla olisi varmistettava, että äärimmäisten mutta mahdollisten markkinaolosuhteiden määritelmässä otetaan huomioon keskusvastapuolen vastuiden laajuuden ja keskittymisen muutokset ja niiden markkinoiden kehitys, joilla keskustavastapuoli toimii. Uudelleentarkastelu ei saisi kuitenkaan korvata keskusvastapuolen suorittamaa jatkuvaa arviointia siitä, onko sen maksukyvyttömyysrahasto riittävä ottaen huomioon markkinaolosuhteiden kehitys.
(30)
Jotta keskusvastapuolet hallitsisivat tehokkaasti likviditeettiriskiään, niitä olisi vaadittava perustamaan likviditeettiriskin hallintajärjestelmä. Hallintajärjestelmässä olisi otettava huomioon keskusvastapuolen velvollisuuksien luonne ja välineet, joilla keskusvastapuoli voi arvioida siihen kohdistuvaa likviditeettiriskiä, sekä määritettävä todennäköisesti esiintyvät likviditeettipaineet ja varmistettava keskusvastapuolen likvidien varojen riittävyys.
(31)
Olisi vaadittava, että keskusvastapuolet arvioidessaan likvidien varojensa riittävyyttä ottavat huomioon hallussaan olevien varojen suuruuden ja likviditeetin sekä kyseisten omaisuuserien mahdollisen keskittymäriskin. On tärkeää, että keskusvastapuolet voivat tunnistaa varoissaan kaikki merkittävimmät likviditeettiriskikeskittymät, jotta niiden maksuvalmiusjärjestelyt olisivat tarvittaessa heti käytettävissä. Keskusvastapuolen olisi myös otettava huomioon monikertaisista suhteista, keskinäisistä sidossuhteista ja keskittymistä johtuvat lisäriskit.
(32)
Koska likviditeetin on oltava helposti saatavilla saman päivän transaktioita tai jopa päivänsisäisiä transaktioita varten, keskusvastapuoli voi käyttää liikkeeseen laskevassa keskuspankissa olevia käteisvaroja, luottokelpoisissa liikepankeissa olevia käteisvaroja, sitovia luottolimiittejä, sitovia takaisinostosopimuslimiittejä, säilytyksessä olevia erittäin myyntikelpoisia vakuuksia ja sijoituksia, jotka ovat helposti saatavilla ja vaihdettavissa käteisvaroiksi ennalta sovituilla erittäin luotettavilla rahoitusjärjestelyillä, jopa stressikausien markkinaolosuhteissa. Tällaiset käteisvarat ja vakuudet olisi vain tietyillä edellytyksillä laskettava osaksi ennalta järjestettyjä likvidejä rahoitusvaroja.
(33)
On tärkeää vahvistaa yhteinen menetelmä sellaisten omien varojen määrän laskentaa ja ylläpitoa varten, joita keskusvastapuolen on pidettävä yllä maksukyvyttömyysjärjestelyssä käyttöä varten, jotta keskusvastapuolelle voidaan antaa tarpeellinen kannustin asettaa varovaisia vaatimuksia, pitää tämä määrä riittävän suurena ja olla käyttämättä hyväksi sääntelyn katvealueita. On olennaisen tärkeää, että varat, jotka on tarkoitettu maksukyvyttömyydestä aiheutuvien tappioiden kattamiseen, erotetaan keskusvastapuolen vähimmäispääomavaatimuksista ja että näillä varoilla on toinen tehtävä kuin keskusvastapuolen vähimmäispääomavaatimuksilla, joilla katetaan muita riskejä, joita keskusvastapuoleen saattaa kohdistua.
(34)
On tärkeää, että keskusvastapuolet käyttävät yhdenmukaista menetelmää maksukyvyttömyysjärjestelyssä käytettävien omien varojen laskentaan, jotta voidaan varmistaa yhtäläiset edellytykset keskusvastapuolten välillä. Jos menetelmä ei ole riittävän selkeä, keskusvastapuolet voivat käyttää sitä harkintansa mukaan, jolloin ne saavat hyvin erilaisia tuloksia, mikä kannustaa sääntelyn katvealueiden hyväksikäyttöön. Näin ollen on olennaisen tärkeää, että keskusvastapuolten ei sallita käyttää menetelmää harkintansa mukaan. Sen vuoksi on tarkoituksenmukaista käyttää selkeään mittaan perustuvaa prosenttimäärää ja vahvistaa selkeä menetelmä, jotta voidaan varmistaa, että maksukyvyttömyysjärjestelyissä käytettävät keskusvastapuolten omat varat lasketaan yhdenmukaisella tavalla.
(35)
Olisi vahvistettava vähimmäisperusteet sen varmistamiseksi, että vakuuskelpoiset omaisuuserät ovat erittäin likvidejä ja että ne voidaan muuntaa nopeasti käteisvaroiksi mahdollisimman pienin hintavaikutuksin. Perusteissa olisi otettava huomioon, kuka on vakuuden asettaja, missä määrin vakuus voidaan realisoida markkinoilla ja korreloiko vakuuden arvo kyseisen vakuuden asettavan jäsenen luottokelpoisuuden kanssa, jotta voitaisiin kattaa mahdollinen wrong-way-riski. Keskusvastapuolella olisi oltava mahdollisuus soveltaa tarvittaessa lisäperusteita tavoitellun vakauden saavuttamiseksi.
(36)
Keskusvastapuolten olisi hyväksyttävä ainoastaan erittäin likvidejä vakuuksia, joihin liittyy minimaalinen luotto- ja markkinariski. Sen varmistamiseksi, että keskusvastapuolten hallussa olevat vakuudet säilyvät aina erittäin likvideinä, keskusvastapuolten olisi otettava käyttöön avoimet ja ennakoivat toimintatavat ja menettelyt, joilla arvioidaan vakuudeksi hyväksyttyjen omaisuuserien likviditeettiä ja valvotaan sitä jatkuvasti, sekä käytettävä asianmukaisia arvostusmenetelmiä. Tätä varten keskusvastapuolten olisi myös otettava käyttöön keskittymärajat, joilla pyritään varmistamaan, että vakuudet pysyvät riittävän hajautettuina, jotta ne voidaan realisoida nopeasti ilman merkittävää markkinariskiä, joka vaikuttaisi niiden arvoon. Päättäessään hyväksyttäviä vakuuksia ja keskittymärajoja koskevista toimintatavoistaan keskusvastapuolten olisi otettava huomioon tällaisten vakuuksien yleinen saatavuus omien toimintatapojensa mahdollisia makrotaloudellisia vaikutuksia silmällä pitäen.
(37)
Wrong-way-riskin välttämiseksi määritysosapuolille ei yleensä saisi antaa lupaa käyttää vakuuksina omia arvopapereitaan tai samaan konserniin kuuluvan yhteisön liikkeeseen laskemia arvopapereja. Keskusvastapuolella olisi kuitenkin oltava mahdollisuus antaa määritysosapuolten asettaa vakuudeksi katettuja joukkolainoja, jotka on suojattu liikkeeseenlaskijan maksukyvyttömyydeltä. Vakuutena oleva omaisuuserä olisi kuitenkin eroteltava asianmukaisesti liikkeeseenlaskijasta, ja sen olisi täytettävä vakuuskelpoisuutta koskevat vähimmäisperusteet. Määritysosapuoli ei saisi laskea rahoitusvälineitä liikkeeseen ensisijaisesti siinä tarkoituksessa, että toinen määritysosapuoli voi käyttää niitä vakuuksina.
(38)
Keskusvastapuolten turvallisuuden varmistamiseksi niiden olisi hyväksyttävä liikepankkitakauksia vakuuksiksi ainoastaan takaajan sekä takauksen oikeus-, sopimus- ja toimintakehyksen perusteellisen arvioinnin jälkeen. Keskusvastapuolten olisi vältettävä liikepankkeihin liittyviä vakuudettomia vastuita. Tästä syystä liikepankkitakaukset voidaan hyväksyä vain tiukoin ehdoin. Tällaiset ehdot täyttyvät yleensä markkinoilla, joille on keskittynyt useita liikepankkeja, jotka ovat halukkaita antamaan luottoa finanssialan ulkopuolisille määritysosapuolille. Sen vuoksi tällaisissa tapauksissa olisi sallittava korkeampi keskittymäraja.
(39)
Markkinariskinsä rajoittamiseksi keskusvastapuolen olisi oltava velvollinen arvostamaan vakuutensa vähintään kerran päivässä. Sen olisi sovellettava varovaisia aliarvostuksia, joissa otetaan huomioon vakuuden arvon mahdollinen aleneminen vakuuden viimeisimmän uudelleenarvostuksen ja sen ajankohdan välillä, jolloin vakuuden realisointi kohtuullisen todennäköisesti tapahtuu stressikausien markkinaolosuhteissa. Vakuuden suuruudessa olisi myös otettava huomioon mahdolliset wrong-way-riskit.
(40)
Tekemiensä aliarvostusten ansiosta keskusvastapuolen olisi voitava välttää suurten ja odottamattomien mukautusten tekeminen vaaditun vakuuden määrään ja siten mahdollisuuksien mukaan myös myötäsykliset vaikutukset.
(41)
Keskusvastapuoli ei saisi keskittää vakuuksia rajalliseen määrään liikkeeseenlaskijoita tai rajalliseen määrään omaisuuseriä, jotta vältettäisiin mahdolliset huomattavat kielteiset hintavaikutukset, jos vakuudet joudutaan realisoimaan lyhyen ajan kuluessa. Keskittyneitä vakuuspositioita ei saisi sen vuoksi pitää erittäin likvideinä vakuuksina.
(42)
Likviditeetti-, luotto- ja markkinariski olisi otettava huomioon salkkutasolla sekä yksittäisten rahoitusvälineiden tasolla. Keskittyneellä salkulla voi olla huomattava kielteinen vaikutus sellaisten vakuuksien tai rahoitusvälineiden likviditeettiin, joihin keskusvastapuoli voi sijoittaa rahoitusvaransa, koska suuria positioita on todennäköisesti mahdotonta myydä stressikausien markkinaolosuhteissa ilman, että markkinahinta alenee. Keskusvastapuolen hallussa olevia vakuuksia olisi samasta syystä seurattava ja arvostettava jatkuvasti, jotta varmistettaisiin niiden säilyminen likvideinä.
(43)
Energia-alan johdannaismarkkinoilla on erityisen vahva yhteys hyödykkeiden spot-markkinoihin, ja näillä johdannaismarkkinoilla finanssialan ulkopuolisten määritysosapuolten osuus on suuri. Kyseisillä markkinoilla hyvin monet markkinatoimijat ovat myös kohde-etuutena olevan hyödykkeen tuottajia. Hankkiakseen vakuudet, jotka riittävät kattamaan liikepankkitakaukset kokonaan, nämä finanssialan ulkopuoliset määritysosapuolet voivat joutua myymään merkittävässä määrin nykyisiä positioitaan tai luopumaan positioidensa määrittämisestä keskusvastapuolen suorana määritysosapuolena. Tällainen prosessi saattaisi aiheuttaa markkinahäiriöitä energiamarkkinoilla vähentämällä markkinatoimijoiden likviditeettiä ja monipuolisuutta. Sen vuoksi sen käyttöä olisi lykättävä tarkoin harkitun aikataulun mukaisesti.
(44)
Jotta varmistettaisiin asetuksella (EU) N:o 648/2012 luodun kehyksen yhdenmukainen soveltaminen, kaikille toimialoille olisi asetettava samanlaiset vaatimukset lopulliseen muotoonsa laadituissa säännöissä, joita niihin sovelletaan. Energia-alan yritykset toimivat nykyään vakiintuneessa kehyksessä, jonka mukauttaminen uusiin vaatimuksiin vaatii aikaa, jotta reaalitalouteen ei kohdistuisi haitallisia vaikutuksia. Sen vuoksi katsotaan suotavaksi vahvistaa tämäntyyppisiä markkinoita varten sellainen soveltamisen alkamispäivä, joka mahdollistaa asianmukaisen siirtyminen nykyisestä markkinakäytännöstä vaikuttamatta aiheettomasti markkinoiden rakenteeseen ja likviditeettiin.
(45)
Keskusvastapuolen sijoituspolitiikassa olisi ensisijaisesti noudatettava pääoman suojelun ja likviditeetin maksimoinnin periaatteita. Sijoituspolitiikalla olisi myös estettävä eturistiriitojen syntyminen keskusvastapuolen kaupallisten etujen kanssa.
(46)
Perusteissa, jotka rahoitusvälineiden olisi täytettävä, jotta ne voitaisiin katsoa keskusvastapuolen kannalta hyväksyttäviksi sijoituksiksi, olisi kansainvälisen yhdenmukaisuuden varmistamiseksi otettava huomioon CPSS:n ja IOSCO:n periaatteisiin sisältyvä periaate 16. Keskusvastapuolen olisi erityisesti sovellettava rajoittavia standardeja, jotka koskevat rahoitusvälineen liikkeeseenlaskijaa, rahoitusvälineen siirrettävyyttä sekä rahoitusvälineen luotto-, markkina-, volatiliteetti- ja valuuttakurssiriskiä. Keskusvastapuolen olisi varmistettava, ettei se heikennä toimenpiteitä, jotka toteutetaan sen sijoituksiin liittyvien riskien rajoittamiseksi, altistamalla itsensä liiallisille riskeille, jotka liittyvät yksittäisiin tai tietyntyyppisiin rahoitusvälineisiin, yksittäisiin tai tietyntyyppisiin liikkeeseenlaskijoihin tai yksittäisiin säilytysyhteisöihin.
(47)
Johdannaisten käyttö altistaa keskusvastapuolen ylimääräisille luotto- ja markkinariskeille, minkä vuoksi on tarpeen rajata olosuhteet, joissa keskusvastapuoli voi sijoittaa rahoitusvaransa johdannaisiin. Koska keskusvastapuolen olisi pyrittävä siihen, että sen nettopositio markkinariskin suhteen on nolla, ainoina riskeinä, joilta keskusvastapuolen olisi suojauduttava, olisi oltava sen hyväksymiin vakuuksiin liittyvät riskit tai määritysosapuolen maksukyvyttömyydestä johtuvat riskit. Keskusvastapuolen hyväksymiin vakuuksiin liittyviä riskejä voidaan hallita riittävän hyvin aliarvostuksilla, minkä vuoksi ei pidetä tarpeellisena, että keskusvastapuoli käyttää johdannaisia tähän tarkoitukseen. Keskusvastapuolen olisi käytettävä johdannaisia ainoastaan eri valuuttoihin liittyvän likviditeettiriskin hallintaan, maksukyvyttömän määritysosapuolen salkun suojaamiseen ja vain silloin, kun tällainen käyttö sisältyy keskusvastapuolen suunnittelemiin maksukyvyttömyyden hallinnointimenettelyihin.
(48)
Keskusvastapuolten turvallisuuden varmistamiseksi niille ei saisi antaa lupaa säilyttää muuta kuin hyvin pientä osaa käteisvaroista vakuudettomina talletuksina. Tallettaessaan käteisvarojaan keskusvastapuolten olisi aina huolehdittava siitä, että ne on suojattu riittävästi likviditeettiriskiltä.
(49)
On tarpeen vahvistaa tiukat stressi- ja toteumatestausta koskevat vaatimukset sen varmistamiseksi, että keskusvastapuolen mallit, menetelmät ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmä toimivat asianmukaisesti ja että niissä otetaan huomioon kaikki keskusvastapuoleen kohdistuvat riskit, jotta keskusvastapuolella olisi aina riittävästi varoja kattamaan nämä riskit.
(50)
Keskusvastapuolia koskevien vaatimusten yhdenmukaisen soveltamisen varmistamiseksi on tarpeen antaa yksityiskohtaiset säännökset siitä, minkätyyppisiä testejä on suoritettava, stressi- ja toteumatestit mukaan luettuina. Jotta voitaisiin ottaa huomioon sellaisten arvopapereiden ja johdannaissopimusten laaja kirjo, joita saatetaan määrittää tulevaisuudessa, sekä erot keskusvastapuolten liiketoiminta- ja riskienhallintatavoissa ja mahdollistaa tulevien muutosten ja uusien riskien käsittely ja riittävä joustavuus, on tarpeen noudattaa perusteisiin pohjautuvaa lähestymistapaa.
(51)
Keskusvastapuolen mallien, menetelmien ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmän validoinnissa on tärkeää käyttää asianmukaista riippumatonta osapuolta, jotta voidaan vahvistaa mahdolliset korjaavat toimenpiteet ja toteuttaa ne ennen täytäntöönpanoa sekä välttää olennaiset eturistiriidat. Riippumattoman osapuolen olisi oltava riittävän erillään siitä keskusvastapuolen liiketoiminnan osasta, joka kehittää, panee täytäntöön ja käyttää tarkastelun kohteena olevaa mallia tai toimintatapoja, eikä sillä saisi olla olennaisia eturistiriitoja. Nämä edellytykset voisi täyttää jokin sisäinen osapuoli, jolla on erilliset raportointisuhteet, tai ulkoinen osapuoli.
(52)
Monet keskusvastapuolen rahoitusvaroihin liittyvät näkökohdat, erityisesti vakuudet, maksukyvyttömyysrahastot ja muut rahoitusvarat, on suunniteltu erilaisia skenaarioita ja tavoitteita silmällä pitäen. Sen vuoksi on tarpeen asettaa erityisiä vaatimuksia, joissa tällaiset tavoitteet otetaan huomioon, sekä varmistaa yhdenmukainen soveltaminen kaikissa keskusvastapuolissa. Arvioidessaan tarvittavaa katetta keskusvastapuoli ei saisi nettouttaa vastuita maksukyvyttömien määritysosapuolten välillä, jotta ei vähennettäisi näiden vastuiden mahdollisia vaikutuksia.
(53)
Erityyppisiin rahoitusvälineisiin, joita keskusvastapuoli voi määrittää, liittyy erilaisia erityisriskejä. Sen vuoksi olisi edellytettävä, että keskusvastapuoli ottaa malleissaan, menetelmissään ja likviditeetin hallintajärjestelmässään huomioon kaikki sellaisten markkinoiden kannalta merkitykselliset riskit, joille se tarjoaa määrityspalveluja, jotta voitaisiin varmistaa, että keskusvastapuoli mittaa riittävän hyvin potentiaalisia tulevia vastuitaan. Jotta tällaiset riskit voitaisiin ottaa asianmukaisesti huomioon, stressitestausta koskeviin vaatimuksiin olisi sisällytettävä eri rahoitusvälinetyyppien erityisriskit.
(54)
Jotta keskusvastapuoli voisi varmistaa, että sen alkuvakuuksien laskemiseen käyttämä malli heijastaa asianmukaisesti sen potentiaalisia vastuita, sen olisi vastuukatteensa päivittäisen toteumatestauksen lisäksi, jossa tarkastellaan vakuusvaatimusten riittävyyttä, tehtävä toteumatestaus myös mallin keskeisille parametreille ja oletuksille. Tämä on välttämätöntä sen varmistamiseksi, että alkuvakuus lasketaan tarkasti keskusvastapuolten mallien avulla.
(55)
Vakuusvaatimuksia koskevalla tiukalla herkkyysanalyysillä voi olla entistä suurempi merkitys, kun markkinat ovat epälikvidit tai epävakaat, ja sen avulla olisi määritettävä vaikutuksia, joita tärkeiden malliparametrien muuttaminen saa aikaan. Herkkyysanalyysi on tehokas keino tutkia piileviä puutteita, joita ei voida havaita toteumatestauksella.
(56)
Jos stressi- ja toteumatestejä ei suoriteta säännöllisesti, tämä voi johtaa siihen, että keskusvastapuolen rahoitusvarat ja likvidit varat eivät riitä kattamaan riskejä, joita keskusvastapuoleen tosiasiallisesti kohdistuu. Asianmukaisten testien avulla keskusvastapuolen malleissa, menetelmissä ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmässä voidaan myös ottaa nopeasti huomioon muuttuvat markkinaolosuhteet ja uudet riskit.
(57)
Äärimmäisten markkinaolosuhteiden mallintaminen voi auttaa keskusvastapuolta määrittämään sen nykyisten mallien, likviditeettiriskin hallintajärjestelmän sekä rahoitusvarojen ja likvidien varojen rajat. Tämä edellyttää kuitenkin, että keskusvastapuoli käyttää harkintaa mallintaessaan eri markkinoita ja tuotteita. Käänteistä stressitestausta olisi pidettävä hyödyllisenä, vaikkakaan ei ensisijaisena hallintavälineenä, jonka avulla voidaan määrittää rahoitusvarojen asianmukainen taso.
(58)
On olennaisen tärkeää, että määritysosapuolet, asiakkaat ja muut asianomaiset sidosryhmät osallistuvat keskusvastapuolen käyttämiin maksukyvyttömyyden hallinnointimenettelyihin simulaatioharjoitusten välityksellä, jotta voidaan varmistaa, että sidosryhmillä on tietämys ja toiminnalliset valmiudet osallistua menestyksekkäästi maksukyvyttömyyden hallinnointitilanteeseen. Simulaatioharjoituksissa olisi jäljiteltävä maksukyvyttömyysskenaariota, jotta voitaisiin osoittaa määritysosapuolten, asiakkaiden ja muiden asianomaisten sidosryhmien tehtävät ja vastuualueet. Tärkeää on myös, että keskusvastapuolella on asianmukaiset menetelmät, joilla se voi arvioida, tarvitaanko korjaavia toimenpiteitä, sekä havaita säännöissä ja menettelyissä mahdollisesti esiintyvä epäselvyydet tai sallittu harkintavalta. Keskusvastapuolen käyttämän maksukyvyttömyyden hallinnointimenettelyn testaaminen on erityisen tärkeää, jos menettely perustuu siihen, että määritysosapuolet, jotka eivät ole maksukyvyttömiä, tai kolmannet osapuolet avustavat positioiden sulkemismenettelyssä ja jos maksukyvyttömyysmenettelyjä ei ole koskaan testattu todellisessa maksukyvyttömyystapauksessa.
(59)
Tämä asetus perustuu teknisten sääntelystandardien luonnoksiin, jotka Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (EAMV) on toimittanut komissiolle.
(60)
EAMV on kuullut tarvittaessa Euroopan pankkiviranomaista (EPV), Euroopan järjestelmäriskikomiteaa ja EKPJ:n jäseniä ennen kuin se on toimittanut teknisten standardien luonnokset, joihin tämä asetus perustuu. Euroopan valvontaviranomaisen (Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen) perustamisesta 24 päivänä marraskuuta 2010 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1095/2010 (4) 10 artiklan mukaisesti EAMV on järjestänyt avoimen julkisen kuulemisen teknisten sääntelystandardien luonnoksista, analysoinut niihin mahdollisesti liittyviä kustannuksia ja hyötyjä sekä pyytänyt lausunnon asetuksen (EU) N:o 1095/2010 37 artiklan mukaisesti perustetulta arvopaperimarkkina-alan osallisryhmältä,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN ASETUKSEN:
I LUKU
YLEISTÄ
1 artikla
Määritelmät
Tässä asetuksessa tarkoitetaan
1.
’perusriskillä’ keskusvastapuolen määrittämien kahden tai useamman omaisuuserän tai sopimuksen muutosten epätäydellisestä korrelaatiosta johtuvaa riskiä;
2.
’luottamusvälillä’ sitä kunkin rahoitusvälineen avointen positioiden prosenttiosuutta keskusvastapuolen laskenta-aikavälillä määrittämistä positioista, joka sen on pystyttävä kattamaan tietyn realisointiajan;
3.
’tuottoerolla’ fyysisen hyödykkeen suorasta omistuksesta saatavaa lisätuottoa, joka riippuu sekä markkinaolosuhteista että fyysiseen varastointiin liittyvien kustannusten kaltaisista tekijöistä;
4.
’vakuuksilla’ asetuksen (EU) N:o 648/2012 41 artiklassa tarkoitettuja vakuuksia, joihin voivat kuulua alkuvakuudet ja vaihtuvat vakuudet;
5.
’alkuvakuuksilla’ vakuuksia, jotka keskusvastapuoli kerää kattamaan mahdolliset tulevat vastuut, jotka liittyvät vakuudet asettaviin määritysosapuoliin ja tarvittaessa yhteentoimiviin keskusvastapuoliin, viimeisen vakuuksien keräämisen ja sen ajankohdan välisenä aikana, jona positiot realisoidaan määritysosapuolen tai yhteentoimivan keskusvastapuolen maksukyvyttömyyden johdosta;
6.
’vaihtuvilla vakuuksilla’ vakuuksia, jotka kerätään tai maksetaan markkinahinnan tosiasiallisista muutoksista johtuvien nykyhetken vastapuoliriskien huomioon ottamiseksi;
7.
’äkillisten tappioiden riskillä’ sitä riskiä, että vastapuoli tai liikkeeseenlaskija tulee äkillisesti maksukyvyttömäksi ennen kuin markkinalla on ollut riittävästi aikaa ottaa huomioon sen kasvanut maksukyvyttömyysriski;
8.
’realisointiajalla’ ajanjaksoa, jonka avulla lasketaan vakuudet, jotka keskusvastapuoli arvioi tarvitsevansa maksukyvyttömään osapuoleen liittyvän riskin hallitsemiseksi ja jonka aikana keskusvastapuoleen kohdistuu maksukyvyttömän osapuolen positioiden hoitamiseen liittyvä markkinariski;
9.
’laskenta-aikavälillä’ aikaväliä, jolta lasketaan historiallinen volatiliteetti;
10.
’testipoikkeamalla’ testin tulosta, joka osoittaa, että keskusvastapuolen mallilla tai likviditeetin hallintajärjestelmällä ei ole saatu aikaan tavoiteltua katetta;
11.
’wrong-way-riskillä’ riskiä, joka aiheutuu vastapuoleen tai liikkeeseenlaskijaan liittyvästä vastuusta, kun kyseisen vastapuolen asettama tai kyseisen liikkeeseenlaskijan liikkeeseen laskema vakuus korreloi vahvasti sen luottoriskin kanssa.
II LUKU
KOLMANSIEN MAIDEN KESKUSVASTAPUOLTEN TUNNUSTAMINEN
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 25 artikla)
2 artikla
EAMV:lle keskusvastapuolen tunnustamista varten toimitettavat tiedot
Kolmanteen maahan sijoittautuneen keskusvastapuolen jättämässä tunnustamista koskevassa hakemuksessa on oltava ainakin seuraavat tiedot:
a)
oikeushenkilön täydellinen nimi;
b)
merkittäviä omistusosuuksia omistavien osakkeenomistajien tai jäsenten nimet;
c)
luettelo jäsenvaltioista, joissa keskusvastapuoli aikoo tarjota palveluja;
d)
määritettävien rahoitusvälineiden lajit;
e)
EAMV:n verkkosivustolla asetuksen (EU) N:o 648/2012 88 artiklan 1 kohdan e alakohdan mukaisesti esitettävä tiedot;
f)
tiedot keskusvastapuolen rahoitusvaroista ja siitä, missä muodossa ja millä menetelmillä niitä säilytetään, sekä järjestelyistä, joilla niitä suojataan, maksukyvyttömyyden hallinnointimenettelyt mukaan luettuina;
g)
tiedot vakuusmenetelmästä ja maksukyvyttömyysrahaston laskentamenetelmästä;
h)
luettelo vakuuskelpoisista omaisuuseristä;
i)
tunnustamista hakevan keskusvastapuolen määrittämät arvot, tarvittaessa prospektiivisessa muodossa, kunkin määritetyn EU:n valuutan mukaan jaoteltuina;
j)
hakemuksen tekopäivää edeltävänä vuonna suoritettujen stressitestien ja toteumatestien tulokset;
k)
keskusvastapuolen säännöt ja sisäiset menettelyt sekä todisteet kyseisessä kolmannessa maassa sovellettavien vaatimusten täydellisestä noudattamisesta;
l)
tiedot mahdollisista ulkoistamisjärjestelyistä;
m)
tiedot erottelujärjestelyistä sekä niiden oikeudellisesta pätevyydestä ja täytäntöönpanokelpoisuudesta;
n)
tiedot keskusvastapuoleen pääsyä koskevista vaatimuksista sekä jäsenyyden keskeyttämistä ja päättämistä koskevista ehdoista;
o)
tiedot yhteentoimivuusjärjestelystä, mukaan luettuina tiedot, jotka toimitetaan kolmannen maan toimivaltaiselle viranomaiselle kyseisen järjestelyn arviointia varten.
III LUKU
ORGANISAATIOVAATIMUKSET
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 26 artikla)
3 artikla
Päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyt
1. Keskusvastapuolen päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyissä, joissa määritellään sen organisaatiorakenne ja selkeästi yksilöidyt ja hyvin dokumentoidut toimintatavat, menettelyt ja prosessit, joiden mukaan sen hallitus ja ylin johto toimivat, on oltava seuraavat keskeiset osatekijät:
a)
hallituksen ja sen mahdollisten komiteoiden kokoonpano, tehtävä ja vastuualueet;
b)
johdon tehtävät ja vastuualueet;
c)
ylimmän johdon rakenne;
d)
ylimmän johdon ja hallituksen väliset raportointisuhteet;
e)
hallituksen jäsenten ja ylimmän johdon nimeämismenettelyt;
f)
riskienhallinnan sekä vaatimustenmukaisuutta valvovan ja sisäisen valvonnan toimintojen suunnittelu;
g)
prosessit, joilla varmistetaan tilintekovelvollisuus sidosryhmiä kohtaan.
2. Keskusvastapuolella on oltava riittävästi henkilöstöä, jotta se voi täyttää kaikki tästä asetuksesta ja asetuksesta (EU) N:o 648/2012 johtuvat velvollisuutensa. Keskusvastapuoli ei saa jakaa henkilöstöään konsernin muiden yhteisöjen kanssa muuten kuin asetuksen (EU) N:o 648/2012 35 artiklan mukaisen ulkoistamisjärjestelyn ehdoilla.
3. Keskusvastapuolen on luotava selkeät ja johdonmukaiset vastuualueet ja dokumentoitava ne hyvin. Sen on varmistettava, että riskienhallintajohtajan, vaatimustenmukaisuudesta vastaavan johtajan ja teknologiajohtajan tehtäviä hoitavat eri henkilöt, joiden on oltava keskusvastapuolen työntekijöitä, joille on annettu nimenomainen vastuu näiden tehtävien suorittamisesta.
4. Konserniin kuuluvan keskusvastapuolen on otettava huomioon konsernin mahdolliset vaikutukset omiin päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyihinsä, mukaan luettuna se, onko keskusvastapuoli riittävän riippumaton täyttääkseen sääntelyyn liittyvät velvollisuutensa erillisenä oikeushenkilönä ja voiko sen riippumattomuus vaarantua konsernin rakenteen tai sellaisten hallituksen jäsenten vuoksi, jotka ovat myös samaan konserniin kuuluvien muiden yhteisöjen hallitusten jäseniä. Tällaisen keskusvastapuolen on erityisesti harkittava erityismenettelyjä, joilla ehkäistään ja hallitaan muun muassa ulkoistamisjärjestelyihin liittyviä eturistiriitoja.
5. Jos keskusvastapuoli pitää yllä kaksitasoista hallitusjärjestelmää, tässä asetuksessa ja asetuksessa (EU) N:o 648/2012 vahvistetut hallituksen tehtävät ja vastuualueet on jaettava asianmukaisesti valvontaelimelle ja hallintoelimelle.
6. Riskienhallintaa koskevien periaatteiden, menettelyjen, järjestelmien ja valvontatoimien on oltava osa yhtenäistä ja johdonmukaista päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontakehystä, jota tarkistetaan ja päivitetään säännöllisesti.
4 artikla
Riskienhallinta ja sisäisen valvonnan menetelmät
1. Keskusvastapuolella on oltava vakaa kehys kaikkien siihen tosiasiallisesti tai mahdollisesti kohdistuvien olennaisten riskien hallitsemiseksi. Sen on vahvistettava dokumentoidut toimintatavat, menettelyt ja järjestelmät, joilla tunnistetaan, mitataan, valvotaan ja hallitaan tällaisia riskejä. Vahvistaessaan riskienhallintaperiaatteita, -menettelyjä ja -järjestelmiä keskusvastapuolen on rakennettava ne tavalla, jolla varmistetaan, että määritysosapuolet hallitsevat ja rajoittavat asianmukaisesti riskejä, joita ne aiheuttavat keskusvastapuolelle.
2. Keskusvastapuolella on oltava yhtenäinen ja kattava käsitys kaikista merkityksellisistä riskeistä. Niihin on kuuluttava riskit, joita keskusvastapuolelle aiheutuu sen määritysosapuolista ja, jos se on käytännössä mahdollista, asiakkaista ja joita nämä aiheuttavat keskusvastapuolelle, sekä riskit, joita keskusvastapuolelle aiheutuu muista yhteisöistä, kuten yhteentoimivista keskusvastapuolista, arvopapereiden selvitys- ja maksujärjestelmistä, toimituspankeista, likviditeetin tarjoajista, arvopaperikeskuksista, sellaisista markkinapaikoista, joille keskusvastapuoli tarjoaa palvelujaan, ja muista ratkaisevan tärkeiden palvelujen tarjoajista, kuten myös riskit, joita edellä mainitut aiheuttavat keskusvastapuolelle.
3. Keskusvastapuolen on kehitettävä asianmukaiset riskinhallintavälineet voidakseen hallita kaikkia merkityksellisiä riskejä ja raportoida niistä. Niihin kuuluvat välineet, joilla tunnistetaan järjestelmään ja markkinaan liittyvät sekä muut keskinäiset sidossuhteet ja hallitaan niitä. Jos keskusvastapuoli tarjoaa määritykseen liittyviä palveluja, jotka poikkeavat riskiprofiililtaan sen toiminnoista ja saattavat aiheuttaa sille merkittäviä lisäriskejä, sen on hallittava näitä lisäriskejä asianmukaisella tavalla. Tähän voi kuulua keskusvastapuolen tarjoamien lisäpalvelujen oikeudellinen erottaminen sen ydintoiminnoista.
4. Päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyillä on varmistettava, että keskusvastapuolen hallitus ottaa lopullisen vastuun ja tilintekovelvollisuuden keskusvastapuolen riskien hallinnasta. Hallituksen on määriteltävä, määritettävä ja dokumentoitava asianmukainen riskinsieto- ja riskinkantokyky keskusvastapuolta varten. Hallituksen ja ylimmän johdon on varmistettava, että keskusvastapuolen toimintatavat, menettelyt ja valvontatoimet ovat keskusvastapuolen riskinsieto- ja riskinkantokyvyn mukaisia ja että niissä käsitellään sitä, miten keskusvastapuoli tunnistaa riskejä, raportoi niistä ja valvoo ja hallitsee niitä.
5. Keskusvastapuolen on käytettävä vahvoja tiedotus- ja riskienvalvontajärjestelmiä, joiden avulla keskusvastapuoli ja tarvittaessa sen määritysosapuolet ja mahdollisuuksien mukaan asiakkaat voivat saada ajankohtaista tietoa ja soveltaa riskienhallintaa koskevia toimintatapoja ja menettelyjä asianmukaisella tavalla. Näillä järjestelmillä on varmistettava ainakin, että luotto- ja likviditeettiriskejä valvotaan jatkuvasti keskusvastapuolen tasolla sekä määritysosapuolten tasolla ja mahdollisuuksien mukaan asiakkaiden tasolla.
6. Keskusvastapuolen on varmistettava, että riskienhallintatoiminnolla on tarvittavat valtuudet, voimavarat, asiantuntemus ja pääsy kaikkiin merkityksellisiin tietoihin ja että se on riittävän riippumaton keskusvastapuolen muista toiminnoista. Keskusvastapuolen riskienhallintajohtajan on pantava riskienhallintajärjestelmä täytäntöön, hallituksen vahvistamat toimintatavat ja menettelyt mukaan luettuina.
7. Keskusvastapuolella on oltava riittävät sisäisen valvonnan menetelmät, joiden avulla hallitus voi seurata ja arvioida keskusvastapuolen riskienhallintaperiaatteiden, -menetelmien ja -järjestelmien riittävyyttä ja tehokkuutta. Tällaisiin menetelmiin on sisällyttävä luotettavat hallinto- ja laskentamenetelmät, vahva vaatimustenmukaisuutta valvova toiminto sekä riippumaton sisäinen tarkastus ja validointi- tai arviointitoiminto.
8. Keskusvastapuolen tilinpäätös on laadittava vuosittain ja tarkastutettava Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2006/43/EY (5) tarkoitetuilla lakisääteisillä tilintarkastajilla tai tilintarkastusyhteisöillä.
5 artikla
Vaatimustenmukaisuutta koskevat toimintatavat ja menettelyt
1. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön ja pantava täytäntöön asianmukaiset toimintatavat ja menettelyt, jotka on suunniteltu havaitsemaan kaikki riskit siitä, että keskusvastapuoli ja sen työntekijät eivät noudata tämä asetuksen, asetuksen (EU) No 648/2012 ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1249/2012 mukaisia keskusvastapuolen velvollisuuksia, ja havaitsemaan tähän liittyvät riskit, sekä ylläpidettävä näitä toimintatapoja ja menettelyjä ja otettava käyttöön asianmukaiset toimenpiteet ja menettelyt, jotka on suunniteltu minimoimaan tällaiset riskit ja antamaan toimivaltaisille viranomaisille mahdollisuuden käyttää tehokkaasti näiden asetusten mukaista toimivaltaansa.
2. Keskusvastapuolen on varmistettava, että sen säännöt, menettelyt ja sopimusjärjestelyt ovat selkeitä ja kattavia ja että niillä varmistetaan tämän asetuksen, asetuksen (EU) N:o 648/2012 ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1249/2012 sekä kaikkien muiden sovellettavien sääntely- ja valvontavaatimusten noudattaminen.
Keskusvastapuolen säännöt, menettelyt ja sopimusjärjestelyt on säilytettävä kirjallisessa tai muussa pysyvässä muodossa. Näiden sääntöjen, menettelyjen ja sopimusjärjestelyjen on oltava täsmällisiä, ajantasaisia ja helposti toimivaltaisten viranomaisten, määritysosapuolten ja tarvittaessa asiakkaiden saatavilla.
Keskusvastapuolen on määritettävä ja analysoitava, kuinka moitteettomia sen säännöt, menettelyt ja sopimusjärjestelyt ovat. Tätä analyysiä varten on tarvittaessa pyydettävä riippumattomia oikeudellisia lausuntoja. Keskusvastapuolella on oltava menettely, jolla ehdotetaan muutoksia sen sääntöihin ja menettelyihin ja pannaan ne täytäntöön, ja ennen olennaisten muutosten täytäntöönpanoa sen on kuultava kaikkia määritysosapuolia, joihin muutokset vaikuttavat, ja toimitettava ehdotetut muutokset toimivaltaiselle viranomaiselle.
3. Laatiessaan sääntöjään, menettelyjään ja sopimusjärjestelyjään keskusvastapuolen on otettava huomioon merkitykselliset sääntelyperiaatteet, alan standardit ja markkinaprotokollat ja ilmoitettava selvästi, onko tällaisia käytäntöjä sisällytetty keskusvastapuolen, sen määritysosapuolten ja muiden asianomaisten kolmansien osapuolten oikeuksiin ja velvollisuuksiin.
4. Keskusvastapuolen on yksilöitävä mahdolliset lainvalintakysymykset, analysoitava niitä ja laadittava säännöt ja menettelyt, joilla voidaan vähentää tällaisista kysymyksistä johtuvia oikeudellisia riskejä. Tätä analyysiä varten on tarvittaessa pyydettävä riippumattomia oikeudellisia lausuntoja.
Keskusvastapuolen säännöissä ja menettelyissä on ilmoitettava selvästi, mitä lakia aiotaan soveltaa kuhunkin näkökohtaan, joka liittyy keskusvastapuolen toimintaan ja liiketoimiin.
6 artikla
Vaatimustenmukaisuutta valvova toiminto
1. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön pysyvä ja tehokas vaatimustenmukaisuutta valvova toiminto, jonka on oltava itsenäinen keskusvastapuolen muista toiminnoista, ja pidettävä sitä yllä. Keskusvastapuolen on varmistettava, että vaatimustenmukaisuutta valvovalla toiminnolla on tarvittavat valtuudet, voimavarat, asiantuntemus ja pääsy kaikkiin merkityksellisiin tietoihin.
Perustaessaan vaatimustenmukaisuutta valvovaa toimintoaan keskusvastapuolen on otettava huomioon liiketoimintansa luonne, laajuus ja monimuotoisuus sekä kyseisen liiketoiminnan osana suoritettujen palvelujen ja toiminnan luonne ja laajuus.
2. Vaatimustenmukaisuudesta vastaavalla johtajalla on ainakin oltava velvollisuus
a)
valvoa ja säännöllisesti arvioida 5 artiklan 4 kohdan mukaisesti käyttöön otettujen toimenpiteiden sekä keskusvastapuolen velvollisuuksien täyttämisessä mahdollisesti esiintyneiden puutteiden korjaamiseksi toteutettujen toimien riittävyyttä ja tehokkuutta;
b)
hallinnoida ylimmän johdon ja hallituksen vahvistamia vaatimustenmukaisuutta koskevia toimintatapoja ja menettelyjä;
c)
neuvoa ja avustaa keskusvastapuolen palvelujen ja toimien suorittamisesta vastaavia henkilöitä tämän asetuksen, asetuksen (EU) No 648/2012 ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1249/2012 mukaisten keskusvastapuolen velvollisuuksien ja tarvittaessa muiden sääntelyvaatimusten noudattamisessa;
d)
raportoida hallitukselle säännöllisesti siitä, miten keskusvastapuoli ja sen työntekijät noudattavat tätä asetusta, asetusta (EU) N:o 648/2012 ja täytäntöönpanoasetusta (EU) N:o 1249/2012;
e)
vahvistaa menettelyt, joilla vaatimustenvastaisuudet korjataan tehokkaasti;
f)
varmistaa, että vaatimustenmukaisuuden valvontaan osallistuvat henkilöt eivät osallistu valvomiensa palvelujen ja toimien suorittamiseen ja että tällaisiin henkilöihin liittyvät eturistiriidat havaitaan ja poistetaan asianmukaisella tavalla.
7 artikla
Organisaatiorakenne ja raportointisuhteiden erottaminen
1. Keskusvastapuolen on määriteltävä hallituksen, ylimmän johdon ja hallituksen mahdollisten komiteoiden kokoonpano, tehtävät ja vastuualueet. Nämä järjestelyt on yksilöitävä selkeästi ja dokumentoitava hyvin. Hallituksen on perustettava ainakin tarkastuskomitea sekä palkka- ja palkkiokomitea. Asetuksen (EU) N:o 648/2012 28 artiklan mukaisesti perustetun riskiarviointikomitean on toimittava hallituksen neuvoa-antavana komiteana.
2. Hallituksen on hoidettava ainakin seuraavat velvollisuudet:
a)
selkeiden tavoitteiden ja strategioiden vahvistaminen keskusvastapuolta varten;
b)
ylimmän johdon tehokas valvonta;
c)
asianmukaisen palkka- ja palkkiopolitiikan vahvistaminen;
d)
riskienhallintatoiminnon perustaminen ja valvonta;
e)
vaatimustenmukaisuutta valvovan toiminnon ja sisäisen tarkastuksen toiminnon valvonta;
f)
ulkoistamisjärjestelyjen valvonta;
g)
tämän asetuksen, asetuksen (EU) N:o 648/2012 ja täytäntöönpanoasetuksen (EU) N:o 1249/2012 kaikkien säännösten ja kaikkien muiden sääntely- ja valvontavaatimusten noudattamisen valvonta;
h)
tilintekovelvollisuuden varmistaminen osakkeenomistajia tai omistajia ja työntekijöitä, määritysosapuolia ja niiden asiakkaita sekä muita merkityksellisiä sidosryhmiä kohtaan.
3. Ylimmällä johdolla on ainakin oltava velvollisuus
a)
varmistaa, että keskusvastapuolen toimet ovat hallituksen keskusvastapuolelle määräämien tavoitteiden ja strategian mukaisia;
b)
suunnitella ja vahvistaa vaatimustenmukaisuutta koskeva menettelyt ja sisäisen valvonnan menettelyt, joilla edistetään keskusvastapuolen tavoitteita;
c)
huolehtia sisäisen valvonnan menettelyjen säännöllisestä uudelleentarkastelusta ja testauksesta;
d)
varmistaa, että riskienhallintaan ja vaatimustenmukaisuuteen osoitetaan riittävästi voimavaroja;
e)
osallistua aktiivisesti riskienvalvontaprosessiin;
f)
varmistaa, että riskejä, joita keskusvastapuolelle aiheutuu määrityksestä ja siihen liittyvistä toimista, käsitellään asianmukaisesti.
4. Jos hallitus siirtää tehtäviä komiteoille tai alakomiteoille, sen on säilytettävä itsellään sellaisten päätösten hyväksyminen, joilla voi olla huomattava vaikutus keskusvastapuolen riskiprofiiliin.
5. Järjestelyihin, joilla hallitus ja ylin johto toimivat, on kuuluttava menettelyt, joilla havaitaan, käsitellään ja hallitaan hallituksen ja ylimmän johdon jäseniin mahdollisesti liittyviä eturistiriitoja.
6. Keskusvastapuolen hallituksen ja ylimmän johdon välillä on oltava selkeät ja suorat raportointisuhteet sen varmistamiseksi, että ylin johto on vastuussa toiminnastaan. Riskienhallintaan, vaatimustenmukaisuuteen ja sisäiseen tarkastukseen liittyvien raportointisuhteiden on oltava selkeät ja erilliset keskusvastapuolen muihin toimiin liittyvistä raportointisuhteista. Riskienhallintajohtajan on raportoitava hallitukselle suoraan tai riskinarviointikomitean puheenjohtajan välityksellä. Vaatimustenmukaisuudesta vastaavan johtajan ja sisäisen tarkastuksen toiminnon on raportoitava suoraan hallitukselle.
8 artikla
Palkka- ja palkkiopolitiikka
1. Palkka- ja palkkiokomitean on suunniteltava palkka- ja palkkiopolitiikka, kehitettävä sitä edelleen ja valvottava, miten ylin johto toteuttaa sitä, sekä tarkasteltava säännöllisesti, miten sen toimii käytännössä. Palkka- ja palkkiopolitiikka on dokumentoitava, ja sitä on tarkasteltava uudelleen vähintään kerran vuodessa.
2. Palkka- ja palkkiopolitiikka on suunniteltava siten, että palkka- ja palkkiotaso ja -rakenne ovat varovaisen riskienhallinnan mukaisia. Politiikassa on otettava huomioon mahdolliset riskit sekä olemassa olevat ja jo toteutuneet riskit. Maksuaikatauluissa on otettava huomioon riskien aikahorisontit. Politiikassa on erityisesti muuttuvien palkkioiden osalta otettava asianmukaisesti huomioon tuloksen ja riskijaksojen mahdolliset yhteensopimattomuudet ja varmistettava, että maksuja lykätään tarpeen mukaan. Palkkojen ja palkkioiden kokonaismäärässä kiinteiden ja muuttuvien osien on oltava tasapainossa, ja niissä on otettava riskitekijät huomioon.
3. Palkka- ja palkkiopolitiikassa on vahvistettava, että riskienhallintaan, vaatimustenmukaisuutta valvovaan toimintoon ja sisäisen tarkastuksen toimintoon osallistuvalle henkilöstölle maksettavat palkat ja palkkiot ovat riippumattomia keskusvastapuolen liiketoiminnan tuloksesta. Palkka- ja palkkiotason on oltava asianmukainen vastuuseen sekä kyseisten liiketoiminta-alueiden palkka- ja palkkiotasoon nähden.
4. Palkka- ja palkkiopolitiikka on tarkastettava vuosittain riippumattomassa tarkastuksessa. Tarkastuksen tulokset on annettava toimivaltaisen viranomaisen saataville.
9 artikla
Tietotekniikkajärjestelmät
1. Keskusvastapuolen on suunniteltava tietotekniikkajärjestelmänsä ja varmistettava, että ne ovat luotettavia ja turvallisia ja että niillä voidaan käsitellä tietoja, jotka keskusvastapuoli tarvitsee toimintansa ja liiketoimiensa turvalliseen ja tehokkaaseen suorittamiseen.
Tietotekniikka-arkkitehtuuri on dokumentoitava hyvin. Järjestelmien on oltava riittäviä täyttämään keskusvastapuolen toiminnalliset tarpeet ja käsittelemään keskusvastapuoleen kohdistuvia riskejä, niiden on oltava kestäviä myös stressikausien markkinaolosuhteissa, ja niitä on tarvittaessa voitava laajentaa käsittelemään lisätietoja. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön menettelyt ja kapasiteetin suunnittelu sekä riittävästi ylimääräistä kapasiteettia, jotta järjestelmällä voidaan merkittävän häiriön sattuessa käsitellä kaikki jäljellä olevat transaktiot ennen päivän päättymistä. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön menettelyt uuden tekniikan käyttöönottoa varten, mukaan luettuina selkeät palautumissuunnitelmat.
2. Jotta voidaan varmistaa korkea turvataso tietojenkäsittelyssä ja mahdollistaa liitettävyys keskusvastapuolen määritysosapuolten, asiakkaiden ja palveluntarjoajien kanssa, keskusvastapuolen tietoteknisten järjestelmien on perustuttava kansainvälisesti tunnustettuihin teknisiin standardeihin ja alan parhaisiin käytäntöihin. Keskusvastapuolen on testattava järjestelmänsä tiukoin testein, joissa jäljitellään stressikausien olosuhteita, ennen niiden ensimmäistä käyttöä sekä niihin tehtyjen huomattavien muutosten ja merkittävän häiriön jälkeen. Määritysosapuolten, asiakkaiden, yhteentoimivien keskusvastapuolten ja muiden asianomaisten osapuolten on tarvittaessa osallistuttava tällaisten testien suunnitteluun ja toteutukseen.
3. Keskusvastapuolen on ylläpidettävä vahvaa tietoturvakehystä, jolla hallitaan asianmukaisesti sen tietoturvariskiä. Kehykseen on sisällyttävä asianmukaiset mekanismit, toimintatavat ja menettelyt, joilla suojataan tietoja niiden luvattomalta ilmaisemiselta, varmistetaan tietojen oikeellisuus ja eheys ja turvataan keskusvastapuolen palvelujen saatavuus.
4. Tietoturvakehyksellä on oltava ainakin seuraavat ominaisuudet:
a)
järjestelmään pääsyn valvontatoimet;
b)
asianmukainen suojaus tunkeutumisia ja tietorikoksia vastaan;
c)
erityislaitteet, joilla säilytetään tietojen aitous ja eheys, mukaan luettuina salaustekniikat;
d)
luotettavat verkot ja menettelyt, joilla varmistetaan virheetön ja nopea tiedonsiirto ilman merkittäviä häiriöitä;
e)
jäljitysketjut.
5. Tietotekniikkajärjestelmiä ja tietoturvakehystä on tarkasteltava uudelleen vähintään kerran vuodessa. Niistä on tehtävä riippumattomia arviointeja. Arviointien tulokset on ilmoitettava hallitukselle ja annettava toimivaltaisen viranomaisen saataville.
10 artikla
Tietojen ilmaiseminen
1. Keskusvastapuolen on annettava seuraavat tiedot maksutta yleisön saataville:
a)
tiedot keskusvastapuolen päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyistä, mukaan luettuina seuraavat tiedot:
i)
sen organisaatiorakenne sekä keskeiset tavoitteet ja strategiat;
ii)
palkka- ja palkkiopolitiikan keskeiset osat;
iii)
keskeiset taloudelliset tiedot, mukaan luettuina tuorein tarkastettu tilinpäätös;
b)
tiedot sen säännöistä, mukaan luettuina seuraavat tiedot:
i)
maksukyvyttömyyden hallinnointimenettelyt, menettelyt ja täydentävät tekstit;
ii)
liiketoiminnan jatkuvuutta koskevat merkitykselliset tiedot;
iii)
tiedot keskusvastapuolen riskienhallintajärjestelmistä ja -tekniikoista sekä riskienhallinnan tuloksista XII luvun mukaisesti;
iv)
kaikki sen rakennetta ja toimia sekä määritysosapuolten ja asiakkaiden oikeuksia ja velvollisuuksia koskevat tiedot, joiden avulla nämä voivat havaita selvästi ja ymmärtää täysin keskusvastapuolen palvelujen käyttöön liittyvät riskit ja kustannukset;
v)
keskusvastapuolen nykyiset määrityspalvelut, mukaan luettuina yksityiskohtaiset tiedot siitä, mitä se kunkin palvelun yhteydessä tarjoaa;
vi)
keskusvastapuolen riskienhallintajärjestelmät ja -tekniikat sekä riskienhallinnan tulokset, mukaan luettuina tiedot rahoitusvaroista, sijoituspolitiikasta, hintatietolähteistä ja vakuuslaskelmissa käytetyistä malleista;
vii)
sovellettava oikeus ja säännöt, jotka koskevat
1)
keskusvastapuoleen pääsyä;
2)
keskusvastapuolen määritysosapuolten ja mahdollisuuksien mukaan asiakkaiden kanssa tekemät sopimukset;
3)
sopimukset, jotka keskusvastapuoli hyväksyy määritettäviksi;
4)
mahdolliset yhteentoimivuusjärjestelyt;
5)
vakuuksien ja maksukyvyttömyysrahastoon suoritettavien maksujen käyttö, mukaan luettuina positioiden ja vakuuksien realisointi sekä se, missä määrin vakuudet on suojattu kolmansien osapuolten vaatimuksilta;
c)
tiedot vakuuskelpoisista omaisuuseristä ja sovellettavista aliarvostuksista;
d)
luettelo kaikista nykyisistä määritysosapuolista, mukaan luettuina määritysosapuolien osallistumista, osallistumisen keskeyttämistä ja poistumista koskevat perusteet.
Jos toimivaltainen viranomainen on keskusvastapuolen kanssa yhtä mieltä siitä, että tämän kohdan b tai c alakohdassa tarkoitetut tiedot voivat vaarantaa keskusvastapuolen liikesalaisuudet tai luotettavuuden ja vakauden, keskusvastapuoli voi päättää ilmaista tiedot tavalla, jolla ehkäistään tällaiset riskit tai vähennetään niitä, tai olla ilmaisematta kyseisiä tietoja.
2. Keskusvastapuolen on maksutta julkistettava tiedot, jotka koskevat olennaisia muutoksia sen päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyissä, keskeisissä toimintatavoissa ja sen sovellettavissa säännöissä ja menettelyissä.
3. Keskusvastapuolen julkistamien tietojen on oltava saatavissa sen verkkosivustolta. Tietojen on oltava saatavissa ainakin kansainvälisellä rahoitusalalla yleisesti käytetyllä kielellä.
11 artikla
Sisäinen tarkastus
1. Keskusvastapuolen on perustettava sen muista toiminnoista ja toiminnasta erillinen ja riippumaton sisäisen tarkastuksen toiminto, jolla on seuraavat tehtävät, ja pidettävä sitä yllä:
a)
sellaisen tarkastussuunnitelman laatiminen, täytäntöönpano ja ylläpito, jolla tutkitaan ja arvioidaan keskusvastapuolen järjestelmien, sisäisen valvonnan menetelmien sekä päätöksenteko-, ohjaus- ja valvontajärjestelyjen riittävyyttä ja tehokkuutta;
b)
suositusten antaminen a alakohdan mukaisesti suoritetun työn tulosten perusteella;
c)
kyseisten suositusten noudattamisen varmistaminen;
d)
sisäistä tarkastusta koskevien asioiden raportoiminen hallitukselle.
2. Sisäisen tarkastuksen toiminnolla on oltava tarvittavat valtuudet, voimavarat, asiantuntemus ja pääsy kaikkiin merkityksellisiin asiakirjoihin, jotta se voi suorittaa tehtävänsä. Sen on oltava riittävän riippumaton johdosta ja raportoitava suoraan hallitukselle.
3. Sisäisen tarkastuksen on arvioitava keskusvastapuolen riskienhallintaprosessien ja valvontamekanismien tehokkuutta tavalla, joka on oikeassa suhteessa liiketoiminnan eri osa-alueisiin kohdistuviin riskeihin ja riippumaton arvioiduista liiketoiminta-alueista. Sisäisen tarkastuksen toiminnolla on oltava tarvittava pääsy tietoihin, jotta se voi käydä läpi keskusvastapuolen kaiken toiminnan ja kaikki liiketoimet, prosessit ja järjestelmät, ulkoistettu toiminta mukaan luettuna.
4. Sisäisessä tarkastuksessa tehtävien arviointien on perustuttava kattavaan tarkastussuunnitelmaan, jota on tarkasteltava uudelleen ja josta on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle vähintään kerran vuodessa. Keskusvastapuolen on varmistettava, että erityistarkastuksia voidaan suorittaa tapahtumakohtaisesti lyhyellä varoitusajalla. Tarkastussuunnitelma ja uudelleentarkastelu on hyväksytettävä hallituksella.
5. Keskusvastapuolen määritystoimista, riskienhallintaprosesseista, sisäisen valvonnan menetelmistä ja tileistä on tehtävä riippumaton tarkastus. Riippumattomat tarkastukset on suoritettava vähintään kerran vuodessa.
IV LUKU
TIETOJEN SÄILYTTÄMINEN
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 29 artikla)
12 artikla
Yleiset vaatimukset
1. Keskusvastapuolen on säilytettävä tietoja pysyvällä välineellä, joka antaa mahdollisuuden toimittaa tietoja toimivaltaisille viranomaisille, EAMV:lle ja Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ) asianomaisille jäsenille, ja ne on säilytettävä sellaisessa muodossa ja sellaisella tavalla, että seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
keskusvastapuolen suorittaman käsittelyn jokainen keskeinen vaihe voidaan muodostaa uudelleen;
b)
aineiston alkuperäinen sisältö ennen mahdollisia oikaisuja tai muita muutoksia voidaan kirjata, jäljittää ja noutaa;
c)
on otettu käyttöön asianmukaiset toimenpiteet tietojen luvattoman muuttamisen estämiseksi;
d)
kirjattujen tietojen turvallisuus ja luottamuksellisuus varmistetaan asianmukaisilla toimenpiteillä;
e)
tietojensäilytysjärjestelmään on sisällytetty menetelmä virheiden tunnistamista ja korjaamista varten;
f)
tietojensäilytysjärjestelmään on sisällytetty asianmukaiset varotoimenpiteet, joilla mahdollistetaan tietojen nopea palautuminen järjestelmähäiriön yhteydessä.
2. Jos aineisto tai tiedot ovat alle kuusi kuukautta vanhoja, ne on toimitettava 1 kohdassa luetelluille viranomaisille mahdollisimman pian ja viimeistään ennen sitä päivää seuraavan pankkipäivän päättymistä, jona toimivaltainen viranomainen esittää tietopyynnön.
3. Jos aineisto tai tiedot ovat yli kuusi kuukautta vanhoja, ne on toimitettava 1 kohdassa luetelluille viranomaisille mahdollisimman pian viiden pankkipäivän kuluessa päivästä, jona toimivaltainen viranomainen esittää tietopyynnön.
4. Jos keskusvastapuolen käsittelemät tiedot sisältävät henkilötietoja, keskusvastapuolen on otettava huomioon Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 95/46/EY (6) ja Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 45/2001 (7) mukaiset velvollisuutensa.
5. Jos keskusvastapuoli säilyttää tietoja unionin ulkopuolella, sen on varmistettava, että toimivaltaisella viranomaisella, EAMV:llä ja EKPJ:n asianomaisilla jäsenillä on pääsy näihin tietoihin samassa määrin ja samoina ajanjaksoina kuin jos niitä säilytettäisiin unionissa.
6. Kunkin keskusvastapuolen on nimettävä asianomaiset henkilöt, jotka voivat 2 ja 3 kohdassa merkityksellisten tietojen toimittamiselle asetetun määräajan kuluessa selittää toimivaltaisille viranomaisille tietojensa sisällön.
7. Toimivaltaisen viranomaisen on voitava tarkastaa kaikki tiedot, jotka keskusvastapuolen on tämän asetuksen mukaan säilytettävä. Keskusvastapuolten on annettava toimivaltaiselle viranomaiselle pyynnöstä suora syöte 13 ja 14 artiklassa vaadituista tiedoista.
13 artikla
Transaktiotiedot
1. Keskusvastapuolen on säilytettävä kaikkien määrittämiensä sopimusten osalta tiedot kaikista transaktioista ja varmistettava, että sen säilyttämiin tietoihin sisältyvät kaikki tiedot, jotka tarvitaan kutakin sopimusta koskevan määritysmenettelyn täydelliseen ja tarkkaan rekonstruointiin, ja että kukin tiettyä transaktiota koskeva tieto voidaan tunnistaa yksiselitteisesti ja hakea helposti ainakin kaikkien hakukenttien avulla, jotka koskevat keskusvastapuolta, yhteentoimivaa keskusvastapuolta, määritysosapuolta, asiakasta, jos tämä on keskusvastapuolen tiedossa, sekä rahoitusvälinettä.
2. Jokaisesta määritettäväksi saadusta transaktiosta keskusvastapuolen on heti saatuaan sitä koskevat tiedot kirjattava seuraavat yksityiskohdat ja pidettävä ne päivitettyinä:
a)
hinta, kurssi tai spread ja määrä;
b)
määrityskapasiteetti, jolla ilmaistaan, oliko transaktio keskusvastapuolen suorittaman kirjaamisen kannalta osto vai myynti;
c)
tiedot rahoitusvälineestä;
d)
tiedot määritysosapuolesta;
e)
tiedot markkinapaikasta, jossa sopimus tehtiin;
f)
päivämäärä ja kellonaika, jolloin keskusvastapuoli asettuu väliin;
g)
päivämäärä ja kelloaika, jolloin sopimus päättyy;
h)
toimitusta koskevat ehdot ja yksityiskohtaiset säännöt;
i)
toimituksen tai transaktioon liittyvän korvausoston päivämäärä ja kellonaika ja soveltuvin osin seuraavat yksityiskohdat:
i)
päivämäärä ja kellonaika, jolloin sopimus alun perin tehtiin;
ii)
sopimuksen alkuperäiset ehdot ja osapuolet;
iii)
yhteentoimiva keskusvastapuoli, joka määrittää transaktion yhden käsittelyvaiheen;
iv)
asiakas, mukaan luettuina mahdolliset epäsuorat asiakkaat, jos nämä ovat keskusvastapuolen tiedossa, ja, jos on kyse määritystä ja toimitusta varten tehtävästä luovutuksesta (give-up), osapuoli, joka siirsi sopimuksen.
14 artikla
Positiotiedot
1. Keskusvastapuolen on säilytettävä tiedot kunkin määritysosapuolen positioista. Jokaisesta asetuksen (EU) N:o 648/2012 39 artiklan mukaisesti pidetystä tilistä on säilytettävä erilliset tiedot, ja keskusvastapuolen on varmistettava, että sen säilyttämät tiedot sisältävät kaikki tiedot, jotka tarvitaan position perustana olevien transaktioiden täydelliseen ja tarkkaan rekonstruointiin, ja että jokainen tieto voidaan tunnistaa ja hakea helposti ainakin kaikkien hakukenttien avulla, jotka koskevat keskusvastapuolta, yhteentoimivaa keskusvastapuolta, määritysosapuolta, asiakasta, jos tämä on keskusvastapuolen tiedossa, sekä rahoitusvälinettä.
2. Keskusvastapuolen on kunkin pankkipäivän päättyessä kirjattava tiedot jokaisesta positiosta, mukaan luettuina seuraavat yksityiskohdat, jos ne liittyvät kyseiseen positioon:
a)
tiedot määritysosapuolesta, asiakkaasta, jos se on keskusvastapuolen tiedossa, ja tällaista positiota ylläpitävistä yhteentoimivista keskusvastapuolista tapauksen mukaan;
b)
position merkki;
c)
päivittäinen laskelma position arvosta sekä tiedot hinnoista, joilla sopimukset arvostetaan, ja muut merkitykselliset tiedot.
3. Keskusvastapuolen on kirjattava tiedot vaatimistaan vakuuksien määristä, maksukyvyttömyysrahastoon suoritettavista maksuista ja muista asetuksen (EU) N:o 648/2012 43 artiklassa tarkoitetuista rahoitusvaroista sekä määritysosapuolen päivän loppuun mennessä tosiasiallisesti asettamasta vastaavasta määrästä ja kyseisen määrän mahdollisista päivänsisäisistä muutoksista kunkin yksittäisen määritysosapuolen ja asiakkaan tilin osalta, jos tämä on keskusvastapuolen tiedossa, sekä pidettävä nämä tiedot päivitettyinä.
15 artikla
Liiketoimintatiedot
1. Keskusvastapuolen on säilytettävä riittävän yksityiskohtaiset ja järjestelmälliset tiedot liiketoiminnastaan ja sisäisestä organisaatiostaan.
2. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut tiedot on kirjattava joka kerta, kun merkityksellisiin asiakirjoihin tehdään olennainen muutos, ja niihin on sisällyttävä ainakin
a)
hallituksen ja asianomaisten komiteoiden, määritysyksikön, riskienhallintayksikön ja kaikkien muiden asianomaisten yksikköjen tai osastojen organisaatiokaaviot;
b)
tiedot osakkeenomistajina tai jäseninä suoraan tai välillisesti olevista luonnollista henkilöistä tai oikeushenkilöistä, joilla on määräosuus, sekä näiden määräosuuksien määrät;
c)
asiakirjat, joilla todistetaan III luvussa ja 29 artiklassa edellytetyt toimintatavat, menettelyt ja prosessit;
d)
hallituksen kokousten pöytäkirjat ja, jos sellaisia on, hallituksen alakomiteoiden ja ylimmän johdon komiteoiden pöytäkirjat;
e)
riskinarviointikomitean kokousten pöytäkirjat;
f)
määritysosapuolia ja asiakkaita kuulevien konsultointiryhmien pöytäkirjat, jos sellaisia on;
g)
sisäistä ja ulkoista tarkastusta, riskienhallintaa ja vaatimuksenmukaisuutta koskevat raportit sekä konsulttiyritysten raportit, mukaan luettuina johdon vastaukset;
h)
17 artiklassa edellytetyt liiketoiminnan jatkuvuutta koskevat toimintaperiaatteet ja palautumissuunnitelma;
i)
32 artiklassa edellytetyt likviditeettisuunnitelma ja likviditeettiraportit;
j)
asetuksen (EU) N:o 648/2012 16 artiklassa edellytetyt tiedot, joista ilmenevät kaikki varallisuuserät ja vastuut sekä oma pääoma;
k)
vastaanotetut valitukset sekä valittajan nimi, osoite ja tilinumero; valituksen vastaanottopäivä; kaikkien niiden henkilöiden nimet, jotka on yksilöity valituksessa; kuvaus valituksen luonteesta; valituksen ratkaiseminen ja päivä, jona valitus ratkaistiin;
l)
tiedot mahdollisista palvelun keskeytyksistä tai toimintahäiriöistä, mukaan luettuina yksityiskohtaiset tiedot kyseisestä ajankohdasta, vaikutuksista ja korjaavista toimista;
m)
tiedot suoritettujen toteumatestien ja stressitestien tuloksista;
n)
toimivaltaisten viranomaisten, EAMV:n ja EKPJ:n asianomaisten jäsenten kanssa käyty kirjeenvaihto;
o)
III luvun mukaisesti saadut oikeudelliset lausunnot;
p)
muiden keskusvastapuolten kanssa tehtyjä yhteentoimivuusjärjestelyjä koskevat asiakirjat tapauksen mukaan;
q)
10 artiklan 1 kohdan b alakohdan vii alakohdan ja d alakohdan mukaiset tiedot;
r)
uusia liiketoiminta-aloitteita kuvaavat merkitykselliset asiakirjat.
16 artikla
Kauppatietorekisteriin ilmoitettavat tiedot
Keskusvastapuolen on yksilöitävä ja säilytettävä kaikki tiedot, jotka on ilmoitettava asetuksen (EU) N:o 648/2012 9 artiklan mukaisesti, sekä päivämäärä ja kellonaika, jolloin transaktio on ilmoitettu.
V LUKU
TOIMINNAN JATKUVUUS
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 34 artikla)
17 artikla
Strategia ja toimintaperiaatteet
1. Keskusvastapuolella on oltava sen hallituksen hyväksymät liiketoiminnan jatkuvuutta koskevat toimintaperiaatteet ja palautumissuunnitelma. Liiketoiminnan jatkuvuutta koskevista toimintaperiaatteista ja palautumissuunnitelmasta on tehtävä riippumattomat arvioinnit, joista on ilmoitettava hallitukselle.
2. Liiketoiminnan jatkuvuutta koskevissa toimintaperiaatteissa on yksilöitävä kaikki kriittiset liiketoiminnot ja niihin liittyvät järjestelmät, ja toimintaperiaatteisiin on sisällyttävä keskusvastapuolen strategia, toimintaperiaatteet ja tavoitteet näiden toimintojen ja järjestelmien jatkuvuuden varmistamiseksi.
3. Liiketoiminnan jatkuvuutta koskevissa toimintaperiaatteissa on otettava huomioon finanssi-infrastruktuurissa olevat ulkoiset yhteydet ja keskinäiset sidossuhteet, mukaan luettuina keskusvastapuolen määritystoiminnan piiriin kuuluvat markkinapaikat, arvopapereiden selvitys- ja maksujärjestelmät sekä keskusvastapuolen tai linkillä yhdistetyn keskusvastapuolen käyttämät luottolaitokset. Niissä on myös otettava huomioon kriittiset toiminnot tai palvelut, jotka on ulkoistettu kolmansina osapuolina oleville tarjoajille.
4. Liiketoiminnan jatkuvuutta koskeviin toimintaperiaatteisiin ja palautumissuunnitelmaan on sisällyttävä selkeästi määritellyt ja dokumentoidut järjestelyt, joita on tarkoitus käyttää liiketoiminnan jatkuvuuteen vaikuttavissa hätätilanteissa, katastrofeissa tai kriiseissä ja joilla pyritään varmistamaan palvelujen vähimmäistaso kriittisissä toiminnoissa.
5. Palautumissuunnitelmassa on yksilöitävä ja siihen on sisällyttävä kriittisten toimintojen palautumispisteitä ja palautumisaikoja koskevat tavoitteet, ja siinä on vahvistettava sopivin palautumisstrategia kutakin tällaista toimintoa varten. Näillä järjestelyillä on pyrittävä varmistamaan, että äärimmäisissä skenaarioissa kriittiset toiminnot saadaan ajoissa päätökseen ja sovitut palvelutasot saavutetaan.
6. Keskusvastapuolen liiketoiminnan jatkuvuutta koskevissa toimintaperiaatteissa on ilmoitettava kriittisten toimintojen ja järjestelmien pisin sallittu seisokkiaika. Näihin toimintaperiaatteisiin sisällytettävä keskusvastapuolen kriittisten toimintojen pisin sallittu palautumisaika saa olla enintään kaksi tuntia. Pankkipäivän lopetukseen liittyvät menettelyt ja maksut on kaikissa olosuhteissa saatava päätökseen vaadittuna aikana ja päivänä.
7. Vahvistaessaan kunkin toiminnon palautumisaikoja keskusvastapuolen on otettava huomioon mahdollinen kokonaisvaikutus markkinoiden tehokkuuteen.
18 artikla
Liiketoiminnan vaikutusanalyysi
1. Keskusvastapuolen on suoritettava liiketoiminnan vaikutusanalyysi, jonka tavoitteena on yksilöidä keskusvastapuolen palvelujen varmistamisen kannalta kriittiset liiketoiminnot. Analyysissä on käsiteltävä myös näiden toimintojen merkitystä finanssi-infrastruktuurin muille laitoksille ja toiminnoille.
2. Keskusvastapuolen on käytettävä skenaarioperusteista riskianalyysiä, jonka tavoitteena on selvittää, millä tavoin erilaiset skenaariot vaikuttavat sen kriittisiin liiketoimintoihin kohdistuviin riskeihin.
3. Arvioidessaan riskejä keskusvastapuolen on otettava huomioon riippuvuudet ulkopuolisista tarjoajista, yleishyödylliset palvelut mukaan luettuina. Keskusvastapuolen on toteutettava toimia hallitakseen näitä riippuvuuksia asianmukaisilla sopimus- ja organisaatiojärjestelyillä.
4. Liiketoiminnan vaikutusanalyysiä ja skenaarioanalyysiä on päivitettävä, ja niitä on tarkasteltava uudelleen vähintään kerran vuodessa sekä häiriötilanteen tai huomattavien organisaatiomuutosten jälkeen. Analyyseissä on otettava huomioon kaikki merkityksellinen kehitys, markkinoiden ja teknologian kehitys mukaan luettuina.
19 artikla
Palautuminen
1. Keskusvastapuolella on oltava käytössään järjestelyt, joilla varmistetaan sen kriittisten toimintojen jatkuminen katastrofiskenaarioiden pohjalta. Näillä järjestelyillä on varmistettava ainakin riittävien henkilöstöresurssien saanti, kriittisten toimintojen seisokkiajan enimmäispituus, automaattinen vaihto varajärjestelmään ja toimintojen palautuminen toissijaisessa käsittelypaikassa.
2. Keskusvastapuolen on pidettävä yllä toista käsittelypaikkaa, jolla voidaan varmistaa keskusvastapuolen kaikkien kriittisten toimintojen jatkuminen samalla tavoin kuin ensisijaisessa käsittelypaikassa. Toissijaisella paikalla on oltava erilainen maantieteellinen riskiprofiili kuin ensisijaisella paikalla.
3. Keskusvastapuolen on pidettävä yllä toissijaista liiketoimintapaikkaa tai sillä on oltava välitön pääsy tällaiseen paikkaan, jonka on ainakin annettava henkilöstölle mahdollisuus varmistaa palvelun jatkuminen, jos ensisijainen liiketoimintapaikka ei ole käytettävissä.
4. Keskusvastapuolen on harkittava ylimääräisiä käsittelypaikkoja erityisesti, jos ensisijainen ja toissijainen paikka eivät ole riskiprofiileiltaan riittävän erilaisia varmistamaan sen, että keskusvastapuolen liiketoiminnan jatkuvuutta koskevat tavoitteet saavutetaan kaikissa skenaarioissa.
20 artikla
Testaus ja seuranta
1. Keskusvastapuolen on testattava ja tarkasteltava liiketoiminnan jatkuvuutta koskevia toimintaperiaatteitaan säännöllisin väliajoin sekä järjestelmiin tai niihin liittyviin toimintoihin tehtyjen huomattavien muutosten jälkeen, jotta varmistetaan, että liiketoiminnan jatkuvuutta koskevilla toimintaperiaatteilla saavutetaan asetetut tavoitteet, muun muassa palautumisajan enimmäispituudelle asetettu kahden tunnin tavoite. Testit on suunniteltava ja dokumentoitava.
2. Liiketoiminnan jatkuvuutta koskevien toimintaperiaatteiden ja palautumissuunnitelman testauksen on täytettävä seuraavat edellytykset:
a)
testauksen on käsitettävä laajamittaiset katastrofit ja toissijaisten ja ensisijaisten paikkojen väliset vaihdot;
b)
määritysosapuolten, ulkopuolisten tarjoajien ja merkityksellisten finanssi-infrastruktuuriin kuuluvien laitosten, joiden kanssa on liiketoiminnan jatkuvuutta koskevissa toimintaperiaatteissa todettu olevan keskinäisiä sidossuhteita, on osallistuttava testaukseen.
21 artikla
Ylläpito
1. Keskusvastapuolen on säännöllisesti tarkasteltava uudelleen liiketoiminnan jatkuvuutta koskevia toimintaperiaatteitaan ja päivitettävä niitä sen varmistamiseksi, että ne käsittävät kaikki kriittiset toiminnot ja sopivimman palautumisstrategian näitä varten.
2. Keskusvastapuolen on säännöllisesti tarkasteltava uudelleen palautumissuunnitelmaansa ja päivitettävä sitä sen varmistamiseksi, että se sisältää sopivimman palautumisstrategian kaikkia kriittisiä toimintoja varten.
3. Liiketoiminnan jatkuvuutta koskevien toimintaperiaatteiden ja palautumissuunnitelman päivityksissä on otettava huomioon testien tulokset sekä riippumattomissa ja muissa uudelleentarkasteluissa annetut ja toimivaltaisten viranomaisten antamat suositukset. Keskusvastapuolten on tarkasteltava liiketoiminnan jatkuvuutta koskevia toimintaperiaatteitaan ja palautumissuunnitelmiaan uudelleen jokaisen huomattavan häiriön jälkeen määrittäkseen niiden syyt sekä keskusvastapuolen liiketoimiin, liiketoiminnan jatkuvuutta koskeviin toimintaperiaatteisiin ja palautumissuunnitelmaan mahdollisesti tarvittavat parannukset.
22 artikla
Kriisienhallinta
1. Keskusvastapuolella on oltava kriisienhallintatoiminto, joka toimii hätätilanteissa. Kriisienhallintamenettelyn on oltava selkeä ja kirjallisesti dokumentoitu. Hallituksen on valvottava kriisienhallintatoimintoa ja säännöllisesti otettava vastaan ja tarkasteltava sitä koskevia raportteja.
2. Kriisienhallintatoimintoon on sisällyttävä hyvin jäsennellyt ja selkeät menettelyt, joilla hallitaan sisäistä ja ulkoista viestintää kriisitilanteissa.
3. Keskusvastapuolen on kriisitilanteen jälkeen tarkasteltava, miten se on hallinnut kriisiä. Tähän tarkasteluun on tarvittaessa sisällytettävä määritysosapuolten ja muiden ulkopuolisten sidosryhmien kannanottoja.
23 artikla
Viestintä
1. Keskusvastapuolella on oltava viestintäsuunnitelma, johon on dokumentoitu, millä tavoin ylimmälle johdolle, hallitukselle ja asianomaisille ulkopuolisille sidosryhmille, muun muassa toimivaltaisille viranomaisille, määritysosapuolille, asiakkaille, selvitysosapuolille, arvopapereiden selvitys- ja maksujärjestelmille sekä markkinapaikoille, annetaan riittävästi tietoja kriisin aikana.
2. Skenaarioanalyysistä, riskianalyysistä, uudelleentarkasteluista sekä seurannan ja testien tuloksista on ilmoitettava hallitukselle.
VI LUKU
VAKUUSVAATIMUKSET
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 41 artikla)
24 artikla
Prosenttiluvut
1. Keskusvastapuolen on laskettava alkuvakuudet, joilla katetaan markkinaliikkeiden aiheuttamat riskit, kunkin vakuudellisen rahoitusvälineen osalta tuotekohtaisesti 25 artiklassa määritellyksi ajanjaksoksi olettaen position sulkemisen määräajan olevan 26 artiklassa määritellyn mukainen. Alkuvakuuksien laskennassa keskusvastapuolen on noudatettava ainakin seuraavia luottamusvälejä:
a)
OTC-johdannaisten osalta 99,5 prosenttia;
b)
muiden rahoitusvälineiden kuin OTC-johdannaisten osalta 99 prosenttia.
2. Määrittääkseen riittävät luottamusvälit kutakin rahoitusvälinelajia varten keskusvastapuolen on lisäksi otettava huomioon ainakin seuraavat tekijät:
a)
rahoitusvälinelajiin liittyvien hintaepävarmuuksien monimutkaisuus ja laajuus, jotka voivat rajoittaa alkuvakuuksien ja vaihtuvien vakuuksien laskennan validointia;
b)
rahoitusvälinelajin riskiominaisuudet, joihin voivat kuulua muun muassa volatiliteetti, duraatio, likviditeetti, ei-lineaariset hintaominaisuudet, äkillisten tappioiden riski ja wrong-way-riski;
c)
se, missä määrin luottoriskejä ei rajoiteta riittävästi muilla riskienvalvontatoimilla;
d)
rahoitusvälinelajin luontainen vipuvaikutus, muun muassa se, onko rahoitusvälinelaji huomattavan epävakaa, keskittynyt suuresti muutamille markkinatoimijoille tai onko se vaikea sulkea.
3. Keskusvastapuolen on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle ja määritysosapuolilleen perusteet, jotka se ottaa huomioon päättäessään kunkin rahoitusvälinelajin vakuuksien laskentaan sovellettavasta luottamustasosta.
4. Jos keskusvastapuoli määrittää OTC-johdannaisia, joilla on 2 kohdassa lueteltujen riskitekijöiden arvioinnin perusteella samat riskiominaisuudet kuin säännellyillä markkinoilla tai vastaavalla kolmannen maan markkinalla täytäntöön pannuilla johdannaisilla, keskusvastapuoli voi käyttää näitä sopimuksia varten vähintään 99 prosentin luottamusväliä, jos sen määrittämiin OTC-johdannaissopimuksiin liittyviä riskejä vähennetään asianmukaisesti käyttämällä tällaista luottamusväliä ja 2 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
25 artikla
Historiallisen volatiliteetin laskennan aikaväli
1. Keskusvastapuolen on varmistettava, että alkuvakuuksilla katetaan sen XII luvun mukaisesti vahvistaman mallimenetelmän ja validointiprosessin mukaisesti vähintään 24 artiklassa määritellyllä luottamusvälillä ja 26 artiklassa määritellyksi realisointiajaksi riskit, jotka johtuvat historiallisesta volatiliteetista, joka on laskettu vähintään 12 edeltävältä kuukaudelta olevien tietojen perusteella.
Keskusvastapuolen on varmistettava, että historiallisen volatiliteetin laskentaan käytettävät tiedot kattavat kaikenlaiset markkinaolosuhteet, stressikaudet mukaan luettuina.
2. Keskusvastapuoli voi käyttää historiallisen volatiliteetin laskentaan mitä tahansa muuta aikaväliä, jos kyseisen aikavälin käyttö johtaa vähintään yhtä suuriin vakuusvaatimuksiin kuin 1 kohdan mukaista aikaväliä käyttämällä saadut vakuusvaatimukset.
3. Sellaisia rahoitusvälineitä koskevien vakuusparametrien, joita varten ei ole olemassa historiallista tarkasteluajanjaksoa, on perustuttava varovaisiin oletuksiin. Keskusvastapuolen on viipymättä mukautettava vaadittujen vakuuksien laskentaa sellaisen analyysin perusteella, joka on tehty uusien rahoitusvälineiden hintakehityksestä.
26 artikla
Realisoinnin aikavälit
1. Keskusvastapuolen on vahvistettava realisoinnin aikavälit ottaen huomioon määritetyn rahoitusvälineen ominaisuudet, markkina, jolla sillä käydään kauppaa, sekä vakuuksien laskenta- ja keräämisaika. Realisointiaikojen on oltava vähintään
a)
viisi pankkipäivää OTC-johdannaisten osalta;
b)
kaksi pankkipäivää muiden rahoitusvälineiden kuin OTC-johdannaisten osalta.
2. Vahvistaakseen riittävän realisointiajan keskusvastapuolen on kaikissa tapauksissa arvioitava ja laskettava yhteen ainakin seuraavat:
a)
pisin mahdollinen ajanjakso, joka voi kestää viimeisestä vakuuksien keruusta siihen asti, kun keskusvastapuoli toteaa maksukyvyttömyyden tai käynnistää maksukyvyttömyyden hallinnointimenettelyn;
b)
ajanjakso, joka arvioidaan tarvittavan siihen, että määritysosapuolen maksukyvyttömyyden hallinnointistrategia suunnitellaan ja toteutetaan ottaen huomioon kunkin rahoitusvälinelajin ominaisuudet, mukaan luettuina likviditeettitaso ja positioiden suuruus ja keskittyminen, sekä markkinat, joilla keskusvastapuoli sulkee tai suojaa kokonaan määritysosapuolen position;
c)
tarvittaessa aika, joka tarvitaan keskusvastapuoleen kohdistuvan vastapuoliriskin kattamiseksi.
3. Arvioidessaan 2 kohdassa määriteltyjä ajanjaksoja keskusvastapuolen on otettava huomioon ainakin 24 artiklan 2 kohdassa mainitut tekijät ja 25 artiklassa määritelty historiallisen volatiliteetin laskennan aikaväli.
4. Jos keskusvastapuoli määrittää OTC-johdannaisia, joilla on samat riskiominaisuudet kuin säännellyillä markkinoilla tai vastaavalla kolmannen maan markkinalla täytäntöön pannuilla johdannaisilla, se voi käyttää realisoinnin aikaväliä, joka poikkeaa 1 kohdassa säädetystä aikavälistä, jos se voi osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle, että
a)
kyseinen aikaväli olisi kyseisten OTC-johdannaisten erityispiirteiden vuoksi tarkoituksenmukaisempi kuin 1 kohdassa säädetty aikaväli;
b)
kyseinen aikaväli on vähintään kaksi pankkipäivää.
27 artikla
Salkun vakuusvaatimusten asettaminen
1. Keskusvastapuoli voi sallia kuittaukset ja vähennykset kaikkia määrittämiään rahoitusvälineitä koskevissa vakuusvaatimuksissa, jos yhden rahoitusvälineen tai rahoitusvälinekokonaisuuden hintariski korreloi muiden rahoitusvälineiden hintariskin kanssa merkittävästi ja luotettavasti tai osoittaa tällaista riippuvuutta muun vastaavan tilastollisen parametrin perusteella.
2. Keskusvastapuolen on dokumentoitava salkun vakuusvaatimusten asettamisessa noudattamansa lähestymistapa ja huolehdittava ainakin siitä, että kahden tai useamman määritetyn rahoitusvälineen välinen korrelaatio tai vastaava tilastollinen riippuvuusparametri on luotettava 25 artiklan mukaisesti lasketulla laskenta-aikavälillä ja osoittaa kestävyyttä historiallisissa tai hypoteettisissa stressiskenaarioissa. Keskusvastapuolen on osoitettava, että hintasuhteelle on olemassa taloudellinen perusta.
3. Kaikki rahoitusvälineet, joihin salkun vakuusvaatimuksia sovelletaan, on katettava samasta maksukyvyttömyysrahastosta. Jos keskusvastapuoli voi ennakolta osoittaa toimivaltaiselle viranomaiselle ja määritysosapuolilleen, millä tavoin mahdolliset tappiot jaettaisiin eri maksukyvyttömyysrahastojen kesken, sekä antaa tarpeelliset säännökset omissa säännöissään, salkun vakuusvaatimuksia voidaan edellisestä poiketen soveltaa rahoitusvälineisiin, jotka katetaan eri maksukyvyttömyysrahastoista.
4. Jos salkun vakuusvaatimuksia asetetaan useille rahoitusvälineille, vakuuksien vähennysten määrä saa olla enintään 80 prosenttia kullekin tuotteelle erikseen laskettujen vakuuksien summan ja sen vakuuden välisestä erosta, joka lasketaan yhdistettyyn salkkuun liittyvän vastuun yhdistetyn arvioinnin perusteella. Jos vakuuksien vähentämisestä ei aiheudu keskusvastapuolelle potentiaalisia riskejä, se voi soveltaa vähennystä, joka on enintään 100 prosenttia tästä erosta.
5. Salkun vakuusvaatimusten asettamiseen liittyvät vakuuksien vähennykset on testattava luotettavalla stressitestiohjelmalla XII luvun mukaisesti.
28 artikla
Myötäsyklisyys
1. Keskusvastapuolen on varmistettava, että sen luottamusvälin, realisointiajan ja laskenta-aikavälin valinnassa ja tarkistamisessa noudattamat toimintaperiaatteet tuottavat ennakoivia, vakaita ja varovaisia vakuusvaatimuksia, jotka rajoittavat myötäsyklisyyttä siinä määrin, ettei keskusvastapuolen vakauteen ja taloudelliseen turvallisuuteen kohdistu kielteisiä vaikutuksia. Tässä yhteydessä on mahdollisuuksien mukaan vältettävä häiritsevien tai pitkälle menevien muutosten tekemistä vakuusvaatimuksiin ja otettava käyttöön avoimet ja ennakoivat menettelyt, joilla vakuusvaatimuksia mukautetaan muuttuviin markkinaolosuhteisiin. Näin toimiessaan keskusvastapuolen on käytettävä ainakin yhtä seuraavista vaihtoehdoista:
a)
sovellettava vakuuspuskuria, joka on vähintään 25 prosenttia lasketuista vakuuksista ja joka voidaan väliaikaisesti käyttää kokonaan sellaisina kausina, joina lasketut vakuusvaatimukset kasvavat huomattavasti;
b)
sovellettava vähintään 25 prosentin painotusta 26 artiklan mukaisesti lasketun laskenta-aikavälin stressikausien havaintoihin;
c)
varmistettava, etteivät sen vakuusvaatimukset ole pienempiä kuin ne, jotka laskettaisiin käyttämällä volatiliteettia, joka on arvioitu kymmenen vuoden historiallisella laskenta-aikavälillä.
2. Kun keskusvastapuoli tarkistaa vakuusmallin parametreja, jotta ne vastaisivat paremmin vallitsevia markkinaolosuhteita, sen on otettava huomioon tällaisen tarkistuksen potentiaaliset myötäsykliset vaikutukset.
VII LUKU
MAKSUKYVYTTÖMYYSRAHASTO
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 42 artikla)
29 artikla
Kehys ja hallinto
1. Määrittääkseen maksukyvyttömyysrahaston vähimmäiskoon ja muiden rahoitusvarojen määrän, jotka tarvitaan asetuksen (EU) N:o 648/2012 42 ja 43 artiklan vaatimusten täyttämiseksi, ottaen huomioon myös konsernin sisäiset sidossuhteet keskusvastapuolen on otettava käyttöön sisäinen toimintakehys, jossa määritellään, minkätyyppiset äärimmäiset mutta mahdolliset markkinaolosuhteet voivat altistaa keskusvastapuolen suurimmille riskeille.
2. Kehykseen on sisällyttävä selitys siitä, miten keskusvastapuoli määrittelee äärimmäiset mutta mahdolliset markkinaolosuhteet. Se on dokumentoitava kokonaan ja säilytettävä 12 artiklan mukaisesti.
3. Riskinarviointikomitean on keskusteltava kehyksestä, ja se on hyväksytettävä hallituksella. Kehyksen vahvuutta ja sen kykyä heijastaa markkinaliikkeitä on tarkasteltava uudelleen vähintään kerran vuodessa. Riskinarviontikomitean on keskusteltava uudelleentarkastelusta, ja siitä on ilmoitettava hallitukselle.
30 artikla
Äärimmäisten mutta mahdollisten markkinaolosuhteiden yksilöiminen
1. Edellä 29 artiklassa kuvatun kehyksen on heijastettava keskusvastapuolen riskiprofiilia ottaen tarvittaessa huomioon rajatylittävät riskit ja valuuttariskit. Siinä on yksilöitävä kaikki markkinariskit, joille keskusvastapuoli altistuisi yhden tai useamman määritysosapuolen maksukyvyttömyyden jälkeen, mukaan luettuina määritettyjen rahoitusvälineiden markkinahintojen epäsuotuisa kehitys, markkinalikviditeetin pieneneminen näiden rahoitusvälineiden osalta sekä vakuuksien realisointiarvon pienenemiset. Lisäksi kehyksen on heijastettava lisäriskejä, joita aiheutuu keskusvastapuolelle yhteisöjen samanaikaisesta kaatumisesta siinä konsernissa, johon maksukyvytön määritysosapuoli kuuluu.
2. Kehyksessä on myös yksilöitävä erikseen kaikki markkinat, joilla keskusvastapuoli altistuisi riskeille määritysosapuolen tullessa maksukyvyttömäksi. Keskusvastapuolen on määritettävä jokaista yksilöityä markkinaa varten äärimmäiset mutta mahdolliset markkinaolosuhteet ainakin seuraavien seikkojen perusteella:
a)
sarja historiallisia skenaarioita, joihin kuuluvat viimeksi kuluneiden 30 vuoden aikana tai sellaisena ajanjaksona todetut äärimmäiset markkinaliikkeet, jolta on saatavissa luotettavia tietoja, ja jotka olisivat altistaneet keskusvastapuolen suurimmalle rahoitusriskille. Jos keskusvastapuoli päättää, että historiallinen tapaus, jossa hintaliikkeet ovat olleet suuria, ei ole enää mahdollinen, sen on perusteltava toimivaltaiselle viranomaiselle, miksi tapaus jätetään pois kehyksestä;
b)
erilaiset mahdolliset tulevat skenaariot, jotka perustuvat johdonmukaisiin oletuksiin markkinoiden volatiliteetista sekä markkinoiden välisestä ja rahoitusvälineiden välisestä hintakorrelaatiosta ja jotka tukeutuvat mahdollisia markkinaolosuhteita koskeviin kvantitatiivisiin ja kvalitatiivisiin arviointeihin.
3. Lisäksi kehyksessä on otettava kvantitatiivisesti ja kvalitatiivisesti huomioon, missä laajuudessa äärimmäisiä hintaliikkeitä saattaisi esiintyä samanaikaisesti useilla yksilöidyillä markkinoilla. Kehyksessä on otettava huomioon, että historialliset hintakorrelaatiot voivat kadota äärimmäisissä mutta mahdollisissa markkinaolosuhteissa.
31 artikla
Äärimmäisten mutta mahdollisten skenaarioiden uudelleentarkastelu
Keskusvastapuolen on tarkasteltava 30 artiklassa kuvattuja menettelyjä säännöllisesti uudelleen ottaen huomioon kaikki merkitykselliset markkinamuutokset sekä määritysosapuolten vastuiden laajuus ja keskittyminen. Sen on tarkasteltava uudelleen, riskinarviointikomiteaa kuullen, historiallisia ja hypoteettisia skenaarioita, joita se on käyttänyt äärimmäisten mutta mahdollisten markkinaolosuhteiden yksilöimiseksi, vähintään kerran vuodessa ja useamminkin, jos skenaarioita on aiheellista mukauttaa sen vuoksi, että markkinamuutokset tai keskusvastapuolen määrittämissä sopimuskokonaisuuksissa tapahtuvat olennaiset muutokset vaikuttavat oletuksiin, joihin skenaariot perustuvat. Kehyksen olennaisista muutoksista on ilmoitettava hallitukselle.
VIII LUKU
Likviditeettiriskien valvonta
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 44 artikla)
32 artikla
Likviditeettiriskin arviointi
1. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön vahva likviditeettiriskin hallintajärjestelmä, johon on sisällyttävä tehokkaat operatiiviset ja analyyttiset välineet, joilla voidaan jatkuvasti ja oikea-aikaisesti tunnistaa, mitata ja seurata keskusvastapuolen toimituksiin ja rahoitukseen liittyviä virtoja, myös sen päivänsisäisen likviditeetin käyttöä. Keskusvastapuolten on arvioitava säännöllisesti likviditeettiriskin hallintajärjestelmänsä suunnittelua ja toimintaa, myös ottamalla huomioon stressitestien tulokset.
2. Keskusvastapuolen likviditeettiriskin hallintajärjestelmän on oltava riittävän vahva varmistamaan, että keskusvastapuoli pystyy täyttämään maksu- ja toimitusvelvoitteet kaikkissa merkityksellisissä valuutoissa niiden erääntyessä, tarvittaessa myös päivänsisäisesti. Lisäksi keskusvastapuolen likviditeettiriskin hallintajärjestelmään on sisällyttävä arviointi sen mahdollisista tulevista likviditeettitarpeista hyvin monenlaisissa mahdollisissa stressiskenaarioissa. Stressiskenaarioissa on otettava huomioon määritysosapuolten maksukyvyttömyys asetuksen (EU) N:o 648/2012 44 artiklan mukaisesti maksukyvyttömyyspäivästä realisointiajan päättymiseen saakka sekä keskusvastapuolen sijoituspolitiikasta ja -menettelyistä aiheutuva likviditeettiriski äärimmäisissä mutta mahdollisissa markkinaolosuhteissa.
3. Likviditeettiriskin hallintajärjestelmään on sisällyttävä likviditeettisuunnitelma, joka on dokumentoitu ja jota säilytetään 12 artiklan mukaisesti. Likviditeettisuunnitelmassa on ainakin esitettävä keskusvastapuolen menettelyt, joilla
a)
hallitaan ja seurataan vähintään kerran päivässä keskusvastapuolen likviditeettitarpeita erilaisissa markkinaskenaarioissa;
b)
säilytetään riittävä määrä likvidejä rahoitusvaroja keskusvastapuolen likviditeettitarpeiden kattamiseksi ja erotetaan erityyppiset likvidit varat toisistaan niiden käytön mukaisesti;
c)
arvioidaan ja arvostetaan päivittäin keskusvastapuolen käytettävissä olevat likvidit omaisuuserät ja sen likviditeettitarpeet;
d)
yksilöidään likviditeettiriskin lähteet;
e)
arvioidaan ajanjaksot, joina keskusvastapuolen likvidien rahoitusvarojen olisi oltava saatavilla;
f)
otetaan huomioon mahdolliset likviditeettitarpeet, jotka johtuvat määritysosapuolten oikeudesta vaihtaa käteisvakuudet muiksi vakuuksiksi;
g)
otetaan käyttöön menettelyt tapauksissa, joissa likviditeettiä ei ole tarpeeksi;
h)
täydennetään likvidejä rahoitusvaroja, joita keskusvastapuoli voi käyttää stressitilanteessa.
Keskusvastapuolen hallituksen on hyväksyttävä suunnitelma riskinarviointikomiteaa kuultuaan.
4. Keskusvastapuolen on arvioitava siihen kohdistuva likviditeettiriski, mukaan luettuina tilanteet, joissa keskusvastapuoli tai sen määritysosapuolet eivät pysty täyttämään maksuvelvoitteitaan niiden erääntyessä määritys- tai toimitusmenettelyn yhteydessä, ottaen huomioon myös keskusvastapuolen sijoitustoiminta. Riskienhallintajärjestelmässä on käsiteltävä likviditeettitarpeita, jotka johtuvat keskusvastapuolen suhteista mihin tahansa yhteisöön, jonka osalta keskusvastapuoleen kohdistuu likviditeettiriski, mukaan luettuina
a)
toimituspankit;
b)
maksujärjestelmät;
c)
arvopapereiden selvitysjärjestelmät;
d)
kirjeenvaihtajapankit;
e)
säilyttäjäpankit;
f)
likviditeetin tarjoajat;
g)
yhteentoimivat keskusvastapuolet;
h)
palveluntarjoajat.
5. Keskusvastapuolen on otettava likviditeettiriskin hallintajärjestelmässään huomioon 4 kohdassa lueteltujen yhteisöjen mahdolliset keskinäiset sidossuhteet sekä monikertaiset suhteet, joita kullakin 4 kohdassa mainitulla yhteisöllä saattaa olla keskusvastapuolen kanssa.
6. Keskusvastapuolen on laadittava päivittäinen raportti 3 kohdan a, b ja c alakohdan mukaisista tarpeista ja varoista sekä neljännesvuosittainen raportti 3 kohdan d-h alakohdan mukaisesta likviditeettisuunnitelmastaan. Raportit on dokumentoitava ja säilytettävä IV luvun mukaisesti.
33 artikla
Likviditeetin saanti
1. Keskusvastapuolen on ylläpidettävä kaikkina merkityksellisinä valuuttoina likvidejä varoja, jotka vastaavat asetuksen (EU) N:o 648/2012 44 artiklan ja tämän asetuksen 32 artiklan mukaisesti määriteltyjä keskusvastapuolen likviditeettivaatimuksia. Näihin likvideihin varoihin kuuluvat pelkästään seuraavat:
a)
liikkeeseen laskevaan keskuspankkiin talletetut käteisvarat;
b)
toimiluvan saaneisiin luottolaitoksiin 47 artiklan mukaisesti talletetut käteisvarat;
c)
sitovat luottolimiitit tai vastaavat järjestelyt sellaisten määritysosapuolten kanssa, jotka eivät ole maksukyvyttömiä;
d)
sitovat takaisinostosopimukset;
e)
45 ja 46 artiklan vaatimusten mukaiset erittäin jälkimarkkinakelpoiset rahoitusinstrumentit, joiden keskusvastapuoli voi osoittaa olevan helposti saatavilla ja vaihdettavissa käteisvaroiksi ennalta sovituilla erittäin luotettavilla rahoitusjärjestelyillä, myös stressikausien markkinaolosuhteissa.
2. Keskusvastapuolen on kiinnitettävä huomiota valuuttoihin, jonka määräisinä sen vastuut ovat, ja otettava huomioon stressikausien olosuhteiden mahdolliset vaikutukset sen kykyyn päästä valuuttamarkkinoille tavalla, joka on yhdenmukainen valuuttojen selvitysjärjestelmien ja arvopapereiden selvitysjärjestelmien toimitussyklien kanssa.
3. Sitovia luottolimiittejä, jotka tehdään määritysosapuolten asettamia vakuuksia vastaan, ei saa laskea kahdesti likvideiksi varoiksi. Keskusvastapuolen on toteutettava toimia, joilla seurataan ja valvotaan yksittäisiin likviditeetin tarjoajiin liittyvien likviditeettiriskien keskittymistä.
4. Keskusvastapuolen on varmistuttava tiukkaa asianmukaista huolellisuutta noudattaen, että sen likviditeetin tarjoajilla on riittävästi kapasiteettia toimia maksuvalmiusjärjestelyjen mukaisesti.
5. Keskusvastapuolen on testattava määräajoin menettelyjään, joita noudattaen käytetään ennalta sovittuja rahoitusjärjestelyjä. Tähän voi sisältyä sellaisia menettelyjä kuin testinostojen tekeminen kaupallisista luottolimiiteistä sekä sen tarkistaminen, kuinka nopeasti varat saadaan käyttöön ja kuinka luotettavia menettelyt ovat.
6. Keskusvastapuolella on oltava likviditeettisuunnitelmassaan yksityiskohtaiset menettelyt, joita noudattaen käytetään keskusvastapuolen likvidejä rahoitusvaroja, kun likviditeettiä ei ole tarpeeksi. Likviditeettimenettelyissä on ilmoitettava selvästi, milloin tiettyjä varoja olisi käytettävä. Menettelyissä on kuvattava myös, miten käteistalletukset tai käteistalletusten yön yli -sijoitukset saadaan käyttöön, miten saman päivän markkinatransaktiot toteutetaan tai miten ennalta sovittuja likviditeettilimiittejä voidaan hyödyntää. Näitä menettelyjä on testattava säännöllisesti. Lisäksi keskusvastapuolen on laadittava ennen rahoitusjärjestelyjen voimassaolon päättymistä asianmukainen suunnitelma niiden uusimisesta.
34 artikla
Keskittymäriski
1. Keskusvastapuolen on tiiviisti seurattava ja valvottava likviditeettiriskinsä keskittymistä, mukaan luettuina keskusvastapuolen riskit, jotka liittyvät 32 artiklan 4 kohdassa lueteltuihin yhteisöihin ja samaan konserniin kuuluviin yhteisöihin.
2. Keskusvastapuolen likviditeettiriskin hallintajärjestelmään on sisällyttävä vastuu- ja keskittymärajojen soveltaminen.
3. Keskusvastapuolen on vahvistettava prosessit ja menettelyt, joita sovelletaan keskittymärajojen rikkomisiin.
IX LUKU
MAKSUKYVYTTÖMYYSJÄRJESTELY
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 45 artikla)
35 artikla
Maksukyvyttömyysjärjestelyssä käytettävien keskusvastapuolen omien varojen laskeminen
1. Keskusvastapuolen on pidettävä erityisten omien varojen määrää asetuksen (EU) N:o 648/2012 45 artiklan 4 kohdassa säädettyyn tarkoitukseen ja merkittävä se erikseen taseeseensa.
2. Keskusvastapuolen on laskettava 1 kohdassa tarkoitettu vähimmäismäärä kertomalla asetuksen (EU) N:o 648/2012 16 artiklan ja komission delegoidun asetuksen (EU) N:o 152/2013 (8) mukaisesti pidettävä vähimmäispääoma, jakamattomat voitot ja rahastot mukaan luettuina, 25 prosentilla.
Keskusvastapuolen on tarkistettava tämä määrä kerran vuodessa.
3. Jos keskusvastapuoli on perustanut useamman kuin yhden maksukyvyttömyysrahaston erilaisia määrittämiään rahoitusvälinelajeja varten, 1 kohdan mukaisesti laskettu omien varojen kokonaismäärä on jaettava kuhunkin maksukyvyttömyysrahastoon suhteessa kunkin rahaston suuruuteen, merkittävä erikseen keskusvastapuolen taseeseen ja käytettävä maksukyvyttömyyksiin eri markkinasegmenteillä, joille maksukyvyttömyysrahastot on tarkoitettu.
4. Edellä 1 kohdassa asetetun vaatimuksen täyttämiseen ei saa käyttää muita varoja kuin asetuksen (EU) N:o 648/2012 16 artiklassa tarkoitettua pääomaa, jakamattomat voitot ja rahastot mukaan luettuina.
36 artikla
Maksukyvyttömyysjärjestelyssä käytettävien keskusvastapuolen omien varojen ylläpitäminen
1. Jos maksukyvyttömyysjärjestelyyn tarkoitettujen omien varojen määrä alittaa 35 artiklassa vaaditun määrän, keskusvastapuolen on viipymättä ilmoitettava tästä toimivaltaiselle viranomaiselle ja esitettävä samalla rikkomisen syyt ja kattava kirjallinen kuvaus toimenpiteistä, joilla määrä täydennetään vaaditun suuruiseksi, sekä näiden toimenpiteiden aikataulu.
2. Jos yksi tai useampi määritysosapuoli tulee maksukyvyttömäksi ennen kuin keskusvastapuoli on palauttanut maksukyvyttömyysjärjestelyyn tarkoitetut varat vaaditulle tasolle, ainoastaan jäljellä oleva maksukyvyttömyysjärjestelyyn jaettu määrä on käytettävä asetuksen (EU) N:o 648/2012 45 artiklan soveltamiseksi.
3. Keskusvastapuolen on palautettava maksukyvyttömyysjärjestelyyn tarkoitetut omat varat vaaditulle tasolle yhden kuukauden kuluessa 1 kohdassa tarkoitetusta ilmoituksesta.
X LUKU
VAKUUDET
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 46 artikla)
37 artikla
Yleiset vaatimukset
Keskusvastapuolen on otettava käyttöön ja pantava täytäntöön avoimet ja ennakoivat toimintatavat ja menettelyt, joilla arvioidaan vakuudeksi hyväksyttyjen omaisuuserien likviditeettiä, valvotaan sitä jatkuvasti ja toteutetaan korjaavia toimia tarpeen mukaan.
Keskusvastapuolen on tarkasteltava vakuuskelpoisia omaisuuseriä koskevia toimintatapojaan ja menettelyjään uudelleen vähintään kerran vuodessa. Lisäksi tällainen uudelleenarviointi on tehtävä aina silloin, kun tapahtuu olennainen muutos, joka vaikuttaa keskusvastapuoleen kohdistuviin riskeihin.
38 artikla
Käteisvakuudet
Sovellettaessa asetuksen (EU) N:o 648/2012 46 artiklan 1 kohtaa käteisvarojen muodossa olevat erittäin likvidit vakuudet on oltava jommankumman seuraavan valuutan määräisinä:
a)
valuutta, johon liittyvää riskiä keskusvastapuoli voi osoittaa toimivaltaisille viranomaisille kykenevänsä hallitsemaan;
b)
valuutta, jossa keskusvastapuoli määrittää transaktioita, niiden vakuuksien rajoissa, jotka tarvitaan keskusvastapuolen kyseisessä valuutassa olevien vastuiden kattamiseksi.
39 artikla
Rahoitusvälineet
Sovellettaessa asetuksen (EU) N:o 648/2012 46 artiklan 1 kohtaa erittäin likvideinä vakuuksina pidetään rahoitusvälineitä, pankkitakauksia ja kultaa, jotka täyttävät liitteessä I vahvistetut edellytykset.
40 artikla
Vakuuksien arvostaminen
1. Edellä 37 artiklassa määriteltyjen erittäin likvidien vakuuksien arvostamiseksi keskusvastapuolen on otettava käyttöön ja pantava täytäntöön toimintatavat ja menettelyt, joilla seurataan lähes reaaliaikaisesti luoton laatua, markkinoiden likviditeettiä ja hintavolatiliteettia kunkin vakuudeksi hyväksytyn omaisuuserän osalta. Keskusvastapuolen on tarkistettava säännöllisesti ja vähintään kerran vuodessa, että sen arvostamisessa noudattamat toimintatavat ja menettelyt ovat asianmukaiset. Lisäksi tällainen uudelleenarviointi on tehtävä aina silloin, kun tapahtuu olennainen muutos, joka vaikuttaa keskusvastapuoleen kohdistuviin riskeihin.
2. Keskusvastapuolen on arvostettava vakuutensa markkina-arvoon lähes reaaliaikaisesti ja, jollei tämä ole mahdollista, kyettävä osoittamaan toimivaltaisille viranomaisille, että se pystyy hallitsemaan riskejä.
41 artikla
Aliarvostukset
1. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön ja pantava täytäntöön toimintatavat ja menettelyt, joilla määritetään vakuuksien arvoon sovellettavat varovaiset aliarvostukset.
2. Aliarvostuksissa on otettava huomioon, että vakuudet voidaan joutua realisoimaan stressikausien markkinaolosuhteissa, sekä niiden realisointiin tarvittava aika. Keskusvastapuolen on osoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle, että aliarvostukset on laskettu varovaisella tavalla, jolla voidaan rajoittaa myötäsyklisiä vaikutuksia mahdollisimman pitkälle. Aliarvostus on määritettävä kunkin vakuutena olevan omaisuuserän osalta ottaen huomioon merkitykselliset perusteet, joihin kuuluvat seuraavat:
a)
omaisuuserätyyppi ja rahoitusvälineeseen liittyvän luottoriskin suuruus keskusvastapuolen suorittaman sisäisen arvioinnin perusteella. Suorittaessaan tällaista arviointia keskusvastapuolen on käytettävä määriteltyä ja objektiivista menetelmää, joka ei kokonaan tukeudu ulkopuolisiin lausuntoihin ja jossa otetaan huomioon riski, joka aiheutuu liikkeeseenlaskijan sijoittautumisesta tiettyyn maahan;
b)
omaisuuserän maturiteetti;
c)
omaisuuserän historiallinen ja hypoteettinen tuleva hintavolatiliteetti stressikausien markkinaolosuhteissa;
d)
kohde-etuuksien markkinoiden likviditeetti, mukaan luettuina osto- ja myyntihinnan erotukset;
e)
valuuttakurssiriski, jos sellainen on;
f)
wrong-way-riski.
3. Keskusvastapuolen on tarkistettava säännöllisesti, että aliarvostukset ovat asianmukaiset. Keskusvastapuolen on tarkasteltava aliarvostuksia koskevia toimintatapojaan ja menettelyjään uudelleen vähintään kerran vuodessa ja aina silloin, kun tapahtuu olennainen muutos, joka vaikuttaa keskusvastapuoleen kohdistuviin riskeihin, mutta sen olisi mahdollisuuksien mukaan vältettävä sellaisten häiritsevien tai pitkälle menevien muutosten tekemistä aliarvostuksiin, jotka voivat saada aikaan myötäsyklisyyttä. Aliarvostuksia koskevat toimintaperiaatteet ja menettelytavat on validoitava riippumattomasti vähintään kerran vuodessa.
42 artikla
Keskittymärajat
1. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön ja pantava täytäntöön toimintatavat ja menettelyt sen varmistamiseksi, että vakuudet on hajautettu riittävästi, jotta ne voidaan realisoida vahvistetun pitoajan kuluessa ilman merkittävää markkinavaikutusta. Toimintatavoissa ja menettelyissä on vahvistettava riskienlieventämistoimet, joita on sovellettava 2 kohdassa yksilöityjen keskittymärajojen ylittyessä.
2. Keskusvastapuolen on vahvistettava keskittymärajat seuraavien osalta:
a)
yksittäiset liikkeeseenlaskijat;
b)
liikkeeseenlaskijatyyppi;
c)
omaisuuserätyyppi;
d)
kukin määritysosapuoli;
e)
kaikki määritysosapuolet.
3. Keskittymärajat on vahvistettava varovaisella tavalla ottaen huomioon kaikki merkitykselliset perusteet, seuraavat mukaan luettuina:
a)
rahoitusvälineet, jotka ovat toimialaltaan, toiminnaltaan ja maantieteelliseltä alueeltaan samantyyppisten liikkeeseenlaskijoiden liikkeeseen laskemia;
b)
rahoitusvälineeseen tai liikkeeseenlaskijaan liittyvän luottoriskin suuruus keskusvastapuolen suorittaman sisäisen arvioinnin perusteella. Suorittaessaan tällaista arviointia keskusvastapuolen on käytettävä määriteltyä ja objektiivista menetelmää, joka ei kokonaan tukeudu ulkopuolisiin lausuntoihin ja jossa otetaan huomioon riski, joka aiheutuu liikkeeseenlaskijan sijoittautumisesta tiettyyn maahan;
c)
rahoitusvälineiden likviditeetti ja hintavolatitiliteetti.
4. Keskusvastapuolen on varmistettava, että yksittäinen luottolaitos tai vastaava kolmannen maan luottolaitos tai yhteisö, joka kuuluu samaan konserniin kuin kyseinen luottolaitos tai kolmannen maan luottolaitos, takaa enintään 10 prosenttia sen vakuuksista. Jos keskusvastapuolen liikepankkitakausten muodossa vastaanottamat vakuudet ovat enemmän kuin 50 prosenttia kokonaisvakuuksista, tätä rajaa voidaan nostaa 25 prosenttiin saakka.
5. Laskiessaan 2 kohdassa säädettyjä rajoja keskusvastapuolen on otettava huomioon liikkeeseenlaskijaan liittyvä kokonaisvastuu, mukaan luettuina kumulatiivisten luottolimiittien, sijoitustodistusten, määräaikaistalletusten, säästötilien, talletustilien, käyttötilien, rahamarkkinavälineiden ja keskusvastapuolen käyttämien takaisinmyyntisopimusten arvo. Näitä rajoja ei sovelleta keskusvastapuolten hallussa oleviin vakuuksiin, jotka ylittävät vakuuksia, maksukyvyttömyysrahastoa tai muita rahoitusvaroja koskevat vähimmäisvaatimukset.
6. Vahvistaessaan yksittäiseen liikkeeseenlaskijaan liittyvää vastuutaan koskevaa keskittymärajaa keskusvastapuolen on laskettava yhteen kaikki vastuunsa, jotka liittyvät kyseisen liikkeeseenlaskijan tai konserniin kuuluvan yhteisön liikkeeseen laskemiin rahoitusvälineisiin ja jotka liikkeeseenlaskija tai konserniin kuuluva yhteisö on nimenomaisesti taannut, sekä sellaisten yritysten liikkeeseen laskemiin rahoitusvälineisiin liittyvät vastuunsa, joiden ainoana tarkoituksena on omistaa liikkeeseenlaskijan liiketoiminnalle olennaisia tuotantovälineitä, ja käsiteltävä näitä yhtenä riskinä.
7. Keskusvastapuolen on tarkistettava säännöllisesti, että sen keskittymärajoja koskevat toimintatavat ja menettelyt ovat asianmukaiset. Sen on tarkasteltava keskittymärajoja koskevia toimintatapoja ja menettelyjä uudelleen vähintään kerran vuodessa ja aina silloin, kun tapahtuu olennainen muutos, joka vaikuttaa keskusvastapuoleen kohdistuviin riskeihin.
8. Keskusvastapuolen on ilmoitettava toimivaltaiselle viranomaiselle ja määritysosapuolille sovellettavista keskittymärajoista ja kaikista niihin tehdyistä muutoksista.
9. Jos keskusvastapuoli olennaisesti rikkoo toimintatavoissaan ja menettelyissään vahvistettua keskittymärajaa, sen on viipymättä ilmoitettava tästä toimivaltaiselle viranomaiselle. Keskusvastapuolen on korjattava keskittymärajan rikkominen mahdollisimman pian.
XI LUKU
SIJOITUSPOLITIIKKA
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 47 artikla)
43 artikla
Erittäin likvidit rahoitusvälineet
Sovellettaessa asetuksen (EU) N:o 648/2012 47 artiklan 1 kohtaa vieraan pääoman ehtoisia rahoitusvälineitä voidaan pitää erittäin likvideinä rahoitusvälineinä, joihin liittyy minimaalinen luotto- ja markkinariski, jos ne täyttävät kaikki liitteessä II vahvistetut edellytykset.
44 artikla
Erittäin turvalliset rahoitusvälineiden talletusjärjestelyt
1. Jos keskusvastapuoli ei voi tallettaa 45 artiklassa tarkoitettuja rahoitusvälineitä tai sellaisia rahoitusvälineitä, jotka se on vastaanottanut vakuuksina tai maksukyvyttömyysrahastoon tai muihin rahoitusvaroihin suoritettuina maksuina, omistusoikeuden tai vakuusoikeuden siirrolla sellaisen arvopapereiden selvitysjärjestelmän ylläpitäjän huostaan, joka varmistaa näiden rahoitusvälineiden täyden suojan, kyseiset rahoitusvälineet on talletettava jonkin seuraavassa mainitun tahon huostaan:
a)
keskuspankki, joka varmistaa täyden suojan kyseisille rahoitusvälineille ja antaa rahoitusvälineet tarvittaessa nopeasti keskusvastapuolen saataville;
b)
direktiivissä 2006/48/EY määritelty toimiluvan saanut luottolaitos, joka varmistaa täydellisen erottelun ja suojan kyseisille rahoitusvälineille, antaa rahoitusvälineet tarvittaessa nopeasti keskusvastapuolen saataville ja johon liittyvän luottoriskin keskusvastapuoli voi sisäisen arviointinsa perusteella osoittaa olevan pieni. Suorittaessaan tällaista arviointia keskusvastapuolen on käytettävä määriteltyä ja objektiivista menetelmää, joka ei kokonaan tukeudu ulkopuolisiin lausuntoihin ja jossa otetaan huomioon riski, joka aiheutuu liikkeeseenlaskijan sijoittautumisesta tiettyyn maahan;
c)
kolmannen maan rahoituslaitos, johon sovelletaan ja joka noudattaa vakavaraisuussääntöjä, joiden toimivaltaiset viranomaiset katsovat olevan vähintään yhtä tiukat kuin direktiivissä 2006/48/EY vahvistetut säännöt, jolla on toimivat kirjanpitokäytännöt, säilytysmenettelyt ja sisäinen valvonta ja joka varmistaa kyseisten rahoitusvälineiden täydellisen erottelun ja suojan ja antaa rahoitusvälineet tarvittaessa nopeasti keskusvastapuolen saataville ja johon liittyvän luottoriskin keskusvastapuoli voi sisäisen arviointinsa perusteella osoittaa olevan pieni. Suorittaessaan tällaista arviointia keskusvastapuolen on käytettävä määriteltyä ja objektiivista menetelmää, joka ei kokonaan tukeudu ulkopuolisiin lausuntoihin ja jossa otetaan huomioon riski, joka aiheutuu liikkeeseenlaskijan sijoittautumisesta tiettyyn maahan.
2. Jos rahoitusvälineet talletetaan 1 kohdan b tai c alakohdan mukaisesti, niitä on säilytettävä sellaisten järjestelyjen mukaisesti, joilla estetään tappioiden aiheutuminen keskusvastapuolelle toimiluvan saaneen rahoituslaitoksen maksulaiminlyönnin tai maksukyvyttömyyden vuoksi.
3. Vakuuksiksi asetettujen rahoitusvälineiden ja maksukyvyttömyysrahastoon tai muihin rahoitusvaroihin suoritettujen maksujen erittäin turvallisten talletusjärjestelyjen olisi annettava keskusvastapuolelle mahdollisuus käyttää näitä rahoitusvälineitä uudelleen ainoastaan silloin, kun asetuksen (EU) N:o 648/2012 39 artiklan 8 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät ja kun uudelleenkäytön tarkoituksena on maksujen suorittaminen, määritysosapuolen maksukyvyttömyyden hallinta tai yhteentoimivuusjärjestelyn täytäntöönpano.
45 artikla
Erittäin turvalliset käteisvarojen säilytysjärjestelyt
1. Sovellettaessa asetuksen (EU) N:o 648/2012 47 artiklan 4 kohtaa on käteisvarojen talletuksen muualle kuin keskuspankkiin täytettävä kaikki seuraavat edellytykset:
a)
talletuksen on oltava jommassakummassa seuraavista valuutoista:
i)
valuutta, johon liittyviä riskejä keskusvastapuoli voi osoittaa hyvin luotettavasti pystyvänsä hallitsemaan;
ii)
valuutta, jossa keskusvastapuoli määrittää transaktioita, kyseisessä valuutassa vastaanotettujen vakuuksien rajoissa;
b)
talletus on annettava jonkin seuraavassa mainitun yhteisön huostaan:
i)
Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2006/48/EY (9) määritelty toimiluvan saanut luottolaitos, johon liittyvän luottoriskin keskusvastapuoli voi sisäisen arviointinsa perusteella osoittaa olevan pieni. Suorittaessaan tällaista arviointia keskusvastapuolen on käytettävä määriteltyä ja objektiivista menetelmää, joka ei kokonaan tukeudu ulkopuolisiin lausuntoihin ja jossa otetaan huomioon riski, joka aiheutuu liikkeeseenlaskijan sijoittautumisesta tiettyyn maahan;
ii)
kolmannen maan rahoituslaitos, johon sovelletaan ja joka noudattaa vakavaraisuussääntöjä, joiden toimivaltaiset viranomaiset katsovat olevan vähintään yhtä tiukat kuin direktiivissä 2006/48/EY vahvistetut säännöt, jolla on toimivat kirjanpitokäytännöt, säilytysmenettelyt ja sisäinen valvonta ja johon liittyvän luottoriskin keskusvastapuoli voi sisäisen arviointinsa perusteella osoittaa olevan pieni. Suorittaessaan tällaista arviointia keskusvastapuolen on käytettävä määriteltyä ja objektiivista menetelmää, joka ei kokonaan tukeudu ulkopuolisiin lausuntoihin ja jossa otetaan huomioon riski, joka aiheutuu liikkeeseenlaskijan sijoittautumisesta tiettyyn maahan;
2. Jos käteisvaroja säilytetään yön yli 1 kohdan mukaisesti, vähintään 95 prosenttia kyseisistä käteisvaroista keskimäärin yhden kalenterikuukauden ajalta laskettuna on talletettava sellaisten järjestelyjen mukaisesti, joilla varmistetaan, että käteisvarojen vakuudeksi on asetettu erittäin likvidejä rahoitusvälineitä, jotka täyttävät 45 artiklan vaatimukset mainitun artiklan 1 kohdan c alakohdan vaatimusta lukuun ottamatta.
45 artikla
Keskittymärajat
1. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön ja pantava täytäntöön toimintatavat ja menettelyt sen varmistamiseksi, että rahoitusvälineet, joihin sen rahoitusvarat on sijoitettu, pysyvät riittävän hajautettuina.
2. Keskusvastapuolen on vahvistettava keskittymärajat ja valvottava rahoitusvarojensa keskittymistä seuraavien osalta:
a)
yksittäiset rahoitusvälineet;
b)
rahoitusvälineiden tyypit;
c)
yksittäiset liikkeeseenlaskijat;
d)
liikkeeseenlaskijoiden tyypit;
e)
vastapuolet, joiden kanssa on tehty 44 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan tai 45 artiklan 2 kohdan mukaiset järjestelyt.
3. Tarkastellessaan liikkeeseenlaskijoiden tyyppejä keskusvastapuolen on otettava huomioon seuraavat seikat:
a)
maantieteellinen jakautuminen
b)
keskinäiset sidossuhteet ja monikertaiset suhteet, jotka yhteisöllä saattaa olla keskusvastapuolen kanssa;
c)
luottoriskin suuruus;
d)
vastuut, jotka keskusvastapuolella on määrittämiensä tuotteiden vuoksi liikkeeseenlaskijaan nähden.
4. Toimintatavoissa ja menettelyissä on vahvistettava riskienlieventämistoimet, joita on sovellettava keskittymärajojen ylittyessä.
5. Vahvistaessaan yksittäiseen liikkeeseenlaskijaan tai säilytysyhteisöön liittyvää vastuutaan koskevan keskittymärajan keskusvastapuolen on laskettava yhteen kaikki vastuut, jotka liittyvät kyseisen liikkeeseenlaskijan liikkeeseen laskemiin rahoitusvälineisiin tai jotka liikkeeseenlaskija on nimenomaisesti taannut, sekä kaikki säliytysyhteisöön tallennetut rahoitusvälineet ja käsiteltävä näitä yhtenä riskinä.
6. Keskusvastapuolen on tarkistettava säännöllisesti, että sen keskittymärajoja koskevat toimintatavat ja menettelyt ovat asianmukaiset. Lisäksi sen on tarkasteltava keskittymärajoja koskevia toimintatapoja ja menettelyjä uudelleen vähintään kerran vuodessa ja aina silloin, kun tapahtuu olennainen muutos, joka vaikuttaa keskusvastapuoleen kohdistuviin riskeihin.
7. Jos keskusvastapuoli rikkoo toimintatavoissaan ja menettelyissään vahvistettua keskittymärajaa, sen on viipymättä ilmoitettava tästä toimivaltaiselle viranomaiselle. Keskusvastapuolen on korjattava keskittymärajan rikkominen mahdollisimman pian.
46 artikla
Muina kuin käteisvaroina olevat vakuudet
Kun vakuus saadaan rahoitusvälineiden muodossa X luvun säännösten mukaisesti, sovelletaan ainoastaan 44 ja 45 artiklaa.
XII LUKU
MALLIEN UUDELLEENTARKASTELU, STRESSITESTAUS JA TOTEUMATESTAUS
(Asetuksen (EU) N:o 648/2012 49 artikla)
1 JAKSO
Mallit ja ohjelmat
47 artikla
Mallien validointi
1. Keskusvastapuolen on validoitava kattavasti mallit, menetelmät ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmä, joita se käyttää kvantifioidakseen ja yhdistääkseen riskinsä ja hallitakseen niitä. Kaikissa keskusvastapuolen mallien, menetelmien ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmän olennaisissa tarkistuksissa tai mukautuksissa on noudatettava asianmukaista hallintotapaa, mukaan luettuna neuvojen pyytäminen riskinarviointikomitealta, ja pätevän ja riippumattoman osapuolen on validoitava ne ennen niiden soveltamista.
2. Keskusvastapuolen validointiprosessi on dokumentoitava, ja siinä on ainakin yksilöitävä toimintatavat, joilla testataan keskusvastapuolen vakuuksiin, maksukyvyttömyysrahastoon ja muihin rahoitusvaroihin sovellettavia menetelmiä sekä likvidien rahoitusvarojen laskentajärjestelmää. Kaikissa tällaisten toimintatapojen olennaisissa tarkistuksissa tai mukautuksissa on noudatettava asianmukaista hallintotapaa, mukaan luettuna neuvojen pyytäminen riskinarviointikomitealta, ja pätevän ja riippumattoman osapuolen on validoitava ne ennen niiden soveltamista.
3. Kattavaan validointiin on kuuluttava ainakin seuraavat:
a)
mallien ja järjestelmän käsitteellisen kestävyyden arviointi, mukaan luettuna arviointia tukevat todisteet mallien ja järjestelmän kehittämisestä;
b)
jatkuvien seurantamenettelyjen tarkastelu, mukaan luettuna prosessien ja vertailuanalyysin tarkastaminen;
c)
niiden parametrien ja oletusten tarkastelu, joiden pohjalta mallit, menetelmät ja järjestelmä on kehitetty;
d)
mallien, menetelmien ja järjestelmän riittävyyden ja asianmukaisuuden tarkastelu sentyyppisten sopimusten kannalta, joihin niitä sovelletaan;
e)
stressitestiskenaarioiden asianmukaisuuden tarkastelu VII luvun ja 52 artiklan mukaisesti;
f)
testitulosten seurausten analysointi.
4. Keskusvastapuolen on vahvistettava perusteet, joilla se arvioi, voidaanko sen mallit, menetelmät ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmä validoida kunnolla. Onnistuneiden testitulosten on sisällyttävä näihin perusteisiin.
5. Jos hintatietoja ei ole helposti saatavissa tai ne eivät ole luotettavia, keskusvastapuolen on otettava tällaiset rajoitukset huomioon ja tehtävä ainakin varovaisia oletuksia, jotka perustuvat havainnoituihin korreloiviin tai yhteydessä oleviin markkinoihin ja nykyiseen markkinakäyttäytymiseen.
6. Jo hintatietoja ei ole helposti saatavissa tai ne eivät ole luotettavia, tähän tarkoitukseen käytettäviin järjestelmiin ja arvostusmalleihin on sovellettava asianmukaista hallintotapaa, mukaan luettuna neuvojen pyytäminen riskinarviointikomitealta, sekä validointia ja testausta. Keskusvastapuolen on annettava pätevän ja riippumattoman osapuolen validoida arvostusmallinsa erilaisten markkinaskenaarioiden mukaan sen varmistamiseksi, että sen mallit tuottavat asianmukaisia hintoja, ja mukautettava tarvittaessa alkuvakuuksiensa laskentaa havaittujen malliriskien huomioon ottamiseksi.
7. Keskusvastapuolen on arvioitava säännöllisesti vakuusmallinsa teoreettisia ja empiirisiä ominaisuuksia kaikkien määrittämiensä rahoitusvälineiden osalta.
48 artikla
Testiohjelmat
1. Keskusvastapuolella on oltava käytössä toimintatavat ja menettelyt, joissa kuvataan yksityiskohtaisesti stressi- ja toteumatestiohjelmat, joita se käyttää arvioidakseen sellaisten mallien ja menetelmien asianmukaisuutta, tarkkuutta, luotettavuutta ja kestävyyttä, joilla se laskee riskienhallintamekanisminsa, mukaan luettuina vakuudet, maksukyvyttömyysrahastoon suoritettavat maksut ja muut rahoitusvarat, hyvin erilaisissa markkinaolosuhteissa.
2. Keskusvastapuolen toimintatavoissa ja menettelyissä on myös kuvattava yksityiskohtaisesti stressitestiohjelma, jota se käyttää arvioidakseen likviditeettiriskin hallintajärjestelmän asianmukaisuutta, tarkkuutta, luotettavuutta ja kestävyyttä.
3. Toimintatapoihin ja menettelyihin on ainakin kuuluttava menetelmät, joilla valitaan asianmukaiset testit ja kehitetään niitä, mukaan luettuina salkku- ja markkinatietojen valinta, testien säännöllisyys, määritettävien rahoitusvälineiden erityiset riskiominaisuudet, testitulosten ja -poikkeamien analysointi ja tarvittavat korjaavat toimenpiteet.
4. Keskusvastapuolen on kaikkia testejä suorittaessaan sisällytettävä niihin asiakkaiden positiot.
2 JAKSO
Toteumatestaus
49 artikla
Toteumatestausmenettely
1. Keskusvastapuolen on arvioitava vakuuskatteensa vertaamalla havaittuja tuloksia vakuusmallien käyttöön perustuvien odotettujen tulosten kanssa jälkikäteen. Tällainen toteumatestianalyysi on tehtävä päivittäin sen arvioimiseksi, esiintyykö testipoikkeamia, jotka liittyvät vakuuskatteeseen. Kate on arvioitava rahoitusvälineisiin ja määritysosapuoliin liittyvien nykyhetken positioiden perusteella, ja siinä on otettava huomioon salkun vakuusvaatimusten ja tarvittaessa myös yhteentoimivien keskusvastapuolten mahdolliset vaikutukset.
2. Keskusvastapuolen on harkittava, mikä on asianmukainen historiallinen aikaväli sen toteumatestiohjelmaa varten, jotta varmistetaan, että sovellettava tarkasteluajanjakso on riittävä lieventämään tilastolliseen merkitsevyyteen mahdollisesti kohdistuvia kielteisiä vaikutuksia.
3. Keskusvastapuolen on sisällytettävä toteumatestiohjelmaansa ainakin selviä tilastollisia testejä ja tulosperusteita, jotka sen on määriteltävä toteumatestien tulosten arvioimiseksi.
4. Keskusvastapuolen on määräajoin ilmoitettava riskinarviointikomitealle toteumatestiensä tulokset ja analyysit sellaisessa muodossa, jolla ei rikota salassapitovelvollisuutta, jotta se voi pyytää riskinarviointikomitealta neuvoja vakuusmallinsa uudelleentarkastelun yhteydessä.
5. Toteumatestien tulokset ja analyysit on annettava kaikkien määritysosapuolten ja myös asiakkaiden saataville, jos nämä ovat keskusvastapuolen tiedossa. Asianomaisten määritysosapuolten on pyynnöstä annettava toteumatestien tulokset ja analyysit myös kaikkien muiden asiakkaiden saataville. Nämä tiedot on koottava sellaiseen muotoon, jolla ei rikota salassapitovelvollisuutta, ja määritysosapuolilla ja asiakkailla on oltava mahdollisuus päästä ainoastaan sellaisiin yksityiskohtaisiin toteumatestien tuloksiin ja analyyseihin, jotka koskevat niiden omia salkkuja.
6. Keskusvastapuolen on vahvistettava menettelyt, joissa kuvataan yksityiskohtaisesti, mitä toimia keskusvastapuoli voi toteuttaa toteumatestianalyysin tulosten perusteella.
3 JAKSO
Herkkyystestaus ja -analyysi
50 artikla
Herkkyystestaus ja -analyysi
1. Keskusvastapuolen on suoritettava herkkyystestejä ja -analyysejä, joilla arvioidaan sen vakuusmallin kattavuutta erilaisissa markkinaolosuhteissa, käyttämällä historiallisia tietoja todellisista stressikausien markkinaolosuhteista ja hypoteettisia tietoja teoreettisista stressikausien markkinaolosuhteista.
2. Keskusvastapuolen on käytettävä hyvin monenlaisia parametreja ja oletuksia, joissa otetaan huomioon erilaiset historialliset ja hypoteettiset olosuhteet, mukaan luettuina ajanjaksot, joina volatiliteetti on ollut kaikkein suurinta niillä markkinoilla, joilla keskusvastapuoli toimii, sekä äärimmäiset muutokset keskusvastapuolen määrittämien sopimusten hintakorrelaatioiden välillä, jotta voidaan ymmärtää, miten vakavien stressikausien markkinaolosuhteet ja tärkeiden malliparametrien muutokset voivat vaikuttaa vakuuskatteeseen.
3. Herkkyysanalyysi on suoritettava useille todellisille ja edustaville määritysosapuolten salkuille. Edustavat salkut on valittava sen perusteella, miten herkkiä ne ovat keskusvastapuoleen kohdistuville olennaisille riskitekijöille ja korrelaatioille. Tällaiset herkkyystestit ja -analyysit on suunniteltava testaamaan alkuperäisen vakuusmallin keskeisiä parametreja ja oletuksia useilla luottamusväleillä, jotta voidaan määrittää järjestelmän herkkyys tällaisten parametrien ja oletusten kalibrointivirheille. Asianmukaista huomiota on kiinnitettävä riskitekijöiden aikajakaumaan ja oletettuun riskitekijöiden väliseen korrelaatioon.
4. Keskusvastapuolen on arvioitava määritysosapuolten positioihin liittyvät mahdolliset tappiot.
5. Keskusvastapuolen on tarvittaessa otettava huomioon parametrit, jotka kuvaavat sellaisten määritysosapuolten samanaikaista maksukyvyttömyyttä, joiden liikkeeseen laskemia rahoitusvälineitä tai johdannaisten kohde-etuuksia keskusvastapuoli määrittää. Tarvittaessa on otettava huomioon myös sellaisen asiakkaan maksukyvyttömyyden vaikutukset, jonka liikkeeseen laskemia rahoitusvälineitä tai johdannaisten kohde-etuuksia keskusvastapuoli määrittää.
6. Keskusvastapuolen on määräajoin ilmoitettava riskinarviointikomitealle herkkyystestiensä tulokset ja analyysit sellaisessa muodossa, jolla ei rikota salassapitovelvollisuutta, jotta se voi pyytää riskinarviointikomitealta neuvoja vakuusmallinsa uudelleentarkastelun yhteydessä.
7. Keskusvastapuolen on vahvistettava menettelyt, joissa kuvataan yksityiskohtaisesti, mitä toimia keskusvastapuoli voi toteuttaa herkkyystestianalyysin tulosten perusteella.
4 JAKSO
Stressitestaus
51 artikla
Stressitestausmenettely
1. Keskusvastapuolen stressitesteissä on sovellettava stressiparametreja, -oletuksia ja -skenaarioita malleihin, joita käytetään riskien arvioimiseen, jotta voidaan varmistaa, että keskusvastapuolen rahoitusvarat riittävät kattamaan kyseiset riskit äärimmäisissä mutta mahdollisissa markkinaolosuhteissa.
2. Keskusvastapuolen stressitestiohjelmassa on edellytettävä, että keskusvastapuoli tekee säännöllisesti useita stressitestejä, joissa otetaan huomioon keskusvastapuolen tuotevalikoima ja sen mallien, menetelmien ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmän kaikki osatekijät.
3. Keskusvastapuolen stressitestiohjelmassa on edellytettävä, että stressitestit tehdään käyttämällä määriteltyjä stressitestiskenaarioita sekä aiemmissa että hypoteettisissa äärimmäisissä mutta mahdollisissa markkinaolosuhteisissa VII luvun mukaisesti. Testeissä käytettäviä aiempia olosuhteita on tarkistettava ja mukautettava tarpeen mukaan. Keskusvastapuolen on otettava huomioon myös muunlaiset asianmukaiset stressitestiskenaariot, muun muassa sen toimitus-, kirjeenvaihtaja- tai säilyttäjäpankkien, likviditeetin tarjoajien tai yhteentoimivien keskusvastapuolten tekniset ongelmat tai kyvyttömyys vastata taloudellisista velvoitteistaan.
4. Keskusvastapuolen on kyettävä mukauttamaan stressitestejään nopeasti, jotta niissä voidaan ottaa huomioon uudet tai kehittyvät riskit.
5. Keskusvastapuolen on otettava huomioon mahdolliset tappiot, jotka johtuvat sellaisen asiakkaan maksukyvyttömyydestä, jos tällainen asiakas on tiedossa, joka hoitaa määritykset useiden määritysosapuolten välityksellä.
6. Keskusvastapuolen on määräajoin ilmoitettava riskinarviointikomitealle stressitestiensä tulokset ja analyysit sellaisessa muodossa, jolla ei rikota salassapitovelvollisuutta, jotta se voi pyytää riskinarviointikomitealta neuvoja malliensa, menetelmiensä ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmänsä uudelleentarkastelun yhteydessä.
7. Stressitestien tulokset ja analyysit on annettava kaikkien määritysosapuolten ja myös asiakkaiden saataville, jos nämä ovat keskusvastapuolen tiedossa. Asianomaisten määritysosapuolten on pyynnöstä annettava toteumatestien tulokset ja analyysit myös kaikkien muiden asiakkaiden saataville. Nämä tiedot on koottava sellaiseen muotoon, jolla ei rikota salassapitovelvollisuutta, ja määritysosapuolilla ja asiakkailla on oltava mahdollisuus päästä ainoastaan sellaisiin yksityiskohtaisiin stressitestien tuloksiin ja analyyseihin, jotka koskevat niiden omia salkkuja.
8. Keskusvastapuolen on vahvistettava menettelyt, joissa kuvataan yksityiskohtaisesti, mitä toimia keskusvastapuoli voi toteuttaa stressitestianalyysin tulosten perusteella.
52 artikla
Stressitestissä testattavat riskitekijät
1. Keskusvastapuolen on yksilöitävä merkitykselliset riskitekijät, jotka ovat ominaisia sen määrittämille sopimuksille ja jotka voivat vaikuttaa sen tappioihin, ja sillä on oltava asianmukainen mittausmenetelmä niitä varten. Keskusvastapuolen stressitesteissä on tapauksen mukaan otettava huomioon ainakin seuraavantyyppisille rahoitusvälineille yksilöidyt riskitekijät:
a)
korkosopimukset: riskitekijät, jotka liittyvät korkoihin jokaisessa valuutassa, jossa keskusvastapuoli määrittää rahoitusvälineitä. Tuottokäyrän mallinnus on jaettava eri maturiteettiluokkiin korkojen volatiliteettivaihtelujen selville saamiseksi tuottokäyrällä. Korkosopimuksiin liittyvien riskitekijöiden määrä riippuu keskusvastapuolen määrittämien korkosopimusten monimutkaisuudesta. Perusriski, joka johtuu valtion liikkeeseen laskemien arvopapereiden ja muiden arvopapereiden epätäydellisen korrelaation aiheuttamasta korkoeron vaihtelusta, on otettava erikseen huomioon;
b)
valuuttakurssisopimukset: riskitekijät, jotka liittyvät jokaiseen ulkomaanvaluuttaan, jossa keskusvastapuoli määrittää rahoitusvälineitä, sekä sen valuutan, jossa vakuusvaatimukset asetetaan, ja sen valuutan, jossa keskusvastapuoli määrittää rahoitusvälineitä, väliseen vaihtokurssiin;
c)
osakejohdannaiset: riskitekijät, jotka liittyvät kunkin markkinan, jolle keskusvastapuoli tekee määrityksiä, yksittäisten liikkeeseen laskettujen osakkeiden volatiliteettiin sekä kaikkien osakemarkkinoiden eri sektoreiden volatiliteettiin. Se, minkätyyppistä ja kuinka kehittynyttä mallinnustekniikkaa käytetään tiettyä markkinaa varten, riippuu koko markkinaan liittyvästä keskusvastapuolen riskistä ja sen keskittymisestä yksittäisiin osakeanteihin kyseisellä markkinalla;
d)
hyödykesopimukset: riskitekijät, joissa otetaan huomioon keskusvastapuolen määrittämien hyödykesopimusten ja niihin liittyvien johdannaisten eri luokat ja alaluokat, tarvittaessa myös hyödykkeessä olevien johdannaispositioiden ja käteispositioiden välisen tuottoeron vaihtelut;
e)
luottosopimukset: riskitekijät, joissa otetaan huomioon äkillisten tappioiden riski, mukaan luettuna kumulatiivinen riski, joka johtuu useasta maksukyvyttömyydestä, perusriskistä ja palautusasteen volatiliteetista.
2. Lisäksi keskusvastapuolen on kiinnitettävä stressitesteissään asianmukaista huomiota ainakin seuraaviin seikkoihin:
a)
korrelaatiot, mukaan luettuina yksilöityjen riskitekijöiden ja keskusvastapuolen määrittämien vastaavien sopimusten väliset korrelaatiot;
b)
tekijät, jotka vastaavat määritettävän sopimuksen implisiittistä ja historiallista volatiliteettia;
c)
keskusvastapuolen määritettäväkseen saamien uusien sopimusten erityispiirteet;
d)
keskittymäriski, mukaan luettuna määritysosapuoleen tai määritysosapuolen konserniin kuuluviin yhteisöihin liittyvä keskittymäriski;
e)
keskinäiset sidossuhteet ja monikertaiset suhteet;
f)
merkitykselliset riskit, valuuttakurssiriski mukaan luettuna;
g)
asetetut vastuurajat;
h)
wrong-way-riski.
53 artikla
Kaikkien rahoitusvarojen stressitestaus
1. Keskusvastapuolen stressitestiohjelmalla on varmistettava, että sen vaatimat vakuudet, maksukyvyttömyysrahastoon suoritettavat maksut ja muut rahoitusvarat riittävät yhdessä kattamaan ainakin kahden sellaisen määritysosapuolen maksukyvyttömyyden, joihin nähden sillä on suurimmat vastuut äärimmäisissä mutta mahdollisissa markkinaolosuhteissa. Lisäksi stressitestiohjelmalla on tarkasteltava mahdollisia tappioita, joita aiheutuu sellaisten yhteisöjen maksukyvyttömyydestä, jotka kuuluvat samaan konserniin kuin ne kaksi määritysosapuolta, joihin nähden keskusvastapuolella on suurimmat vastuut äärimmäisissä mutta mahdollisissa markkinaolosuhteissa.
2. Keskusvastapuolen stressitestiohjelmalla on varmistettava, että keskusvastapuolen vaatimat vakuudet ja maksukyvyttömyysrahasto riittävät kattamaan ainakin sen määritysosapuolen maksukyvyttömyyden, johon nähden sillä on suurimmat vastuut, tai toiseksi ja kolmanneksi suurimman määritysosapuolen maksukyvyttömyyden, jos näiden määritysosapuolten vastuiden summa on asetuksen (EU) N:o 648/2012 42 artiklan mukaan suurempi.
3. Keskusvastapuolen on tehtävä perusteellinen analyysi mahdollisista tappioista, joita sille voi aiheutua, ja arvioitava mahdollisia tappioita määritysosapuolten positioissa, mukaan luettuna se riski, että tällaisten positioiden realisointi voi vaikuttaa markkinoihin ja keskusvastapuolen vakuuskatteen tasoon.
4. Keskusvastapuolen on tarvittaessa otettava stressitesteissään huomioon sellaisen määritysosapuolen maksukyvyttömyyden vaikutukset, jonka liikkeeseen laskemia rahoitusvälineitä tai johdannaissopimusten kohde-etuuksia keskusvastapuoli määrittää. Tarvittaessa on otettava huomioon myös sellaisen asiakkaan maksukyvyttömyyden vaikutukset, jonka liikkeeseen laskemia rahoitusvälineitä tai johdannaisten kohde-etuuksia keskusvastapuoli määrittää.
5. Keskusvastapuolen stressitesteissä on otettava huomioon 26 artiklassa säädetty realisointiaika.
54 artikla
Likvidien rahoitusvarojen stressitestaus
1. Keskusvastapuolen stressitestiohjelmalla, jolla testataan sen likvidejä rahoitusvaroja, on varmistettava, että nämä varat ovat VIII luvun vaatimusten mukaisesti riittävät.
2. Keskusvastapuolella on oltava selkeät ja läpinäkyvät säännöt ja menettelyt, joiden mukaan korjataan sen suorittamien stressitestien osoittama likvidien rahoitusvarojen riittämättömyys, jotta voidaan varmistaa maksuvelvoitteiden täyttäminen.
Lisäksi keskusvastapuolella on oltava selkeät menettelyt, joilla keskusvastapuolen stressitestien tuloksia ja analyysiä käytetään sen likviditeettiriskin hallintajärjestelmän ja likviditeetin tarjoajien riittävyyden arvioimiseen ja mukauttamiseen.
3. Stressitestiskenaarioissa, joita käytetään likvidien rahoitusvarojen stressitestauksessa, on otettava huomioon keskusvastapuolen suunnittelu ja toiminta, ja niihin on kuuluttava kaikki yhteisöt, jotka voivat altistaa keskusvastapuolen olennaiselle likviditeettiriskille. Lisäksi tällaisissa stressitesteissä on otettava huomioon keskusvastapuolen määritysosapuolten, myös samaan konserniin kuuluvien muiden yhteisöjen, väliset vahvat kytkökset tai muut niiden väliset riskit sekä arvioitava useiden maksukyvyttömyyksien todennäköisyyttä ja tällaisten maksukyvyttömyyksien leviämisvaikutuksia keskusvastapuolen muihin määritysosapuoliin.
5 JAKSO
Kate ja testitulosten käyttö
55 artikla
Riittävän katteen säilyttäminen
1. Keskusvastapuolen on otettava käyttöön menettelyt, joiden avulla havaitaan markkinaolosuhteiden muutokset, kuten volatiliteetin kasvu tai keskusvastapuolen määrittämien rahoitusvälineiden likviditeetin väheneminen, jotta se voi mukauttaa nopeasti vakuusvaatimustensa laskemista ottaakseen uudet markkinaolosuhteet asianmukaisesti huomioon, ja sen on pidettävä näitä menettelyjä yllä.
2. Keskusvastapuolen on testattava aliarvostuksiaan varmistaakseen, että vakuudet voidaan realisoida ainakin aliarvostusten jälkeiseen arvoonsa havaituissa ja äärimmäisissä mutta mahdollisissa markkinaolosuhteissa.
3. Jos keskusvastapuoli kerää vakuuksia salkkutasolla eikä tuotetasolla, sen on jatkuvasti tarkasteltava ja testattava tuotteiden välisiä kuittauksia. Keskusvastapuolen on tukeuduttava tällaisissa kuittauksissa varovaiseen ja taloudellisesti järkevään menetelmään, jossa otetaan huomioon tuotteiden välisen hintariippuvuuden aste. Sen on testattava erityisesti, miten korrelaatiot kehittyvät vakavien todellisten ja hypoteettisten markkinaolosuhteiden aikana.
56 artikla
Testituloksiin perustuva mallien uudelleentarkastelu
1. Keskusvastapuolella on oltava selkeät menettelyt, joilla vahvistetaan sellaisten lisävakuuksien suuruus, jotka sen on mahdollisesti kerättävä, myös päivänsisäisesti, ja joilla sen vakuusmalli kalibroidaan uudelleen, jos toteumatestaus osoittaa, että malli ei ole toiminut odotetusti eikä sillä saada asianmukaista alkuvakuuksien määrää, joka tarvitaan halutun luottamustason saavuttamiseksi. Jos keskusvastapuoli toteaa, että lisävakuudet ovat tarpeen, sen on pyydettävä niitä seuraavan vakuuspyynnön yhteydessä.
2. Keskusvastapuolen on arvioitava, mistä toteumatesteissä ilmenneet testipoikkeamat johtuvat. Sen on päätettävä poikkeamien syyn perusteella, onko sen vakuusmallia tai malleja, joista vakuusmalliin syötetään tietoja, muutettava perusteellisesti ja onko nykyiset parametrit kalibroitava uudelleen.
3. Keskusvastapuolen on arvioitava, mistä stressitesteissä ilmenneet testipoikkeamat johtuvat. Sen on päätettävä poikkeamien syiden perusteella, onko sen malleja, menetelmiä ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmää muutettava perusteellisesti tai onko nykyiset parametrit tai oletukset kalibroitava uudelleen.
4. Jos testitulokset osoittavat, että vakuuskate, maksukyvyttömyysrahasto tai muut rahoitusvarat eivät ole riittäviä, keskusvastapuolen on lisättävä rahoitusvarojensa kokonaiskatetta ennen seuraavaa vakuuspyyntöä, kunnes se on hyväksyttävällä tasolla. Jos testitulokset osoittavat, että likvidejä rahoitusvaroja ei ole riittävästi, keskusvastapuolen on mahdollisimman pian lisättävä likvidejä rahoitusvarojaan, kunnes ne ovat hyväksyttävällä tasolla.
5. Tarkastellessaan mallejaan, menetelmiään ja likviditeettiriskin hallintajärjestelmäänsä uudelleen keskusvastapuolen on seurattava, kuinka usein testipoikkeamia esiintyy uudelleen, voidakseen havaita ja ratkaista ongelmat asianmukaisesti ilman aiheetonta viivytystä.
6 JAKSO
Käänteiset stressitestit
57 artikla
Käänteiset stressitestit
1. Keskusvastapuolen on tehtävä käänteisiä stressitestejä, joiden tavoitteena on selvittää, missä markkinaolosuhteissa keskusvastapuolen kaikki vakuudet, maksukyvyttömyysrahasto ja muut rahoitusvarat eivät mahdollisesti riitä kattamaan luottoriskejä ja missä olosuhteissa sen likvidit rahoitusvarat voivat olla riittämättömiä. Tehdessään tällaisia testejä keskusvastapuolen on mallinnettava äärimmäiset markkinaolosuhteet, jotka ylittävät mahdollisina pidetyt markkinaolosuhteet, jotta se voi määrittää helpommin malliensa, likviditeettiriskin hallintajärjestelmänsä, rahoitusvarojensa ja likvidien rahoitusvarojensa rajat.
2. Keskusvastapuolen on kehitettävä käänteisiä stressitestejä, jotka on mukautettu sellaisten markkinoiden ja sopimusten erityisriskeihin, joita varten se tarjoaa määrityspalveluja.
3. Keskusvastapuolen on 1 kohdassa kuvattujen olosuhteiden sekä käänteisten stressitestiensä tulosten ja analyysien perustella yksilöitävä äärimmäiset mutta mahdolliset skenaariot VII luvun mukaisesti.
4. Keskusvastapuolen on määräajoin ilmoitettava riskinarviointikomitealle stressitestiensä tulokset ja analyysit sellaisessa muodossa, jolla ei rikota salassapitovelvollisuutta, jotta se voi pyytää riskinarviointikomitealta neuvoja uudelleentarkastelun yhteydessä.
7 JAKSO
Maksukyvyttömyysmenettelyt
58 artikla
Maksukyvyttömyysmenettelyjen testaus
1. Keskusvastapuolen on testattava maksukyvyttömyysmenettelynsä ja tarkasteltava niitä uudelleen sen varmistamiseksi, että ne ovat sekä tarkoituksenmukaisia että tehokkaita. Sen on tehtävä simulaatioharjoituksia maksukyvyttömyysmenettelyjensä testauksen yhteydessä.
2. Maksukyvyttömyysmenettelyjensä testauksen jälkeen keskusvastapuolen on yksilöitävä epävarmuudet ja mukautettava menettelyjään tällaisten epävarmuuksien vähentämiseksi.
3. Keskusvastapuolen on simulaatioharjoituksia tekemällä varmistettava, että kaikki määritysosapuolet ja tarvittaessa asiakkaat ja muut asianomaiset osapuolet, muun muassa yhteentoimivat keskusvastapuolet ja niihin liittyvät palveluntarjoajat, saavat asianmukaiset tiedot ja tuntevat maksukyvyttömyyden yhteydessä sovellettavat menettelyt.
8 JAKSO
Validointi ja testaustiheys
59 artikla
Tiheys
1. Keskusvastapuolen on tehtävä kattava validointi malleistaan ja menetelmistään vähintään kerran vuodessa.
2. Keskusvastapuolen on tehtävä kattava validointi likviditeettiriskin hallintajärjestelmästään vähintään kerran vuodessa.
3. Keskusvastapuolen on tehtävä täysimittainen validointi arvostusmalleistaan vähintään kerran vuodessa.
4. Keskusvastapuolen on tarkasteltava vähintään kerran vuodessa, ovatko 51 artiklassa yksilöidyt toimintatavat asianmukaisia.
5. Keskusvastapuolen on analysoitava ja seurattava malliensa tuloksia ja rahoitusvarojen antamaa katetta maksukyvyttömyystapauksissa tekemällä vähintään kerran päivässä vakuuskatteen toteumatestin sekä stressitestin, joka perustuu vakiomuotoisiin ja ennalta määritettyihin parametreihin ja oletuksiin.
6. Keskusvastapuolen on analysoitava ja seurattava likviditeettiriskin hallintajärjestelmäänsä tekemällä vähintään kerran päivässä stressitestejä likvideistä rahoitusvaroistaan.
7. Keskusvastapuolen on analysoitava testituloksia perusteellisesti vähintään kerran kuukaudessa sen varmistamiseksi, että sen stressitestiskenaariot, mallit, likviditeettiriskin hallintajärjestelmä ja perustana olevat parametrit ja oletukset ovat oikeanlaiset. Tällainen analyysi on tehtävä useammin stressikausien markkinaolosuhteissa muun muassa silloin, kun määritettävissä rahoitusvälineissä tai yleensäkin niillä markkinoilla, joilla palveluja tarjotaan, esiintyy suurta volatiliteettia tai kun rahoitusvälineiden tai markkinoiden likviditeetti vähenee tai kun keskusvastapuolen määritysosapuolten positioiden suuruus tai keskittyminen lisääntyy huomattavasti tai kun oletetaan, että keskusvastapuoli joutuu toimimaan stressikausien markkinaolosuhteissa.
8. Herkkyysanalyysejä on tehtävä vähintään kerran kuukaudessa herkkyystestien tulosten pohjalta. Tällainen analyysi on tehtävä useammin, kun markkinat ovat poikkeuksellisen volatiiliset tai vähemmän likvidit tai kun määritysosapuolten positioiden suuruus tai keskittyminen lisääntyy huomattavasti.
9. Keskusvastapuolen on testattava vähintään kerran vuodessa rahoitusvälineiden väliset kuittaukset sekä se, miten korrelaatiot kehittyvät vakavien todellisten ja hypoteettisten markkinaolosuhteiden aikana.
10. Keskusvastapuolen tekemät aliarvostukset on testattava vähintään kerran kuukaudessa.
11. Keskusvastapuolen on tehtävä käänteisiä stressitestejä vähintään neljännesvuosittain.
12. Keskusvastapuolen on testattava maksukyvyttömyysmenettelynsä ja tarkasteltava niitä uudelleen vähintään neljännesvuosittain ja tehtävä simulaatioharjoituksia vähintään kerran vuodessa 61 artiklan mukaisesti. Keskusvastapuolen on tehtävä simulaatioharjoituksia myös maksukyvyttömyysmenettelyjen olennaisten muutosten jälkeen.
9 JAKSO
Testeissä käytettävät aikavälit
60 artikla
Aikavälit
1. Stressitesteissä käytettävät aikavälit on määritettävä VII luvun mukaisesti, ja niihin on sisällyttävä markkinaolosuhteet, jotka ovat äärimmäisiä mutta ajan myötä mahdollisia.
2. Toteumatesteissä käytettäviin historiallisiin aikaväleihin on sisällyttävä tietoja ainakin edelliseltä vuodelta tai siltä ajalta, jona keskusvastapuoli on määrittänyt kyseisiä rahoitusvälineitä, jos se on alle vuoden pituinen.
10 JAKSO
Tietojen julkistaminen
61 artikla
Julkistettavat tiedot
1. Keskusvastapuolen on julkistettava yleiset periaatteet, joihin sen mallit ja menetelmät perustuvat, sekä suoritettujen testien luonne ja yleisluonteinen yhteenveto testituloksista ja kaikista korjaavista toimista, jotka on toteutettu.
2. Keskusvastapuolen on julkistettava maksukyvyttömyysmenettelyjensä keskeiset näkökohdat, joihin kuuluvat seuraavat:
a)
olosuhteet, joissa toimia voidaan toteuttaa;
b)
mahdolliset toimien toteuttajat;
c)
toteutettavien toimien laajuus, mukaan luettuina sekä omien että asiakkaiden positioiden, varojen ja omaisuuserien käsittely;
d)
mekanismit, joilla keskusvastapuoli voi täyttää velvoitteensa sellaisia määritysosapuolia kohtaan, jotka eivät ole maksukyvyttömiä;
e)
mekanismit, jotka auttavat maksukyvytöntä määritysosapuolta täyttämään velvoitteensa asiakkaitaan kohtaan.
62 artikla
Voimaantulo ja soveltaminen
Tämä asetus tulee voimaan kahdentenakymmenentenä päivänä sen jälkeen, kun se on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Liitteen I jaksossa 2 olevaa h alakohtaa sovelletaan kolmen vuoden kuluttua tämän asetuksen voimaantulopäivästä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 1227/2011 (10) 2 artiklan 4 kohdan b ja d alakohdassa tarkoitettuja johdannaisia koskeviin transaktioihin.
Tämä asetus on kaikilta osiltaan velvoittava, ja sitä sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa.
Tehty Brysselissä 19 päivänä joulukuuta 2012.