KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/84
af 21. januar 2015
om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»grundforordningen«), særlig artikel 9, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
A. SAGSFORLØB
1. Midlertidige foranstaltninger
(1)
Europa-Kommissionen (»Kommissionen«) indførte den 22. august 2014 en midlertidig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 904/2014 (2) (»forordningen om midlertidig told«).
(2)
Kommissionen indledte proceduren den 29. november 2013 som følge af en klage, der blev indgivet den 16. oktober 2013 af Ajinomoto Foods Europe SAS (»klageren«), den eneste EU-producent af mononatriumglutamat, der således tegner sig for 100 % af den samlede produktion af mononatriumglutamat i Unionen.
(3)
Som anført i betragtning 20 i forordningen om midlertidig told omfattede undersøgelsen af dumping og skade perioden fra den 1. oktober 2012 til den 30. september 2013 (»undersøgelsesperioden«). Undersøgelsen af udviklingstendenser af relevans for vurderingen af skade omfattede perioden fra den 1. april 2010 til udgangen af undersøgelsesperioden (»den betragtede periode«).
2. Efterfølgende procedure
(4)
Efter fremlæggelsen af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for beslutningen om at indføre en midlertidig antidumpingtold (»fremlæggelse af de foreløbige konklusioner«), indgav adskillige interesserede parter skriftlige redegørelser for at tilkendegive deres synspunkter vedrørende de foreløbige konklusioner. Parter, der anmodede herom, fik lejlighed til at blive hørt.
(5)
Kommissionen tog stilling til de mundtlige og skriftlige bemærkninger fra de interesserede parter, og de foreløbige konklusioner blev, hvor det var relevant, ændret i overensstemmelse hermed.
(6)
Kommissionen informerede alle parter om de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for, at den havde til hensigt at indføre en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat med oprindelse i Indonesien og at foretage en endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig told (»fremlæggelse af de endelige konklusioner«). Parterne fik en frist til at fremsætte bemærkninger til denne endelige fremlæggelse af oplysninger.
(7)
De indkomne bemærkninger fra de interesserede parter blev gennemgået og taget i betragtning, hvor dette var relevant.
3. Stikprøver
(8)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger om den metode, der anvendtes til udtagelse af stikprøver af ikke forretningsmæssigt forbundne importører, bekræftes de foreløbige konklusioner i betragtning 7-19 i forordningen om midlertidig told.
B. DEN PÅGÆLDENDE VARE OG SAMME VARE
(9)
Den pågældende vare er som anført i betragtning 21 i forordningen om midlertidig told, mononatriumglutamat (»MNG«) med oprindelse i Indonesien, som i øjeblikket tariferes under KN-kode ex 2922 42 00 (»den pågældende vare«). MNG er et fødevaretilsætningsstof, der hovedsagelig anvendes som smagsforstærker i supper, bouillon, fiske- og kødretter, krydderiblandinger og færdiglavede fødevarer. Det fremstilles i form af hvide, lugtløse krystaller af forskellig størrelse. MNG bruges også i den kemiske industri til nonfoodformål, f.eks. i vaske- og rengøringsmidler. MNG findes i pakninger af forskellig størrelse fra forbrugerpakninger på 0,5 g til bulksække på 1 000 kg. Mindre pakninger sælges af detailhandlere til private forbrugere, mens de større pakninger på 20 kg og derover er bestemt til industrielle brugere. Der findes desuden forskellige renhedsgrader. Mononatriumglutamat havde samme egenskaber uanset pakningsstørrelse og renhedsgrad.
(10)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger til den pågældende vare og samme vare, bekræftes alle konklusionerne i betragtning 21-25 i forordningen om midlertidig told.
C. DUMPING
1. Normal værdi
(11)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende den normale værdi, bekræftes betragtning 26-31 i forordningen om midlertidig told.
2. Eksportpris
(12)
Begge samarbejdsvillige indonesiske eksporterende producenter gentog deres påstand om, at deres salgspriser til forretningsmæssigt forbundne virksomheder var armslængdepriser, og at fastsættelsen af eksportprisen derfor snarere burde baseres på salgsprisen mellem moderselskabet i Indonesien og den første forretningsmæssigt forbundne kunde end på en beregnet eksportpris.
(13)
Begge eksporterende producenter byggede deres påstand på det forhold, at der ikke forelå bevis for krydskompensation mellem varerne eller for, at der påløb andre omkostninger mellem moderselskabet i Indonesien og de forretningsmæssigt forbundne virksomheder. Konklusionerne i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told burde derfor ikke have været baseret på disse elementer.
(14)
En eksporterende producent hævdede desuden, at virksomhedens forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen ikke var en importør men derimod en mellemmand, der videresolgte varen i Unionen før toldbehandlingen. Den eksporterende producent påstod på dette grundlag, at konklusionerne i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told, nemlig at afregningsprisen mellem forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke var på et niveau, der kunne give de forretningsmæssigt forbundne importører mulighed for at opnå en rimelig fortjeneste i Unionen, derfor ikke var gyldige.
(15)
Det skal som udgangspunkt bemærkes, at selve forholdet mellem eksportøren og importøren er nok til, at Kommissionen kan behandle de faktiske eksportpriser som upålidelige, idet forholdet mellem eksportøren og importøren er en af mange årsager til, at de faktiske eksportpriser kan betragtes som upålidelige. På grund af forholdet mellem leverandøren og importøren er de priser, som leverandøren opkræver af sin forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, afregningspriser, som ikke er et resultat af de armslængdevilkår, der normalt gælder mellem uafhængige virksomheder. Det er desuden klart, at omkostningerne forbundet med aktiviteterne i en forretningsmæssigt forbunden virksomhed og den fortjenstmargen, en sådan virksomhed opnår, effektivt reducerer det beløb, den eksporterende producent modtager, idet de normalt afholdes af importøren.
(16)
Derudover viste undersøgelsen i den aktuelle sag, at de pågældende forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke opnåede en bæredygtig fortjenstmargen i Unionen. Det skal i den forbindelse først bemærkes, at en ikke forretningsmæssigt forbunden samarbejdsvillig importørs fortjenstmargen ikke kunne anvendes, da den var fortrolig og derfor ikke kunne offentliggøres over for konkurrenterne. Derfor anvendtes en fortjenstmargen, som blev anvendt i en tidligere procedure (3) vedrørende en anden kemisk vare fremstillet af en lignende industri og importeret til Unionen under lignende omstændigheder, som benchmark i den aktuelle sag. Denne fortjenstmargen er det mest objektive grundlag med henblik på at beregne et tilfredsstillende skøn over en eksportpris i armslængde. Den rimelige fortjenstmargen, der blev anvendt, var 5 %. Da den fortjeneste, som de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen opnåede, er betydeligt lavere end denne grænse, og da en sådan fortjeneste ikke er bæredygtig, kunne afregningsprisen ikke betragtes som pålidelig.
(17)
Desuden er et positivt bevis for krydskompensation mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder eller for det forhold, at visse påløbne omkostninger, der normalt bæres af en importør, er betalt af en anden part, ikke nødvendigvis påkrævet. Som nævnt ovenfor afholdes disse omkostninger altid af en forretningsmæssigt forbunden virksomhed, når denne virksomhed forestår salgs- og importfunktioner. Som følge af forholdet mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, kan brugen af krydskompensation via andre varer eller omkostninger hertil ikke udelukkes, og afregningspriserne er derfor upålidelige.
(18)
Der er heller ikke relevant, om den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen forestår alle importørens funktioner eller forestår andre funktioner. Den relevante faktor er, om eksportprisen ved Unionens grænse er pålidelig. Som det fremgår af betragtning 15, viste den nuværende undersøgelse, at prisniveauet mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke gav de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen mulighed for at opnå en rimelig fortjenstmargen. Ingen af eksportørerne fremlagde bevis for, hvorfor denne fortjenstmargen ville være uhensigtsmæssig, og påstandene i denne henseende bør derfor betragtes som ubegrundede. Påstanden om, at en af disse forretningsmæssigt forbundne virksomheder ikke optrådte som importør i Unionen, var ikke begrundet, da det jf. ovenfor er irrelevant, hvilke præcise funktioner denne virksomhed udførte i Unionen. Det forhold, at virksomheden kun udførte visse importørfunktioner, afspejles desuden nødvendigvis i de forretningsmæssigt forbundne virksomheders beløb til salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger (»SA&G«), men absolut ikke i den anvendte fortjenstmargen. Det skal desuden bemærkes, at selv om den forretningsmæssigt forbundne virksomhed udførte visse aktiviteter før import, betyder dette ikke, at eksportprisen ikke kan beregnes på grundlag af videresalgsprisen til den første uafhængige kunde med de nødvendige justeringer, jf. artikel 2, stk. 9, i grundforordningen.
(19)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog de to samarbejdsvillige indonesiske eksporterende producenter deres påstand om fastlæggelsen af eksportprisen. Den ene eksporterende producent anfægtede konklusionerne i betragtning 15 om, at selve forholdet mellem eksportøren og importøren er nok til, at Kommissionen kan behandle de faktiske eksportpriser som upålidelige, og påstod, at dette var i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 9. Samme eksporterende producent påstod desuden, at betragtningerne om, at visse omkostninger, som jf. betragtning 17, afholdes af en forretningsmæssigt forbundet virksomhed, når denne virksomhed forestår salgs- og importfunktioner, ikke var baseret på kendsgerninger fra denne sag. Endelig påstod den eksporterende producent, at Kommissionen ikke behandlede det forhold, at de priser, som opkrævedes af den forretningsmæssigt forbundne virksomhed og uafhængige kunder i Unionen, var ens.
(20)
Den anden eksporterende producent gentog sin påstand om, at virksomhedens eksportpris til den første uafhængige kunde ved Unionens grænse burde tages i betragtning ved fastlæggelsen af eksportprisen, og understregede, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed kun optrådte som mellemmand, og at bl.a. toldbehandlingen udførtes af de ikke forretningsmæssigt forbundne kunder i Unionen.
(21)
Som svar herpå skal det bemærkes, at Kommissionen i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, konkluderede, at eksportprisen på grundlag af sagens kendsgerninger skulle beregnes som følge af forholdet mellem eksportørerne og de forretningsmæssigt forbundne parter. Undersøgelsen viste nemlig, at de pågældende forretningsmæssigt forbundne parter ikke opnåede en bæredygtig fortjenstmargen i Unionen i løbet af undersøgelsesperioden. Det er i den forbindelse ikke relevant, hvilken funktion den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen udfører, når det skal bestemmes, om eksportprisen i den aktuelle sag skal beregnes. Det forhold, at de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, jf. betragtning 18, kun udfører visse funktioner, er desuden ikke en hindring for anvendelsen af grundforordningens artikel 2, stk. 9, men afspejles i et lavere beløb til SA&G, der fratrækkes prisen ved videresalg til den første uafhængige køber. Endelig skal det bemærkes, at de eksporterende producenter ikke fremlagde nye beviser, som kunne omstøde disse konklusioner. Hvad angår påstanden om ens priser til forretningsmæssigt forbundne kunder og uafhængige kunder i Unionen, skal det bemærkes, at denne påstand blev behandlet i betragtning 37 i forordningen om midlertidig told. Undersøgelsen viste, at afregningspriserne mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder til trods for, at priserne var på samme niveau som i forhold til de uafhængige kunder, ikke var høje nok til, at de forretningsmæssigt forbundne importører kunne opnå en bæredygtig fortjeneste i Unionen. Disse påstande må derfor afvises.
(22)
Påstandene vedrørende brugen af beregnede eksportpriser i den foreliggende sag afvises derfor.
(23)
De samme to eksporterende producenter påstod, at hvis eksportpriserne beregnes på trods af deres påstande, jf. betragtning 12-14, var den rimelige fortjenstmargen på 5 %, som anvendtes til at beregne eksportprisen, for høj, og at man i stedet burde anvende de forretningsmæssigt forbundne virksomheders faktiske fortjenstmargen, da priserne mellem de forretningsmæssigt forbundne parter var på samme niveau som priserne til uafhængige kunder.
(24)
På grundlag af kendsgerningerne i betragtning 15-18 vedrørende pålideligheden af afregningspriserne og fortjenstmargenerne i de forretningsmæssigt forbundne virksomheder i Unionen afvises denne påstand. Under alle omstændigheder blev justeringerne for omkostninger i overensstemmelse med grundforordningens artikel2, stk. 9, baseret på de pågældende virksomheders egne SA&G-omkostninger og afspejlede derfor disse virksomheders aktiviteter, uanset deres funktioner. Påstanden bør derfor afvises.
(25)
En af ovennævnte eksporterende producenter påstod, at eksportprisen for specifikke transaktioner med en virksomhed, der ikke er forretningsmæssigt forbundet med den eksporterende producent, burde have været baseret på den faktiske pris, der er betalt eller skulle betales, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 8. Kommissionen konstaterede dog, at de pågældende transaktioner ikke omfattede eksportsalg til Unionen. På dette grundlag blev de pågældende transaktioner udelukket fra fastlæggelsen af eksportprisen. Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner anfægtede den eksporterende producent denne udelukkelse og påstod, at Kommissionen burde tage hensyn til virksomhedens samlede salg af den pågældende vare i Unionen. Det samlede salg til den pågældende uafhængige kunde blev dog taget i betragtning ved fastlæggelsen af eksportprisen. Der måtte ses bort fra efterfølgende transaktioner fra denne uafhængige kunde, da der for det første ikke er tale om eksportsalg, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9, og da der for det andet er en risiko for dobbeltoptælling af disse salgstransaktioner. På dette grundlag måtte den eksporterende producents påstand afvises.
(26)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende fastsættelsen af eksportprisen, bekræftes konklusionerne i betragtning 32-38 i forordningen om midlertidig told.
3. Sammenligning
(27)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede de to samarbejdsvillige eksporterende producenter, at omkostningerne til at flytte varerne fra fabrikken til lageret skulle betragtes som interne logistiske omkostninger, hvorved de ikke påvirkede prissammenligneligheden.
(28)
En af de eksporterende producenter havde flere distributionslagre på hjemmemarkedet, hvorfra MNG blev afsendt til de endelige kunder. Denne eksporterende producent hævdede, at transportomkostningerne fra fabrikken til lagrene burde betragtes som indenlandske fragtomkostninger og fratrækkes den normale værdi, da sådanne omkostninger ikke påløb eksportsalget. Den anden eksporterende producent påstod, at omkostningerne til at flytte varerne til lageret i visse tilfælde kunne knyttes til en specifik faktura og derfor udgør en direkte salgsomkostning, og at denne omkostning er inkluderet i den pris, som kunderne skal betale, og påvirker prissammenligneligheden. Omkostningen burde derfor have været fratrukket den normale værdi.
(29)
Lagre betragtes som en del af en eksporterende producents lokaler, og en vare er først klar til at blive solgt fra det øjeblik, hvor varen er på lageret. Afstanden fra fabrikken til lageret er irrelevant, ligesom det er irrelevant, om transporten fra fabrikken til lageret kan knyttes til en specifik salgstransaktion på hjemmemarkedet, da der er tale om omkostninger, som typisk er påløbet inden salget og derfor ikke en direkte salgsudgift, som indvirker på prissammenligneligheden. På grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra e), afvises disse påstande således.
(30)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod den samarbejdsvillige eksporterende producent, der eksporterede MNG via en forretningsmæssigt forbunden virksomhed uden for Unionen, at virksomhedens eksport ikke burde justeres i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), da den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen ikke optrådte som agent og ikke arbejdede på provisionsbasis. Den eksporterende producent påstod desuden, at den pågældende forretningsmæssigt forbundne virksomheds avance, som anvendtes som grundlag for justeringen, ikke påvirkede prissammenligneligheden, da Kommissionen ved beregningen af eksportprisen allerede fratrak en rimelig fortjenstmargen for den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, hvilket skulle omfatte alle fortjenstmargener for alle interne transaktioner. Den eksporterende producent hævdede derudover, at kun SA&G-omkostninger i den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen om noget skulle fratrækkes den beregnede eksportpris.
(31)
Undersøgelsen fastslog, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen havde en avance for hvert eksportsalg til Unionen. Avancen påvirkede prissammenligneligheden, da den kun blev opretholdt på eksportsalget og ikke på hjemmemarkedssalget. Påstanden om, at der allerede var taget hensyn til den forretningsmæssigt forbundne virksomheds fortjenstmagen ved beregningen af eksportprisen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 9, kunne ikke godtages. Dette skyldes, at justeringer i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9 og 10, har forskellige formål, adskiller sig fra hinanden og er underlagt forskellige materielle regler. Grundforordningens artikel 2, stk. 9, sigter mod at fastlægge en pålidelig eksportpris, mens artikel 2, stk. 10, sigter mod at sikre sammenlignelighed mellem eksportprisen og den normale værdi. Når eksportprisen er behørigt fastlagt i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 8 og 9, vedrører eventuelle yderligere justeringer i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, ikke længere eksportprisen som sådan og kan på ingen måde fastlægge den normale værdi og eksportprisen. Den samarbejdsvillige eksporterende producent misforstår derfor formålet med justeringen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), som er at gøre prisen sammenlignelig med den normale værdi og ikke at fastlægge eksportprisen som sådan. Den rimelige fortjenstmargen, der blev fratrukket i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, omfatter derfor ikke en eventuel avance i samme salgskanal. Hvad angår de beløb, der skal justeres, afspejler den foretagne justering den avance, der reelt blev opnået mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og som således påvirker priserne og prisernes sammenlignelighed. Der er derfor ingen grund til at erstatte den med et andet teoretisk beløb. Endelig er Kommissionen berettiget til at tage i betragtning, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen modtager betaling (i form af avancen, som den forretningsmæssigt forbundne virksomhed opnår på det salg, som den fakturerer til kunder i Unionen). Hvis den forretningsmæssigt forbundne virksomhed skal kunne betragtes som en virksomhed, der er underlagt selskabsskat i landet uden for Unionen (som har en væsentligt lavere selskabsskattesats end Indonesien) for disse betalinger, skal den udføre en egentlig økonomisk aktivitet i det pågældende land. Den indonesiske eksporterende producent kan således ikke både sikre sig den gunstige skattemæssige behandling, der opnås ved den forretningsmæssigt forbundne virksomheds tilstedeværelse i landet uden for Unionen og sidstnævntes aktivitet i landet, og samtidig som led i en antidumpingprocedure påstå, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed ikke udfører nogen økonomisk aktivitet. Disse påstande må derfor afvises.
(32)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den eksporterende producent sin påstand om justeringen af avancen i dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed og anfægtede, at skattehensyn skulle medtages i en antidumpingundersøgelse. Selv om den eksporterende producent ikke anfægtede, at dens forretningsmæssigt forbundne virksomhed havde kommercielle aktiviteter i det pågældende tredjeland, blev det dog påstået, at disse var af begrænset omfang, for så vidt angår den pågældende vare. Det blev desuden gentaget, at den forretningsmæssigt forbundne virksomheds aktiviteter klart adskilte sig fra en agents aktiviteter og ikke modtog provision fra den eksporterende producent for salg til Unionen. Endelig gentog den eksporterende producent sin påstand om, at Kommissionen ved beregningen af eksportprisen allerede havde fratrukket en rimelig fortjenstmargen hos den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen, hvilket skulle omfatte alle fortjenstmargener for alt internt salg mellem virksomheder i samme gruppe. Den eksporterende producent påstod i den henseende, at det i forbindelse med regelmæssigt salg mellem forretningsmæssigt forbundne virksomheder ganske rigtigt skulle være Kommissionens praksis kun at fratrække fortjenstmargenen hos den forretningsmæssigt forbundne virksomhed, der sælger direkte til den uafhængige kunde i Unionen, men ikke fortjenstmargenerne hos de øvrige forretningsmæssigt forbundne virksomheder i samme salgskanal.
(33)
Det skal bemærkes, at eksistensen af en særskilt skatteenhed i denne sag kan være en indikator for, at den forretningsmæssigt forbundne virksomhed uden for Unionen udfører omfattende økonomiske aktiviteter, da disse aktiviteter er et krav i den hjemlige skattelovgivning. I den foreliggende sag tog Kommissionen, jf. betragtning 31, højde for, at den eksporterende producent har en forretningsmæssigt forbundet part uden for Unionen med en omfattende økonomisk aktivitet, og det forhold, at den forretningsmæssigt forbundne part uden for Unionen fratrak en avance for hver salgstransaktion af den pågældende vare mellem forretningsmæssigt forbundne parter, hvilket dermed påvirkede prissammenligneligheden for eksport af MNG til Unionen. Desuden afspejlede det beløb, jf. betragtning 31, som justeringen var baseret på, den faktiske efterprøvede avance, som blev opnået mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og afspejlede således også den forretningsmæssigt forbundne virksomheds aktiviteter. Disse påstande må derfor afvises.
(34)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede den samme eksporterende producent den justering, der var foretaget for provisioner betalt på eksportprisen, og påstod, at de ikke var direkte salgsudgifter, men derimod blev betalt på månedsbasis og således ikke var knyttet til en specifik salgstransaktion og ikke påvirkede prissammenligneligheden. Den eksporterende producent påstod, at de udbetalte provisioner kun havde en virkning mellem de forretningsmæssigt forbundne virksomheder, og at grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), derfor ikke fandt anvendelse. Da det antages, at producenten og dennes forretningsmæssigt forbundne virksomhed udgør en enkelt økonomisk enhed, påstod den eksporterende producent desuden, at eventuelle pengeoverførsler inden for denne økonomiske enhed ikke udgør en udgift eller indtægt for den økonomiske enhed.
(35)
Undersøgelsen viste, at der i henhold til en »provisionsaftale« mellem den eksporterende producent og den forretningsmæssigt forbundne virksomhed udbetales provision, når den eksporterende producent i Indonesien sælger direkte til uafhængige kunder på EU-markedet (og ikke via den forretningsmæssigt forbundne virksomhed). Den udbetalte provision var direkte knyttet til nettosalgsprisen. Det direkte forhold mellem salget og den udbetalte provision påvirkede derfor prissammenligneligheden i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i).
(36)
Endelig er antagelsen om, at de forretningsmæssigt forbundne virksomheder blev betragtet som en enkelt økonomisk enhed, ukorrekt. Undersøgelsen viste, at den eksporterende producent selv havde en fuldt funktionsdygtig eksportafdeling, og der var ingen overlapning af eksportrelaterede opgaver mellem den eksporterende producent og den forretningsmæssigt forbundne importør. Den forretningsmæssigt forbundne virksomhed kan derfor ikke betragtes som en intern salgsafdeling, og påstandene blev derfor afvist.
(37)
Alternativt påstod den eksporterende producent, at hvis eksportprisen justeres på grundlag af grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), burde de udbetalte provisioner også udelukkes fra den forretningsmæssigt forbundne virksomheds SA&G-omkostninger, som blev fratrukket salgsprisen ved videresalg til den første uafhængige kunde i Unionen, jf. grundforordningens artikel 2, stk. 9. Når der i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 9, beregnes en pålidelig eksportpris, trækkes imidlertid alle omkostninger, som påløber mellem import og videresalg, fra salgsprisen ved videresalg til den første uafhængige kunde i Unionen, og der er intet juridisk grundlag for at kompensere disse omkostninger med en indtægt, som fordret af den eksporterende producent. Desuden vedrørte SA&G-omkostningerne i den forretningsmæssigt forbundne virksomhed i Unionen en anden salgskanal (nemlig via en forretningsmæssigt forbunden kunde) end indtægten fra provisioner, som vedrørte salgskanalen til ikke forretningsmæssigt forbundne kunder. Endelig har justeringen for avance i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, og fastlæggelsen af eksportprisen i henhold til samme artikels stk. 8 og 9 forskellige formål og udgør to forskellige etaper i dumpinganalysen.
(38)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den eksporterende producent sin påstand vedrørende provision, jf. betragtning 35, og påstod, at det ville være inkonsekvent at betragte afregningspriserne mellem forretningsmæssigt forbundne parter som upålidelige og samtidig justere eksportprisen på grundlag af en provisionsaftale mellem de forretningsmæssigt forbundne parter. Den eksporterende producent anfægtede desuden konklusionerne i betragtning 35, nemlig at den udbetalte provision var direkte knyttet til nettosalgsværdien, hvilket medførte et direkte forhold mellem salget og den udbetalte provision, hvilket påvirkede prissammenligneligheden, idet den udbetaltes en gang pr. måned, og de nærmere detaljer om beregningen af provisionen ikke blev offentliggjort parterne i mellem.
(39)
Den eksporterende producent begrundede ikke yderligere sin påstand eller fremlagde supplerende faktiske oplysninger til støtte for sin udtalelse, der kunne omstøde ovennævnte konklusioner. Konklusionerne i betragtning 35-37 bekræftes derfor.
(40)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en eksporterende producent, at den normale værdi burde justeres for omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger. Den eksporterende producent påstod, at disse omkostninger ikke påløb eksportsalget til Unionen, hvorimod de havde en direkte indvirkning på salgsprisen på hjemmemarkedet. Til støtte for denne påstand påstod den eksporterende producent, at disse omkostninger i hvert fald i visse tilfælde kunne spores tilbage til specifikke transaktioner på hjemmemarkedet. Endelig påstod den eksporterende producent, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger afspejlede de forskellige handelsled på hjemmemarkedet (hvor MNG solgtes direkte til detailhandlere) på den ene side og salget til Unionen (som foregik til forhandlere og distributører) på den anden side.
(41)
Undersøgelsen viste, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger overvejende var knyttet til bestemte kundekonti og ikke specifikke salgstransaktioner. Omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger påløber, uanset om varen sælges eller ej. Desuden viste undersøgelsen, at de omkostninger, der angiveligt skulle være knyttet til en specifik salgstransaktion, faktisk ikke afspejledes i prisen. På dette grundlag konkluderedes det, at omkostninger til incitamenter og salgsfremmende foranstaltninger ikke påvirkede priserne og prissammenligneligheden, og at denne påstand burde afvises.
(42)
En eksporterende producent påstod, at MNG af store krystaller (kornstørrelse) havde forskellige fysiske egenskaber og solgtes i andre handelsled end MNG, der eksporteredes til Unionen. Den eksporterende producent påstod derfor, at MNG af store krystaller burde udelukkes fra fastsættelsen af den normale værdi.
(43)
Undersøgelsen fastslog, at der findes flere kornstørrelser: pulver, fin, lille, almindelig og stor. Alle kornstørrelser indgår i varedækningen, da de har de samme grundlæggende egenskaber, anvendelsesformål og er indbyrdes udskiftelige. Alle varetyper bør derfor indgå i fastlæggelsen af den normale værdi. Undersøgelsen fastslog desuden, at forskellige kornstørrelser ikke var omkostningsfaktorer.
(44)
Undersøgelsen viste desuden, at kunderne på hjemmemarkedet, som købte MNG af stor kornstørrelse også købte andre kornstørrelser. Der forelå ingen beviser for, at prisforskellen for MNG af stor kornstørrelse hang sammen med fysiske egenskaber eller handelsled, da det var muligt at knytte denne prisforskel til andre elementer såsom kunder og indkøbte mængder. Den eksporterende producent opgjorde desuden ikke den påståede forskel i fysiske egenskaber kvantitativt. Påstandene i denne henseende burde derfor afvises.
(45)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligningen, bekræftes konklusionerne i betragtning 39-46 i forordningen om midlertidig told.
4. Dumpingmargener
(46)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger, bekræftes den metode, der var blevet anvendt til beregning af dumpingmargenerne, jf. betragtning 47-48 i forordningen om midlertidig told.
(47)
Da visse transaktioner blev udelukket fra fastlæggelsen af eksportprisen for en eksporterende producent, jf. betragtning 25, og da der ikke blev fremsat yderligere bemærkninger, er de endelige dumpingmargener, udtrykt som en procentdel af cif-prisen (omkostninger, forsikring og fragt), Unionens grænse, ufortoldet, som følger:
Virksomhed
Dumpingmargen
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2 %
PT. Miwon Indonesia
13,3 %
Alle andre virksomheder
28,4 %
D. SKADE
1. Definition af EU-erhvervsgren og EU-produktion
(48)
En række interesserede parter genfremsatte deres påstand om, at Kommissionen burde udelukke den samarbejdsvillige EU-producent fra EU-erhvervsgrenen som følge af manglende samarbejdsvilje fra en eksporterende producent i Indonesien, som er forretningsmæssigt forbundet med EU-producenten. Det blev påstået, at skadesbilledet kunne være påvirket af dette forhold.
(49)
De pågældende parter fremlagde ingen nye oplysninger eller beviser om dette aspekt. Parterne begrundede især ikke deres påstand om, i hvilket omfang skadesbilledet skulle være påvirket. Som det fremgår af betragtning 53 i forordningen om midlertidig told, er der i dette tilfælde ingen grund til at udelukke den samarbejdsvillige EU-producent fra EU-erhvervsgrenen til trods for forbindelsen med den ikke samarbejdsvillige eksporterende producent i Indonesien, idet denne eneste EU-producent samarbejdede fuldt ud med Kommissionen i forbindelse med undersøgelsen og blev underkastet fuld kontrol. Den indonesiske eksporterende producents manglende vilje til at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen havde således ingen indvirkning på undersøgelsens forløb. Dette argument bør derfor afvises.
(50)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne genfremsatte de pågældende parter deres påstand om, at den samarbejdsvillige EU-producent burde udelukkes fra EU-erhvervsgrenen som følge af manglende samarbejdsvilje fra en eksporterende producent i Indonesien, som er forretningsmæssigt forbundet med EU-producenten. Disse parter påstod, at manglende samarbejdsvilje fra den forretningsmæssigt forbundne eksporterende producent i Indonesien kunne have påvirket EU-erhvervsgrenens skadesbillede. De påstod, at priserne på MNG var forhandlet på verdensplan, og at der på grund af forholdet var en risiko for krydskompensation, som består i at sænke priserne til kunderne på EU-markedet og opkræve højere priser på et tredjelandsmarked. Ved ikke at samarbejde i forbindelse med undersøgelsen har den forretningsmæssigt forbundne eksporterende producent i Indonesien angiveligt berøvet Kommissionen en mulighed for at undersøge, om der fandt krydskompensation sted.
(51)
De pågældende parter begrænsede sig til at fremføre påstanden uden at begrunde den med faktiske beviser. Hvad angår EU-producentens priser til sine kunder på EU-markedet, som blev verificeret i forbindelse med undersøgelsen, var der imidlertid ingen tegn på, at disse priser blev sænket af hensyn til krydskompensation. Tværtimod fremgår det af betragtning 100 i forordningen om midlertidig told, at priserne på import fra Indonesien faldt med 8 % i den betragtede periode og udøvede et pristryk på EU-markedet, hvilket betød, at EU-erhvervsgrenen ikke kunne hæve sine priser i tråd med stigningen i omkostningerne. EU-erhvervsgrenen var således som helhed tvunget til at sænke sine priser i den betragtede periode. Påstanden blev derfor afvist.
(52)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende definitionen af EU-erhvervsgrenen og EU-produktionen, bekræftes konklusionerne som anført i betragtning 50-51 i forordningen om midlertidig told.
2. EU-forbruget
(53)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at beskrivelsen af udviklingen i EU-forbruget i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told var ufuldstændig. Parten påstod navnlig, at faldet i forbruget fra regnskabsåret 2010/11 til regnskabsåret 2011/12 skyldtes, at importen fra Vietnam blev erstattet af billigere import fra Indonesien, og at kunderne i Unionen ikke længere forventede prisstigninger og derfor solgte deres akkumulerede lagre, hvilket betød et fald i den samlede salgsmængde i Unionen.
(54)
De omstændigheder, som den interesserede part beskriver, modsiger ikke konklusionerne i betragtning 55 i forordningen om midlertidig told om, at faldet i forbruget i regnskabsåret 2010/11 og regnskabsåret 2011/12 hovedsagelig skyldtes et fald i EU-erhvervsgrenens salg på EU-markedet. Mere specifikt faldt både EU-erhvervsgrenens salg og importen fra tredjelande mellem regnskabsåret 2010/11 og 2011/12 nemlig. Mens den samlede import kun faldt med 2 % (jf. betragtning 107 i forordningen om midlertidig told), faldt EU-erhvervsgrenens salgsmængde imidlertid med 16 % (jf. betragtning 72 i forordningen om midlertidig told). Faldet i EU-erhvervsgrenens salgsmængde faldt sammen med et fald i EU-erhvervsgrenens produktionsmængde, hvilket fremgår af tabellen i betragtning 68 i forordningen om midlertidig told.
(55)
Som det fremgår af tabellen i betragtning 104 i forordningen om midlertidig told, steg importen fra Vietnam imidlertid mellem regnskabsåret 2010/11 og 2011/12 i modsætning den interesserede parts påstand, mens importen fra andre tredjelande såsom Brasilien faldt med næsten 60 % i samme periode. Antagelsen om, at importen fra Vietnam blev erstattet af import fra Indonesien kan derfor ikke bekræftes af disse konklusioner.
(56)
Den pågældende part begrundede desuden heller ikke sin påstand om, at brugerne havde akkumuleret lagerbeholdninger i tiden inden den betragtede periode, og at de havde solgt disse lagerbeholdninger i større mængder, da importen fra Indonesien steg. Disse påstande kunne heller ikke bekræftes i forbindelse med undersøgelsen. Den interesserede parts påstande i denne henseende bør derfor afvises.
(57)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende EU-forbruget, bekræftes konklusionerne som anført i betragtning 52-55 i forordningen om midlertidig told.
3. Import fra det pågældende land
(58)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende importen fra det pågældende land, bekræftes konklusionerne i betragtning 56-66 i forordningen om midlertidig told.
4. EU-erhvervsgrenens økonomiske situation
(59)
Selv om produktionsmængden og kapacitetsudnyttelsen faldt i den betragtede periode, påstod en interesseret part, at dette blot skyldtes en væsentlig stigning før denne periode. Parten påstod, at faldet i den betragtede periode derfor ikke kunne betragtes som en negativ udvikling og ikke var tegn på skade. Når udviklingen i skadesindikatorerne evalueres, tages der dog normalt kun højde for tendenserne i den betragtede periode. I den foreliggende sag var der ingen gyldig grund til at afvige fra denne praksis og evaluere udviklingen i skadesindikatorerne over en længere periode. Dette argument bør derfor afvises.
(60)
Den samme interesserede part påstod, at den mulige inkludering af biprodukter kan have forøget EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger, hvilket også ville have haft en indvirkning på rentabiliteten. Denne påstand er ikke korrekt. EU-erhvervsgrenens produktionsomkostninger inklusive biprodukter blev kontrolleret, og det blev fastslået, at omkostningerne var fuldstændige og korrekte. Denne påstand bør derfor afvises.
(61)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende udviklingen i skadesindikatorerne, bekræftes konklusionerne i betragtning 67-93 i forordningen om midlertidig told.
5. Konklusion vedrørende skade
(62)
En interesseret part påstod, at ikke alle skadesindikatorer viste en negativ tendens, og at en negativ tendens i kun nogle få skadesindikatorer ikke er tilstrækkeligt grundlag til at konkludere, at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade.
(63)
I henhold til grundforordningens artikel 3, stk. 5, behøver ikke alle skadesindikatorerne at vise en negativ tendens for, at det kan konkluderes, at der er forvoldt skade. Desuden var påstanden ukorrekt, da undersøgelsen har vist, at næsten alle skadesindikatorer viste en negativ tendens i den betragtede periode. Påstandene bør derfor afvises.
(64)
På baggrund af ovenstående, og da der ikke blev fremsat andre bemærkninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 94-96 i forordningen om midlertidig told, nemlig at EU-erhvervsgrenen har lidt væsentlig skade, jf. grundforordningens artikel 3, stk. 5.
E. ÅRSAGSSAMMENHÆNG
1. Dumpingimportens virkninger
(65)
På grundlag af konklusionerne i betragtning 66 i forordningen om midlertidig told, dvs. at den vejede gennemsnitlige underbudsmargen for den indonesiske import var på mellem 0 % og 5 % i undersøgelsesperioden, påstod en part, at denne import ikke kunne have forvoldt EU-erhvervsgrenen skade, da den ikke kunne have udøvet et prispres på EU-markedet.
(66)
Denne påstand blev ikke understøttet af kendsgerninger fra undersøgelsen. Som det fremgår af betragtning 99 og 100 i forordningen om midlertidig told, steg dumpingimporten fra Indonesien markant i den betragtede periode både i absolutte tal og i markedsandele. Denne stigning faldt sammen med et fald i EU-erhvervsgrenens salgsmængde og markedsandel. De væsentlige importmængder tvang EU-erhvervsgrenen til at sænke sine salgspriser og bringe dem på linje med prisniveauet for den indonesiske import. Som et resultat heraf var underbudsmargenerne meget lave. Samtidig var EU-erhvervsgrenen imidlertid ikke i stand til at fastsætte sine priser på niveau med omkostningsstigningerne, hvilket førte til et markant fald i rentabiliteten i den betragtede periode. Dette bekræftes af størrelsen på skadesmargenerne, som varierer mellem 24,9 % og 47,0 %, jf. betragtning 125. Dette argument bør derfor afvises.
(67)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende dumpingimportens virkninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 98-101 i forordningen om midlertidig told.
2. Andre faktorers indvirkning
2.1. Virkningerne af importen fra Kina
(68)
To interesserede parter påstod, at den kinesiske import i modsætning til konklusionerne i betragtning 103 i forordningen om midlertidig told havde en negativ virkning på EU-erhvervsgrenens salgspriser og dermed bidrog til den væsentlige skade.
(69)
I absolutte tal var mængden af import fra Kina lav i hele den betragtede periode, hvilket fremgår af betragtning 102 i forordningen om midlertidig told. Når man tager antidumpingtolden i betragtning var importpriserne desuden højere end EU-erhvervsgrenens salgspriser og også højere end de indonesiske importpriser. I betragtning af mængden og priserne for importen fra Kina blev påstanden om, at den kinesiske import bidrog til EU-erhvervsgrenens væsentlige skade, afvist.
(70)
Konklusionerne i betragtning 102-103 i forordningen om midlertidig told bekræftes derfor.
2.2. Importen fra andre tredjelande
(71)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende virkningen af importen fra andre tredjelande, bekræftes konklusionerne i betragtning 104-108 i forordningen om midlertidig told.
2.3. Udviklingen i EU-forbruget
(72)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at faldet i EU-erhvervsgrenens salg faldt sammen med faldet i EU-forbruget, som derfor var den vigtigste årsag til den væsentlige skade, der forvoldtes EU-erhvervsgrenen.
(73)
Som det fremgår af betragtning 109 i forordningen om midlertidig told, var faldet i forbruget kun på 2 %, mens faldet i EU-erhvervsgrenens salg var på 17 % i den betragtede periode. Faldet i forbruget kan derfor ikke forklare det meget større fald i salgsmængden. Desuden steg importen fra Indonesien til trods for det faldende forbrug. Denne påstand bør derfor afvises.
(74)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om dette aspekt, bekræftes konklusionerne i betragtning 109 i forordningen om midlertidig told.
2.4. EU-erhvervsgrenens eksportresultater
(75)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende virkningen af EU-erhvervsgrenens eksportresultater, bekræftes konklusionerne i betragtning 110-112.
2.5. EU-erhvervsgrenens påståede ineffektivitet
(76)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner gentog to parter deres påstand om, at EU-erhvervsgrenes skade skyldtes en påstået ineffektivitet i EU-erhvervsgrenens produktionsproces, herunder EU-erhvervsgrenens ineffektive anvendelse af ressourcerne.
(77)
Parterne kunne dog ikke specificere arten af den påståede ineffektivitet. Som det fremgår af betragtning 113 i forordningen om midlertidig told, viste undersøgelsen ingen eventuel ineffektivitet i EU-erhvervsgrenen, og påstandene herom blev derfor afvist.
(78)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog en interesseret part sine påstande vedrørende EU-erhvervsgrenens ineffektivitet. Den pågældende part påstod i den forbindelse, at produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, integration af en tidligere tilknyttet virksomhed, stigningen i arbejdskraftomkostningerne og forestående omfattende investeringer og deres indvirkning på EU-erhvervsgrenens situation ikke var blevet undersøgt.
(79)
I modsætning til partens påstand blev ovennævnte faktorer blev analyseret af Kommissionen, hvilket fremgår af betragtning 94-96 (produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde), 89 og 90 (integration af en tidligere tilknyttet virksomhed), 91 (arbejdskraftomkostninger) samt 82 og 83 (investeringer) nedenfor, men undersøgelsen påviste ingen potentiel ineffektivitet i EU-erhvervsgrenen. Påstanden blev derfor afvist.
(80)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger om ovenstående, bekræftes konklusionerne i betragtning 113 i forordningen om midlertidig told.
2.6. Finanskrisen
(81)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger om virkningerne af finanskrisen, bekræftes konklusionerne i betragtning 114 i forordningen om midlertidig told.
2.7. Investeringer og EU's gældende sikkerhedsforskrifter
(82)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner gentog en interesseret part sin påstand om, at EU-erhvervsgrenens store investeringer havde forårsaget skaden. Parten påstod, at det var irrelevant, om investeringerne var nødvendige, da kun deres virkning for EU-erhvervsgrenens situation skulle analyseres og især deres virkning for EU-erhvervsgrenens rentabilitet.
(83)
Parten uddybede ikke, i hvilket omfang EU-erhvervsgrenens investeringer kunne have haft en virkning på rentabiliteten. EU-erhvervsgrenens investeringer var, jf. betragtning 116 i forordningen om midlertidig told, baseret på rimelige forretningsmæssige beslutninger og kan derfor ikke betragtes som unødvendige. Desuden afskrives investeringsudgifter over længere tid og havde således ingen væsentlige virkninger for EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Den interesserede parts påstande i den henseende bør derfor afvises.
(84)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog denne interesserede part sine påstande om, at skaden forvoldtes af de gældende sikkerhedsforskrifter og de omfattende investeringer, som EU-erhvervsgrenen har foretaget for at opfylde disse forskrifter. Parten gentog også, at det var irrelevant, om disse beslutninger var rimelige forretningsmæssige beslutninger, og at analysen kun burde have vurderet virkningen på rentabiliteten. Det blev i den forbindelse endelig påstået, at det var irrelevant, om investeringsomkostningerne afskrives over længere tid.
(85)
Vurderingen tog i modsætning til påstanden hensyn til investeringernes indvirkning på EU-erhvervsgrenens rentabilitet. Afskrivningen af investeringsomkostningerne er en omkostningsfaktor, som er relevant for fastlæggelsen af rentabiliteten, og blev derfor taget i betragtning. Denne påstand blev derfor afvist.
(86)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende virkningerne af investeringerne og EU's gældende sikkerhedsforskrifter, bekræftes konklusionerne i betragtning 115 og 116 i forordningen om midlertidig told.
2.8. Råvareomkostninger og andre omkostninger
2.8.1. Produktionsomkostninger
(87)
En interesseret part påstod, at faldet i rentabiliteten skyldtes den samtidige stigning i produktionsomkostningerne generelt. Skaden skyldes derfor snarere denne stigning i produktionsomkostningerne end importen fra Indonesien.
(88)
Stigningen i produktionsomkostningerne kunne, jf. betragtning 100 i forordningen om midlertidig told, ikke afspejles i salgsprisen som følge af prispresset fra den indonesiske import af MNG. Den faldende rentabilitet skyldes derfor hovedsagelig stigningen i dumpingimporten, og påstanden bør afvises.
2.8.2. Integration af en tidligere tilknyttet virksomhed
(89)
Samme interesserede part påstod, at man ikke i tilstrækkelig grad havde analyseret virkningerne for EU-erhvervsgrenens rentabilitet som følge af integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed. Parten påstand, at denne integration havde en negativ indvirkning på rentabiliteten og dermed forvoldte EU-erhvervsgrenen skade.
(90)
Kommissionen foretog en yderligere undersøgelse af virkningerne for de relevante skadesindikatorer såsom produktionsomkostninger, beskæftigelse, investeringer og rentabilitet som følge af integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed. Det skal bemærkes, at den pågældende tilknyttede virksomhed kun var beskæftiget med salg af den pågældende vare. Det blev konkluderet, at EU-erhvervsgrenen var rentabel i det regnskabsår, hvor integrationen fandt sted (2011/12). Det efterfølgende regnskabsår (2012/13) var rentabiliteten negativ. Dette faldt dog sammen med en stigning i mængden af import fra Indonesien, som faktisk fordobledes samme år. På dette grundlag bekræftede undersøgelsen ikke, at integrationen af en tidligere tilknyttet virksomhed havde en væsentlig negativ indvirkning på rentabiliteten, og påstandene i denne henseende bør derfor afvises.
2.8.3. Arbejdskraftomkostninger
(91)
En række parter påstod, at stigningen i arbejdskraftomkostningerne forvoldte EU-erhvervsgrenen skade. Selv om stigningen i de samlede omkostninger også skyldtes stigningen i arbejdskraftomkostningerne i den betragtede periode, viste undersøgelsen, at virkningen af stigningen i arbejdskraftomkostningerne for de samlede produktionsomkostninger ikke var markant (der kan af fortrolighedshensyn ikke gives præcise tal). På dette grundlag kunne det ikke antages, at stigningen i arbejdskraftomkostningerne havde forårsaget EU-erhvervsgrenen væsentlig skade, og påstandene bør afvises.
(92)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne påstod en interesseret part, at arbejdskraftomkostningerne ikke burde vurderes isoleret, og at indvirkningen som følge af stigningen i visse omkostningselementer som helhed burde tages i betragtning.
(93)
Som nævnt i betragtning 87 og 88 vurderede Kommissionen stigningen i produktionsomkostningerne som helhed, og påstanden i denne henseende afvises derfor.
2.8.4. Produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde
(94)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at faldet i produktionen og salget skyldtes EU-erhvervsgrenens produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelse, som efterfølgende forvoldte et fald i salgsmængden. Faldet i EU-erhvervsgrenens produktions- og salgsmængder bør derfor ikke tilskrives importen fra Indonesien.
(95)
Undersøgelsen viste, at faldet i produktionen mellem regnskabsåret 2012/13 og undersøgelsesperioden ganske rigtigt faldt sammen med et længere produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelse, som dog kun blev gennemført i et forsøg på i den betragtede periode at reducere de store lagerbeholdninger som følge af faldende salg i de foregående år.
(96)
Faldet i produktion og salg var således en følge af stigningen i dumpingimporten af MNG fra Indonesien, og påstanden bør derfor afvises.
(97)
Efter fremlæggelsen af konklusionerne gentog en anden interesseret part, at skaden skyldtes produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, og at det var irrelevant, om disse produktionsstop var nødvendige eller ej. Parten påstod, at kun havde taget virkningen af disse produktionsstop for EU-erhvervsgrenens rentabilitet burde være taget i betragtning.
(98)
Som nævnt i betragtning 95 og 96 var disse produktionsstop i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde en konsekvens af faldende salg, som skyldtes stigningen i dumpingimporten fra Indonesien. Importen fra Indonesien har derfor ganske rigtigt forårsaget produktionsstoppene i forbindelse med vedligeholdelsesarbejde, som således ikke kan vurderes isoleret, ligesom det ikke kan betragtes, at de har brudt årsagssammenhængen mellem importen og skaden. Den interesserede parts påstand blev derfor afvist.
2.8.5. Nedskrivning af den indonesiske rupiah
(99)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påstod en interesseret part, at nedskrivningen af den indonesiske rupiah mellem januar 2012 og januar 2014 gav de eksporterende producenter en konkurrencemæssig fordel, som er uafhængig af deres beslutninger om prisfastsættelse. Parten påstod, at virkningen af denne faktor burde undersøges.
(100)
Det skal i den forbindelse erindres, at dumpingimportens sandsynlige indvirkning på EU-erhvervsgrenens priser i alt væsentligt undersøges i forbindelse med fastsættelsen af prisunderbud og pristryk. Til dette formål sammenlignes de dumpede eksportpriser og EU-erhvervsgrenens salgspriser, og de eksportpriser, der anvendes til skadesberegningerne, skal i visse tilfælde omregnes til en anden valuta for at tilvejebringe et sammenligningsgrundlag. Følgelig sikrer brugen af vekselkurser i denne sammenhæng kun, at prisforskellen fastsættes på et sammenligneligt grundlag. På dette grundlag blev det klart, at vekselkurserne i denne sag ikke kan betragtes som en faktor, der har forvoldt EU-erhvervsgrenen skade, da de hænger uløseligt sammen med selve importen. Påstanden bør derfor afvises.
2.8.6. Konklusioner
(101)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende virkningen af råvareomkostninger og andre omkostninger, bekræftes konklusionerne i betragtning 117-120 i forordningen om midlertidig told.
3. Konklusion om årsagssammenhæng
(102)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende årsagssammenhængen, bekræftes konklusionerne i betragtning 121-125 i forordningen om midlertidig told.
F. UNIONENS INTERESSER
1. EU-erhvervsgrenens interesser
(103)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende EU-erhvervsgrenens interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 127-129 i forordningen om midlertidig told.
2. Importørernes og forhandlernes interesser
(104)
Da der ikke blev fremsat bemærkninger vedrørende ikke forretningsmæssigt forbundne importørers og forhandleres interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 130-132 i forordningen om midlertidig told.
3. Brugernes interesser
(105)
En bruger genfremsatte efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner sin påstand, som er beskrevet i betragtning 140 i forordningen om midlertidig told, om, at EU-forbruget af MNG forventes at stige markant især som følge af et EU-forbud mod phosphater og andre phosphorforbindelser, som angiveligt vil blive erstattet af MNG, der anvendes i nonfoodprodukter. Brugeren påstod endvidere, at EU-erhvervsgrenens kapacitet ikke ville være tilstrækkelig til at imødekomme den stigende efterspørgsel på EU-markedet. Parten påstod derudover, at en stigning i forbruget ville være gavnlig for EU-erhvervsgrenen, da den ville kunne øge sin salgsmængde. Samme bruger gentog sin påstand om, at der ikke ville være tilstrækkelige alternative forsyningskilder, navnlig fordi producenter i andre tredjelande også indgår i samme virksomhedsgruppe som EU-erhvervsgrenen og derfor ikke leverer til EU-markedet.
(106)
Som det fremgår af betragtning 141 i forordningen om midlertidig told er det vanskeligt at forudsige, hvordan EU's nye bestemmelser vedrørende forbuddet mod phosphater og phosphorforbindelser vil påvirke EU-erhvervsgrenen. Den pågældende part undlod navnlig at fremlægge oplysninger eller beviser for, om og i hvilket omfang dette forbud vil være gavnligt for efterspørgslen efter MNG i Unionen.
(107)
Undersøgelsen har vist, at EU-erhvervsgrenen havde uudnyttet produktionskapacitet og ville være i stand til at øge sin produktionsmængde og i hvert fald delvist dække en øget efterspørgsel på EU-markedet. Den samlede EU-kapacitet oversteg det samlede EU-forbrug i undersøgelsesperioden.
(108)
Hvad angår alternative forsyningskilder, viste undersøgelsen, at der er en produktion af MNG i en række tredjelande, hvilket også fremgår af betragtning 147 i forordningen om midlertidig told. I begyndelsen af den betragtede periode, dvs. i regnskabsåret 2010/11, var markedsandelen for importerede varer fra andre tredjelande (dvs. Brasilien, Vietnam og Korea) betydelig og faldt først, da lavprisimporten fra Indonesien steg. Undersøgelsen viste desuden, at der i flere tredjelande findes leverandører, som ikke tilhører samme gruppe som EU-erhvervsgrenen. Importen fra andre tredjelande genoptages eventuelt, hvis der genskabes lige vilkår på EU-markedet.
(109)
Parternes påstande i den henseende bør derfor afvises.
(110)
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog samme interesserede part sin påstand om, at efterspørgslen efter MNG ville stige betydeligt i Unionen som følge af det kommende forbud mod phosphater, og at EU-erhvervsgrenen ikke ville være i stand til at imødekomme denne stigning i efterspørgslen i Unionen. Parten fremlagde dog ingen nye oplysninger eller konkrete beviser, og påstanden afvises derfor.
(111)
Den samme interesserede part påstod efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner også, at Kommissionen ikke tog højde for den procentdel, som MNG udgør af de samlede omkostninger til vaske- og rengøringsmidler. Den pågældende part fremlagde dog ingen nye elementer, der kunne omstøde konklusionerne i betragtning 138 og 139 i forordningen om midlertidig told, nemlig at foranstaltningernes eventuelle indvirkning på denne virksomhed ville blive begrænsede. Påstanden blev derfor afvist.
(112)
Den samme interesserede part påstod endelig, at der ikke blev taget hensyn til supplerende omkostninger for nonfoodindustrien og brugere af nonfoodprodukter. Parten fremlagde dog ingen nye oplysninger eller konkrete beviser, og derfor blev påstanden afvist.
(113)
En anden bruger påstod, at man burde vurdere virkningerne af foranstaltningerne over for Indonesien og Kina for brugerne samlet.
(114)
Virkningen af begge foranstaltninger for brugerne blev navnlig analyseret i forbindelse med eventuelle alternative forsyningskilder i betragtning 147 i forordningen om midlertidig told. Denne analyse viste, jf. betragtning 108, at en række tredjelande havde potentiale til at eksportere MNG til Unionen. Disse tredjelande var til stede på EU-markedet, før dumpingimporten fra Indonesien kom ind i Unionen i øgede mængder.
(115)
Det blev påstået, at brugerne ikke kan vælte de supplerende omkostninger ved en antidumpingtold over på de endelige forbrugere på grund af den voldsomme konkurrence på EU-markedet for færdige fødevarer.
(116)
Som det fremgår af betragtning 135-137 i forordningen om midlertidig told, udgjorde MNG i sektoren for føde- og drikkevarer kun ca. 5 % af de samlede omkostninger for produkter, hvori der indgår MNG, fremstillet af de samarbejdsvillige virksomheder. Det blev konstateret, at disse virksomheder var rentable. Den interesserede part fremlagde ingen oplysninger, der kunne have modsagt disse konklusioner. Konklusionerne i betragtning 136 i forordningen om midlertidig told, nemlig at foranstaltningerne kun havde en begrænset virkning for disse virksomheder, bekræftedes derfor, og påstanden i denne henseende bør afvises.
4. Råvareleverandørernes interesser
(117)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede to leverandører konklusionerne i betragtning 143 i forordningen om midlertidig told og påstod, at EU-erhvervsgrenens ophør ville have væsentlige konsekvenser for deres forretningsaktivitet. Disse leverandører påstod, at virkningen af EU-erhvervsgrenens eventuelle ophør med MNG-produktion ville få en skadelig virkning på deres samlede aktiviteter, da sukkerfabrikkerne ikke kan undgå at producere en vis mængde sukkersirup og sukkermelasse, som EU-erhvervsgrenen er den største aftager af. Hvis sukker i disse former ikke sælges, vil dette påvirke den pågældende fabriks samlede effektivitet.
(118)
Påstandene blev imidlertid ikke dokumenteret og kunne derfor ikke tages i betragtning.
5. Andre påstande
(119)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner genfremsatte en interesseret part sine bemærkninger om EU-erhvervsgrenens påståede dominerende markedsstilling og påstod, at EU-erhvervsgrenen med indførelsen af foranstaltninger vedrørende MNG ville få en konkurrencemæssig fordel på EU-markedet. Der blev dog ikke fremlagt nye beviser til støtte for disse påstande. Konklusionerne i betragtning 145 i forordningen om midlertidig told bekræftes derfor, og påstanden i denne henseende bør afvises.
6. Konklusion vedrørende Unionens interesser
(120)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende Unionens interesser, bekræftedes konklusionerne i betragtning 126-148 i forordningen om midlertidig told.
G. ENDELIGE ANTIDUMPINGFORANSTALTNINGER
1. Skadestærskel (skadesmargen)
(121)
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner anfægtede en interesseret part den målfortjeneste, der blev anvendt til at fastlægge skadestærsklen, jf. betragtning 151 i forordningen om midlertidig told. Parten påstod, at en fortjenstmargen før skat på 3-5 % ville være et rimeligt og markedsbaseret fortjenstniveau på grundlag af fortjenstmargenen før skat hos MNG-producenter i to asiatiske lande i 2013.
(122)
Den fortjenstmargen, som anvendtes til at fastlægge skadestærsklen, svarede til den fortjenstmargen, som EU-erhvervsgrenen med rimelighed kunne forventes at opnå under normale konkurrencevilkår. Dumpingimporten fra Indonesien begyndte først at få virkninger i det tredje år af den betragtede periode, jf. betragtning 151 i forordningen om midlertidig told. Det blev derfor fundet hensigtsmæssigt at fastlægge fortjenstmargenen på grundlag af de to første år i den betragtede periode.
(123)
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende skadestærsklen, bekræftedes konklusionerne i betragtning 150-152 i forordningen om midlertidig told.
2. Endelige foranstaltninger
(124)
I betragtning af konklusionerne vedrørende dumping, skade, årsagssammenhæng og Unionens interesser og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 4, bør der indføres endelige antidumpingforanstaltninger over for importen af den pågældende vare svarende til dumpingmargenen i henhold til reglen om den lavest mulige told. I denne sag er den individuelle toldsats for én eksporterende producent blevet revideret efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, da visse transaktioner blev udelukket fra fastlæggelsen af virksomhedens eksportpris.
(125)
Ud fra ovenstående fastsættes tolden til følgende:
Land
Virksomhed
Dumpingmargen
(%)
Skadesmargen
(%)
Endelig antidumpingtold
(%)
Indonesien
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
[24,9-40,2]
7,2
Indonesien
PT. Miwon Indonesia
13,3
[27,9-43,6]
13,3
Indonesien
Alle andre virksomheder
28,4
[31,4-47,0]
28,4
(126)
De antidumpingtoldsatser for de enkelte virksomheder, der er anført i denne forordning, blev fastsat ud fra konklusionerne i undersøgelsen. De afspejler derfor den situation, der blev konstateret for disse virksomheder i forbindelse med undersøgelsen. Disse toldsatser finder udelukkende anvendelse på importen af den pågældende vare med oprindelse i det pågældende land, som er fremstillet af de nævnte retlige enheder. Den pågældende importvare, der er fremstillet af andre virksomheder, som ikke er udtrykkeligt nævnt med navn og adresse i denne forordnings dispositive del, herunder enheder, der er forretningsmæssigt forbundet med de udtrykkeligt nævnte, bør være omfattet af tolden for »alle andre virksomheder«. De bør ikke være underlagt nogen af de individuelle antidumpingtoldsatser.
(127)
En virksomhed kan anmode om, at disse individuelle antidumpingtoldsatser anvendes, hvis den efterfølgende ændrer navnet på sin enhed. Anmodningen skal rettes til Kommissionen (4). Anmodningen skal indeholde alle relevante oplysninger som bevis for, at ændringen ikke påvirker virksomhedens ret til at drage fordel af den toldsats, der anvendes på virksomheden. Hvis virksomhedes navneændring ikke påvirker virksomhedens ret til at drage fordel af den toldsats, der anvendes på den, offentliggøres en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende om navneændringer.
(128)
For at minimere risikoen for omgåelse som følge af den store forskel på toldsatserne er der behov for særlige foranstaltninger, som kan sikre anvendelsen af den individuelle antidumpingtold. Virksomhederne med individuel antidumpingtold skal fremlægge en gyldig handelsfaktura for medlemsstaternes toldmyndigheder. Fakturaen skal overholde kravene i bilaget. Import, der ikke er ledsaget af en sådan faktura, vil være underlagt den antidumpingtold, der finder anvendelse på »alle andre virksomheder«.
(129)
For at sikre en korrekt håndhævelse af antidumpingtolden vil antidumpingtoldsatsen for alle andre virksomheder finde anvendelse på ikke blot de ikke samarbejdsvillige eksporterende producenter i denne undersøgelse, men også de producenter, der ikke eksporterede til Unionen i undersøgelsesperioden.
3. Endelig opkrævning af midlertidig told
(130)
Som følge af de konstaterede dumpingmargener og den skade, der er forvoldt EU-erhvervsgrenen, bør de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af den midlertidige antidumpingtold, som blev indført ved forordningen om midlertidig told, opkræves endeligt.
(131)
Det udvalg, der er nedsat ved grundforordningens artikel 15, stk. 1, har ikke afgivet udtalelse -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af mononatriumglutamat, som for øjeblikket tariferes under KN-kode ex 2922 42 00 (Taric-kode 2922420010) og med oprindelse i Indonesien.
2. Den endelige antidumpingtold fastsættes til følgende af nettoprisen, frit Unionens grænse, ufortoldet, for de i stk. 1 omhandlede varer fremstillet af de virksomheder, som fremgår af følgende tabel:
Virksomhed
Endelig antidumpingtold (%)
Taric-tillægskode
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
B961
PT. Miwon Indonesia
13,3
B962
Alle andre virksomheder
28,4
B999
3. Anvendelsen af de individuelle antidumpingtoldsatser, der er fastsat for de i stk. 2 nævnte virksomheder, er betinget af, at der over for medlemsstaternes toldmyndigheder fremlægges en gyldig handelsfaktura, der overholder kravene i bilaget. Hvis en sådan faktura ikke fremlægges, anvendes den told, der gælder for »alle andre virksomheder«.
4. De gældende bestemmelser vedrørende told finder anvendelse, medmindre andet er fastsat.
Artikel 2
De beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold i henhold til gennemførelsesforordning (EU) nr. 904/2014, opkræves endeligt.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 21. januar 2015.
PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2015/84
ze dne 21. ledna 2015,
kterým se ukládá konečné antidumpingové clo a s konečnou platností vybírá prozatímní clo uložené na dovoz glutamátu sodného pocházejícího z Indonésie
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní nařízení“), a zejména na čl. 9 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
A. ŘÍZENÍ
1. Prozatímní opatření
(1)
Evropská komise (dále jen „Komise“) ode dne 22. srpna 2014 uložila prozatímní antidumpingové clo z dovozu glutamátu sodného pocházejícího z Indonésie prostřednictvím prováděcího nařízení Komise (EU) č. 904/2014 (2) (dále jen „prozatímní nařízení“).
(2)
Dne 29. listopadu 2013 bylo zahájeno řízení v návaznosti na podnět podaný dne 16. října 2013 společností Ajinomoto Foods Europe SAS (dále jen „žadatel“), která je jediným výrobcem glutamátu sodného v Unii, a představuje tudíž 100 % celkové výroby glutamátu sodného v Unii.
(3)
Jak je uvedeno ve 20. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetření dumpingu a újmy se týkalo období od 1. října 2012 do 30. září 2013 (dále jen „období šetření“). Zkoumání trendů významných pro posouzení újmy se týkalo období od 1. dubna 2010 do konce období šetření (dále jen „posuzované období“).
2. Následný postup
(4)
Po zveřejnění nejdůležitějších skutečností a úvah, na jejichž základě bylo uloženo prozatímní antidumpingové clo (dále jen „poskytnutí prozatímních informací“), předložilo několik zúčastněných stran k těmto prozatímním zjištěním písemné připomínky. Účastníkům řízení, kteří o to požádali, byla poskytnuta možnost slyšení.
(5)
Komise zvážila písemné a ústní připomínky předložené zúčastněnými stranami a v případě potřeby prozatímní zjištění náležitě upravila.
(6)
Všem účastníkům řízení Komise následně sdělila základní skutečnosti a úvahy, na nichž založila svůj záměr uložit konečné antidumpingové clo na dovoz glutamátu sodného pocházejícího z Indonésie a provést konečný výběr částek zajištěných prostřednictvím prozatímního cla (dále jen „poskytnutí konečných informací“). Všem stranám byla poskytnuta lhůta, v níž se mohly k poskytnutí konečných informací vyjádřit.
(7)
Stanoviska předložená zúčastněnými stranami byla zvážena a případně vzata v úvahu.
3. Výběr vzorků
(8)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se metody výběru vzorků dodavatelů, kteří nejsou ve spojení, potvrzují se prozatímní zjištění uvedená v 7. až 19. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
B. DOTČENÝ VÝROBEK A OBDOBNÝ VÝROBEK
(9)
Jak je stanoveno ve 21. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, dotčeným výrobkem je glutamát sodný pocházející z Indonésie, vedený v současnosti pod kódem KN ex-2922 42 00 (dále jen „dotčený výrobek“). Glutamát sodný je potravinářská přídatná látka a používá se zejména jako látka zvýrazňující chuť a vůniv polévkách, vývarech, jídlech z ryb a masa, ve směsích koření a v hotových jídlech. Vyrábí se v podobě bílých, různě velikých krystalů bez zápachu. Glutamát sodný se používá rovněž v chemickém průmyslu pro nepotravinářské účely, například jako součást detergentů. Glutamát sodný je k dispozici v různých velikostech balení od spotřebitelského balení o hmotnosti 0,5 g po velkoobjemové pytle o hmotnosti 1 000 kg. Balení o menší velikosti se soukromým spotřebitelům prodávají prostřednictvím maloobchodníků, zatímco větší balení o hmotnosti 20 kg a více jsou určena pro průmyslové uživatele. Mimoto existují různé stupně čistoty. Neexistují však žádné rozdíly ve vlastnostech glutamátu sodného na základě velikosti balení nebo stupně čistoty.
(10)
Jelikož k dotčenému výrobku a obdobnému výrobku nebyly předloženy žádné připomínky, potvrzují se závěry učiněné ve 21. až 25. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
C. DUMPING
1. Běžná hodnota
(11)
Jelikož ohledně běžné hodnoty nebyly vzneseny žádné připomínky, potvrzuje se 26. až 31. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Vývozní cena
(12)
Oba spolupracující vyvážející výrobci z Indonésie zopakovali svá tvrzení, že prodejní ceny, za něž svůj výrobek prodávali společnostem ve spojení, odpovídaly běžným tržním podmínkám, a že stanovení výše vývozních cen by proto mělo vycházet z výše prodejních cen, za které mateřská společnost z Indonésie prodává svůj výrobek prvnímu odběrateli ve spojení, a nikoli z početně zjištěné vývozní ceny.
(13)
Oba vyvážející výrobci na podporu tohoto tvrzení argumentovali, že nebyly k dispozici žádné důkazy týkající se křížové kompenzace mezi výrobky nebo jinými náklady vzniklými mezi mateřskou společností v Indonésii a jejími společnostmi ve spojení. Závěry ve 37. bodě odůvodnění prozatímního nařízení proto neměly vycházet z těchto prvků.
(14)
Jeden vyvážející výrobce uvedl, že jeho společnost ve spojení v Unii nebyla dovozcem, ale zprostředkovatelem, který uskutečňoval další prodej výrobku v Unii před celním odbavením. Tento vyvážející výrobce tvrdil, že na tomto základě by závěry, k nimž se dospělo ve 37. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, a to že transferová cena mezi společnostmi ve spojení nedosahovala úrovně, která by dovozci ve spojení umožňovala dosáhnout přiměřeného zisku v Unii, neměly být použitelné.
(15)
Úvodem je třeba uvést, že již samotné spojení mezi vývozcem a dovozcem postačuje k tomu, aby mohla Komise považovat skutečné vývozní ceny za nespolehlivé, neboť existence spojení mezi vývozcem a dovozcem je jedním z řady důvodů, na jejichž základě lze skutečné vývozní ceny za nespolehlivé považovat. Vzhledem ke spojení mezi dodavatelem a dovozcem jsou ceny účtované dodavatelem jeho společnosti ve spojení v Unii transferovými cenami, které nejsou výsledkem jednání za tržních podmínek, které obvykle převládají mezi nezávislými společnostmi. Kromě toho je zřejmé, že náklady vzniklé z činností společnosti ve spojení a rozpětí zisku, kterého taková společnost dosáhne, účinně snižují částku, kterou vyvážející výrobce obdrží, protože zpravidla vznikají dovozci.
(16)
V tomto případě navíc šetření odhalilo, že příslušné společnosti ve spojení nedosahují v Unii udržitelné ziskové rozpětí. V tomto ohledu je třeba nejprve připomenout, že ziskové rozpětí nezávislého spolupracujícího dovozce nemohlo být použito, neboť bylo důvěrné povahy, a tudíž nemohlo být zpřístupněno účastníkům hospodářské soutěže. Proto se jako referenční hodnota použilo ziskové rozpětí, které bylo používáno v dřívějším řízení týkajícím se jiného chemického výrobku vyráběného podobným odvětvím a dováženého do Unie za podobných okolností jako v tomto případě (3). Toto ziskové rozpětí je nejobjektivnějším dostupným základem pro účel dosažení uspokojivého odhadu tržní vývozní ceny. Toto přiměřené ziskové rozpětí dosahovalo výše 5 %. Vzhledem k tomu, že zisk dosažený společnostmi ve spojení v Unii je výrazně nižší než tato referenční hodnota, a s ohledem na neudržitelnost takového zisku, nebylo možné transferovou cenu považovat za spolehlivou.
(17)
Kromě toho, nesporné důkazy o tom, že skutečně došlo ke křížové kompenzaci nebo ke vzniku určitých nákladů, které vznikají dovozci a jsou jím obvykle hrazeny, ale které zaplatila libovolný strana, mezi společnostmi ve spojení nejsou nezbytně zapotřebí. Jak již bylo uvedeno výše, tyto náklady vždy vznikají až společnosti ve spojení, a to tehdy, když tato společnost vykonává funkce prodeje a dovozu. V důsledku spojení mezi společnostmi ve spojení nelze vyloučit existenci křížové kompenzace prostřednictvím jiných výrobků ani vznik takových nákladů, a proto jsou transferové ceny nespolehlivé.
(18)
Rovněž není relevantní, zda společnost ve spojení v Unii provádí veškeré funkce dovozce či jiné funkce. Rozhodujícím faktorem je, zda je spolehlivá vývozní cena na úrovni hranice Společenství. Jak je uvedeno výše v 15. bodě odůvodnění, současné šetření ukázalo, že úroveň cen mezi společnostmi ve spojení neumožnila společnostem ve spojení v Unii dosáhnout přiměřeného ziskového rozpětí. Žádný z vývozců neposkytl důkazy, proč by toto ziskové rozpětí mělo být nepřiměřené, a proto by tvrzení v tomto ohledu měla být považována za neopodstatněná. Argument, že jedna z těchto společností ve spojení nevykonávala v Unii funkce dovozce, není odůvodněný, jelikož, jak se uvádí výše, není relevantní, které konkrétní funkce společnost v Unii vykonávala. Navíc se skutečnost, že společnost prováděla pouze některé funkce dovozce, nutně odráží v částce prodejních, správních a režijních nákladů společností ve spojení, ale zajisté ne v použitém ziskovém rozpětí. Kromě toho je třeba uvést, že skutečnost, že určité činnosti vykonává společnost ve spojení před dovozem, neznamená, že vývozní cenu nelze zjistit početně na základě ceny při dalším prodeji prvnímu nezávislému odběrateli, a že by neměly být provedeny nezbytné úpravy podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení.
(19)
Po poskytnutí konečných informací dva spolupracující indonéští vyvážející výrobci zopakovali svoje tvrzení týkající se stanovení vývozní ceny. Jeden vyvážející výrobce zpochybnil zjištění uvedená v 15. bodě odůvodnění, tj. že samotná existence spojení mezi vývozcem a dovozcem postačuje k tomu, aby Komise mohla považovat skutečné vývozní ceny za nespolehlivé, a tvrdil, že je to v rozporu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení. Týž vyvážející výrobce kromě toho tvrdil, že úvahy uvedené v 17. bodě odůvodnění, tj. že některé náklady vznikly společnosti ve spojení, když vykonávala funkce prodeje a dovozu, nevycházely z okolností tohoto případu. A nakonec tento vyvážející výrobce tvrdil, že se Komise nezabývala skutečností, že úroveň cen účtovaných společnosti ve spojení a úroveň cen účtovaných nezávislým zákazníkům v Unii byly podobné.
(20)
Druhý vyvážející výrobce zopakoval svoje tvrzení, že při stanovení vývozní ceny by se měla zohlednit jeho vývozní cena účtovaná prvnímu nezávislému zákazníkovi na hranici Unie, přičemž zdůraznil, že společnost ve spojení vystupovala jen jako zprostředkovatel a že, mimo jiné, celní vybavení provedli zákazníci, kteří nebyli ve spojení, v Unii.
(21)
V odpovědi na tato tvrzení je třeba uvést, že Komise se v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení domnívala, že na základě okolností tohoto případu by se vývozní ceny měly početně zjistit, protože existuje spojení mezi vývozci a stranami ve spojení. Šetřením se ve skutečnosti ukázalo, že příslušné strany ve spojení nedosáhly během období šetření v Unii udržitelného ziskového rozpětí. V této souvislosti není při určení toho, zda by se měly v tomto případě ceny početně zjistit, funkce společnosti ve spojení v Unii relevantní. Navíc, jak se uvádí v 18. bodě odůvodnění, skutečnost, že společnosti ve spojení provádějí jen určité funkce, není překážkou pro použití čl. 2 odst. 9 základního nařízení, odráží se však v nižší částce prodejních, správních a režijních nákladů, která se odečte od ceny, za níž se dotčený výrobek poprvé opětovně prodá nezávislému kupujícímu. Závěrem je třeba uvést, že vyvážející výrobci neposkytli žádné nové konkrétní důkazy, které by mohly tyto závěry zvrátit. Pokud jde o tvrzení týkající se podobné úrovně cen účtovaných zákazníkům ve spojení a nezávislým zákazníkům v Unii, je třeba poznamenat, že toto tvrzení se řešilo ve 37. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Šetřením se zjistilo, že navzdory podobnosti s úrovní cen účtovaných nezávislým zákazníkům nedosahovaly transferové ceny účtované mezi společnostmi ve spojení výše, která by dovozcům ve spojení umožňovala dosáhnout udržitelný zisk. Tyto argumenty by se proto měly zamítnout.
(22)
Argumenty týkající se použití početně zjištěných vývozních cen v tomto šetření by se proto měly zamítnout.
(23)
Titíž dva vyvážející výrobci tvrdili, že pokud budou vývozní ceny početně zjištěny navzdory jejich argumentům uvedeným ve 12. až 14. bodě odůvodnění, bylo přiměřené ziskové rozpětí ve výši 5 % použité pro výpočet vývozní ceny nadhodnocené a mělo by se místo toho použít skutečné ziskové rozpětí jejich společností ve spojení, neboť ceny mezi stranami ve spojení byly na stejné úrovni jako ceny účtované nezávislým zákazníkům.
(24)
Na základě úvah uvedených v 15. až 18. bodě odůvodnění, které se týkají spolehlivosti transferových cen a ziskových rozpětí společností ve spojení v Unii, by měl být tento argument zamítnut. V každém případě vycházely úpravy provedené u nákladů vzniklých v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení z příslušných vlastních prodejních, správních a režijních nákladů společností, a odrážely proto činnost těchto společností bez ohledu na jejich funkce. Tento argument by proto měl být zamítnut.
(25)
Jeden z výše uvedených vyvážejících výrobců tvrdil, že v případě specifických transakcí se společností, která není ve spojení s vyvážejícím výrobcem, by vývozní cena neměla vycházet ze skutečné zaplacené ceny nebo ceny splatné v souladu s čl. 2 odst. 8 základního nařízení. Komise však zjistila, že dotčené prodeje nebyly vývozníprodeje do Unie. Na tomto základě byly dotčené transakce ze stanovení vývozní ceny vyřazeny. Po poskytnutí konečných informací daný vyvážející výrobce zpochybnil toto vyřazení, a to z toho důvodu, že Komise by měla zohlednit celý prodej dotčeného výrobku vyrobeného vyvážejícím výrobcem v Unii. Pro účely stanovení vývozní ceny se však zohlednil celý prodej nezávislému zákazníkovi. Všechny následné transakce ze strany tohoto nezávislého zákazníka se nesmí brát v úvahu, protože zaprvé nejde o prodej na vývoz ve smyslu článku 2 odst. 8 a 9 základního nařízení a za druhé existuje riziko dvojího započtení tohoto prodeje. Na tomto základě bylo tvrzení vyvážejícího výrobce zamítnuto.
(26)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se stanovení vývozní ceny, potvrzují se závěry, k nimž se dospělo ve 32. až 38. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Srovnání
(27)
Po poskytnutí prozatímních informací dva spolupracující vyvážející výrobci zpochybnili, že je vzniklé náklady na přesun zboží z výrobního závodu do skladu možné považovat za vnitřní logistické náklady, které nemají vliv na srovnatelnost cen.
(28)
Jeden z vyvážejících výrobců měl na domácím trhu několik distribučních skladů, z nichž se glutamát sodný zasílal konečným zákazníkům. Tento vyvážející výrobce tvrdil, že by přepravní náklady z továrny do skladů měly být považovány za náklady na vnitrostátní přepravu nákladů a měly by být odečteny od běžné hodnoty, neboť při prodeji na vývoz žádné takové náklady nevznikají. Druhý vyvážející výrobce tvrdil, že v některých případech náklady na přepravu zboží do skladu mohou být spojeny s konkrétní fakturou, a proto představují přímé prodejní náklady, přičemž tyto náklady jsou zahrnuty do ceny účtované odběratelům, a tedy ovlivňují srovnatelnost cen. Proto by se měly odečíst od běžné hodnoty.
(29)
Sklady jsou považovány za součást prostor vyvážejícího výrobce a teprve od okamžiku, kdy je výrobek ve skladu, je připraven k prodeji. Vzdálenost skladu od výrobního závodu je nepodstatná stejně jako to, zda přeprava z výrobního závodu do skladu může být spojena s určitou transakcí domácího prodeje, neboť to jsou obvykle náklady vzniklé před prodejem, a tedy nikoli přímé prodejní náklady, které mají vliv na srovnatelnost cen. Proto by na základě čl. 2 odst. 10 písm. e) základního nařízení měla být tvrzení v tomto ohledu zamítnuta.
(30)
Po zveřejnění prozatímních zjištění spolupracující vyvážející výrobce, který vyvážel glutamát sodný prostřednictvím společnosti ve spojení se sídlem mimo Unii, tvrdil, že jeho vývoz by již neměl být upravován podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, jelikož společnost ve spojení mimo Unii nejednala jako zprostředkovatel a nepobírá za práci provizi. Vyvážející výrobce dále tvrdil, že přirážka pro dotyčnou společnost ve spojení, která sloužila jako základ pro provedenou úpravu, nemá vliv na srovnatelnost cen, protože Komise již při početním určení vývozní ceny odečtla přiměřené ziskové rozpětí na úrovni společnosti ve spojení v Unii, které se vztahovalo na veškerá ziskové rozpětí týkající se všech transakcí mezi společnostmi. Vyvážející výrobce rovněž tvrdil, že má-li být od početně zjištěné vývozní ceny něco odečítáno, pak pouze prodejní, správní a režijní náklady společností ve spojení se sídlem mimo Unii.
(31)
Šetřením bylo zjištěno, že společnost ve spojení se sídlem mimo Unii zachovávala přirážku v případě každého prodeje na vývoz do Unie. Přirážka ovlivnila srovnatelnost cen, neboť byla zachována pouze u prodeje na vývoz, a nikoli u prodeje na domácím trhu. Tvrzení, že ziskové rozpětí společnosti ve spojení již bylo zohledněno při výpočtu vývozní ceny v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení, nemohlo být přijato. Je tomu tak proto, že úpravy podle čl. 2 odst. 9 a čl. 2 odst. 10 základního nařízení mají odlišné cíle, jsou samostatné, navzájem se liší a řídí se rozdílnými podstatnými pravidly. Cílem čl. 2 odst. 9 základního nařízení je stanovit spolehlivou vývozní cenu, zatímco cílem čl. 2 odst. 10 základního nařízení je zajistit srovnatelnost mezi vývozní cenou a běžnou hodnotou. Poté, co byla řádně stanovena vývozní cena podle čl. 2 odst. 8 nebo 9 základního nařízení, veškeré další úpravy podle čl. 2 odst. 10 se již vývozní ceny jako takové netýkají a nejsou v žádném případě určeny ke stanovení běžné hodnoty a vývozní ceny jako takové. Spolupracující vyvážející výrobce tedy přehlíží účel úpravy podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, jímž je učinit cenu srovnatelnou s běžnou hodnotou, a nikoli stanovit vývozní cenu jako takovou. Přiměřené ziskové rozpětí odečtené v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení se proto nevztahuje na žádnou možnou přirážku uplatněnou v rámci stejného prodejního kanálu. Pokud jde o částku, která má být upravena, provedená úprava odráží přirážku skutečně účtovanou mezi společnostmi vespojení, a tedy skutečně ovlivňuje ceny a srovnatelnost cen. Není proto důvod nahrazovat ji jinou teoretickou částkou. Komise je nakonec oprávněna zohlednit skutečnost, že platbu obdrží společnost ve spojení se sídlem mimo území Unie (ve formě přirážky, kterou si při prodeji zachová společnost ve spojení při prodeji a kterou fakturuje zákazníkům v Unii). K tomu, aby se mohla společnost ve spojení považovat za společnost podléhající dani z příjmu právnických osob v zemi mimo Unii (která má podstatně nižší sazby daně z příjmu právnických osob než Indonésie), pokud jde o tyto platby, musí v dané zemi skutečně provozovat hospodářskou činnost. Indonéský vyvážející výrobce si takto nemůže zajistit příznivé daňové zacházení, které získá za přítomnosti společnosti ve spojení v zemi mimo Unii a o její hospodářské činnosti v jurisdikci uvedené země, a současně v rámci antidumpingového řízení tvrdit, že společnost ve spojení nevykonává hospodářskou činnost. Proto se tato tvrzení zamítají.
(32)
Po poskytnutí konečných informací daný vyvážející výrobce zopakoval svoje tvrzení týkající se úpravy provedené v případě přirážky jeho společnosti ve spojení a vznesl námitku proti tomu, aby se v rámci antidumpingového šetření zohledňovala otázka daní. Vyvážející výrobce dále tvrdil, že sice nepopírá, že jeho společnost ve spojení provozovala obchodní činnost v dotčené třetí zemi, ale že rozsah této činnosti v souvislosti s dotčeným výrobkem byl omezený. Navíc zopakoval tvrzení, že činnost společnosti ve spojení se jasně odlišovala od činnosti zprostředkovatele, přičemž společnost ve spojení nepobírala od vyvážejícího výrobce v souvislosti s prodejem do Unie žádnou provizi. A závěrem vyvážející výrobce zopakoval svoje tvrzení, že Komise při početním zjištění vývozní ceny již odečetla přiměřené ziskové rozpětí na úrovni společnosti ve spojení v Unii, čímž se pokryla všechna zisková rozpětí vztahující se na všechny transakce mezi společnostmi. Vyvážející výrobce v této souvislosti tvrdil, že v případě následných prodejů mezi společnostmi ve spojení Komise skutečně běžně odečítá pouze ziskové rozpětí společnosti ve spojení, která prodává výrobky přímo nezávislému zákazníkovi v Unii, ale nikoli zisková rozpětí ostatních společností ve spojení v rámci téhož prodejního kanálu.
(33)
Dlužno poznamenat, že v tomto případě může existence samostatného daňového subjektu sloužit jako ukazatel významné hospodářské činnosti provozované společností ve spojení se sídlem mimo Unii, pokud se taková činnost vyžaduje podle vnitrostátního daňového práva. V tomto případě, jak se uvádí ve 31. bodě odůvodnění, Komise zohlednila skutečnost, že dotčený vyvážející výrobce má mimo Unii stranu ve spojení, která provozuje významnou hospodářskou činnost, a skutečnost, že strana ve spojení mimo Unii odečítala u každé prodejní transakce týkající se dotčeného výrobku uskutečněné mezi stranami ve spojení přirážku, což ovlivnilo srovnatelnost cen v případě vývozu glutamátu sodného do Unie. Kromě toho, jak se uvádí ve 31. bodě odůvodnění, částka, z níž úprava vycházela, odrážela skutečnou ověřenou přirážku účtovanou mezi společnostmi ve spojení, a proto také přesně odrážela činnosti společnosti ve spojení. Tyto argumenty by se proto měly zamítnout.
(34)
Po zveřejnění prozatímních zjištění tentýž vyvážející výrobce vznesl námitku proti úpravě provedené u provizí vyplacených na základě vývozní ceny, přičemž tvrdil, že nešlo o přímé prodejní náklady, ale provize vyplácené měsíčně, v důsledku čehož nebyly spojeny s konkrétními prodejními transakcemi a neovlivňovaly srovnatelnost cen. Tento vyvážející výrobce uvedl, že zaplacené provize měly účinek pouze mezi společnostmi ve spojení, a proto se na ně nevztahuje čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení. Vyvážející výrobce rovněž argumentoval, že na základě předpokladu, že by byl společně se svojí společností ve spojení považován za jediný hospodářský subjekt, není v rámci tohoto hospodářského subjektu žádný převod peněz výdajem ani příjmem.
(35)
Šetřením se zjistilo, že podle „dohody o provizích“ mezi tímto vyvážejícím výrobcem a jeho společností ve spojení se provize stanou splatnými tehdy, když vyvážející výrobce v Indonésii prodává výrobky přímo nezávislým odběratelům, kteří nejsou ve spojení, na trhu Unie (nikoli prostřednictvím společnosti ve spojení). Vyplacená provize byla přímo provázána s čistou prodejní hodnotou. V důsledku toho přímý vztah mezi prodejem a vyplacenou provizí ovlivnil srovnatelnost cen podle čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení.
(36)
Předpoklad, že společnosti ve spojení byly považovány za jeden hospodářský subjekt, je v důsledku nepřesný. Šetřením se zjistilo, že tento vyvážející výrobce měl plně funkční vývozní oddělení a nedocházelo k žádné duplikaci úkolů souvisejících s vývozem mezi vyvážejícím výrobcem a dovozcem ve spojení. Proto nelze společnost ve spojení považovat za interní prodejní oddělení a tyto argumenty by měly být zamítnuty.
(37)
Alternativně, v případě, že by vývozní ceny byly upraveny na základě čl. 2 odst. 10 písm. i) základního nařízení, by podle tvrzení vyvážejícího výrobce měla být částka vyplacených provizí rovněž vyřazena z prodejních, správních a režijních nákladů společnosti ve spojení, které byly odečteny od ceny při dalším prodeji prvnímu nezávislému odběrateli v Unii v souladu s čl. 2 odst. 9 základního nařízení. Nicméně podle čl. 2 odst. 9 základního nařízení při výpočtu spolehlivé vývozní ceny by měly být od ceny při dalším prodeji prvnímunezávislému odběrateli v Unii odečteny veškeré náklady vzniklé mezi dovozem a dalším prodejem a neexistuje právní základ, který by umožnil kompenzovat takové náklady jakýmkoli příjmem, jak požaduje vyvážející výrobce. Kromě toho se prodejní, správní a režijní náklady společnosti ve spojení v Unii týkají jiného prodejního kanálu (tj. prostřednictvím zákazníka ve spojení) než příjmu, který se týkal kanálu prodeje nezávislým odběratelům. A konečně, úprava přirážky podle čl. 2 odst. 10 základního nařízení a stanovení vývozní ceny podle téhož čl. 2 odst. 8 nebo 9 má často rozdílný účel a představuje dvě různé fáze analýzy dumpingu.
(38)
Po poskytnutí konečných informací daný vyvážející výrobce zopakoval svá tvrzení týkající se provize uvedené ve 35. bodě odůvodnění, přičemž argumentoval tím, že by bylo nekonzistentní na jedné straně považovat transferové ceny mezi stranami ve spojení za nespolehlivé a na druhé straně upravovat vývozní cenu na základě dohody o provizích uzavřené mezi stranami ve spojení. Vyvážející výrobce dále zpochybnil zjištění uvedená ve 35. bodě odůvodnění, tedy že vyplácená provize přímo souvisela s čistou hodnotou prodeje a že tedy existoval přímý vztah mezi prodejem a vyplacenou provizí, který měl tak vliv na srovnatelnost cen, neboť provize se vyplácela jednou za měsíc a podrobnosti výpočtu provize si smluvní strany navzájem neposkytly.
(39)
Vyvážející výrobce nepodložil tato tvrzení dalšími důkazy ani na podporu svého tvrzení neposkytl další doplňující faktické informace, které by mohly uvedené závěry vyvrátit. Z toho důvodu se závěry uvedené ve 35. až 37. bodě odůvodnění potvrzují.
(40)
Po poskytnutí prozatímních informací jeden vyvážející výrobce tvrdil, že by měla být provedena úprava běžné hodnoty za propagační a motivační náklady. Vyvážející výrobce argumentoval tím, že tyto náklady nevznikly při prodeji na vývoz do Unie, přičemž měly přímý dopad na prodejní cenu na domácím trhu. Tento argument vyvážející výrobce opíral o tvrzení, že alespoň v některých případech tyto náklady mohly být vysledovány až ke specifickým prodejním transakcím na domácím trhu. Nakonec tento vyvážející výrobce argumentoval, že propagační a motivační náklady odrážejí různé úrovně obchodování na domácím trhu (kde byl glutamát sodný prodáván přímo maloobchodníkům) na jedné straně a prodeje do Unie (obchodníkům a distributorům) na straně druhé.
(41)
Šetření ukázalo, že propagační a motivační náklady byly většinou vázány na klienty, a nikoli na konkrétní prodejní transakce. Propagační a motivační náklady vznikají bez ohledu na to, zda je výrobek v konečném důsledku prodán. Kromě toho šetření ukázalo, že náklady, o nichž se tvrdilo, že byly spojeny se specifickými prodejními transakcemi, nebyly ve skutečnosti zohledněny v ceně. Na tomto základě byl učiněn závěr, že propagační a motivační náklady neměly na ceny a srovnatelnost cen vliv a toto tvrzení by mělo být zamítnuto.
(42)
Jeden vyvážející výrobce tvrdil, že glutamát sodný s velkými krystaly (velikost ok) má odlišné fyzikální vlastnosti a prodává se na odlišné obchodní úrovni než glutamát sodný dovážený do Unie. Vyvážející výrobce proto argumentoval, že glutamát sodný s velkými krystaly by měl být ze stanovení běžné hodnoty vyloučen.
(43)
Šetřením se zjistilo, že existuje několik velikostí ok: prášek, jemné, pravidelné, malé a velké. Všechny velikosti ok jsou zahrnuty do definice výrobku, neboť mají stejné základní vlastnosti, konečné využití a jsou zaměnitelné. Proto by všechny typy výrobků měly být zahrnuty do stanovení běžné hodnoty. Kromě toho se šetřením zjistilo, že různé velikosti ok nejsou nákladovým faktorem.
(44)
Šetření dále prokázalo, že odběratelé na domácím trhu, kteří nakupovali glutamát sodný ve formě velkých ok, kupovali i další velikosti ok. Žádné důkazy neprokázaly, že by rozdíl v ceně pozorovaný u glutamátu sodného o velkosti velkých ok souvisel s fyzikálními vlastnostmi nebo obchodní úrovní, neboť bylo možné tento cenový rozdíl vztáhnout k dalším prvkům, jako jsou zákazníci a zakoupené objemy. Kromě toho vyvážející výrobce nevyčíslil údajný rozdíl ve fyzikálních vlastnostech. Argumenty v tomto ohledu by proto měly být zamítnuty.
(45)
Při nedostatku jakýchkoli dalších připomínek týkajících se srovnání se potvrzují závěry, k nimž se došlo ve 39. až 46. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
4. Dumpingová rozpětí
(46)
Jelikož nebyly předloženy žádné připomínky, metodika použitá pro výpočet dumpingového rozpětí, jak je uvedena ve 47. až 48. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, se potvrzuje.
(47)
S ohledem na vyřazení některých transakcí ze stanovení vývozní ceny jednoho vyvážejícího výrobce, jak je popsáno ve 25. bodě odůvodnění, a jelikož nebyla předložena žádná další stanoviska, stanoví se tato konečná dumpingová rozpětí vyjádřená v procentech ceny CIF (náklady, pojištění, přeprava) s dodáním na hranice Unie před proclením:
Společnost
Dumpingové rozpětí
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2 %
PT. Miwon Indonesia
13,3 %
Všechny ostatní společnosti
28,4 %
D. ÚJMA
1. Definice výrobního odvětví Unie a výroba v Unii
(48)
Zúčastněné strany zopakovaly, že by Komise do výrobního odvětví Unie neměla zahrnovat spolupracujícího výrobce v Unii, protože vyvážející výrobce v Indonésii, který je s ním ve spojení, spolupráci odmítl. Tvrdila, že situace ohledně újmy může být tímto vztahem ovlivněna.
(49)
Dotčené strany nepředložily v tomto ohledu žádné nové informace. Zejména nedoložily svá tvrzení o tom, do jaké míry mohla být situace ohledně újmy ovlivněna. Jak je stanoveno v 53. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, v tomto případě však není třeba vylučovat spolupracujícího výrobce v Unii z výrobního odvětví Unie navzdory jeho vztahu s nespolupracujícím vyvážejícím výrobcem v Indonésii, neboť tento jediný výrobce v Unii s Komisí během šetření plně spolupracoval a byl podroben dokonalé prověrce. Proto neměla skutečnost, že vyvážející výrobce při šetření nespolupracoval, na průběh šetření žádný dopad. Tento argument by měl být proto zamítnut.
(50)
Po poskytnutí informací dotčené strany zopakovaly svůj argument, že by spolupracující výrobce v Unii neměl být zahrnut do výrobního odvětví Unie, protože vyvážející výrobce v Indonésii, který je s ním ve spojení, spolupráci odmítl. Tyto strany tvrdily, že odmítnutí spolupráce ze strany vyvážejícího výrobce ve spojení v Indonésii mohlo mít vliv na situaci týkající se újmy, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo. V podstatě tvrdily, že ceny glutamátu sodného se dohadují na celosvětovém základě a že vzhledem k uvedenému vztahu existovalo riziko křížové kompenzace, která spočívala ve snížení cen účtovaných zákazníkům na trhu Unie a účtování vyšších cen na trhu třetí země. Odmítnutím spolupráce v rámci šetření by vyvážející výrobce ve spojení v Indonésii zbavil Komisi možnosti zkontrolovat, zda docházelo ke křížové kompenzaci.
(51)
Dotčené strany sice předložily dané tvrzení, ale nepodložily jej žádnými skutečnými důkazy. V každém případě, pokud jde o ceny účtované výrobcem z Unie jeho zákazníkům na trhu Unie, které byly během šetření ověřeny, neexistovaly žádné náznaky, že byly tyto ceny sníženy z důvodu křížové kompenzace. Naopak, jak se uvádí ve 100. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, dovozní ceny z Indonésie se během posuzovaného období snížily o 8 %, což vyvíjelo tlak na ceny na trhu Unie, takže výrobní odvětví Unie nemohlo svoje ceny zvýšit v souladu s nárůstem svých nákladů. Proto bylo výrobní odvětví Unie jako celek během posuzovaného období nuceno svoje ceny snížit. Tento argument byl proto zamítnut.
(52)
Jelikož k definici výrobního odvětví Unie a výroby v Unii nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné v 50. a 51. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Spotřeba v Unii
(53)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana uvedla, že popis vývoje spotřeby v Unii v 55. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byl neúplný. Především pak strana tvrdila, že pokles spotřeby od roku FY2010/2011 do roku FY2011/2012 byl způsoben tím, že byl dovoz z Vietnamu nahrazen levnějším dovozem z Indonésie, a že proto odběratelé v Unii, kteří již neočekávali zvýšení cen, prodávali své nahromaděné zásoby, v důsledku čehož celkový objem prodeje v Unii klesl.
(54)
Okolnosti uvedené dotčenou společností nebyly v rozporu se závěry uvedenými v 55. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, že pokles spotřeby v letech FY2010/2011 a FY2011/2012 byl zapříčiněn hlavně poklesem prodeje výrobního odvětví Unie na trhu Unie. Konkrétně mezi lety FY2010/2011 a FY2011/2012 poklesl prodej výrobního odvětví Unie i dovoz ze třetích zemí. Zatímco se však celkový dovoz snížil pouze o 2 % (viz 107. bod odůvodnění prozatímního nařízení), objem prodeje výrobního odvětví Unie poklesl o 16 % (72. bod odůvodnění prozatímního nařízení). Pokles objemu prodeje výrobního odvětví Unie se časově shodoval s poklesem objemu výroby výrobního odvětví Unie, jak se uvádí v tabulce v 68. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
(55)
Jak ale ukazuje tabulka ve 104. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, dovoz z Vietnamu v letech FY2010/2011 a FY2011/2012 vzrostl, na rozdíl od toho, co tvrdí zúčastněná strana, zatímco dovoz z ostatních třetích zemí, např. z Brazílie, během stejného období poklesl téměř o 60 %. Zjištění proto nepotvrdila domněnku, že byl dovoz z Vietnamu nahrazen dovozem z Indonésie.
(56)
Dotčená strana navíc nedoložila své tvrzení, že uživatelé nahromadili před posuzovaným obdobím zásoby, které ve zvýšeném množství prodávali, když se zvýšil dovoz z Indonésie. Ani tato tvrzení nemohla být během šetření potvrzena. Tvrzení zúčastněné strany v tomto ohledu by proto měla být zamítnuta.
(57)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se spotřeby v Unii, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo v 52. až 55. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Dovoz z dotčené země
(58)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se dovozu z dotčené země, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo v 56. až 66. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
4. Hospodářská situace výrobního odvětví Unie
(59)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že ačkoli objem výroby a využití kapacity během posuzovaného období klesly, bylo tomu pouze důsledkem výrazného zvýšení před uvedeným obdobím. Tato strana tvrdila, že snížení v posuzovaném období nelze považovat za negativní vývoj a že nesvědčí o újmě. Při posuzování vývoje ukazatelů újmy se nicméně zohledňují pouze tendence zjištěné během posuzovaného období. V projednávaném případě neexistuje žádný platný důvod pro odchylku od této praxe a pro posuzování vývoje ukazatelů újmy během delšího období. Tento argument by se měl proto zamítnout.
(60)
Tatáž zúčastněná strana tvrdila, že náklady výrobního odvětví Unie se mohly zvýšit případným zahrnutím vedlejších produktů, což by také ovlivnilo ziskovost. Toto tvrzení bylo nepravdivé. Výrobní náklady výrobního odvětví Unie, včetně vedlejších produktů, byly podrobeny ověření, přičemž byla uspokojivě doložena úplnost a správnost nákladů. Toto tvrzení by proto mělo být zamítnuto.
(61)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se vývoje ukazatelů újmy, byly potvrzeny závěry, k nimž se dospělo v 67. až 93. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
5. Závěr týkající se újmy
(62)
Jedna zúčastněná strana uvedla, že ne všechny ukazatele újmy vykazovaly klesající tendenci a že výskyt záporné tendence v případě jen několika ukazatelů újmy nestačí pro vyvození závěru, že výrobní odvětví Unie utrpělo podstatnou újmu.
(63)
Podle čl. 3 odst. 5 základního nařízení nemusí všechny ukazatele újmy svědčit o nepříznivých tendencích, aby mohl být učiněn závěr o existenci újmy. Tvrzení bylo navíc nesprávné, jelikož šetření ukázalo, že téměř všechny ukazatele újmy vykazovaly během posuzovaného období zápornou tendenci. Tvrzení by se proto mělo zamítnout.
(64)
Na základě výše uvedeného a vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky, potvrzuje Komise závěry učiněné v 94. až 96. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tj. že výrobnímu odvětví Unie byla způsobena podstatná újma ve smyslu č. 3 odst. 5 základního nařízení.
E. PŘÍČINNÉ SOUVISLOSTI
1. Vliv dumpingového dovozu
(65)
Jedna strana tvrdila, že vzhledem ke zjištěním uvedeným v 66. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, tedy že se vážené průměrné rozpětí cenového podbízení indonéského dovozu během období šetření pohybovalo mezi 0 % a 5 %, nemohl tento dovoz způsobit újmu, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo, neboť nemohl vyvíjet na trhu Unie žádný cenový tlak.
(66)
Toto tvrzení však nedokládají skutečnosti, jež byly zjištěny během šetření. Jak je uvedeno v 99. a 100. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, objem dumpingového dovozu z Indonésie během posuzovaného období výrazně vzrostl, a to jak v absolutních hodnotách, tak co se týče podílu na trhu. Tento nárůst se odehrál ve stejné době jako pokles objemu prodeje a snížení podílu výrobního odvětví Unie na trhu. Dovoz v tak značném množství donutil výrobní odvětví Unie snížit své prodejní ceny, aby je sladilo s úrovní cen indonéského dovozu. V důsledku toho bylo zjištěné rozpětí cenového podbízení skutečně nízké. Zároveň však výrobní odvětví Unie nemohlo své ceny stanovit v souladu se zvyšováním nákladů, což vedlo ke značnému poklesu jeho ziskovosti během posuzovaného období. To potvrzuje rozsah zjištěných rozpětí újmy, která se pohybují mezi 24,9 % a 47,0 %, jak je uvedeno ve 125. bodě odůvodnění níže. Tento argument by měl být proto zamítnut.
(67)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se vlivu dumpingového dovozu, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo v 98. až 101. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Vliv dalších faktorů
2.1. Vliv dovozu z Číny
(68)
Dvě zúčastněné strany tvrdily, že v rozporu se závěry ve 103. bodě odůvodnění prozatímního nařízení měl čínský dovoz negativní dopad na prodejní ceny výrobního odvětví Unie, a přispěl tedy k podstatné újmě.
(69)
V absolutních číslech zůstal objem dovozu z Číny během posuzovaného období na nízké úrovni, jak je uvedeno ve 102. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Navíc, pokud se vezmou v úvahu antidumpingová cla, byly dovozní ceny vyšší než prodejní ceny výrobního odvětví Unie a rovněž vyšší než indonéské dovozní ceny. Tvrzení, že čínský dovoz přispěl k podstatné újmě, kterou utrpělo výrobní odvětví Unie, bylo s ohledem na objemy a ceny dovozu z Číny zamítnuto.
(70)
Byly proto potvrzeny závěry, k nimž se došlo ve 102. a 103. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.2. Dovoz z jiných třetích zemí
(71)
Jelikož ke vlivu dovozu z jiných třetích zemí nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné ve 104. až 108. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.3. Vývoj spotřeby v Unii
(72)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že pokles prodeje výrobního odvětví Unie se časově shodoval s poklesem spotřeby v Unii, který byl proto hlavní příčinou podstatné újmy, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo.
(73)
Jak je uvedeno ve 109. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, pokles spotřeby činil pouze 2 %, zatímco pokles objemu prodeje výrobního odvětví Unie dosahoval během posuzovaného období výše 17 %. Pokles spotřeby proto nemůže vysvětlit mnohem vyšší pokles objemu prodeje. Dovoz z Indonésie navíc vzdor klesající spotřebě vzrostl. Toto tvrzení by proto mělo být zamítnuto.
(74)
Jelikož nebyla v tomto ohledu předložena žádná další připomínka, byl potvrzen závěr učiněný ve 109. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.4. Vývozní výkonnost výrobního odvětví Unie
(75)
Jelikož ke vlivu vývozní výkonnosti výrobního odvětví Unie nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné ve 110. až 112. bodě odůvodnění.
2.5. Údajná neefektivnost výrobního odvětví Unie
(76)
Po poskytnutí prozatímních informací dvě strany zopakovaly, že příčinou újmy, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo, byla údajná neefektivnost výrobního procesu výrobního odvětví Unie, včetně neúčinného využívání zdrojů ze strany tohoto odvětví.
(77)
Tyto strany neupřesnily povahu údajné neefektivnosti. Jak je stanoveno ve 113. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetření neodhalilo žádnou potenciální neefektivnost výrobního odvětví Unie a tvrzení v tomto ohledu byla zamítnuta.
(78)
Po poskytnutí informací zúčastněná strana zopakovala svá tvrzení týkající se neefektivnosti výrobního odvětví Unie. Daná strana v této souvislosti tvrdila, že odstávky výroby kvůli údržbě, začlenění její bývalé přidružené společnosti, zvýšení nákladů práce a nadcházející významné investice a jejich vliv na situaci výrobního odvětví Unie nebyly předmětem šetření.
(79)
Na rozdíl od toho, co tvrdila tato strana, Komise ve skutečnosti výše uvedené faktory analyzovala, jak se uvádí v 94. až 96. bodě odůvodnění (odstávky kvůli údržbě), v 89. a 90. bodě odůvodnění (začlenění bývalé přidružené společnosti), v 91. bodě odůvodnění (náklady práce) a v 82. a 83. bodě odůvodnění (investice) níže, tyto faktory ale nepoukazovaly na žádnou potenciální neefektivnost výrobního odvětví Unie. Toto tvrzení bylo proto zamítnuto.
(80)
Jelikož k výše uvedenému nebyla předložena žádná další připomínka, byl potvrzen závěr učiněný ve 113. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.6. Finanční krize
(81)
Jelikož k dopadu finanční krize nebyly vzneseny žádné připomínky, byl potvrzen 114. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2.7. Investice a regulační požadavky EU týkající se bezpečnosti
(82)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že újmu způsobila vysoká úroveň investic ze strany výrobního odvětví Unie. Tato strana argumentovala, že není důležité, zda jsou investice nezbytné, neboť by se měl analyzovat pouze jejich vliv na situaci výrobního odvětví Unie a zejména jejich dopad na ziskovost výrobního odvětví Unie.
(83)
Tato strana nevysvětlila, do jaké míry mohly mít investice výrobního odvětví Unie dopad na jeho ziskovost. Jak je popsáno ve 116. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, investice výrobního odvětví Unie byly založeny na odůvodněných obchodních rozhodnutích a nelze je považovat za nepřiměřené. Investiční náklady se navíc v průběhu času odepisují a jako takové nemohly mít žádný významný dopad na ziskovost výrobního odvětví Unie. Tvrzení zúčastněné strany v tomto ohledu byla proto zamítnuta.
(84)
Po zveřejnění informací tato zúčastněná strana zopakovala svoje tvrzení, že újma byla způsobena regulačními požadavky na bezpečnost a vysokou mírou investic výrobního odvětví Unie uskutečněných v zájmu splnění takových požadavků. Zopakovala též, že skutečnost, že tato rozhodnutí byla přiměřenými obchodními rozhodnutími a že při analýze by se měl zohlednit jen vliv na ziskovost, nebyla relevantní. V této souvislosti nakonec tvrdila, že skutečnost, že investiční náklady se v průběhu času odepisují, není relevantní.
(85)
Na rozdíl od toho, co tato strana tvrdila, se při hodnocení zohlednil vliv provedených investic na ziskovost výrobního odvětví Unie. Odpisy investičních nákladů jsou nákladovým faktorem, který je z hlediska stanovení ziskovosti relevantní, a proto se musí zohlednit. Tento argument byl proto zamítnut.
(86)
Jelikož k vlivu investic a regulačních požadavků EU týkajících se bezpečnosti nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné ve 115. až 116. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2.8. Ceny surovin a další náklady
2.8.1. Výrobní náklady
(87)
Jedna zúčastněná strana tvrdila, že ziskovost poklesla vlivem souběžného zvýšení výrobních nákladů obecně. Proto je újma způsobena tímto zvýšením výrobních nákladů spíše než dovozem z Indonésie.
(88)
Jak je uvedeno ve 100. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, zvýšení výrobních nákladů se kvůli cenovému tlaku ze strany indonéského dovozu glutamátu sodného nemohlo promítnout do prodejní ceny. Klesající ziskovost byla tedy způsobena hlavně nárůstem dumpingového dovozu a tento argument by měl být zamítnut.
2.8.2. Začlenění bývalé přidružené společnosti
(89)
Tatáž zúčastněná strana tvrdila, že nebyl dostatečně analyzován vliv začlenění bývalé přidružené společnosti na ziskovost výrobního odvětví Unie. Tato strana tvrdila, že toto začlenění mělo negativní dopad na ziskovost, a proto způsobilo újmu, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo.
(90)
Komise dále prošetřila dopad začlenění bývalé přidružené společnosti na příslušné ukazatele újmy, jako jsou náklady výroby, zaměstnanost, investice a ziskovost. Je třeba poznamenat, že přidružená společnost byla zapojena pouze do prodeje dotyčného výrobku. Bylo zjištěno, že výrobní odvětví Unie bylo během rozpočtového roku, v němž došlo k začlenění (FY2011/2012), ziskové. Následující rozpočtový rok (FY2012/2013) byla ziskovost záporná. To se však časově shodovalo se zvýšením objemu dovozu z Indonésie, který se ve skutečnosti během téhož roku zdvojnásobil. Na tomto základě analýza nepotvrdila, že by začlenění bývalé přidružené společnosti mělo významný negativní dopad na ziskovost, a tvrzení v tomto ohledu by proto měla být zamítnuta.
2.8.3. Náklady práce
(91)
Některé zúčastněné strany tvrdily, že újmu, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo, zapříčinilo zvýšení mzdových nákladů. Zatímco růst celkových nákladů je rovněž způsoben zvýšením nákladů práce během posuzovaného období, šetření ukázalo, že dopad zvýšení nákladů na pracovní sílu na celkové náklady výroby nebyl významný (přesný údaj nelze uvést z důvodu jeho důvěrné povahy). Na tomto základě nelze nárůst nákladů práce považovat za příčinu podstatné újmy, kterou výrobní odvětví Unie utrpělo, a tvrzení v tomto ohledu by měla být zamítnuta.
(92)
V návaznosti na zveřejnění informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že náklady práce by se neměly posuzovat izolovaně, ale měl by se zohlednit dopad zvýšení jednotlivých nákladových položek jako celek.
(93)
Jak se uvádí v 87. a 88. bodě odůvodnění, Komise zvýšení výrobních nákladů jako celku posoudila, a proto byl argument v této souvislosti zamítnut.
2.8.4. Odstávky kvůli údržbě
(94)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že pokles výroby a prodeje lze připsat na vrub odstávkám výrobního odvětví Unie kvůli údržbě, které způsobily pokles objemu prodeje. Proto by snížení výroby a objemu prodeje výrobního odvětví Unie nemělo být přičítáno dovozu z Indonésie.
(95)
Šetření ukázalo, že pokles výroby mezi FY2012/2013 a obdobím šetření skutečně časově korespondoval s prodlouženou odstávkou výroby kvůli údržbě, ta však byla prováděna pouze ve snaze snížit vysoké zásoby v důsledku klesajícího prodeje za předchozí roky posuzovaného období.
(96)
Proto byl pokles výroby a prodeje důsledkem nárůstu dumpingového dovozu glutamátu sodného z Indonésie a tento argument by měl být zamítnut.
(97)
Po zveřejnění informací další zúčastněná strana zopakovala svoje tvrzení, že ujmu lze připsat na vrub odstávkám kvůli údržbě a že je nepodstatné, zda byly tyto odstávky zapotřebí či nikoli. Tato strana tvrdila, že by se měl zohlednit dopad těchto odstávek na ziskovost výrobního odvětví Unie.
(98)
Jak se uvádí v 95. a 96. bodě odůvodnění, odstávky kvůli údržbě byly důsledkem klesajícího prodeje, který byl sám o sobě důsledkem nárůstu dumpingového dovozu z Indonésie. Dovoz z Indonésie proto skutečně způsobil odstávky kvůli údržbě, které z tohoto důvodu nelze posuzovat izolovaně ani považovat za přerušení příčinné souvislosti mezi tímto dovozem a způsobenou újmou. Argument dotčené zúčastněné strany byl proto zamítnut.
2.8.5. Oslabení indonéské rupie
(99)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana tvrdila, že vyvážející výrobci získali komparativní výhodu vlivem oslabení indonéské rupie v období mezi lednem 2012 a lednem 2014, které nesouviselo s jejich rozhodnutími o cenách. Tato strana tvrdila, že by měl být prošetřen dopad tohoto faktoru.
(100)
V této souvislosti je třeba připomenout, že pravděpodobný vliv dumpingového dovozu na ceny výrobního odvětví Unie se v podstatě zkoumá zjištěním cenového podbízení, cenového propadu a stlačení cen. Za tímto účelem se porovnávají dumpingové vývozní ceny a prodejní ceny výrobního odvětví Unie, přičemž vývozní ceny použité pro výpočet újmy je třeba někdy přepočítat na jinou měnu v zájmu vytvoření srovnatelného základu. Proto použití směnných kurzů v této souvislosti pouze zajišťuje, aby byl cenový rozdíl zjištěn na srovnatelném základě. Z toho je zřejmé, že směnný kurz nemůže být považován za faktor způsobující výrobnímu odvětví Unie újmu, jelikož je neoddělitelně spjat s dovozem samým. Tento argument je proto třeba zamítnout.
2.8.6. Závěry
(101)
Jelikož k vlivu nákladů surovin a dalších nákladů nebyly předloženy žádné připomínky, byly potvrzeny závěry učiněné ve 117. až 120. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Závěr týkající se příčinné souvislosti
(102)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se příčinné souvislosti, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo ve 121. až 125. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
F. ZÁJEM UNIE
1. Zájem výrobního odvětví Unie
(103)
Jelikož k zájmu výrobního odvětví Unie nebyly vzneseny žádné připomínky, byl potvrzen 127. až 129. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Zájem dovozců a obchodních společností
(104)
Jelikož k zájmu dovozců a obchodníků, kteří nejsou ve spojení, nebyly vzneseny žádné připomínky, byl potvrzen 130. až 132. bod odůvodnění prozatímního nařízení.
3. Zájem uživatelů
(105)
Po poskytnutí prozatímních informací jeden uživatel zopakoval své tvrzení popsané ve 140. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, podle něhož spotřeba glutamátu sodného v Unii dle očekávání významně vzroste, zejména kvůli zákazu, který EU uvalila na fosforečnany a jiné sloučeniny fosforu, které budou údajně nahrazeny glutamátem sodným používaným pro nepotravinářské odvětví. Tento uživatel dále argumentoval, že kapacita výrobního odvětví Unie by nedostačovala k uspokojení rostoucí poptávky na trhu Unie. Tato strana dále tvrdila, že nárůst spotřeby bude pro výrobní odvětví Unie prospěšný, neboť bude moci zvýšit svůj objem prodeje. Stejný uživatel zopakoval své tvrzení, že nebude k dispozici dostatek alternativních zdrojů dodávek, a to zejména proto, že výrobci z jiných třetích zemí tvoří součást stejné skupiny společností jako výrobní odvětví Unie, a proto nebudou zásobovat trh Unie.
(106)
Jak se nastiňuje ve 141. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, je obtížné předvídat budoucí dopad nového regulačního rámce Unie týkajícího se zákazu fosforečnanů a dalších sloučenin fosforu na výrobní odvětví Unie. Dotyčná strana konkrétně neposkytla žádné informace nebo důkazy o tom, zda a do jaké míry tato událost zvýší poptávku po glutamátu sodném v Unii.
(107)
Šetření ukázalo, že výrobní odvětví Unie má volnou kapacitu a bude schopno objem své výroby zvýšit a alespoň částečně tak zvýšenou poptávku na trhu Unie uspokojit. Celková kapacita Unie během období šetření překročila celkovou spotřebu v Unii.
(108)
Pokud jde o alternativní zdroje dodávek, jak již bylo uvedeno ve 147. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, šetřením bylo zjištěno, že výroba glutamátu sodného existuje v několika třetích zemích. Na začátku posuzovaného období, tedy v roce FY2010/2011, byl podíl dovozu z jiných třetích zemí (například Brazílie, Vietnamu a Koreje) značný a poklesl teprve tehdy, když vzrostl dovoz za nízké ceny z Indonésie. Při šetření bylo rovněž zjištěno, že v několika třetích zemích působí dodavatelé, kteří nepatří do stejné skupiny jako výrobní odvětví Unie. Dovoz z jiných třetích zemí by mohl pokračovat, pokud by se na trhu Unie obnovily rovné podmínky.
(109)
Tvrzení v tomto ohledu by proto měla být zamítnuta.
(110)
V návaznosti na konečné zveřejnění táž zúčastněná strana zopakovala svoje tvrzení, že poptávka po glutamátu sodném v Unii se výrazně zvýší v důsledku budoucího zákazu fosfátů a že výrobní odvětví Unie nebude schopné tuto rostoucí poptávku v Unii uspokojit. Tato strana však nepředložila žádné nové informace ani konkrétní důkazy, a proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(111)
Táž zúčastněná strana rovněž po konečném zveřejnění tvrdila, že Komise nezohlednila procentuální podíl, který glutamát sodný představuje v rámci celkových nákladů na detergenty. Příslušná strana však nepředložila žádný nový prvek, který by odporoval zjištěním uvedeným ve 138. a 139. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, podle nichž bude možný dopad opatření na tuto společnost omezený. Tento argument byl proto zamítnut.
(112)
Táž zúčastněná strana na závěr tvrdila, že se nezohlednily dodatečné náklady pro nepotravinářský průmysl a uživatele nepotravinářských výrobků. Nepředložila však žádné nové informace ani důkazy, a proto bylo toto tvrzení zamítnuto.
(113)
Další uživatel tvrdil, že dopad opatření proti Indonésii a Číně na uživatele by se měl posuzovat společně.
(114)
Dopad obou opatření na uživatele byl analyzován zejména v souvislosti s dostupností alternativních zdrojů dodávek ve 147. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Jak bylo uvedeno ve 108. bodě odůvodnění, tato analýza ukázala, že existuje řada třetích zemí s potenciálem vyvážet glutamát sodný do Unie. Tyto třetí země byly na trhu Unie přítomny předtím, než do Unie ve zvýšeném množství vstoupil dumpingový dovoz z Indonésie.
(115)
Tvrdilo se, že uživatelé nejsou, vzhledem k vysoké konkurenci na trhu Unie s hotovými potravinovými výrobky, schopni přenést dodatečné náklady antidumpingového cla na konečné spotřebitele.
(116)
Jak se uvádí ve 135. až 137. bodě prozatímního nařízení, pokud jde o odvětví potravin a nápojů, glutamát sodný představuje pouze asi 5 % celkových nákladů výrobků obsahujících glutamát sodný, vyráběných spolupracujícími společnostmi. Zjistilo se, že tyto společnosti jsou ziskové. Zúčastněná strana neposkytla žádné informace, které by tato zjištění popíraly. Proto byly potvrzeny závěry uvedené ve 136. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, že opatření budou mít na tyto společnosti pouze omezený dopad, a tvrzení učiněné v tomto ohledu by mělo být zamítnuto.
4. Zájem dodavatelů surovin
(117)
Po poskytnutí prozatímních informací dva dodavatelé zpochybnili závěr uvedený ve 143. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, přičemž tvrdili, že zánik výrobního odvětví Unie by měl významný dopad na jejich obchodní činnost. Tito dodavatelé argumentovali, že vliv případného zastavení výroby glutamátu sodného ze strany výrobního odvětví Unie by měl negativní dopad na jejich celkový obchod, neboť závody na výrobu cukru musí neustále produkovat určité množství cukrového sirupu a melasy, jejichž hlavním odběratelem je výrobní odvětví Unie. Pokud by cukr v těchto formách zůstal neprodán, mohlo by to ovlivnit celkovou efektivnost příslušného závodu.
(118)
Tato tvrzení však nebyla doložena, a nemohla být proto zohledněna.
5. Další argumenty
(119)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana zopakovala své připomínky ohledně údajného dominantního postavení výrobního odvětví Unie, a tvrdila, že uložením opatření na glutamát sodný by výrobní odvětví Unie mělo na trhu Unie komparativní výhodu. Nebyly však předloženy žádné nové důkazy, které by tato tvrzení podpořily. Závěry učiněné ve 145. bodě odůvodnění prozatímního nařízení byly proto potvrzeny a tvrzení učiněné v tomto ohledu by mělo být zamítnuto.
6. Závěr týkající se zájmu Unie
(120)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se zájmu Unie, byly potvrzeny závěry, k nimž se dospělo ve 126. až 148. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
G. KONEČNÁ ANTIDUMPINGOVÁ OPATŘENÍ
1. Úroveň odstranění újmy (rozpětí újmy)
(121)
Po poskytnutí prozatímních informací jedna zúčastněná strana zpochybnila výpočet cílového zisku použitý k určení úrovně pro odstranění újmy, jak je uvedeno ve 151. bodě odůvodnění prozatímního nařízení. Tato strana tvrdila, že přiměřenou úrovní zisku související s trhem, založenou na čistém ziskovém rozpětí před zdaněním výrobců glutamátu sodného ve dvou asijských zemí dosaženém v roce 2013, by bylo ziskové rozpětí ve výši 3 % až 5 %.
(122)
Ziskové rozpětí použité při určení úrovně pro odstranění újmy odpovídalo ziskovému rozpětí, jehož by mohlo výrobní odvětví Unie přiměřeně dosáhnout za obvyklých podmínek hospodářské soutěže. Jak je uvedeno ve 151. bodě odůvodnění prozatímního nařízení, vliv dumpingového dovozu z Indonésie začal působit až během třetího roku posuzovaného období. Proto se považovalo za vhodné stanovit ziskové rozpětí na základě prvních dvou let posuzovaného období.
(123)
Vzhledem k tomu, že nebyly předloženy žádné další připomínky týkající se úrovně pro odstranění újmy, byly potvrzeny závěry, k nimž se došlo ve 150. až 152. bodě odůvodnění prozatímního nařízení.
2. Konečná opatření
(124)
Vzhledem k závěrům, k nimž se dospělo ohledně dumpingu, újmy, příčinných souvislostí a zájmu Unie a v souladu s čl. 9 odst. 4 základního nařízení, by mělo být uloženo konečné antidumpingové clo na dovoz dotčeného výrobku, a to na úrovni rozpětí újmy podle pravidla nižšího cla. V tomto případě byla revidována individuální celní sazba jednoho vyvážejícího výrobce po poskytnutí prozatímních informací, neboť některé transakce byly ze stanovení vývozní ceny vyřazeny.
(125)
Na základě výše uvedeného je sazba cel, která budou uložena, stanovena takto:
Země
Společnost
Dumpingové rozpětí
(v %)
Rozpětí újmy
(%)
Konečné antidumpingové clo
(%)
Indonésie
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
[24,9-40,2]
7,2
Indonésie
PT. Miwon Indonesia
13,3
[27,9-43,6]
13,3
Indonésie
Všechny ostatní společnosti
28,4
[31,4-47,0]
28,4
(126)
Sazby antidumpingových cel pro individuální společnosti uvedené v tomto nařízení byly stanoveny na základě zjištění tohoto šetření. Odrážejí proto situaci zjištěnou během tohoto šetření s ohledem na tyto společnosti. Tyto celní sazby jsou výlučně použitelné na dovoz dotčeného výrobku pocházejícího z dotčené země a vyráběného uvedenými právnickými osobami. Na dovážený dotčený výrobek vyrobený jakoukoli jinou společností, která není konkrétně uvedena v normativní části tohoto nařízení pod svým názvem a adresou, včetně subjektů ve spojení s těmito konkrétně uvedenými společnostmi, by měla být uvalena celní sazba platná pro „všechny ostatní společnosti“. Neměla by se na ně vztahovat žádná z uvedených antidumpingových celních sazeb pro individuální společnosti.
(127)
Pokud společnost následně změní název svého subjektu, může požádat o uplatnění těchto individuálních antidumpingových celních sazeb. Taková žádost musí být zaslána Komisi (4). Žádost musí obsahovat veškeré příslušné informace umožňující prokázat, že daná změna nemá vliv na právo dotyčné společnosti využívat celní sazbu, která se na ni vztahuje. Pokud změna názvu společnosti nemá vliv na její právo využívat celní sazbu, která se na ni vztahuje, bude oznámení o změně názvu zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
(128)
Za účelem minimalizace rizika obcházení těchto opatření, které vzhledem k velkému rozdílu mezi celními sazbami hrozí, je nutné přijmout zvláštní opatření, která umožní zajistit uplatňování individuálních antidumpingových cel. Společnosti, na něž se vztahují antidumpingové celní sazby pro individuální společnosti, musí celním orgánům členských států předložit platnou obchodní fakturu. Faktura musí splňovat požadavky stanovené v příloze. Na dovoz, k němuž není přiložena taková faktura, se vztahuje antidumpingové clo platné pro „všechny ostatní společnosti“.
(129)
Aby bylo zajištěno řádné vymáhání antidumpingového cla, nebude se antidumpingové clo pro všechny ostatní společnosti vztahovat pouze na vyvážející výrobce, kteří při tomto šetření nespolupracovali, ale i na výrobce, kteří v období šetření neuskutečnili žádný vývoz do Unie.
3. Konečný výběr prozatímních cel
(130)
Vzhledem ke zjištěným dumpingovým rozpětím a k úrovni újmy způsobené výrobnímu odvětví Unie by částky zajištěné v podobě prozatímního antidumpingového cla uloženého prozatímním nařízením měly být s konečnou platností vybrány.
(131)
Výbor zřízený podle čl. 15 odst. 1 základního nařízení stanovisko nepředložil,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Ukládá se konečné antidumpingové clo na dovoz glutamátu sodného, v současnosti vedeného pod kódem KN ex 2922 42 00 (kód TARIC 2922420010) a pocházejícího z Indonésie.
2. Sazby konečného antidumpingového cla použitelné na čistou cenu s dodáním na hranice Unie před proclením jsou pro výrobek popsaný v odstavci 1 a vyrobený společnostmi uvedenými v tabulce stanoveny takto:
Společnost
Konečné antidumpingové clo (v %)
Doplňkový kód TARIC
PT. Cheil Jedang Indonesia
7,2
B961
PT. Miwon Indonesia
13,3
B962
Všechny ostatní společnosti
28,4
B999
3. Uplatnění individuálních sazeb antidumpingového cla stanovených pro společnosti uvedené v odstavci 2 je podmíněno předložením platné obchodní faktury, která splňuje požadavky stanovené v příloze II, celním orgánům členských států. Není-li taková faktura předložena, použije se celní sazba platná pro „všechny ostatní společnosti“.
4. Není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy.
Článek 2
Částky zajištěné prostřednictvím prozatímního antidumpingového cla podle prováděcího nařízení (EU) č. 904/2014 se vyberou s konečnou platností.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 21. ledna 2015.