BESCHLUSS DES RATES
vom 25. Februar 2011
zu den Modalitäten für die Neuverhandlung der Währungsvereinbarung zwischen der Regierung der Französischen Republik - im Namen der Europäischen Gemeinschaft - und der Regierung Seiner Durchlaucht des Fürsten von Monaco
(2011/190/EU)
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union, insbesondere auf Artikel 219 Absatz 3,
auf Empfehlung der Europäischen Kommission,
nach Stellungnahme der Europäischen Zentralbank,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Mit der Einführung des Euro ist die Zuständigkeit für Währungs- und Wechselkursfragen auf die Union übergegangen.
(2)
Der Rat muss die Modalitäten für die Aushandlung und den Abschluss von Vereinbarungen im Zusammenhang mit Währungs- oder Wechselkursfragen beschließen.
(3)
Am 26. Dezember 2001 wurde die Währungsvereinbarung zwischen der Regierung der Französischen Republik - im Namen der Europäischen Gemeinschaft - und der Regierung Seiner Durchlaucht des Fürsten von Monaco (1) (im Folgenden „Vereinbarung“) geschlossen.
(4)
Frankreich hat langjährige Währungsbeziehungen zum Fürstentum Monaco (im Folgenden „Monaco“), die in verschiedenen Rechtsinstrumenten festgelegt sind. Die in Monaco ansässigen Finanzinstitute sind berechtigt, die Refinanzierungsfazilitäten der Banque de France in Anspruch zu nehmen, und nehmen zu gleichen Bedingungen wie französische Banken an bestimmten französischen Zahlungsverkehrssystemen teil.
(5)
In seinen Schlussfolgerungen vom 10. Februar 2009 ersuchte der Rat die Kommission, zu prüfen, ob die bestehenden Währungsvereinbarungen funktionieren und ob die Obergrenzen für die Ausgabe von Münzen erhöht werden sollten.
(6)
In der Mitteilung „Bericht über die Währungsvereinbarungen mit Monaco, San Marino und Vatikanstadt“ gelangte die Kommission zu dem Schluss, dass die bestehende Vereinbarung geändert werden sollte, um die Beziehungen der Union mit den Ländern, die eine Währungsvereinbarung unterzeichnet haben, einheitlicher zu gestalten.
(7)
Die Vereinbarung sollte daher neu verhandelt werden mit dem Ziel, die Obergrenze für die Ausgabe von Münzen anzupassen, den Gerichtsstand für die Beilegung etwaiger Streitigkeiten zu bestimmen und die Vereinbarung formal stärker an das neue gemeinsame Muster für Währungsvereinbarungen anzupassen. Die Vereinbarung sollte so lange in Kraft bleiben, bis zwischen den Parteien eine neu ausgehandelte Vereinbarung geschlossen wurde -
HAT FOLGENDEN BESCHLUSS ERLASSEN:
Artikel 1
Frankreich unterrichtet Monaco über die Notwendigkeit, die Vereinbarung so bald wie möglich zu ändern, und bietet Monaco die Neuverhandlung der einschlägigen Bestimmungen der Vereinbarung an.
Artikel 2
Die Union strebt bei der Neuverhandlung der Vereinbarung folgende Änderungen an:
a)
Die neu ausgehandelte Vereinbarung wird zwischen der Union, vertreten durch die Regierung der Französischen Republik und die Kommission, und der Regierung seiner Durchlaucht des Fürsten von Monaco geschlossen.
b)
Die Methode zur Bestimmung der Obergrenze für die Ausgabe von monegassischen Euro-Münzen wird geändert. Die neue Obergrenze umfasst einerseits einen festen, die Nachfrage auf dem Sammlermarkt deckenden Anteil, um exzessive numismatische Spekulationen mit monegassischen Münzen zu vermeiden, und andererseits einen variablen Anteil, der der in Frankreich im Jahr n-1 pro Kopf ausgegebenen durchschnittlichen Anzahl von Münzen entspricht, die mit der Einwohnerzahl von Monaco multipliziert wird. Unbeschadet der Ausgabe von Sammlermünzen wird der Mindestanteil monegassischer Euro-Münzen, die zum Nennwert in Umlauf gebracht werden, in der neu ausgehandelten Vereinbarung auf 80 % der jedes Jahr ausgegebenen Euro-Münzen festgesetzt.
c)
Für die Beilegung von Streitigkeiten im Zusammenhang mit der Vereinbarung ist der Gerichtshof der Europäischen Union („Gerichtshof“) zuständig. Die Union und Monaco können den Gerichtshof anrufen, wenn sie der Ansicht sind, dass die jeweils andere Partei gegen eine Verpflichtung aus der neu ausgehandelten Vereinbarung verstoßen hat. Das Urteil des Gerichtshofs ist für die Parteien verbindlich, die innerhalb der vom Gerichtshof in seinem Urteil festgelegten Frist die erforderlichen Maßnahmen treffen, um dem Urteil nachzukommen. Versäumt es die Union oder Monaco, die notwendigen Maßnahmen zu treffen, um dem Urteil innerhalb dieser Frist nachzukommen, so kann die jeweils andere Partei die neu ausgehandelte Vereinbarung fristlos kündigen.
d)
Die neu ausgehandelte Vereinbarung wird formal angepasst.
Artikel 3
Die Verhandlungen mit Monaco werden von Frankreich und der Kommission im Namen der Union geführt. Die Europäische Zentralbank (EZB) wird in vollem Umfang an den Verhandlungen beteiligt und ihre Zustimmung ist bei Angelegenheiten, die in ihren Zuständigkeitsbereich fallen, erforderlich. Frankreich und die Kommission legen den Entwurf der neu ausgehandelten Vereinbarung dem Wirtschafts- und Finanzausschuss (WFA) zur Stellungnahme vor.
Artikel 4
Frankreich und die Kommission sind berechtigt, die neu ausgehandelte Vereinbarung im Namen der Union zu schließen, es sei denn, der WFA oder die EZB sind der Ansicht, dass die neu ausgehandelte Vereinbarung dem Rat vorgelegt werden sollte.
Artikel 5
Dieser Beschluss wird am Tag seiner Notifizierung wirksam.
Artikel 6
Dieser Beschluss ist an die Französische Republik, die Kommission und die Europäische Zentralbank gerichtet.
Geschehen zu Brüssel am 25. Februar 2011.
DECIZIA CONSILIULUI
din 25 februarie 2011
privind modalitățile de renegociere a Acordului monetar între Guvernul Republicii Franceze, în numele Comunității Europene, și Guvernul Alteței Sale Serenisime Prințul de Monaco
(2011/190/UE)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 219 alineatul (3),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Băncii Centrale Europene,
întrucât:
(1)
De la data introducerii monedei euro, competența în materie de chestiuni monetare și de curs de schimb revine Uniunii.
(2)
Revine Consiliului să stabilească modalitățile de negociere și încheiere a acordurilor privind chestiunile monetare și de regim valutar.
(3)
La 26 decembrie 2001, a fost încheiat Acordul monetar între Guvernul Republicii Franceze, în numele Comunității Europene, și Guvernul Alteței Sale Serenisime Prințul de Monaco (1) („acordul”).
(4)
Franța întreține de vreme îndelungată relații monetare cu Principatul Monaco („Monaco”), reflectate în diverse instrumente juridice. Instituțiile financiare localizate în Monaco au dreptul de a accesa facilitățile de refinanțare ale Banque de France și participă la anumite sisteme de plată franceze în aceleași condiții ca băncile franceze.
(5)
În cadrul concluziilor sale din 10 februarie 2009, Consiliul a invitat Comisia să revizuiască acordurile monetare existente și să ia în considerare eventuale creșteri ale plafoanelor la emisiunile de monedă.
(6)
În Comunicarea privind funcționarea acordurilor monetare cu Monaco, San Marino și Vatican, Comisia a concluzionat că acordul, în forma sa actuală, trebuie modificat, în vederea asigurării unei abordări mai coerente în ceea ce privește relațiile dintre Uniune și țările care au semnat un acord monetar.
(7)
Prin urmare, acordul ar trebui renegociat, în vederea ajustării plafonului pentru emisiunea de monede, a alegerii unei jurisdicții pentru soluționarea unui eventual litigiu și a adaptării formatului acordului la noul format comun al acordurilor monetare. Acordul ar trebui să rămână în vigoare până la renegocierea unui nou acord între părți,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Franța informează Monaco în privința necesității modificării în cel mai scurt timp a acordului și își exprimă disponibilitatea pentru renegocierea dispozițiilor relevante ale acordului.
Articolul 2
În cadrul renegocierii acordului, Uniunea urmărește efectuarea următoarelor modificări:
(a)
Acordul renegociat se încheie între Uniune, reprezentată de Guvernul Republicii Franceze și de Comisie, și Guvernul Alteței Sale Serenisime Prințul de Monaco.
(b)
Metoda de stabilire a plafonului emisiunii de monedă euro în Monaco trebuie revizuită. Noul plafon se va calcula prin utilizarea unei metode care va combina o parte fixă menită să evite speculația numismatică excesivă a monedelor din Monaco prin satisfacerea cererii de pe piața colecționarilor de monedă și o parte variabilă, calculată ca numărul mediu de monede emise pe cap de locuitor în Franța în anul n-1, înmulțit cu numărul de locuitori din Monaco. Fără a aduce atingere emisiunii de monede destinate colecționarilor, acordul renegociat stabilește proporția minimă de monede euro pe care Principatul Monaco urmează să le introducă în circulație la valoarea nominală la 80 % din emisiunea anuală de monedă euro.
(c)
Curtea de Justiție a Uniunii Europene („Curtea de Justiție”) este aleasă ca organism de soluționare a litigiilor care pot fi generate de aplicarea acordului. În cazul în care Uniunea ori Monaco este de părere că cealaltă parte nu și-a îndeplinit o obligație care îi revine în temeiul acordului renegociat, aceasta sau acesta poate să sesizeze Curtea de Justiție în acest sens. Hotărârea Curții de Justiție are caracter obligatoriu asupra părților, care vor lua toate măsurile necesare pentru a se conforma acestei hotărâri într-un termen care urmează a fi stabilit de Curtea de Justiție în respectiva hotărâre. În cazul în care Uniunea ori Monaco nu iau măsurile necesare pentru a se conforma hotărârii în termenul stabilit, cealaltă parte poate rezilia de îndată acordul renegociat.
(d)
Forma acordului renegociat se adaptează.
Articolul 3
Negocierile cu Monaco sunt purtate în numele Uniunii de Franța și Comisie. Banca Centrală Europeană („ECB”) este asociată pe deplin la negocieri, acordul său fiind necesar în chestiunile ce țin de competența sa. Franța și Comisia prezintă proiectul de acord renegociat Comitetului economic și financiar („CEF”) în vederea emiterii unui aviz.
Articolul 4
Franța și Comisia sunt autorizate să încheie acordul renegociat în numele Uniunii, cu excepția cazului în care CEF consideră că acordul renegociat ar trebui prezentat Consiliului.
Articolul 5
Prezenta decizie intră în vigoare la data notificării sale.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze, Comisiei și Băncii Centrale Europene.
Adoptată la Bruxelles, 25 februarie 2011.