VERORDNUNG (EU) Nr. 371/2010 DER KOMMISSION
vom 16. April 2010
zur Ersetzung der Anhänge V, X, XV und XVI der Richtlinie 2007/46/EG des Europäischen Parlaments und des Rates zur Schaffung eines Rahmens für die Genehmigung von Kraftfahrzeugen und Kraftfahrzeuganhängern sowie von Systemen, Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten für diese Fahrzeuge Rahmenrichtlinie
(Text von Bedeutung für den EWR)
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Richtlinie 2007/46/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 5. September 2007 zur Schaffung eines Rahmens für die Genehmigung von Kraftfahrzeugen und Kraftfahrzeuganhängern sowie von Systemen, Bauteilen und selbstständigen technischen Einheiten für diese Fahrzeuge (Rahmenrichtlinie) (1), insbesondere auf Artikel 41 Absatz 6, Artikel 11 Absatz 5 und Artikel 39 Absatz 2,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Durch die Richtlinie 2007/46/EG wurde ein harmonisierter Rahmen geschaffen, der die Verwaltungsvorschriften und allgemeinen technischen Anforderungen für alle neuen Fahrzeuge, Systeme, Bauteile und selbstständigen technischen Einheiten enthält. Er umfasst insbesondere eine Beschreibung der Verfahren für die Typgenehmigung einschließlich der praktischen Maßnahmen, die zu treffen sind, damit gewährleistet ist, dass Fahrzeuge im Einklang mit ihren Typgenehmigungsunterlagen produziert werden, sowie Bestimmungen darüber, wie Prüfungen zur Erteilung der Typgenehmigung durchzuführen sind.
(2)
Bei der Prüfung der wichtigsten für die Wettbewerbsfähigkeit der europäischen Automobilindustrie maßgeblichen Politikbereiche einigte sich die hochrangige Gruppe CARS 21, die die Kommission 2005 eingerichtet hatte, um den Weg für die nachhaltige Entwicklung einer wettbewerbsfähigen europäischen Automobilindustrie zu ebnen, auf eine Reihe von Empfehlungen; diese zielen darauf ab, die weltweite Wettbewerbsfähigkeit der europäischen Automobilindustrie und die Beschäftigung zu fördern und dabei weitere Fortschritte bei Sicherheit und Umweltfreundlichkeit zu erzielen. Auf dem Gebiet der Vereinfachung soll gemäß den Empfehlungen der Gruppe für den Hersteller die Möglichkeit eingeführt werden, zur Typgenehmigung erforderliche Prüfungen selbst durchzuführen, wofür er als Technischer Dienst benannt sein muss („Selbstprüfung“). Die Gruppe empfiehlt ebenfalls, auch Computersimulationen anstatt praktischer Tests zuzulassen („virtuelle Prüfung“).
(3)
Das Typgenehmigungsverfahren zeichnet sich insbesondere dadurch aus, dass zwischen der Genehmigungsbehörde und den von ihr benannten Technischen Diensten ein hohes Maß an Vertrauen notwendig ist. Die zwischen den Technischen Diensten und der Genehmigungsbehörde ausgetauschten Unterlagen müssen daher Transparenz und Klarheit gewährleisten. Aus diesem Grund sollten in Anhang V der Richtlinie 2007/46/EG über die Verfahren für die Typgenehmigung für Fahrzeuge das Format der Prüfberichte sowie die darin zu liefernden Angaben klar festgelegt werden.
(4)
Die Überprüfung der Übereinstimmung der Fahrzeuge, Bauteile oder selbstständigen technischen Einheiten während des gesamten Produktionsprozesses ist ein wesentlicher Bestandteil des Typgenehmigungssystems. Eine der Methoden zur Überprüfung der Übereinstimmung der Produktion besteht darin, an Fahrzeugen, Bauteilen oder selbstständigen technischen Einheiten aus der Produktion praktische Prüfungen durchzuführen, um sicherzustellen, dass sie die technischen Anforderungen weiterhin erfüllen. Auch wenn für die Typgenehmigung virtuelle Prüfungsmethoden eingesetzt wurden, sollte klargestellt werden, dass in den Fällen, in denen die Behörde Stichproben nach dem Zufallsprinzip auswählt, nur praktische Prüfungen vorgenommen werden dürfen.
(5)
Prüfungen für die Typgenehmigung werden von Technischen Diensten der Mitgliedstaaten durchgeführt, die nach Bewertung ihrer Fähigkeiten und Kompetenzen gemäß den einschlägigen internationalen Normen von den Genehmigungsbehörden ordnungsgemäß benannt wurden. Diese Normen enthalten die Anforderungen, die erforderlich sind, damit ein Hersteller oder ein in seinem Namen handelnder Unterauftragnehmer von der Genehmigungsbehörde als Technischer Dienst im Sinne der Richtlinie 2007/46/EG benannt werden kann. Es ist jedoch wichtig, die Verantwortlichkeiten des Herstellers festzulegen, um insbesondere bei der Durchführung von Prüfungen durch einen Unterauftragnehmer einen potenziellen Interessenkonflikt zu vermeiden.
(6)
Die Rechtsakte, für die ein Hersteller als Technischer Dienst benannt werden kann, sind in Anhang XV der Richtlinie 2007/46/EG aufgeführt. Um diese Aufstellung in Einklang mit den Empfehlungen der hochrangigen Gruppe CARS 21 zu bringen, muss sie geändert werden.
(7)
Computergestützte Techniken, insbesondere rechnerunterstützte Konstruktion, finden im gesamten Konstruktionsprozess vom Konzeptentwurf und der Gestaltung von Bauteilen und Ausrüstung über die Festigkeitsberechnung und die dynamische Analyse von Verbindungen bis hin zur Festlegung von Fertigungsmethoden weite Anwendung. Die verfügbare Software ermöglicht den Einsatz von virtuellen Prüfungsmethoden auf Grundlage dieser Techniken, in deren Einführung die hochrangige Gruppe CARS 21 ein Mittel erkannt hat, die Kosten für die Hersteller durch Wegfall der Verpflichtung zum Bau von Prototypen für Testzwecke zu senken. Zur Umsetzung der Empfehlungen der Gruppe ist eine Zusammenstellung der Rechtsakte, für die die virtuelle Prüfung zulässig ist, erforderlich.
(8)
Eine virtuelle Prüfungsmethode sollte ebenso zuverlässige Ergebnisse liefern wie eine praktische Prüfung. Es sollten daher diesbezügliche Bedingungen festgelegt werden, damit eine angemessene Validierung der mathematischen Modelle gewährleistet ist.
(9)
Die Anhänge der Richtlinie 2007/46/EG sollten aktualisiert werden, um sie an den wissenschaftlichen und technischen Fortschritt anzupassen und für den reibungslosen Ablauf des Typgenehmigungsverfahrens zu sorgen. Da die Bestimmungen dieser Anhänge ausreichend detailliert sind und keine weiteren Umsetzungsmaßnahmen der Mitgliedstaaten erfordern, ist es angebracht, sie im Einklang mit Artikel 39 Absatz 8 der Richtlinie 2007/46/EG auf dem Wege einer Verordnung zu ersetzen.
(10)
Die Anhänge V, X, XV und XVI der Richtlinie 2007/46/EG sollten daher entsprechend geändert werden.
(11)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Technischen Ausschusses „Kraftfahrzeuge“ -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Die Richtlinie 2007/46/EG wird wie folgt geändert:
1.
Anhang V erhält die Fassung von Anhang I der vorliegenden Verordnung.
2.
Anhang X erhält die Fassung von Anhang II der vorliegenden Verordnung.
3.
Anhang XV erhält die Fassung von Anhang III der vorliegenden Verordnung.
4.
Anhang XVI erhält die Fassung von Anhang IV der vorliegenden Verordnung.
Artikel 2
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Sie gilt ab dem 29. April 2010.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 16. April 2010
REGULAMENTUL (UE) NR. 371/2010 AL COMISIEI
din 16 aprilie 2010
de înlocuire a anexelor V, X, XV și XVI la Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă cadru)
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective („directivă cadru”) (1), în special articolul 41 alineatul (6), articolul 11 alineatul (5) și articolul 39 alineatul (2),
întrucât:
(1)
Directiva 2007/46/CE stabilește un cadru armonizat care cuprinde dispozițiile administrative și cerințele tehnice generale pentru toate vehiculele noi, sistemele, componentele și unitățile tehnice separate. Ea include, în special, o descriere a procedurilor care trebuie urmate în privința omologării de tip, inclusiv a măsurilor practice care trebuie luate pentru a garanta faptul că vehiculele sunt fabricate în conformitate cu documentația privind omologarea lor de tip, precum și dispoziții privind modul în care trebuie efectuate încercările în vederea acordării omologării de tip.
(2)
În urma examinării principalelor domenii de politici care influențează competitivitatea industriei europene a autovehiculelor, grupul la nivel înalt CARS 21, instituit în 2005 de către Comisie în vederea găsirii unei căi spre o dezvoltare durabilă a unei industrii europene competitive a autovehiculelor, a stabilit de comun acord o serie de recomandări care să stimuleze consolidarea competitivității și ocupării forței de muncă la nivel mondial, precum și progresele înregistrate în privința siguranței și protecției mediului. În domeniul simplificării, grupul a recomandat introducerea posibilității efectuării chiar de către fabricant a încercărilor necesare omologării, ceea ce implică desemnarea acestuia drept serviciu tehnic (posibilitate denumită în continuare „autotestare”). De asemenea, se recomandă introducerea posibilității utilizării simulării pe calculator în locul încercărilor fizice (denumită în continuare „testare virtuală”).
(3)
Una dintre caracteristicile principale ale sistemului omologării de tip constă în nivelul ridicat de încredere care trebuie să existe între autoritatea de omologare și serviciile tehnice pe care ea le-a desemnat. Prin urmare, este important ca documentele transmise între serviciile tehnice și autoritatea de omologare să garanteze transparența și claritatea. Din acest motiv, formatul rapoartelor de omologare, precum și informațiile pe care acestea trebuie să le conțină ar trebui specificate în mod clar în anexa V la Directiva 2007/46/CE privind procedurile care trebuie urmate în ceea ce privește omologarea de tip.
(4)
Verificarea conformității vehiculelor, componentelor și unităților tehnice separate de-a lungul întregului proces de fabricație este un mecanism de bază al sistemului omologării de tip. Una dintre modalitățile de verificare a conformității producției constă în efectuarea încercărilor fizice ale vehiculelor, componentelor sau unităților tehnice separate selecționate din producție, pentru a se garanta că ele continuă să respecte cerințele tehnice. Chiar și în situația în care s-au utilizat metode de testare virtuală în vederea omologării de tip, ar trebui clarificat faptul că, în cazul în care autoritatea selecționează eșantioane în mod aleatoriu, se pot efectua numai încercări fizice.
(5)
Încercările necesare pentru acordarea omologării de tip sunt efectuate de servicii tehnice autorizate în mod corespunzător de către autoritățile de omologare ale statelor membre, în urma evaluării aptitudinilor și competențelor acestora în conformitate cu standardele internaționale relevante. Standardele în cauză conțin cerințele necesare pentru desemnarea drept serviciu tehnic, de către autoritatea de omologare, în sensul Directivei 2007/46/CE, a producătorului sau subcontractantului care acționează în numele lui. Totuși, este important să se precizeze responsabilitățile producătorilor pentru a preveni potențiale conflicte de interese, în special în cazul în care încercările sunt efectuate de subcontractanți.
(6)
În anexa XV la Directiva 2007/46/CE este inclusă o listă a actelor de reglementare pentru care un producător poate fi desemnat drept serviciu tehnic. Pentru a se conforma recomandărilor grupului la nivel înalt CARS 21, este necesară modificarea listei susmenționate.
(7)
Tehnicile asistate de calculator, în special proiectarea asistată de calculator, sunt utilizate pe scară largă de-a lungul procesului de inginerie, începând cu planurile de concepție și cu proiectarea componentelor și echipamentelor, continuând cu analiza staticii și dinamicii părților asamblate și încheind cu definirea metodelor de producție. Programele informatice disponibile permit utilizarea testărilor virtuale bazate pe aceste tehnici, a căror introducere a fost identificată de grupul la nivel înalt CARS 21 drept un mijloc de reducere a cheltuielilor suportate de producători, prin eliminarea obligației de a construi prototipuri destinate procesului omologării de tip. Pentru respectarea recomandărilor grupului, este necesară stabilirea unei liste a actelor de reglementare pentru care se permite utilizarea testărilor virtuale.
(8)
O metodă de testare virtuală ar trebui să asigure același nivel de încredere în rezultate ca în cazul unei încercări fizice. Prin urmare, este adecvată stabilirea unor condiții corespunzătoare care să garanteze faptul că se efectuează o validare corectă a modelelor matematice.
(9)
În vederea asigurării bunei funcționări a sistemului de omologare de tip, anexele la Directiva 2007/46/CE ar trebui actualizate în sensul adaptării la evoluția cunoștințelor științifice și tehnice. Întrucât dispozițiile anexelor în cauză sunt suficient de detaliate și nu necesită măsuri de transpunere suplimentare din partea statelor membre, este, prin urmare, adecvată înlocuirea lor prin intermediul unui regulament în temeiul articolului 39 alineatul (8) din Directiva 2007/46/CE.
(10)
Anexele V, X, XV și XVI la Directiva 2007/46/CE ar trebui modificate în consecință.
(11)
Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt în conformitate cu avizul Comitetului tehnic pentru autovehicule,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Directiva 2007/46/CE se modifică după cum urmează:
1.
Anexa V se înlocuiește cu textul din anexa I la prezentul regulament.
2.
Anexa X se înlocuiește cu textul din anexa II la prezentul regulament.
3.
Anexa XV se înlocuiește cu textul din anexa III la prezentul regulament.
4.
Anexa XVI se înlocuiește cu textul din anexa IV la prezentul regulament.
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică de la 29 aprilie 2010.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 16 aprilie 2010.