ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 15. července 2013,
kterým se některé členské státy opravňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, nebo k němu přistoupily, jakož i učinily prohlášení ohledně uplatňování příslušných vnitřních pravidel práva Unie
(2013/434/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie usiluje o vytvoření společného soudního prostoru založeného na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí.
(2)
Protokol ze dne 12. září 1997 (dále jen „protokol z roku 1997“), kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963 (dále jen „Vídeňská úmluva“), byl vyjednán s cílem zlepšit odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi. Je tudíž žádoucí, aby se v členských státech, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy, uplatňovala ustanovení protokolu z roku 1997.
(3)
Unie má výlučnou pravomoc, pokud jde o články XI a XII Vídeňské úmluvy v znění protokolu z roku 1997, pokud se jejich ustanovení týkají pravidel stanovených nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1). Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 bude ke dni 10. ledna 2015 nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (2). Členské státy si ponechávají pravomoc v záležitostech, na něž se vztahuje protokol z roku 1997 a jež se netýkají práva Unie. Vzhledem k obsahu a záměru protokolu z roku 1997 nelze přijetí ustanovení protokolu spadajících do pravomoci Unie oddělit od ustanovení, která spadají do pravomoci členských států.
(4)
Vídeňská úmluva ani protokol z roku 1997 neumožňují účast regionálním organizacím pro hospodářskou integraci. Unie se proto nemůže stát smluvní stranou protokolu z roku 1997.
(5)
Členské státy, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy, a před přistoupením k Evropské unii protokol z roku 1997 neratifikovaly, by proto měly být oprávněny protokol z roku 1997 v zájmu Unie ratifikovat nebo k němu přistoupit.
(6)
Dvanáct členských států Unie, konkrétně Belgie, Německo, Řecko, Španělsko, Francie, Itálie, Nizozemsko, Portugalsko, Slovinsko, Finsko, Švédsko a Spojené království jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy o odpovědnosti vůči třetím stranám v oblasti jaderné energie ze dne 29. července 1960, pozměněné dodatkovým protokolem ze dne 28. ledna 1964 a protokolem ze dne 16. listopadu 1982 (dále jen „Pařížská úmluva“). Pařížská úmluva stanoví režim pro odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi, který vychází z podobných zásad jako Vídeňská úmluva. Protokol ze dne 12. února 2004 (dále jen „protokol z roku 2004“), kterým se mění Pařížská úmluva, zlepšuje odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi. Členské státy, které jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy, byly oprávněny rozhodnutími Rady 2004/294/ES (3) a 2007/727/ES (4), aby protokol z roku 2004 v zájmu tehdejšího Společenství ratifikovaly nebo k němu přistoupily. Je proto objektivně opodstatněné, aby toto rozhodnutí nebylo určeno těm členským státům, které jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy a nikoli Vídeňské úmluvy.
(7)
Pět členských států Unie, konkrétně Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a Rakousko, kromě toho není smluvními stranami ani Vídeňské úmluvy, ani Pařížské úmluvy. Vzhledem k tomu, že protokol z roku 1997 mění Vídeňskou úmluvu a že nařízení (ES) č. 44/2001 opravňuje členské státy vázané uvedenou úmluvou, aby pokračovaly v uplatňování pravidel stanovených v úmluvě, která se týkají příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, je objektivně opodstatněné, aby bylo toto rozhodnutí určeno pouze těm členským státům, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy. Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a Rakousko by se tedy měly i nadále řídit pravidly obsaženými v nařízení (ES) č. 44/2001 a používat je pro oblast upravenou Vídeňskou úmluvou a protokolem z roku 1997, kterým se uvedená úmluva mění.
(8)
V důsledku toho se použití ustanovení protokolu z roku 1997, pokud jde o Unii, omezí pouze na ty členské státy, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy v okamžiku přijetí tohoto rozhodnutí.
(9)
Pravidla týkající se uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, která jsou stanovena v článku XII Vídeňské úmluvy ve znění článku 14 protokolu z roku 1997, by neměla mít přednost před pravidly upravujícími řízení o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí stanovenými v nařízení (ES) č. 44/2001. Členské státy, jež jsou tímto rozhodnutím oprávněny ratifikovat protokol z roku 1997 nebo k němu přistoupit, by tudíž měly učinit prohlášení stanovené v tomto rozhodnutí, aby bylo zajištěno uplatňování příslušných pravidel Unie.
(10)
Spojené království a Irsko, na něž se vztahuje Protokol č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva připojený ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
(11)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rada opravňuje Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko, aby v zájmu Unie ratifikovaly protokol ze dne 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, nebo k němu přistoupily.
Znění protokolu z roku 1997 se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Rada opravňuje Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko, aby učinily následující prohlášení:
„Soudní rozhodnutí v záležitostech, na něž se vztahuje Protokol ze dne 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, vydaná soudem některého členského státu Evropské unie, jenž je smluvní stranou tohoto protokolu, jsou uznávána a vykonatelná v [název členského státu činícího prohlášení] v souladu s příslušnými pravidly Evropské unie v této oblasti.“
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Bulharské republice, České republice, Estonské republice, Litevské republice, Maďarsku, Polské republice a Slovenské republice v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. července 2013.
NEUVOSTON PÄÄTÖS,
annettu 15 päivänä heinäkuuta 2013,
tietyille jäsenvaltioille annettavasta valtuutuksesta ratifioida korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehtyä Wienin yleissopimusta muuttava pöytäkirja tai liittyä kyseiseen pöytäkirjaan Euroopan unionin edun mukaisesti sekä antaa julistus unionin lainsäädännön asiaa koskevien sisäisten sääntöjen soveltamisesta
(2013/434/EU)
EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, joka
ottaa huomioon Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen ja erityisesti sen 81 artiklan 2 kohdan yhdessä 218 artiklan 6 kohdan a alakohdan kanssa,
ottaa huomioon Euroopan komission ehdotuksen,
ottaa huomioon Euroopan parlamentin hyväksynnän,
sekä katsoo seuraavaa:
(1)
Unioni työskentelee toteuttaakseen yhteisen oikeusalueen, joka perustuu oikeuden päätösten vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen.
(2)
Korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehdyn Wienin yleissopimuksen, jäljempänä ’Wienin yleissopimus’, muuttamisesta 12 päivänä syyskuuta 1997 tehty pöytäkirja, jäljempänä ’vuoden 1997 pöytäkirja’, neuvoteltiin tarkoituksena parantaa ydintapahtuman aiheuttamien vahinkojen johdosta uhreille maksettavia korvauksia. On siksi suotavaa soveltaa vuoden 1997 pöytäkirjan määräyksiä niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia.
(3)
Unionilla on Wienin yleissopimuksen, sellaisena kuin se on muutettuna vuoden 1997 pöytäkirjalla, XI ja XII artiklan osalta yksinomainen toimivalta siltä osin kuin kyseiset määräykset vaikuttavat sääntöihin, jotka on vahvistettu tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 22 päivänä joulukuuta 2000 annetussa neuvoston asetuksessa (EY) N:o 44/2001 (1). Asetus (EY) N:o 44/2001 on määrä korvata 10 päivästä tammikuuta 2015 tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili- ja kauppaoikeuden alalla 12 päivänä joulukuuta 2012 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EU) N:o 1215/2012 (2). Jäsenvaltiot säilyttävät toimivaltansa sellaisten vuoden 1997 pöytäkirjan piiriin kuuluvien seikkojen osalta, jotka eivät vaikuta unionin oikeuteen. Vuoden 1997 pöytäkirjan asiasisältö ja tavoitteet huomioon ottaen ei ole mahdollista erottaa toisistaan yhtäältä unionin toimivaltaan ja toisaalta jäsenvaltioiden toimivaltaan kuuluvien pöytäkirjan määräysten hyväksymistä.
(4)
Wienin yleissopimus ja vuoden 1997 pöytäkirja eivät ole avoinna alueellisten taloudellisen yhdentymisen järjestöjen osallistumiselle. Tästä syystä unionista ei voi tulla vuoden 1997 pöytäkirjan sopimuspuolta.
(5)
Niille jäsenvaltioille, jotka ovat Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia ja jotka eivät ole ratifioineet vuoden 1997 pöytäkirjaa ennen liittymistään unioniin, olisi sen vuoksi annettava valtuutus ratifioida vuoden 1997 pöytäkirja tai liittyä siihen unionin edun mukaisesti.
(6)
Kaksitoista unionin jäsenvaltiota eli Belgia, Saksa, Kreikka, Espanja, Ranska, Italia, Alankomaat, Portugali, Slovenia, Suomi, Ruotsi ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat sopimuspuolina vahingonkorvausvastuusta ydinvoiman alalla Pariisissa 29 päivänä heinäkuuta 1960 tehdyssä yleissopimuksessa, sellaisena kuin se on muutettuna 28 päivänä tammikuuta 1964 tehdyllä lisäpöytäkirjalla ja 16 päivänä marraskuuta 1982 tehdyllä pöytäkirjalla, jäljempänä ’Pariisin yleissopimus’. Pariisin yleissopimuksessa perustetaan ydintapahtuman aiheuttamien vahinkojen johdosta uhreille maksettavia korvauksia koskeva järjestely, joka perustuu Wienin yleissopimuksen periaatteita vastaaviin periaatteisiin. Pariisin yleissopimusta muuttavasta, 12 päivänä helmikuuta 2004 tehdyssä pöytäkirjassa, jäljempänä ’vuoden 2004 pöytäkirja’, parannetaan ydintapahtuman aiheuttamien vahinkojen johdosta uhreille maksettavia korvauksia. Neuvoston päätöksillä 2004/294/EY (3) ja 2007/727/EY (4) jäsenvaltiot, jotka ovat Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia, valtuutettiin ratifioimaan vuoden 2004 pöytäkirja tai liittymään siihen tuolloisen yhteisön puolesta. Näin ollen on objektiivisesti perusteltua, ettei tätä päätöstä tulisi osoittaa niille jäsenvaltioille, jotka ovat Wienin yleissopimuksen sijasta Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia.
(7)
Lisäksi viisi unionin jäsenvaltiota eli Irlanti, Kypros, Luxemburg, Malta ja Itävalta eivät ole Wienin yleissopimuksen eivätkä Pariisin yleissopimuksen sopimuspuolia. Kun otetaan huomioon, että vuoden 1997 pöytäkirjalla muutetaan Wienin yleissopimusta ja että asetuksessa (EY) N:o 44/2001 valtuutetaan jäsenvaltiot, joita kyseinen yleissopimus sitoo, soveltamaan edelleen siinä vahvistettuja toimivaltaa sekä tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevia sääntöjä, on objektiivisesti perusteltua, että tämä päätös olisi osoitettava vain niille jäsenvaltioille, jotka ovat Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia. Näin ollen Irlannin, Kyproksen, Luxemburgin, Maltan ja Itävallan olisi jatkettava asetuksessa (EY) N:o 44/2001 vahvistettujen sääntöjen noudattamista ja niiden soveltamista Wienin yleissopimuksen ja sitä muuttavan vuoden 1997 pöytäkirjan kattamalla alalla.
(8)
Vuoden 1997 pöytäkirjan määräyksiä sovelletaan näin ollen unionin osalta vain niissä jäsenvaltioissa, jotka ovat Wienin yleissopimuksen sopimuspuolia tämän päätöksen hyväksymisajankohtana.
(9)
Wienin yleissopimuksen XII artiklassa vahvistettujen, tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien sääntöjen, sellaisina kuin ne ovat muutettuina vuoden 1997 pöytäkirjan 14 artiklalla, ei tulisi olla ensisijaisia asetuksessa (EY) N:o 44/2001 vahvistettuihin tuomioiden tunnustamis- ja täytäntöönpanomenettelyä säänteleviin sääntöihin nähden. Näin ollen niiden jäsenvaltioiden, joille annetaan tällä päätöksellä valtuutus ratifioida vuoden 1997 pöytäkirja tai liittyä siihen, olisi annettava tässä päätöksessä määrätty julistus unionin asiaa koskevien sisäisten sääntöjen soveltamisen varmistamiseksi.
(10)
Yhdistynyt kuningaskunta ja Irlanti, joihin sovelletaan Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitettyä, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin asemaa vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen osalta koskevaa pöytäkirjaa N:o 21, osallistuvat tämän päätöksen hyväksymiseen ja soveltamiseen.
(11)
Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen ja Euroopan unionin toiminnasta tehtyyn sopimukseen liitetyssä, Tanskan asemasta tehdyssä pöytäkirjassa N:o 22 olevan 1 ja 2 artiklan mukaisesti Tanska ei osallistu tämän päätöksen hyväksymiseen, päätös ei sido Tanskaa eikä sitä sovelleta Tanskaan,
ON HYVÄKSYNYT TÄMÄN PÄÄTÖKSEN:
1 artikla
Neuvosto antaa Bulgarialle, Tšekille, Virolle, Liettualle, Unkarille, Puolalle ja Slovakialle valtuutuksen ratifioida korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehtyä Wienin yleissopimusta muuttava 12 päivänä syyskuuta 1997 tehty pöytäkirja tai liittyä kyseiseen pöytäkirjaan unionin edun mukaisesti.
Vuoden 1997 pöytäkirjan teksti on liitetty tähän päätökseen.
2 artikla
Neuvosto antaa Bulgarialle, Tšekille, Virolle, Liettualle, Unkarille, Puolalle ja Slovakialle valtuutuksen antaa seuraava julistus:
”Korvausvastuusta ydinvahinkojen alalla 21 päivänä toukokuuta 1963 tehtyä Wienin yleissopimusta muuttavan 12 päivänä syyskuuta 1997 tehdyn pöytäkirjan soveltamisalaan kuuluvia asioita koskevat tuomiot, jotka on antanut jokin Euroopan unionin sellaisen jäsenvaltion tuomioistuin, joka on kyseisen pöytäkirjan sopimuspuoli, tunnustetaan ja pannaan täytäntöön [julistuksen antavan jäsenvaltion nimi] asiaa koskevien Euroopan unionin sääntöjen mukaisesti.”
3 artikla
Tämä päätös tulee voimaan sitä päivää seuraavana päivänä, jona se julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
4 artikla
Tämä päätös on osoitettu Bulgarian tasavallalle, Tšekin tasavallalle, Viron tasavallalle, Liettuan tasavallalle, Unkarille, Puolan tasavallalle ja Slovakian tasavallalle perussopimusten mukaisesti.
Tehty Brysselissä 15 päivänä heinäkuuta 2013.