KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 599/2013
af 24. juni 2013
om ændring af forordning (EU) nr. 578/2010 for så vidt angår de restitutionsbeløb, der ydes for udførsler uden licenser af visse landbrugsprodukter i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, og medlemsstaternes meddelelse af visse relaterede oplysninger
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 1216/2009 af 30. november 2009 om en ordning for handelen med visse varer fremstillet af landbrugsprodukter (1), særlig artikel 8, stk. 3, første afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I Kommissionens forordning (EU) nr. 578/2010 af 29. juni 2010 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 1216/2009 for så vidt angår eksportrestitutionsordningen for visse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, og kriterierne for fastsættelse af restitutionsbeløbet (2) er det fastsat, at mindre eksportører er fritaget for kravet om at forelægge en restitutionslicens op til samlede beløb, der fastsættes på individuelt og globalt niveau. Det er også fastsat i forordningen, at restitutionslicenser, som der ansøges om, og - i nogle tilfælde - restitutionslicenser, der er udstedt, skal meddeles til Kommissionen.
(2)
De seneste nedsættelser af eksportrestitutionssatserne som følge af dels reformen af den fælles landbrugspolitik og dels de ændrede verdensmarkedspriser for landbrugsprodukter har medført, at der indgives færre eller ingen ansøgninger om restitutionslicenser, hvilket letter presset på EU's budget for eksportrestitutioner for varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I. Da Unionen i denne situation ikke risikerer at misligholde sine internationale forpligtelser, bør eksportrestitutionsordningen for visse landbrugsprodukter, der udføres i form af varer, der ikke er omfattet af traktatens bilag I, forenkles, hvorved den administrative byrde lettes.
(3)
Den beløbsgrænse, under hvilken mindre eksportører er fritaget for kravet om at forelægge en restitutionslicens, bør derfor hæves på individuelt og globalt niveau. For så vidt angår forpligtelsen for medlemsstaternes kompetente myndigheder til at meddele de beløb, for hvilke der er ansøgt om restitutionslicenser, bør den suspenderes, hvis restitutionerne for alle basisprodukter er blevet suspenderet, ikke er fastsat eller er lig med nul, og forpligtelsen til at meddele visse restitutionslicenser, der er blevet udstedt, bør suspenderes, hvis der ikke er udstedt restitutionslicenser, og der ikke er noget beløb involveret, ligesom forpligtelsen til at meddele visse oplysninger for at sikre en velfungerende og velforvaltet ordning vedrørende restitutionslicenser og til at meddele Kommissionen, at der ikke er ydet noget beløb, bør suspenderes.
(4)
Forordning (EU) nr. 578/2010 bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.
(5)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Forvaltningskomitéen for Horisontale Spørgsmål i Forbindelse med Handel med Forarbejdede Landbrugsprodukter uden for traktatens bilag I -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
I forordning (EU) nr. 578/2010 foretages følgende ændringer:
1)
Artikel 42, stk. 1, affattes således:
»1. Der kræves ikke licenser for udførsler, for hvilke de ansøgninger, som den erhvervsdrivende i løbet af det pågældende regnskabsår har indgivet, højst vedrører et beløb på 200 000 EUR.«
2)
Artikel 43, stk. 1, affattes således:
»1. I hver regnskabsperiode kan der udbetales restitutioner inden for en samlet reserve på 80 mio. EUR pr. regnskabsår til de udførsler, der er omhandlet i artikel 42, stk. 1.«
3)
Følgende indsættes som artikel 53a:
»Artikel 53a
1. Hvis restitutionen for alle de basisprodukter, der er opført i bilag I, er blevet suspenderet, ikke er fastsat eller er lig med nul i en af de perioder, som er nævnt i artikel 29, stk. 1, litra a)-f), suspenderes forpligtelsen for medlemsstaterne til at meddele oplysninger for denne periode, jf. artikel 30 og 34, stk. 2.
2. Hvis der i de perioder, som er nævnt i artikel 51, stk. 1, litra c) og d), ikke er udstedt restitutionslicenser, suspenderes medlemsstaternes meddelelsespligt, jf. artikel 51, stk. 1, litra c) og d).
3. Hvis der ikke er noget beløb involveret, suspenderes medlemsstaternes meddelelsespligt, jf. artikel 51, stk. 1, litra a) og b), artikel 51, stk. 2, artikel 52 og artikel 53, første punktum, og deres forpligtelse til at meddele, at der ikke er ydet noget beløb, jf. artikel 53, andet punktum.«
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. juni 2013.
PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 599/2013
ze dne 24. června 2013,
kterým se mění nařízení (EU) č. 578/2010, pokud jde o výši vývozních náhrad nekrytých osvědčeními pro některé zemědělské produkty ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a o oznamování některých souvisejících údajů členskými státy
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle nařízení Komise (EU) č. 578/2010 ze dne 29. června 2010, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad (2), jsou malí vývozci osvobozeni od požadavku předkládat osvědčení o náhradě až do celkové výše stanovené na individuální a globální úrovni. Totéž nařízení stanoví, že je třeba o osvědčeních o náhradě, o něž bylo požádáno, a v některých případech i o vydaných osvědčeních o náhradě informovat Komisi.
(2)
Nedávné snížení sazeb vývozních náhrad v důsledku kombinace vlivu reformy společné zemědělské politiky a vývoje cen zemědělských komodit na světovém trhu vedlo k situaci, kdy se počet předložených žádostí o osvědčení o náhradě snížil či dosáhl nuly, v důsledku čehož se zmírnil tlak na rozpočet Unie vyhrazený vývozním náhradám pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Za těchto okolností, kdy neexistuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, je vhodné režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, zjednodušit, a snížit tak administrativní zátěž.
(3)
Je proto vhodné zvýšit prahovou hodnotu plateb, pod níž jsou malí vývozci na individuální i globální úrovni osvobozeni od požadavku předložit osvědčení o náhradě. Je rovněž vhodné pozastavit povinnost příslušných orgánů členských států sdělovat výši částek v osvědčeních o náhradě, o něž bylo požádáno, v případě, že náhrady použitelné pro všechny základní produkty jsou buď pozastaveny, nejsou stanoveny, nebo jsou rovny nule, dále povinnost oznamovat některá vydaná osvědčení o náhradě v případě, že žádná osvědčení o náhradě nebyla vydána, a v případě, že nebyly poskytnuty žádné částky, povinnost sdělovat určité informace pro zaručení fungování a řízení systému osvědčení o náhradě a informovat Komisi o tom, že žádné částky nebyly uděleny.
(4)
Nařízení (EU) č. 578/2010 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(5)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EU) č. 578/2010 se mění takto:
1)
V článku 42 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u něhož žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 200 000 EUR.“
2)
V článku 43 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 80 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.“
3)
Vkládá se nový článek 53a, který zní:
„Článek 53a
1. V případě, že je náhrada použitelná pro všechny základní produkty uvedené v příloze I v jednom z období uvedených v čl. 29 odst. 1 písm. a) až f) pozastavena, není stanovena, nebo je rovna nule, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států spojená s tímto obdobím a stanovená článkem 30 a čl. 34 odst. 2.
2. V případě, že nebyla v obdobích uvedených v čl. 51 odst. 1 písm. c) a d) vydána žádná osvědčení o náhradě, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. c) a d).
3. V případě, že nebyly poskytnuty žádné částky, se pozastavuje oznamovací povinnost členských států stanovená v čl. 51 odst. 1 písm. a) a b), čl. 51 odst. 2, článku 52 a článku 53 první větě a povinnost podle článku 53 druhé věty informovat o tom, že nebyly poskytnuty žádné částky.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. června 2013.