VERORDNUNG (EU) Nr. 225/2012 DER KOMMISSION
vom 15. März 2012
zur Änderung von Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 des Europäischen Parlaments und des Rates hinsichtlich der Zulassung von Betrieben, die Erzeugnisse aus pflanzlichen Ölen und Mischfetten zur Verwendung in Futtermitteln in den Verkehr bringen, sowie hinsichtlich der besonderen Anforderungen an die Herstellung, Lagerung, Beförderung und Dioxinuntersuchung von Ölen, Fetten und daraus gewonnenen Erzeugnissen
(Text von Bedeutung für den EWR)
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Verordnung (EG) Nr. 183/2005 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 12. Januar 2005 mit Vorschriften für die Futtermittelhygiene (1), insbesondere auf Artikel 27 Absätze b und f,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
In der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 sind allgemeine Bestimmungen über die Futtermittelhygiene sowie Bedingungen und Vorkehrungen festgelegt, die gewährleisten sollen, dass die Verarbeitungsvorgaben zur Minimierung und Kontrolle potenzieller Risiken eingehalten werden. Futtermittelbetriebe müssen von der zuständigen Behörde registriert oder zugelassen werden. Des Weiteren dürfen in der Futtermittelkette nachgeordnete Futtermittelunternehmer ausschließlich Futtermittel aus registrierten oder zugelassenen Betrieben beziehen.
(2)
Gemäß der Verordnung (EG) Nr. 767/2009 des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Juli 2009 über das Inverkehrbringen und die Verwendung von Futtermitteln (2) müssen Futtermittel, die in Verkehr gebracht werden, sicher sein und eine präzise Kennzeichnungsangabe der jeweiligen Futtermittelart aufweisen. Darüber hinaus enthält die Verordnung (EU) Nr. 575/2011 der Kommission vom 16. Juni 2011 zum Katalog der Einzelfuttermittel (3) für spezifische Einzelfuttermittel detaillierte Beschreibungen zu Kennzeichnungszwecken.
(3)
Durch das Zusammenwirken dieser Anforderungen dürften die Rückverfolgbarkeit und ein hohes Maß an Verbraucherschutz entlang der gesamten Futtermittel- und Lebensmittelkette gewährleistet sein.
(4)
Amtliche Kontrollen und Kontrollen durch die Futtermittelunternehmer haben ergeben, dass bestimmte Öle und Fette sowie daraus gewonnene Erzeugnisse, die nicht zur Verwendung in Futtermitteln bestimmt sind, als Futtermittel-Ausgangserzeugnisse verwendet wurden, was dazu führte, dass die in der Richtlinie 2002/32/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 7. Mai 2002 über unerwünschte Stoffe in der Tierernährung (4) festgelegten Höchstgehalte für Dioxine in Futtermitteln überschritten wurden. Lebensmittel, die aus Tieren gewonnen werden, welche kontaminierte Futtermittel erhalten haben, können ein Risiko für die öffentliche Gesundheit darstellen. Außerdem kann der Rückruf kontaminierter Futter- und Lebensmittel vom Markt finanzielle Verluste nach sich ziehen.
(5)
Um die Futtermittelhygiene zu verbessern und unbeschadet der Zuständigkeit der Mitgliedstaaten nach Artikel 10 Absatz 2 der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 sollte für Betriebe, die rohe pflanzliche Öle weiterverarbeiten, Erzeugnisse aus Ölen pflanzlichen Ursprungs herstellen und Fette mischen, eine Zulassung gemäß der genannten Verordnung vorgeschrieben sein, wenn diese Erzeugnisse zur Verwendung in Futtermitteln bestimmt sind.
(6)
Es sollten besondere Anforderungen an Herstellung, Kennzeichnung, Lagerung und Beförderung solcher Futtermittel-Ausgangserzeugnisse vorgesehen werden, um den Erfahrungen mit der Anwendung von Systemen Rechnung zu tragen, die auf den HACCP-Grundsätzen (HACCP = Hazard Analysis and Critical Control Points) basieren.
(7)
Eine verschärfte Dioxinüberwachung würde die Meldung von Verstößen und die Durchsetzung des Futtermittelrechts erleichtern. Die Futtermittelunternehmer müssen dazu verpflichtet werden, Fette, Öle und daraus gewonnene Erzeugnisse auf Dioxin und dioxinähnliche PCB zu untersuchen, um das Risiko zu verringern, dass kontaminierte Erzeugnisse in die Lebensmittelkette gelangen, und auf diese Weise die Strategie zur Reduzierung der Exposition der EU-Bürger gegenüber Dioxin zu unterstützen. Das Risiko einer Dioxinkontamination sollte als Grundlage für die Erstellung des Überwachungsplans dienen. Die Verantwortung dafür, dass sichere Futtermittel in Verkehr gebracht werden, liegt bei den Futtermittelunternehmern. Daher sollten die Kosten für die Untersuchung in vollem Umfang von ihnen getragen werden. Detaillierte Vorschriften bezüglich Probenahmen und Untersuchungen, soweit nicht in der vorliegenden Verordnung enthalten, sollten in der Zuständigkeit der Mitgliedstaaten verbleiben. Des Weiteren wird den Mitgliedstaaten nahegelegt, sich auf die Kontrollen der Futtermittelunternehmer zu konzentrieren, die nicht unter die Dioxinüberwachung fallen, die aber die oben genannten Erzeugnisse beziehen.
(8)
Das obligatorische risikobasierte Überwachungssystem darf die Verpflichtung des Futtermittelunternehmers zur Einhaltung der EU-Vorschriften über Futtermittelhygiene nicht beeinträchtigen. Es sollte in die gute Hygienepraxis und in das HACCP-System integriert werden. Dies sollte von der zuständigen Behörde im Rahmen der Zulassung des Futtermittelunternehmers überprüft werden. Der Unternehmer sollte bei der regelmäßigen Überprüfung seiner eigenen Risikobewertung die Ergebnisse der Dioxinüberwachung berücksichtigen.
(9)
Damit die Transparenz erhöht wird, sollten Labors, die Dioxinuntersuchungen durchführen, dazu verpflichtet sein, über den in der Richtlinie 2002/32/EG festgelegten Höchstgehalten liegende Ergebnisse nicht nur dem Futtermittelunternehmer, sondern auch der zuständigen Behörde zu melden; diese Verpflichtung entbindet allerdings den Futtermittelunternehmer nicht von seiner Verpflichtung, seinerseits die zuständige Behörde zu informieren.
(10)
Damit die Wirksamkeit der Bestimmungen über die obligatorische Dioxinüberwachung und deren Integration in das HACCP-System der Futtermittelunternehmer überprüft werden kann, ist eine Prüfung nach zwei Jahren vorzusehen.
(11)
Es sollte eine ausreichende Frist eingeräumt werden, damit sich die zuständigen Behörden und die Futtermittelunternehmer auf die Erfordernisse, die aus der vorliegenden Verordnung erwachsen, vorbereiten können.
(12)
Die in dieser Verordnung vorgesehenen Maßnahmen entsprechen der Stellungnahme des Ständigen Ausschusses für die Lebensmittelkette und Tiergesundheit, und weder das Europäische Parlament noch der Rat haben ihnen widersprochen -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Anhang II der Verordnung (EG) Nr. 183/2005 wird entsprechend dem Anhang der vorliegenden Verordnung geändert.
Artikel 2
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Sie gilt ab dem 16. September 2012.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 15. März 2012
REGULAMENTUL (UE) NR. 225/2012 AL COMISIEI
din 15 martie 2012
de modificare a anexei II la Regulamentul (CE) nr. 183/2005 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește aprobarea întreprinderilor care introduc pe piață, în scopul utilizării ca hrană pentru animale, produse derivate din uleiuri vegetale și amestecuri de grăsimi și în ceea ce privește cerințele specifice pentru producerea, depozitarea, transportul și testarea nivelului de dioxină din uleiuri, grăsimi și produsele derivate ale acestora
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 183/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 ianuarie 2005 de stabilire a cerințelor privind igiena furajelor (1), în special articolul 27 literele (b) și (f),
întrucât:
(1)
Regulamentul (CE) nr. 183/2005 stabilește norme generale privind igiena furajelor, condiții și proceduri care să asigure respectarea condițiilor de prelucrare pentru reducerea la minimum și combaterea pericolelor potențiale. Întreprinderile din sectorul hranei pentru animale trebuie să fie înregistrate sau aprobate de autoritatea competentă. În plus, operatorii din sectorul hranei pentru animale care fac parte din lanțul alimentar animal au obligația să se aprovizioneze cu furaje provenite numai de la unități înregistrate sau aprobate.
(2)
Regulamentul (CE) nr. 767/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind introducerea pe piață și utilizarea furajelor (2) impune ca furajele introduse pe piață să fie sigure și etichetate în mod explicit cu descrierea respectivului tip de furaje. În plus, Regulamentul (UE) nr. 575/2011 al Comisiei din 16 iunie 2011 privind Catalogul cu materii prime pentru furaje (3) enumeră descrieri detaliate ale anumitor materii prime pentru furaje spre a fi utilizate în scopul etichetării.
(3)
Interacțiunea dintre aceste cerințe ar trebui să asigure trasabilitatea produselor și un înalt nivel de protecție a consumatorilor de-a lungul întregului lanț alimentar uman și animal.
(4)
Controalele oficiale și controalele efectuate de către operatorii din sectorul hranei pentru animale au arătat că anumite uleiuri și grăsimi, precum și produsele derivate din acestea, care nu sunt destinate utilizării în furaje, au fost folosite ca materii prime pentru furaje, provocând, în hrana pentru animale rezultată, depășirea nivelurilor maxime de dioxină stabilite în Directiva 2002/32/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 mai 2002 privind substanțele nedorite din furaje (4). Prin urmare, alimentele derivate din animale hrănite cu furaje contaminate pot prezenta un risc pentru sănătatea publică. În plus, retragerea furajelor și a alimentelor contaminate de pe piață poate duce la pierderi financiare.
(5)
Pentru a îmbunătăți igiena furajelor și fără a aduce atingere competenței statelor membre, astfel cum se prevede la articolul 10 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 183/2005, unitățile de prelucrare ulterioară a uleiurilor vegetale brute, care fabrică produse derivate din uleiuri de origine vegetală și amestecuri de grăsimi, ar trebui să fie supuse autorizării, în conformitate cu regulamentul respectiv, în cazul în care aceste produse sunt destinate utilizării în furaje.
(6)
Ar trebui să fie prevăzute cerințe specifice privind producția, etichetarea, depozitarea și transportul respectivelor materii prime pentru furaje pentru a ține seama de experiența dobândită din aplicarea sistemele bazate pe analiza riscurilor și punctele critice de control (HACCP).
(7)
O monitorizare sporită a dioxinei ar facilita detectarea cazurilor de neconformitate și aplicarea legislației privind hrana pentru animale. Este necesar să se prevadă o obligație a operatorilor din sectorul hranei pentru animale de a testa nivelul de dioxină și de PCB-uri de tipul dioxinei din grăsimi, uleiuri și produse derivate din acestea, în scopul de a reduce riscul ca produsele contaminate să pătrundă în lanțul alimentar și, prin urmare, de a sprijini strategia privind reducerea expunerii cetățenilor UE la dioxină. Riscul de contaminare cu dioxină ar trebui să constituie baza pentru instituirea planului de monitorizare. Operatorii din sectorul hranei pentru animale dețin responsabilitatea de a introduce pe piață furaje sigure. Astfel, costurile analizei ar trebui să fie suportate în întregime de aceștia. Dispozițiile detaliate privind prelevarea de probe și analizarea care nu sunt cuprinse în prezentul regulament ar trebui să facă parte, în continuare, din competențele statelor membre. În plus, statele membre sunt încurajate să se concentreze pe controlul operatorilor din sectorul hranei pentru animale care nu sunt supuși obligației privind monitorizarea dioxinei dar care obțin produsele menționate mai sus.
(8)
Sistemul obligatoriu de monitorizare bazat pe risc nu trebuie să afecteze obligația operatorului din sectorul hranei pentru animale de a se conforma cerințelor legislației Uniunii privind igiena furajelor. El ar trebui să fie integrat în bunele practici de igienă și în sistemul bazat pe HACCP. Acest lucru ar trebui să fie verificat de către autoritatea competentă în contextul autorizării operatorului din sectorul hranei pentru animale. Revizuirea periodică de către operator a propriei sale evaluări de risc trebuie să ia în considerare constatările monitorizării dioxinei.
(9)
Laboratoarele care efectuează analizele privind dioxina ar trebui să fie obligate să comunice rezultatele care depășesc limitele maxime admise prevăzute în Directiva 2002/32/CE nu numai operatorului din sectorul hranei pentru animale, ci și autorității competente, în vederea ameliorării transparenței; această obligație nu exonerează operatorul din sectorul hranei pentru animale de obligația de a informa autoritatea competentă.
(10)
Pentru a verifica eficacitatea dispozițiilor privind monitorizarea obligatorie a dioxinei și integrarea acesteia în sistemul HACCP al operatorilor din sectorul hranei pentru animale, ar trebui să fie prevăzută o revizuire a acestora după doi ani.
(11)
Ar trebui să se acorde timp suficient pentru a oferi autorităților competente și operatorilor din sectorul hranei pentru animale posibilitatea de a se adapta la dispozițiile prezentului regulament.
(12)
Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală și nu au întâmpinat nicio opoziție din partea Parlamentului European sau a Consiliului,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Anexa II la Regulamentul (CE) nr. 183/2005 se modifică în conformitate cu anexa la prezentul regulament.
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică de la 16 septembrie 2012.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 15 martie 2012.