KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 1046/2014
af 28. juli 2014
om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 508/2014 om Den Europæiske Hav- og Fiskerifond med hensyn til fastlæggelse af kriterierne for beregning af de meromkostninger, som operatørerne har ved fangst, opdræt, forarbejdning og afsætning af visse fiskevarer og akvakulturprodukter fra regionerne i den yderste periferi
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning tilEuropa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 508/2014 af 15. maj 2014 om Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 2328/2003, (EF) nr. 861/2006, (EF) nr. 1198/2006 og (EF) nr. 791/2007 samt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1255/2011 (1), særlig artikel 72, stk. 4, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Efter kapitel V i forordning (EU) nr. 508/2014 kan Den Europæiske Hav- og Fiskerifond (EHFF) støtte godtgørelse af de meromkostninger, som operatørerne har ved fangst, opdræt, forarbejdning og afsætning af visse fiskevarer og akvakulturprodukter fra Unionens regioner i den yderste periferi som omhandlet i artikel 349 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF).
(2)
For at opretholde konkurrenceevnen for visse fiskevarer og akvakulturprodukter fra regionerne i Unionens yderste periferi i forhold til tilsvarende produkter fra andre regioner i Unionen indførte Unionen i 1992 foranstaltninger, som skulle godtgøre de dermed forbundne meromkostninger i fiskeri- og akvakultursektoren. Godtgørelsesforanstaltningerne for perioden 2003-2013 blev fastsat ved Rådets forordning (EF) nr. 791/2007 (2). Grundet den strukturelle sociale og økonomiske situation i Unionens regioner i den yderste periferi, der forværres af deres fjerne beliggenhed, lille areal, vanskelige topografiske forhold, økonomiske afhængighed af nogle få varer og særlige klimatiske forhold, er det nødvendigt fortsat at yde støtte til at godtgøre meromkostninger for fangst, opdræt, forarbejdning og afsætning af visse fiskevarer og akvakulturprodukter fra den 1. januar 2014. Godtgørelsen for meromkostninger hjælper operatører fra disse regioner til at forblive økonomisk levedygtige.
(3)
Disse meromkostninger bør fastsættes i en godtgørelsesplan som omhandlet i artikel 72 i forordning (EU) nr. 508/2014.
(4)
Med henblik på at behandle alle berørte regioner på harmoniseret og lige vis er det nødvendigt fastsætte kriterierne for beregning af de meromkostninger, som følger af de særlige ulemper i Unionens regioner i den yderste periferi, gennem bedre sammenlignelighed mellem regionerne og sammenlignelighed fra år til år, særlig med henblik på at undgå overkompensation af meromkostningerne. De fælles kriterier vil blive benyttet til at sikre, at der anvendes en ensartet metode til beregning af meromkostningerne for alle de berørte regioner.
(5)
For at undgå overkompensation bør skønnene af de referenceomkostninger for produkter eller kategorier af produkter for operatører på den kontinentale del af medlemsstatens eller Unionens område, på grundlag af hvilke meromkostningerne fastsættes, foretages med særlig omhu.
(6)
Der er produkter og kategorier af produkter, for hvilke der ikke findes sammenligningskriterier eller måleenheder i den kontinentale del af den berørte medlemsstat. I sådanne tilfælde fastsættes referencen for beregning af meromkostningen ved at sammenligne med omkostningerne for et tilsvarende produkt eller kategori af produkter for operatører fra den kontinentale del af Unionen.
(7)
På grund af de anderledes afsætningsvilkår i de pågældende regioner i den yderste periferi, udsvingene i fangster og bestande og markedsefterspørgslen bør det overlades til de relevante medlemsstater inden for de samlede tildelinger pr. medlemsstat at fastsætte, hvilke fiskevarer og akvakulturprodukter eller kategorier heraf og hvilke maksimumsmængder heraf der kan ydes godtgørelse for, og hvor stor en godtgørelse der skal ydes.
(8)
Medlemsstaterne bør fastsætte godtgørelsen således, at der sikres en passende udligning af de meromkostninger, der skyldes de særlige ulemper i regionerne i den yderste periferi, og at overkompensation undgås. Med henblik herpå bør der ved godtgørelsen også tages hensyn til andre former for offentlig intervention, herunder statsstøtte, som er meddelt efter artikel 108, stk. 3, i TEUF og artikel 73 i forordning (EU) nr. 508/2014, og som har indvirkning på meromkostningernes størrelse.
(9)
Med henblik på at give en harmoniseret præsentation af meromkostningerne er det nødvendigt at udtrykke meromkostninger på grundlag af ton levende vægt som defineret i Rådets forordning (EF) nr. 1224/2009 (3) og Kommissionens forordning (EF) nr. 409/2009 (4), som fastsætter EU-omregningskoefficienter og præsentationskoder for forarbejdet fisk til omregning af vægten af opbevaret eller forarbejdet fisk (fersk og fersk saltet) til levende vægt med henblik på overvågning af fangsterne.
(10)
For at påvise, at der ikke er overkompensation, bør medlemsstaterne vedlægge relevante oplysninger om gennemførelsen af godtgørelsesmekanismen i den årlige gennemførelsesrapport som fastsat i artikel 114, stk. 2, i forordning (EU) nr. 508/2014.
(11)
For at muliggøre en øjeblikkelig anvendelse af de i denne forordning fastsatte foranstaltninger, eftersom udgifterne allerede har været berettiget til støtte fra Den Europæiske Hav- og Fiskeri fond siden den 1. januar 2014 i henhold til artikel 65, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 (5), bør denne forordning træde i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I denne forordning fastsættes kriterierne for beregningen af meromkostninger som operatørerne har i den støtteberettigelsesperiode, der er defineret i artikel 65, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1303/2013, ved fangst, opdræt, forarbejdning og afsætning af visse fiskevarer og akvakulturprodukter fra regionerne i Unionens yderste periferi omhandlet i artikel 349 i TEUF, som følger af de særlige ulemper i disse regioner i den yderste periferi.
Artikel 2
1. De meromkostninger, der er omhandlet i artikel 1, beregnes separat for hver af de følgende aktiviteter:
a)
fangst
b)
opdræt
c)
forarbejdning
d)
afsætning.
2. Inden for hver af de aktiviteter, der er omhandlet i stk. 1, beregnes meromkostninger efter udgiftsposter, som opført i godtgørelsesplanerne omhandlet i artikel 72 i forordning (EU) nr. 508/2014, for hvert produkt eller hver kategori af produkter, som medlemsstaterne har udpeget til at være støtteberettigede.
3. Meromkostninger fastslås for enhver given udgiftspost som forskellen mellem omkostningerne for operatører i de berørte regioner i den yderste periferi nedsat med enhver form for offentlig intervention, der påvirker meromkostningernes størrelse, og de sammenlignelige omkostninger for operatører på kontinentet i den pågældende medlemsstat.
4. Uanset artikel 3 fastsættes meromkostningen for udgiftsposter til produkter og kategorier af produkter, for hvilke der ikke findes sammenligningskriterier eller måleenheder på den kontinentale del af medlemsstatens område, ved sammenligning med sammenlignelige omkostninger for tilsvarende produkter eller kategorier af produkter for operatører fra den kontinentale del af Unionens område.
5. Ved beregningen af meromkostningerne tages der hensyn til enhver offentlig intervention, herunder statsstøtte meddelt i henhold til artikel 108, stk. 3, i TEUF og artikel 73 i forordning (EU) nr. 508/2014.
Artikel 3
1. Beregningen af meromkostningerne baseres kun på omkostninger, som følger af de særlige ulemper i regionerne i den yderste periferi.
2. Beregningen af meromkostningerne baseres på årsgennemsnittet af de noterede priser.
3. Meromkostningerne udtrykkes i EUR pr. ton levende vægt, og alle de samlede meromkostningers omkostningsforhold skal i givet fald konverteres til EUR pr. ton levende vægt.
Artikel 4
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 28. juli 2014.
NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1046/2014
ze dne 28. července 2014,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 o Evropském námořním a rybářském fondu, pokud jde o kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 508/2014 ze dne 15. května 2014 o Evropském námořním a rybářském fondu a o zrušení nařízení Rady (ES) č. 2328/2003, (ES) č. 861/2006, (ES) č. 1198/2006 a (ES) č. 791/2007 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1255/2011 (1), a zejména na čl. 72 odst. 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle kapitoly V nařízení (EU) č. 508/2014 lze z Evropského námořního a rybářského fondu podpořit vyrovnávání dodatečných nákladů vynaložených provozovateli při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie uvedených v článku 349 Smlouvy.
(2)
Aby se zachovala konkurenceschopnost určitých produktů rybolovu a akvakultury z nejvzdálenějších regionů Unie ve srovnání s podobnými produkty z jiných unijních regionů, zavedla Unie v roce 1992 opatření k vyrovnávání souvisejících dodatečných nákladů v odvětví rybolovu a akvakultury. Vyrovnávací opatření na období 2007-2013 byla stanovena v nařízení Rady (ES) č. 791/2007 (2). Vzhledem ke strukturální, sociální a hospodářské situaci nejvzdálenějších unijních regionů, kterou umocňují odlehlost, ostrovní povaha, malá rozloha, náročný terén, hospodářská závislost na několika málo produktech a zvláštní klimatické podmínky, je nutno od 1. ledna 2014 nadále poskytovat podporu na vyrovnávání dodatečných nákladů vynakládaných při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury. Vyrovnávání dodatečně vynaložených nákladů totiž provozovatelům z těchto regionů pomáhá zachovat hospodářskou životaschopnost.
(3)
Tyto dodatečné náklady by měly být stanoveny v plánu vyrovnání, o němž pojednává článek 72 nařízení (EU) č. 508/2014.
(4)
Aby se zajistilo jednotné a rovné zacházení se všemi dotčenými regiony, založené na lepší porovnatelnosti regionů a jednotlivých let, a zejména aby se zamezilo nadměrnému vyrovnávání dodatečných nákladů, je nutno stanovit kritéria pro výpočet dodatečných nákladů vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů Unie. Společná kritéria, která by se měla používat, zajistí, že bude pro všechny dotčené regiony platit jednotná metoda výpočtu dodatečných nákladů.
(5)
Při odhadování referenčních nákladů na produkty nebo kategorie produktů, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu nebo daného území Unie a na jejichž základě jsou určovány dodatečné náklady, by se měla věnovat zvláštní pozornost tomu, aby se zabránilo nadměrnému vyrovnávání.
(6)
U některých produktů nebo kategorií produktů neexistují v pevninské části dotčeného členského státu srovnávací kritéria nebo měrné jednotky. V takových případech se referenční hodnota pro výpočet dodatečných nákladů stanoví ve srovnání s náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
(7)
S ohledem na rozdílné podmínky uvádění na trh v nejvzdálenějších regionech a na výkyvy v odlovu, v populacích a v tržní poptávce by měly o tom, které produkty nebo kategorie produktů rybolovu a akvakultury budou způsobilé pro vyrovnání, v jakém maximálním množství a jaká výše vyrovnání za ně bude poskytována, rozhodovat dotčené členské státy, a to v rámci celkových přídělů na členský stát.
(8)
Členské státy by měly stanovit částky vyrovnání ve výši, jež umožní patřičně kompenzovat dodatečné náklady vyplývající ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů a jež zabrání nadměrné kompenzaci. Výše vyrovnání by za tímto účelem také měla zohledňovat jiné druhy veřejného zásahu, které mají dopad na výši dodatečných nákladů, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
(9)
Aby byly dodatečné náklady prezentovány jednotně, je nutno dodatečné náklady vykazovat na základě tun živé hmotnosti, jak je definováno v nařízení Rady (ES) č. 1224/2009 (3) a v nařízení Komise (ES) č. 409/2009 (4), kterým se stanoví vyrovnávací koeficienty a kódy úpravy Evropské unie používané k přepočítávání hmotnosti uchovávaných či zpracovaných čerstvých a čerstvých solených ryb na živou hmotnost za účelem sledování úlovků.
(10)
Aby se prokázalo, že nedochází k nadměrnému vyrovnání, členské státy by měly uvádět příslušné informace o uplatňování vyrovnávacího mechanismu ve výroční zprávě o provádění, jak je stanoveno v čl. 114 odst. 2 nařízení (EU) č. 508/2014.
(11)
Aby se opatření stanovená tímto nařízením mohla uplatňovat okamžitě, neboť výdaje jsou v souladu s čl. 65 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1303/2013 (5) způsobilé pro příspěvky z Evropského námořního a rybářského fondu již od 1. ledna 2014, toto nařízení by mělo vstoupit v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Toto nařízení stanoví kritéria pro výpočet dodatečných nákladů, které vzniknou během období způsobilosti podle čl. 65 odst. 2 nařízení (EU) č. 1303/2013 provozovatelům při rybolovu, chovu a při zpracovávání a uvádění na trh určitých produktů rybolovu a akvakultury pocházejících z nejvzdálenějších regionů Unie podle článku 349 Smlouvy v důsledku specifického znevýhodnění těchto regionů.
Článek 2
1. Dodatečné náklady uvedené v článku 1 se vypočítávají zvlášť pro každou z těchto činností:
a)
rybolov;
b)
chov;
c)
zpracovávání;
d)
uvádění na trh.
2. V rámci každé činnosti uvedené v odstavci 1 se dodatečné náklady vypočítávají podle položek výdajů, jak jsou uvedeny v plánech vyrovnání podle článku 72 nařízení (EU) č. 508/2014 u každého produktu nebo kategorie produktů, které členský stát označí za způsobilé pro vyrovnání.
3. Dodatečné náklady se stanoví u každé dané výdajové položky jako rozdíl mezi náklady, které vznikají provozovatelům v dotčených nejvzdálenějších regionech, sníženými o veškeré veřejné zásahy ovlivňující výši dodatečných nákladů, a srovnatelnými náklady, které vznikají provozovatelům v pevninské části daného členského státu.
4. U výdajových položek specifických pro produkty nebo kategorie produktů, pro které v pevninské části daného členského státu neexistují srovnávací kritéria nebo měrné jednotky, se dodatečné náklady odchylně od odstavce 3 stanoví s ohledem na srovnatelné náklady, jež vznikají provozovatelům v pevninské části daného území Unie v souvislosti s rovnocennými produkty nebo kategoriemi produktů.
5. Při výpočtu dodatečných nákladů se zohledňují veškeré veřejné zásahy, včetně všech státních podpor oznámených podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy a článku 73 nařízení (EU) č. 508/2014.
Článek 3
1. Výpočet dodatečných nákladů se zakládá pouze na nákladech vyplývajících ze specifického znevýhodnění nejvzdálenějších regionů.
2. Výpočet dodatečných nákladů vychází z ročního průměru zaznamenaných cen.
3. Dodatečné náklady se vyjadřují v eurech za tunu živé hmotnosti, a je-li to třeba, na eura za tunu živé hmotnosti se přepočítávají všechny složky celkových dodatečných nákladů.
Článek 4
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 28. července 2014.