DURCHFÜHRUNGSBESCHLUSS DER KOMMISSION
vom 17. Juli 2012
zur Änderung der Anhänge I bis IV der Entscheidung 2006/168/EG hinsichtlich bestimmter Veterinärbescheinigungen für die Einfuhr von Rinderembryonen in die Union
(Bekanntgegeben unter Aktenzeichen C(2012) 4816)
(Text von Bedeutung für den EWR)
(2012/414/EU)
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Richtlinie 89/556/EWG des Rates vom 25. September 1989 über viehseuchenrechtliche Fragen beim innergemeinschaftlichen Handel mit Embryonen von Hausrindern und ihrer Einfuhr aus Drittländern (1), insbesondere auf Artikel 7 Absatz 1 und Artikel 9 Absatz 1 Unterabsatz 1 Buchstabe b,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Die Entscheidung 2006/168/EG der Kommission vom 4. Januar 2006 zur Festlegung der Veterinärbedingungen und Veterinärbescheinigungen für die Einfuhr von Rinderembryonen in die Gemeinschaft und zur Aufhebung der Entscheidung 2005/217/EG (2) enthält in Anhang I das Verzeichnis der Drittländer, aus denen die Mitgliedstaaten die Einfuhr von Embryonen von Hausrindern (nachstehend „Embryonen“) genehmigen müssen. Auch ist dort festgelegt, welche zusätzlichen Garantien hinsichtlich spezifischer Tierkrankheiten bestimmte in diesem Anhang aufgeführte Drittländer vorlegen müssen.
(2)
Die Entscheidung 2006/168/EG sieht auch vor, dass die Mitgliedstaaten die Einfuhr von Embryonen genehmigen, die die Tiergesundheitsanforderungen in den Muster-Veterinärbescheinigungen in den Anhängen II, III und IV der genannten Entscheidung erfüllen.
(3)
Die Tiergesundheitsanforderungen in Bezug auf die Blauzungenkrankheit in den Muster-Veterinärbescheinigungen in den Anhängen II, III und IV der Entscheidung 2006/168/EG beruhen auf den Empfehlungen in Kapitel 8.3 betreffend diese Krankheit im Gesundheitskodex für Landtiere (Terrestrial Animal Health Code) der Weltorganisation für Tiergesundheit (OIE). In diesem Kapitel wird eine Reihe von Risikominimierungsmaßnahmen empfohlen, die darauf abzielen, entweder das Säugerwirtstier vor dem Infektionsvektor zu schützen oder das Virus durch Antikörper zu inaktivieren.
(4)
Der Gesundheitskodex für Landtiere (Terrestrial Animal Health Code) der OIE enthält zudem ein Kapitel zur Überwachung von Gliederfüßlern als Vektor von Tierseuchen. Bei diesen Empfehlungen fehlt die Überwachung von Wiederkäuern auf Antikörper gegen Simbu-Viren wie Akabane und Aino aus der Familie Bunyaviridae, was in der Vergangenheit als wirtschaftliche Methode galt, um vorläufig die Verbreitung von Vektoren zu bestimmen, die die Blauzungenkrankheit tragen können, bis mehr Informationen über die Verbreitung der Krankheiten vorliegen.
(5)
Im Gesundheitskodex für Landtiere der OIE sind die Akabane- und Aino-Krankheiten außerdem nicht aufgeführt. Die Anforderung, wegen dieser Krankheiten jährlich Untersuchungen durchzuführen, um die Abwesenheit des Vektors nachzuweisen, sollte folglich aus Anhang I der Entscheidung 2006/168/EG und aus den Muster-Veterinärbescheinigungen in den Anhängen II, III und IV gestrichen werden.
(6)
Außerdem sind in den bilateralen Abkommen zwischen der Union und bestimmten Drittländern die besonderen Bedingungen für die Einfuhr von Embryonen in die Union festgelegt. Daher sollten im Interesse der Kohärenz, sofern diese bilateralen Abkommen besondere Bedingungen und Muster-Veterinärbescheinigungen für Einfuhren dieser Ware enthalten, diese Bedingungen und Muster und nicht die Bedingungen und Muster in der Entscheidung 2006/168/EG gelten.
(7)
Der Tiergesundheitsstatus der Schweiz ist dem der Mitgliedstaaten gleichwertig. Es ist daher angemessen, dass in vivo und in vitro erzeugte Embryonen, die aus diesem Drittland in die EU eingeführt werden, von einer Veterinärbescheinigung nach dem Muster für den Handel innerhalb der Union mit Embryonen von Hausrindern gemäß Anhang C der Richtlinie 89/556/EWG begleitet werden. In dieser Bescheinigung sollten die Anpassungen in Anhang 11 Anlage 2 Kapitel VI(B) Nummer 2 des Abkommens zwischen der Europäischen Gemeinschaft und der Schweizerischen Eidgenossenschaft über den Handel mit landwirtschaftlichen Erzeugnissen, genehmigt mit dem Beschluss 2002/309/EG, Euratom des Rates und der Kommission bezüglich des Abkommens über die wissenschaftliche und technische Zusammenarbeit vom 4. April 2002 über den Abschluss von sieben Abkommen mit der Schweizerischen Eidgenossenschaft (3), berücksichtigt werden.
(8)
Auf der Grundlage der Richtlinie 89/556/EWG wurde Neuseeland als Drittland mit einem dem der Mitgliedstaaten gleichwertigen Tiergesundheitsstatus in Bezug auf die Einfuhr in vivo gewonnener Embryonen anerkannt.
(9)
Es ist daher angemessen, dass in Neuseeland in vivo gewonnene Embryonen, die aus diesem Drittland in die Union eingeführt werden, durch eine vereinfachte Bescheinigung nach dem Muster in Anhang IV der Entscheidung 2003/56/EG der Kommission vom 24. Januar 2003 mit Veterinärbescheinigungen für die Einfuhr lebender Tiere und tierischer Erzeugnisse aus Neuseeland (4), festgelegt in Übereinstimmung mit dem Abkommen zwischen der Europäischen Gemeinschaft und Neuseeland über veterinärhygienische Maßnahmen im Handel mit lebenden Tieren und tierischen Erzeugnissen (5), genehmigt durch den Beschluss 97/132/EG (6), begleitet werden.
(10)
Die Entscheidung 2007/240/EG (7) besagt, dass die verschiedenen Veterinär-, Tiergesundheits- und Genusstauglichkeitsbescheinigungen, die für die Einfuhr von lebenden Tieren, Sperma, Embryonen, Eizellen und Erzeugnissen tierischen Ursprungs in die Europäische Union erforderlich sind, auf den einheitlichen Muster-Veterinärbescheinigungen in Anhang I der genannten Entscheidung beruhen müssen. Im Interesse der Kohärenz und Vereinfachung der Rechtsvorschriften der Union sollte in den Muster-Veterinärbescheinigungen in den Anhängen II, III und IV der Entscheidung 2006/168/EG genannte Entscheidung 2007/240/EG berücksichtigt werden.
(11)
Die Anhänge I bis IV der Entscheidung 2006/168/EG sollten daher entsprechend geändert werden.
(12)
Damit Handelsstörungen vermieden werden, sollte die Verwendung von Veterinärbescheinigungen, die gemäß Entscheidung 2006/168/EG in der Fassung vor den mit dem vorliegenden Beschluss eingeführten Änderungen ausgestellt wurden, unter bestimmten Voraussetzungen während einer Übergangsfrist zulässig sein.
(13)
Die in diesem Beschluss vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Ausschusses für die Lebensmittelkette und Tiergesundheit -
HAT FOLGENDEN BESCHLUSS ERLASSEN:
Artikel 1
Die Anhänge I bis IV der Entscheidung 2006/168/EG werden gemäß dem Anhang des vorliegenden Beschlusses geändert.
Artikel 2
Während einer Übergangszeit bis zum 30. Juni 2013 erlauben die Mitgliedstaaten weiterhin die Einfuhr von Sendungen mit Embryonen von Hausrindern aus Drittländern, denen eine spätestens am 31. Mai 2013 ausgestellte Veterinärbescheinigung gemäß einem der Muster in den Anhängen II, III und IV der Entscheidung 2006/168/EG in der Fassung vor der Änderung durch den vorliegenden Beschluss beigefügt ist.
Artikel 3
Dieser Beschluss gilt ab dem 1. Januar 2013.
Artikel 4
Dieser Beschluss ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Brüssel, den 17. Juli 2012
DECIZIA DE PUNERE ÎN APLICARE A COMISIEI
din 17 iulie 2012
de modificare a anexelor I-IV la Decizia 2006/168/CE în ceea ce privește anumite cerințe de certificare sanitar-veterinară pentru importurile în Uniune de embrioni de animale din specia bovină
[notificată cu numărul C(2012) 4816]
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2012/414/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 89/556/CEE a Consiliului din 25 septembrie 1989 de stabilire a condițiilor de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare și importurile de embrioni de animale domestice din specia bovină provenind din țări terțe (1), în special articolul 7 alineatul (1) și articolul 9 alineatul (1) primul paragraf litera (b),
întrucât:
(1)
Decizia 2006/168/CE a Comisiei din 4 ianuarie 2006 de stabilire a condițiilor de sănătate animală și a certificării sanitar-veterinare privind importul în Comunitate de embrioni de animale din specia bovină și de abrogare a Deciziei 2005/217/CE (2) stabilește în anexa I lista țărilor terțe din care statele membre pot autoriza importul de embrioni de animale domestice din specia bovină (denumiți în continuare „embrioni”). Decizia stabilește, de asemenea, garanții suplimentare privind anumite boli ale animalelor care urmează a fi furnizate de către anumite țări terțe enumerate în anexa respectivă.
(2)
Decizia 2006/168/CE prevede, de asemenea, că statele membre trebuie să autorizeze importurile de embrioni care respectă cerințele de sănătate animală prevăzute în modelele de certificate sanitar-veterinare din anexele II, III și IV la decizia respectivă.
(3)
Cerințele de sănătate animală privind boala limbii albastre din modelele de certificate sanitar-veterinare din anexele II, III și IV la Decizia 2006/168/CE se bazează pe recomandările din capitolul 8.3 al Codului sanitar pentru animale terestre al Organizației Mondiale pentru Sănătatea Animalelor (OIE) care se referă la boala limbii albastre. Capitolul respectiv recomandă o serie de măsuri de limitare a riscului, menite fie să protejeze mamiferul gazdă împotriva expunerii la vectorul infecțios, fie să inactiveze virusul prin anticorpi.
(4)
În plus, OIE a inclus în Codul sanitar pentru animalele terestre un capitol referitor la supravegherea artropodelor care constituie vectori ai bolilor animalelor. Recomandările respective nu includ monitorizarea rumegătoarelor pentru detectarea anticorpilor împotriva virusurilor Simbu, cum sunt virusurile Akabane și Aino din familia Bunyaviridae, considerată în trecut ca fiind o metodă economică de stabilire a răspândirii vectorilor bolii limbii albastre până la obținerea mai multor informații despre răspândirea bolilor respective.
(5)
De asemenea, OIE nu menționează bolile Akabane și Aino în Codul sanitar pentru animalele terestre. În consecință, cerința de testare anuală pentru bolile respective, pentru a dovedi absența vectorului, trebuie să fie eliminată din anexa I la Decizia 2006/168/CE și din modelele de certificate sanitar-veterinare din anexele II, III și IV la aceasta.
(6)
În plus, Uniunea a încheiat cu anumite țări terțe acorduri bilaterale care conțin condiții specifice pentru importurile de embrioni în Uniune. Prin urmare, din motive de coerență, în cazul în care aceste acorduri bilaterale conțin condiții speciale și modele de certificate sanitar-veterinare pentru importuri, ar trebui să se aplice condițiile și modelele respective în locul condițiilor și modelelor prevăzute în Decizia 2006/168/CE.
(7)
Statutul sanitar-veterinar al Elveției este echivalent cu cel al statelor membre. Prin urmare, este necesar ca embrionii obținuți prin fecundare in vivo și cei obținuți prin fecundare in vitro, importați în Uniune din respectiva țară terță, să fie însoțiți de un certificat sanitar-veterinar întocmit în conformitate cu modelul de certificat utilizat pentru comerțul în interiorul Uniunii cu embrioni de animale domestice din specia bovină care este prevăzut la anexa C la Directiva 89/556/CEE. Certificatul respectiv ar trebui să ia în considerare modificările menționate la anexa 11 apendicele 2 capitolul VI (B) punctul 2 la Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind comerțul cu produse agricole, astfel cum a fost aprobat prin Decizia 2002/309/CE, Euratom a Consiliului și a Comisiei privind Acordul de cooperare științifică și tehnologică din 4 aprilie 2002 privind încheierea a șapte acorduri cu Confederația Elvețiană (3).
(8)
Pe baza Directivei 89/556/CEE, Noua Zeelandă a fost, de asemenea, recunoscută drept țară terță cu un statut sanitar-veterinar echivalent cu cel al statelor membre pentru importul de embrioni obținuți in vivo.
(9)
Prin urmare, este adecvat ca embrionii obținuți in vivo colectați în Noua Zeelandă și importați în Uniune din respectiva țară terță să fie însoțiți de un certificat simplificat elaborat în conformitate cu modelul corespunzător de certificat sanitar-veterinar prevăzut în anexa IV la Decizia 2003/56/CE a Comisiei din 24 ianuarie 2003 privind certificatele sanitare pentru importul animalelor vii și al produselor de origine animală provenind din Noua Zeelandă (4), stabilit în conformitate cu Acordul dintre Comunitatea Europeană și Noua Zeelandă privind măsurile sanitare aplicabile în comerțul cu animale vii și produse de origine animală (5), astfel cum a fost aprobat prin Decizia 97/132/CE a Consiliului (6).
(10)
Decizia 2007/240/CE a Comisiei (7) prevede că diversele certificate sanitar-veterinare, de sănătate publică și de sănătate animală necesare la importul în Uniune de animale vii, material seminal, embrioni, ovule și produse de origine animală trebuie să se bazeze pe modelele standard de certificate sanitar-veterinare din anexa I la decizia respectivă. Din motive de coerență și simplificare a legislației Uniunii, modelele de certificate sanitar-veterinare care figurează în anexele II, III și IV la Decizia 2006/168/CE ar trebui să ia în considerare Decizia 2007/240/CE.
(11)
Prin urmare, anexele I-IV la Decizia 2006/168/CE ar trebui modificate în consecință.
(12)
Pentru a se evita perturbarea comerțului, utilizarea certificatelor sanitar-veterinare emise în conformitate cu Decizia 2006/168/CE în versiunea sa înainte de modificările introduse prin prezenta decizie, ar trebui autorizată pentru o perioadă de tranziție, cu respectarea anumitor condiții.
(13)
Măsurile prevăzute în prezenta decizie sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Anexele I-IV la Decizia 2006/168/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta decizie.
Articolul 2
Pentru o perioadă de tranziție până la 30 iunie 2013, statele membre continuă să autorizeze importurile de transporturi de embrioni de animale domestice din specia bovină provenind din țări terțe care sunt însoțite de un certificat-veterinar emis cel târziu la 31 mai 2013 în conformitate cu modelele prevăzute în anexele II, III și IV la Decizia 2006/168/CE în versiunea sa înainte de modificările introduse prin prezenta decizie.
Articolul 3
Prezenta decizie se aplică de la 1 ianuarie 2013.
Articolul 4
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Bruxelles, 17 iulie 2012.