KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 5. september 2013
om nationale gennemførelsesforanstaltninger vedrørende foreløbig gratistildeling af drivhusgasemissionskvoter i overensstemmelse med artikel 11, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF
(meddelt under nummer C(2013) 5666)
(EØS-relevant tekst)
(2013/448/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (1), særlig artikel 10a og 11, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Fra 2013 tildeles emissionskvoter som hovedregel til operatører af anlæg under anvendelsesområdet for EU's emissionshandelssystem ved auktionering. Dog vil berettigede operatører fortsat modtage gratis kvoter i perioden 2013-2020. Det antal kvoter, som hver operatør modtager, fastsættes på grundlag af de på EU-plan harmoniserede regler i direktiv 2003/87/EF og Kommissionens afgørelse 2011/278/EU (2).
(2)
Medlemsstaterne skulle senest den 30. september 2011 fremsende deres nationale gennemførelsesforanstaltninger til Kommissionen med en række obligatoriske oplysninger, herunder en liste over de anlæg på deres område, der er omfattet af direktiv 2003/87/EF, og det foreløbige antal kvoter gratistildeling mellem 2013 og 2020, beregnet på grundlag af de på EU-plan harmoniserede regler.
(3)
Artikel 18 i akten om Republikken Kroatiens tiltrædelsesvilkår samt om tilpasning af traktaten om Den Europæiske Union, traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (3) fastsætter de overgangsforanstaltninger, der finder anvendelse for så vidt angår Kroatien og er anført i bilag V til akten. I henhold til punkt 10 i bilag V skal Kroatien sikre, at operatørerne overholder direktiv 2003/87/EF i hele 2013. Ligeledes modtager operatørerne af berettigede anlæg gratistildelinger for hele 2013 for at gøre det muligt for dem fuldt ud at overholde EU's emissionshandelsordning og dets princip om årlig overvågning, rapportering og verifikation af emissioner og returnering af emissionskvoter. I overensstemmelse hermed har Kroatien fremsendt de nationale gennemførelsesforanstaltninger i henhold til artikel 11, stk. 1, i direktiv 2003/87/EF og artikel 15, stk. 1, i afgørelse 2011/278/EU.
(4)
For at sikre, at dataene er af høj kvalitet og sammenlignelige, har Kommissionen udarbejdet en elektronisk model til fremsendelse af de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Alle medlemsstaterne har i dette eller et tilsvarende format fremsendt en liste over anlæg, en tabel med alle relevante oplysninger for hvert anlæg og en metoderapport, der beskriver den proces, som medlemsstaternes myndigheder har benyttet til at indsamle oplysningerne.
(5)
Da der er tale om en lang række oplysninger og data, har Kommissionen først undersøgt fuldstændigheden af alle de nationale gennemførelsesforanstaltninger. I de tilfælde, hvor Kommissionen har konstateret, at de fremsendte oplysninger var ufuldstændige, har den anmodet om yderligere oplysninger fra de berørte medlemsstater. Som svar på anmodningerne har de relevante myndigheder fremsendt yderligere oplysninger for at fuldstændiggøre de fremsendte nationale gennemførelsesforanstaltninger.
(6)
De nationale gennemførelsesforanstaltninger, herunder det foreløbige samlede antal emissionskvoter til gratistildeling mellem 2013 og 2020, er derefter evalueret ud fra kriterierne i direktiv 2003/87/EF, særlig artikel 10a, og afgørelse 2011/278/EU, idet der er taget hensyn til Kommissionens vejledende dokumenter til medlemsstaterne, som Udvalget for Klimaændringer godkendte den 14. april 2011. I de tilfælde, hvor det var relevant, er der taget hensyn til retningslinjerne for fortolkning af bilag I til direktiv 2003/87/EF.
(7)
For hver enkelt medlemsstat har Kommissionen udført en dybdegående overensstemmelsesvurdering af de nationale gennemførelsesforanstaltninger. Som led i denne omfattende vurdering analyserede Kommissionen sammenhængen mellem dataene indbyrdes og foreneligheden af dataene med de harmoniserede regler for tildeling. Først undersøgte Kommissionen anlæggenes opfyldelse af forudsætningerne for at komme i betragtning til gratistildeling, anlæggenes opdeling i delinstallationer samt deres afgrænsning. Kommissionen analyserede herefter, om de korrekte benchmarkværdier var anvendt til de relevante delinstallationer. I betragtning af, at afgørelse 2011/278/EU for produktbenchmarkede delinstallationer i princippet fastsætter et benchmark for hvert produkt, lagde Kommissionen særlig vægt på anvendelsen af benchmarkværdien for det slutprodukt, der fremstilles i overensstemmelse med produktdefinitionen og systemgrænserne i bilag I til afgørelse 2011/278/EU. Grundet den væsentlige indvirkning på tildelingerne analyserede Kommissionen nøje beregningen af anlæggenes historiske aktivitetsniveauer, tilfælde af væsentlige kapacitetsændringer i løbet af referenceperioden såvel som tilfælde, hvor anlæg er sat i drift i løbet af referenceperioden, beregningen af det foreløbige antal emissionskvoter til gratistildeling under hensyntagen til konverteringen mellem brændsel og elektricitet, status for carbon leakage samt varmeeksporten til private husstande. Yderligere statistiske analyser og rimelighedskontroller med brug af indikatorer som f.eks. foreslåede tildelinger som funktion af historisk aktivitetsniveau sammenlignet med benchmarkværdier eller historisk aktivitetsniveau sammenlignet med produktionskapaciteten bidrog til at identificere yderligere potentielle uregelmæssigheder i anvendelsen af de harmoniserede tildelingsregler.
(8)
På grundlag af resultaterne af denne vurdering har Kommissionen udført en detaljeret vurdering af anlæg, for hvilke der var identificeret potentielle uregelmæssigheder i anvendelsen af de harmoniserede tildelingsregler, idet Kommissionen bad de kompetente myndigheder i den berørte medlemsstat præcisere yderligere.
(9)
På baggrund af resultaterne af denne overensstemmelsesvurdering anser Kommissionen, at de nationale gennemførelsesforanstaltninger I Belgien, Bulgarien, Danmark, Estland, Irland, Grækenland, Spanien, Frankrig, Kroatien, Italien, Cypern, Letland, Litauen, Luxembourg, Ungarn, Malta, Nederlandene, Østrig, Polen, Portugal, Rumænien, Slovenien, Slovakiet, Finland, Sverige og Det Forenede Kongerige er forenelige med direktiv 2003/87/EF og afgørelse 2011/278/EU. De anlæg, der er omfattet af disse medlemsstaters nationale gennemførelsesforanstaltninger, er fundet berettiget til gratistildelinger, og der er ikke påvist uoverensstemmelser hvad angår det foreløbige samlede antal emissionskvoter, som hver af disse medlemsstater har foreslået tildelt gratis.
(10)
På baggrund af resultaterne af vurderingen finder Kommissionen, at visse aspekter af de nationale gennemførelsesforanstaltninger, som Tyskland og Tjekkiet har fremsendt, er uforenelige med kriterierne i direktiv 2003/87/EF og afgørelse 2011/278/EU, når der tages hensyn til Kommissionens vejledende dokumenter til medlemsstaterne, som blev godkendt af Udvalget for Klimaændringer den 14. april 2011.
(11)
Kommissionen bemærker, at Tyskland har foreslået at øge gratistildelingerne af emissionskvoter til syv anlæg, fordi landet mener at kunne undgå urimelige byrder derved. I overensstemmelse med artikel 10a i direktiv 2003/87/EF og afgørelse 2011/278/EU beregnes det foreløbige antal gratistildelinger, som fremsendes som en del af de nationale gennemførelsesforanstaltninger, på grundlag af de på EU-plan harmoniserede regler. Afgørelse 2011/278/EU giver ikke mulighed for den justering, som Tyskland ønsker at foretage på grundlag af artikel 9, stk. 5, i den tyske lov om handel med kvoter for drivhusgasemissioner - TEHG af 28. juli 2011. Mens tildelingen af emissionskvoter var organiseret på nationalt plan indtil 2012, har lovgiveren med overlæg fastsat fuldt harmoniserede regler for gratistildeling til anlæg for 2013, således at alle anlæg behandles på samme måde. Enhver ensidig ændring af de foreløbige mængder til gratistildeling, som medlemsstaterne beregner på grundlag af afgørelse 2011/278/EU, vil underminere denne harmoniserede tilgang. Tyskland har ikke underbygget, at en tildeling til de pågældende anlæg beregnet på grundlag af afgørelse 2011/278/EU vil være åbenlyst uhensigtsmæssig, når der henses til målet om fuld harmonisering af tildelingerne. At tildele flere gratis kvoter til nogle anlæg vil fordreje eller true med at fordreje konkurrencen og have grænseoverskridende virkninger, da handlen i alle de sektorer, der er omfattet af direktiv 2003/87/EF, finder sted over hele EU. På baggrund af princippet om lige behandling af anlæg under EU's emissionshandelssystem og af medlemsstaterne finder Kommissionen det derfor berettiget at rejse indsigelse mod det foreløbige antal gratistildelinger til visse anlæg, som er omfattet af de tyske nationale gennemførelsesforanstaltninger og anført i punkt A i bilag I.
(12)
Kommissionen finder, at de nationale gennemførelsesforanstaltninger, som Tyskland har foreslået, også er i strid med afgørelse 2011/278/EU, fordi anvendelsen af produktbenchmarket for varmt metal i de tilfælde, der er anført i punkt B i bilag I til afgørelsen, ikke er forenelig med de relevante regler. I denne henseende bemærker Kommissionen, at der i de tyske nationale gennemførelsesforanstaltninger i tilfælde af stålproduktion i oxygenkonvertere, hvor varmt metal fra højovne ikke raffineres til stål inden for samme anlæg, men eksporteres til videre forarbejdning, ikke tildeles gratis emissionskvoter til operatøren af anlægget med højovnen til fremstillingen af det varme metal. I stedet gives gratistildelingen til det anlæg, hvor stålfremstillingen finder sted.
(13)
Kommissionen bemærker, at der med henblik på tildeling af emissionskvoter og under hensyntagen til produktdefinitionerne og produktionsprocessernes kompleksitet er fastsat sådanne produktbenchmark i afgørelse 2011/278/EU, at produktionsdata kan verificeres og produktbenchmarkene anvendes ensartet i hele EU. Ved anvendelsen af produktbenchmarkene deles anlæggene op i delinstallationer, idet en produktbenchmarket delinstallation defineres som input, output og dertil hørende emissioner i forbindelse med produktionen af et produkt, som der er fastlagt et benchmark for i bilag I til afgørelse 2011/278/EU. Benchmark bliver således fastsat for produkter og ikke for processer. Følgelig er der udviklet et benchmark for varmt metal, idet produktet defineres som flydende jern, kulstofmættet, til videre forarbejdning. Til trods for, at konvertere ligger inden for de systemgrænser for benchmarket for varmt metal, som er fastsat i bilag I til afgørelse 2011/278/EU, kan medlemsstaterne ikke se bort fra, at tildelingerne bør finde sted for produktionen af et givet produkt. Denne betragtning underbygges af, at benchmarkværdierne skulle omfatte alle produktionsrelaterede direkte emissioner. Dog er det primært produktionen af varmt metal i højovne, der forårsager emissioner, hvorimod emissionerne fra processen med at raffinere det varme metal til stål i oxygenkonverteren er forholdsvis lave. Benchmarkværdien ville derfor være meget lavere, hvis den også omfattede anlæg, der importerer varmt metal og raffinerer det til stål i en oxygenkonverter. På baggrund af den almindelige tildelingsordning, som er indført ved afgørelse 2011/278/EU, særlig med hensyn til reglerne vedrørende væsentlige kapacitetsændringer, kan den tildeling, som Tyskland foreslår, ikke anses for forenelig. Kommissionen finder derfor, at på grund af mangel på en tilsvarende delinstallation, som ville gøre det muligt at fastlægge tildelingen i overensstemmelse med artikel 10 i afgørelse 2011/278/EU, kan anlæg, der importerer varmt metal til videre forarbejdning, ikke anses for at være berettigede til at modtage gratistildelinger for mængden af importeret varmt metal på grundlag af benchmarket for varmt metal. Kommissionen gør derfor indsigelse mod de foreløbige samlede årlige gratistildelte mængder, der foreslås for de anlæg, der er anført i punkt B i bilag I til denne afgørelse.
(14)
Hvad angår den anvendelse af benchmarket for varmt metal i de nationale gennemførelsesforanstaltninger, som Tjekkiet har foreslået, bemærker Kommissionen, at tildelingen til det anlæg, der er anført under punkt C med identifikatoren CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M, ikke svarer til værdien af benchmarket for varmt metal ganget med det relevante produktrelaterede historiske aktivitetsniveau som fremsendt i de nationale gennemførelsesforanstaltninger, og den er derfor ikke i overensstemmelse med artikel 10, stk. 2, litra a) i afgørelse 2011/278/EU. Kommissionen gør derfor indsigelse mod tildelingen til dette anlæg, medmindre fejlen rettes. Kommissionen bemærker desuden, at der i tildelingen til det anlæg, der er anført under punkt C med identifikatoren CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05, er medregnet processer, som ligger inden for systemgrænserne for benchmarket for varmt metal. Anlægget producerer imidlertid ikke varmt metal, men importerer det. Da anlægget med identifikatoren CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 ikke producerer varmt metal, og der derfor mangler den dertil svarende produktbenchmarkede delinstallation, som ville gøre det muligt at fastsætte tildelingen i overensstemmelse med artikel 10 i afgørelse 2011/278/EU, er den foreslåede tildeling ikke forenelig med tildelingsreglerne og kan give anledning til dobbelttælling. Kommissionen gør derfor indsigelse mod tildelingen til de anlæg, der er anført i punkt C i bilag I til denne afgørelse.
(15)
Kommissionen bemærker, at de anlæg, der er anført i punkt D i bilag I til denne afgørelse, modtager tildeling på grundlag af en procesemissionsdelinstallation til produktionen af zink i højovn og relaterede processer. I denne henseende bemærker Kommissionen, at de emissioner, der er omfattet af procesemissionsdelinstallationen, allerede er omfattet af den produktbenchmarkede delinstallation for varmt metal, på grundlag af hvilken et af anlæggene også modtager tildeling, og emissionerne tælles således dobbelt. Den produktbenchmarkede delinstallation for varmt metal omfatter tydeligvis input, output og dertil hørende emissioner i forbindelse med produktionen af varmt metal i højovn og alle relaterede processer som fastsat i bilag I til afgørelse 2011/278/EU, herunder slaggebehandling. De nationale gennemførelsesforanstaltninger, som Tyskland har foreslået, er derfor i strid med artikel 10, stk. 8, i afgørelse 2011/278/EU og med forpligtelsen til at undgå dobbelttælling af emissioner, fordi visse emissioner tælles med to gange i tildelingen til disse anlæg. Kommissionen gør derfor indsigelse mod tildelingen til disse anlæg på grundlag af en procesemissionsdelinstallation til produktion af zink i højovne og relaterede processer.
(16)
Kommissionen bemærker også, at listen over anlæg i de tyske nationale gennemførelsesforanstaltninger er ufuldstændig og derfor i strid med artikel 11, stk. 1, i direktiv 2003/87/EF. Listen omfatter ikke anlæg, der producerer polymerer, særlig S-PVC og E-PVC, og vinylchloridmonomer (VCM), med angivelse af de mængder, som det er hensigten at tildele hvert af disse anlæg på Tysklands område, på hvilket direktivet finder anvendelse og som der henvises til i afsnit 5.1 i Kommissionens vejledning om fortolkningen af bilag I til direktiv 2003/87/EF, som Udvalget for Klimaændringer godkendte den 18. marts 2010. I denne henseende er Kommissionen bekendt med det synspunkt, som Tyskland har fremsat, at produktionen af polymerer, særlig S-PVC og E-PVC, og VCM, ikke er omfattet af bilag I til direktiv 2003/87/EF. Kommissionen finder, at polymerer, herunder S-PVC og E-PVC, og VCM opfylder definitionen for den pågældende aktivitet (produktion af organiske kemikalier) i bilag I til direktiv 2003/87/EF. Følgelig er der i tæt samarbejde med medlemsstaterne og de berørte industrisektorer fastsat produktbenchmark for S-PVC, E-PVC og VCM som anført i bilag I til afgørelse 2011/278/EU.
(17)
Kommissionen bemærker, at den kendsgerning, at den tyske liste over anlæg er ufuldstændig, har uønskede virkninger for tildelingen på grundlag af varmebenchmarket delinstallation til de anlæg, der er anført i punkt E i bilag I til denne afgørelse, som eksporterer varme til anlæg, der producerer organiske kemikalier. Mens kun eksport af varme til et andet anlæg eller en anden enhed, som ikke er omfattet af direktiv 2003/87/EF, giver anledning til gratistildelingen på grundlag af varmebenchmarket delinstallation, medregnes der i de tyske nationale gennemførelsesforanstaltninger eksport af varme til anlæg, der udfører aktiviteter, som falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 2003/87/EF, i tildelingen til de anlæg, der er anført i punkt E i bilag I til denne afgørelse. Følgelig er de foreslåede tildelinger til anlæggene i punkt E i bilag I ikke forenelige med tildelingsreglerne. Kommissionen gør derfor indsigelse mod tildelingen til de anlæg, der er anført i punkt E i bilag I til denne afgørelse.
(18)
I overensstemmelse med artikel 9 og 9a i direktiv 2003/87/EF har Kommissionen ved afgørelse 2010/634/EU (4) offentliggjort den absolutte EU-kvotemængde for perioden 2013-2020. I denne henseende er den mængde, der beregnes i henhold til artikel 9 i direktiv 2003/87/EF baseret på den samlede mængde kvoter, som medlemsstaterne har udstedt i overensstemmelse med Kommissionens afgørelser om deres nationale tildelingsplaner for perioden 2008-2012. Efter afslutningen på handelsperioden 2008-2012 er yderligere oplysninger og mere nøjagtige data imidlertid blevet tilgængelige for Kommissionen, særlig hvad angår mængden af kvoter udstedt til nytilkomne fra medlemsstaternes reserver til nytilkomne og brugen af kvoterne i medlemsstaternes reserver til fælles gennemførelsesprojekter, som er etableret i henhold til artikel 3 i Kommissionens beslutning 2006/780/EF (5). Desuden skal der, for så vidt angår tilpasningen af den samlede EU-kvotemængde i henhold til artikel 9a i direktiv 2003/87/EF, særlig stk. 1 og 4, tages hensyn til de seneste videnskabelige data vedrørende drivhusgassernes globale opvarmningspotentiale, Kommissionens afgørelse C(2011) 3798 og C (2012) 497 vedrørende accept af Italiens og Det Forenede Kongeriges ensidige medtagelse af yderligere drivhusgasser og aktiviteter i henhold til artikel 24 i direktiv 2003/87/EF såvel som Tysklands, Det Forenede Kongeriges, Frankrigs, Nederlandenes, Spaniens, Slovenien og Italiens udelukkelse af anlæg med ringe emissioner fra EU's emissionshandelssystem i henhold til artikel 27 i direktiv 2003/87/EF.
(19)
Derudover bør der i den absolutte EU-kvotemængde tages hensyn til Kroatiens tiltrædelse af Den Europæiske Union såvel som udvidelsen af EU's emissionskvotehandelssystem til at omfatte EØS-EFTA-staterne. I henhold til punkt 8 i bilag III til akten om Republikken Kroatiens tiltrædelsesvilkår samt om tilpasning af traktaten om Den Europæiske Union, traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab forhøjes den kvotemængde, der beregnes i henhold til artikel 9 i direktiv 2003/87/EF, som følge af Kroatiens tiltrædelse med den mængde kvoter, som Kroatien auktionerer i henhold til artikel 10, stk. 1, i direktiv 2003/87/EF. Indarbejdningen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/29/EF (6) og afgørelse 2011/278/EU som ændret ved Kommissionens afgørelse 2011/745/EU (7) i EØS-aftalen ved Det Blandede EØS-Udvalgs afgørelse nr. 152/2012 (8) indebærer en forøgelse af den samlede kvotemængde i EU's emissionshandelssystem som helhed under artikel 9 og 9a i direktiv 2003/87/EF. Der er derfor behov for at tage hensyn til de relevante tal, som EØS-EFTA-staterne har fremsendt, i del A i tillægget til det nævnte direktiv i EØS-aftalen.
(20)
Afgørelse 2010/634/EU bør derfor ændres.
(21)
I 2014 og de efterfølgende år nedsættes den samlede kvotemængde, som er fastsat for 2013 på grundlag af artikel 9 og 9a i direktiv 2003/87/EF, med en lineær faktor på 1,74 % fra 2010 og udgør 38 264 246 kvoter.
(22)
Artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF begrænser den maksimale årlige kvotemængde, som danner grundlag for beregningen af gratistildelingerne til anlæg, der ikke er omfattet af artikel 10a, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF. Denne begrænsning er sammensat af de to elementer, som er omhandlet i artikel 10a, stk. 5, litra a) og b), i direktiv 2003/87/EF, og som begge er fastsat af Kommissionen på grundlag af de mængder, der er fastsat i henhold til artikel 9 og 9a i direktiv 2003/87/EF, data, der er offentligt tilgængelige i EU-registret, og oplysninger, der er fremsendt af medlemsstaterne, navnlig med hensyn til andelen af emissioner fra elproducerende anlæg og andre anlæg, der ikke er berettigede til de gratistildelinger, er omhandlet i artikel 10a, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF, såvel som verificerede emissioner i perioden 2005-2007 fra anlæg, der kun er omfattet af EU's emissionshandelssystem fra 2013 under hensyntagen til de seneste foreliggende videnskabelige data med hensyn til drivhusgassernes globale opvarmningspotentiale.
(23)
Den grænse, der fastsættes i artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF må ikke overskrides, og dette sikres ved at anvende en årlig tværsektoriel korrektionsfaktor, som om nødvendigt på en ensartet måde mindsker antallet af gratis kvoter for alle anlæg, der er berettiget til gratistildeling. Medlemsstaterne skal tage hensyn til denne faktor, når de på grundlag af de foreløbige tildelinger og denne afgørelse træffer beslutning om de endelige årlige tildelinger til anlæggene. Artikel 15, stk. 3, i afgørelse 2011/278/EU kræver, at Kommissionen fastlægger den tværsektorielle korrektionsfaktor ved at sammenligne summen af det foreløbige samlede årlige antal gratistildelte kvoter, som medlemsstaterne har fremsendt, med den grænse, der er fastsat ved artikel 10a, stk. 5, efter fremgangsmåden i artikel 15, stk. 3, i afgørelse 2011/278/EU.
(24)
Efter at direktiv 2009/29/EF er indarbejdet i EØS-aftalen ved Det Blandede EØS-Udvalgs afgørelse nr. 152/2012, skal den begrænsning, der er fastsat i artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF, de harmoniserede tildelingsregler og de tværsektorielle korrektionsfaktorer anvendes i EØS-EFTA-landene. Der er derfor behov for at tage hensyn til de foreløbige årlige mængder gratistildelte kvoter for perioden 2013-2020, som er fastsat ved EFTA-Tilsynsmyndighedens afgørelse af 10. juli 2013 vedrørende Islands, Norges og Liehtensteins nationale gennemførelsesforanstaltninger.
(25)
Den grænse, der er fastsat ved artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF, er 809 315 756 kvoter i 2013. For at beregne denne grænse indsamlede Kommissionen først oplysninger fra medlemsstaterne og EØS-EFTA-landene om, hvorvidt deres anlæg kunne betragtes som et elproducerende anlæg eller andet anlæg omfattet af artikel 10a, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF. Kommissionen bestemte herefter den brøkdel af emissionerne for perioden 2005-2007, der hidrørte fra anlæg, som ikke var omfattet af den nævnte bestemmelse, men som var omfattet af EU's emissionshandelssystem i perioden 2008-2012. Kommissionen anvendte den brøkdel af 34,78289436 % på det antal, der var bestemt på grundlag af artikel 9 i direktiv 2003/87/EF (1 976 784 044 kvoter). Til resultatet af denne beregning lagde Kommissionen 121 733 050 kvoter på grundlag af de gennemsnitlige årlige verificerede emissioner i perioden 2005-2007 fra relevante anlæg, idet der blev taget hensyn til EU's emissionshandelssystems reviderede anvendelsesområde fra 2013. Hertil anvendte Kommissionen oplysninger fremsendt af medlemsstaterne og EØS-EFTA-landene til tilpasningen af loftet. I tilfælde, hvor de årlige verificerede emissioner for perioden 2005-2007 ikke var tilgængelige, ekstrapolerede Kommissionen, i det omfang det var muligt, de relevante emissionstal fra senere års verificerede emissioner ved at anvende faktoren på 1,74 % i modsat retning. Kommissionen hørte medlemsstaternes myndigheder og modtog deres bekræftelse af, at oplysninger og data kunne anvendes til dette formål. Den grænse, der er fastsat ved artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF, sammenlignet med summen af de foreløbige årlige gratistildelte kvoter uden anvendelse af de faktorer, der er nævnt i bilag VI til afgørelse 2011/278/EU, giver den årlige tværsektorielle korrektionsfaktor i bilag II til denne afgørelse.
(26)
Da denne afgørelse giver bedre overblik over antallet af kvoter, der vil blive tildelt gratis, er Kommissionen bedre i stand til at foretage et skøn over de kvotemængder, der skal auktioneres i overensstemmelse med artikel 10, stk. 1, i direktiv 2003/87/EF. Under hensyntagen til den grænse, der er fastsat ved artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF, tildelingen til varmeproduktion i henhold til artikel 10a, stk. 4, i nedenstående tabel og omfanget af reserven for nytilkomne vurderer Kommissionen, at mængden af kvoter, der skal auktioneres i perioden 2013-2020 udgør 8 176 193 157.
(27)
Nedenstående tabel viser den årlige tildeling til varmeproduktion i henhold til artikel 10a, stk. 4, i direktiv 2003/87/EF.
År
Gratistildeling i henhold til artikel 10a, stk. 4, i direktiv 2003/87/EF
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Medlemsstaterne bør på baggrund af de nationale gennemførelsesforanstaltninger, den tværsektorielle korrektionsfaktor og den lineære faktor nu fastlægge det endelige årlige antal gratistildelte emissionskvoter for hvert år fra 2013 til 2020. Det endelige årlige antal gratis emissionskvoter bør fastlægges i overensstemmelse med denne afgørelse, direktiv 2003/87/EF, afgørelse 2011/278/EU og andre relevante bestemmelser i EU-lovgivningen. Ligeledes bør EØS-EFTA-staterne fastlægge det endelige årlige antal gratistildelte mængde kvoter for hvert år fra 2013 til 2020 i overensstemmelse med artikel 10, stk. 9, i afgørelse 2011/278/EU for anlæg på deres område på grundlag af deres nationale gennemførelsesforanstaltninger, den tværsektorielle korrektionsfaktor og den lineære faktor.
(29)
Kommissionen finder, at gratistildeling af kvoter til anlæg, der er omfattet af EU's emissionshandelssystem, på grundlag af de på EU-plan harmoniserede regler ikke giver en selektiv økonomisk fordel til virksomheder med potentiale for at fordreje konkurrencen og påvirke handlen inden for EU. Medlemsstaterne har ifølge EU-lovgivningen pligt til at tildele de gratis kvoter og kan ikke vælge i stedet at auktionere de pågældende mængder. Medlemsstaternes beslutninger om tildeling af gratis kvoter kan derfor ikke anses for at indebære statsstøtte efter artikel 107 og 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
KAPITEL 1
NATIONALE GENNEMFØRELSESFORANSTALTNINGER
Artikel 1
1. Optagelsen af de anlæg, der er anført i bilag I til denne afgørelse, på listen over anlæg, der er omfattet af direktiv 2003/87/EF, og som er fremsendt til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 11, stk. 1, i direktiv 2003/87/EF, og de tilsvarende foreløbige samlede årlige emissionskvoter, der tildeles gratis til disse anlæg, afvises.
2. Der gøres ikke indsigelse, hvis en medlemsstat ændrer det foreløbige samlede årlige antal emissionskvoter, der er fremsendt for de anlæg på medlemsstatens område, som er omfattet af de lister, der henvises til i stk. 1, og som er anført i punkt A i bilag I til denne afgørelse, før medlemsstaten fastlægger det endelige samlede årlige antal for hvert år fra 2013 til 2020 i overensstemmelse med artikel 10, stk. 9, i afgørelse 2011/278/EU, for så vidt som ændringen består i at udelukke enhver forøgelse af tildeling, som ikke er hjemlet i nævnte afgørelse.
Der gøres ikke indsigelse, hvis en medlemsstat ændrer det foreløbige samlede årlige antal emissionskvoter, der tildeles gratis til de anlæg på medlemsstatens område, som er omfattet af de lister, der henvises til i stk. 1, og som er anført i punkt B i bilag I til denne afgørelse, før medlemsstaten fastlægger det endelige samlede årlige antal for hvert år fra 2013 til 2020 i overensstemmelse med artikel 10, stk. 9, i afgørelse 2011/278/EU, for så vidt som ændringen består i at udelukke enhver tildeling på grundlag af benchmarket for varmt metal til anlæg, der importerer varmt metal som defineret i bilag I til afgørelse 2011/278/EU til videre bearbejdning. Hvis dette fører til en forøgelse af det foreløbige samlede årlige antal emissionskvoter for et anlæg, der producerer varmt metal til et anlæg, der er anført i punkt B i bilag I til denne afgørelse, gøres der ingen indvendinger, hvis den berørte medlemsstat ændrer den foreløbige samlede årlige mængde tilsvarende for det anlæg, der producerer og eksporterer varmt metal.
Der gøres ikke indsigelse, hvis en medlemsstat ændrer det foreløbige samlede årlige antal emissionskvoter, der tildeles gratis til de anlæg på medlemsstatens område, som er omfattet af de lister, der henvises til i stk. 1, og som er anført i punkt C i bilag I til denne afgørelse, før medlemsstaten fastlægger det endelige samlede årlige antal for hvert år fra 2013 til 2020 i overensstemmelse med artikel 10, stk. 9, i afgørelse 2011/278/EU, for så vidt som ændringen består i at bringe tildelingen i overensstemmelse med artikel 10, stk. 2, litra a), i afgørelse 2011/278/EU og udelukker enhver tildeling til processer, der er omfattet af systemgrænserne for produktbenchmarket for varmt metal som defineret i bilag I til afgørelse 2011/278/EU, til et anlæg, der ikke producerer, men importerer varmt metal, hvis dette ellers ville have ført til dobbelttælling.
Der gøres ikke indsigelse, hvis en medlemsstat ændrer det foreløbige samlede årlige antal emissionskvoter, der tildeles gratis til de anlæg på medlemsstatens område, som er omfattet af de lister, der henvises til i stk. 1, og som er anført i punkt D i bilag I til denne afgørelse, før medlemsstaten fastlægger det endelige samlede årlige antal for hvert år fra 2013 til 2020 i overensstemmelse med artikel 10, stk. 9, i afgørelse 2011/278/EU, for så vidt som ændringen består i at udelukke enhver tildeling på grundlag af en procesemissionsdelinstallation til produktion af zink i højovne og relaterede processer. Hvor dette fører til en forøgelse af den foreløbige tildeling under benchmarket brændsel eller varme for en delinstallation i et anlæg med en højovn, som er anført i punkt D i bilag I til denne afgørelse, gøres der ingen indvendinger, hvis den berørte medlemsstat ændrer anlæggets foreløbige samlede årlige mængde tilsvarende.
Der gøres ingen indvendinger, hvis en medlemsstat ændrer det foreløbige samlede årlige antal emissionskvoter, der tildeles til de anlæg på medlemsstatens område, som er omfattet af de lister, der henvises til i stk. 1, og som er anført i punkt E i bilag I til denne afgørelse, før medlemsstaten fastlægger det endelige samlede årlige antal for hvert år fra 2013 til 2020 i overensstemmelse med artikel 10, stk. 9, i afgørelse 2011/278/EU, for så vidt som ændringen består i at udelukke enhver tildeling til varme, der eksporteres til anlæg, der producerer polymerer, såsom S-PVC og E-PVC, og VCM.
3. Enhver ændring som omhandlet i stk. 2 meddeles til Kommissionen snarest muligt, og en medlemsstat må ikke fastlægge det endelige samlede årlige antal for hvert år fra 2013 til 2020 i overensstemmelse med artikel 10, stk. 9, i afgørelse 2011/278/EU, før der er foretaget acceptable ændringer.
Artikel 2
Uanset artikel 1 gøres der ikke indsigelse, for så vidt angår de lister over anlæg, der er omfattet af direktiv 2003/87/EF, som medlemsstaterne har fremsendt i henhold til artikel 11, stk. 1, i direktiv 2003/87/EF, og det tilsvarende foreløbige samlede årlige antal gratistildelte emissionskvoter til disse anlæg.
KAPITEL II
SAMLET MÆNGDE KVOTER
Artikel 3
Artikel 1 i afgørelse 2010/634/EU affattes således:
»Artikel 1
På grundlag af artikel 9 og 9a i direktiv 2003/87/EF er den samlede kvotemængde, der skal udstedes fra 2013 og frem og årligt mindskes lineært i henhold til artikel 9 i direktiv 2003/87/EF, 2 084 301 856 kvoter.«
KAPITEL III
TVÆRSEKTORIEL KORREKTIONSFAKTOR
Artikel 4
Den ensartede tværsektorielle korrektionsfaktor, der er omhandlet i artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF og fastsat i overensstemmelse med artikel 15, stk. 3, i afgørelse 2011/278/EU, er anført i bilag II til denne afgørelse.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 5. september 2013.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. září 2013
o vnitrostátních prováděcích opatřeních pro přechodné bezplatné přidělování povolenek na emise skleníkových plynů v souladu s čl. 11 odst. 3 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(oznámeno pod číslem C(2013) 5666)
(Text s významem pro EHP)
(2013/448/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na články 10a a 11 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Pro provozovatele zařízení v rámci systému Unie pro obchodování s emisemi (EU ETS) platí počínaje rokem 2013 pravidlo přidělovat povolenky na emise dražením. Způsobilým provozovatelům se však budou v období let 2013-2020 nadále přidělovat bezplatné povolenky. Množství povolenek, které jednotliví provozovatelé obdrží, je určeno na základě harmonizovaných pravidel platných v celé Unii, která jsou dána směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím Komise 2011/278/EU (2).
(2)
Členské státy byly vyzvány, aby Komisi do 30. září 2011 předložily svá vnitrostátní prováděcí opatření, která obsahují kromě dalších povinných informací seznam zařízení na jejich území, která patří mezi zařízení v působnosti směrnice 2003/87/ES, a předběžné množství bezplatných povolenek, které budou přiděleny v období 2013-2020, vypočítané na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii.
(3)
Článek 18 Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (3) stanoví přechodná opatření týkající se Chorvatska, která jsou uvedena v příloze V tohoto Aktu. Podle oddílu 10 přílohy V Chorvatsko zajistí, aby provozovatelé splňovali požadavky směrnice 2003/87/ES během celého roku 2013. Provozovatelé způsobilých zařízení rovněž obdrží bezplatné povolenky na celý rok 2013, což jim umožní plný soulad se systémem EU ETS a jeho principy ročního monitorování, podávání zpráv, ověřování emisí a vyřazování povolenek. V souladu s uvedeným Chorvatsko předložilo Komisi svá vnitrostátní prováděcí opatření podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a čl. 15 odst. 1 rozhodnutí 2011/278/EU.
(4)
Vnitrostátní prováděcí opatření se předkládají v elektronické šabloně, kterou poskytla Komise, aby zajistila kvalitu a porovnatelnost údajů. Všechny členské státy předložily v tomto nebo podobném formátu seznam zařízení, tabulku se všemi příslušnými údaji ke každému zařízení a zprávu o metodologii, ve které je popsán způsob, jakým příslušné orgány členského státu údaje shromáždily.
(5)
Vzhledem ke značnému záběru předložených informací a údajů Komise nejprve prověřila úplnost všech vnitrostátních prováděcích opatření. V případech, kdy Komise neshledala předložené informace kompletní, požádala dotčený členský stát o dodatečné informace. Příslušné orgány v odpovědi na tyto žádosti předložily dodatečné informace, aby vnitrostátní prováděcí opatření doplnily.
(6)
Vnitrostátní prováděcí opatření včetně předběžného celkového ročního množství povolenek na emise přidělených bezplatně na období 2013-2020 byla vyhodnocena podle kritérií směrnice 2003/87/ES, zejména článku 10a, a podle rozhodnutí 2011/278/EU a s ohledem na pokyny Komise pro členské státy schválené Výborem pro změnu klimatu dne 14. dubna 2011. V odpovídajících případech se bral ohled na pokyny k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES.
(7)
Komise provedla podrobné posouzení shody vnitrostátních prováděcích opatření v každém členském státě. Komise provedla v rámci tohoto komplexního posouzení jak analýzu konzistence samotných údajů, tak analýzu konzistence údajů s harmonizovanými pravidly pro přidělování povolenek. Komise nejprve prověřila oprávněnost nároku zařízení na bezplatné přidělení povolenek, rozdělení zařízení na dílčí zařízení a jejich hranice. Poté Komise prověřila správnost použití referenčních úrovní v odpovídajících případech dílčích zařízení. Vzhledem k tomu, že pro referenční úrovně produktu dílčích zařízení stanoví rozhodnutí 2011/278/EU v podstatě pro každý produkt jednu referenční úroveň, zaměřila se Komise zejména na používání referenčních úrovní pro konečné produkty podle definice produktu a systémových hranic definovaných v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU. Komise navíc podrobně analyzovala výpočty historických úrovní činnosti zařízení, případy významných změn kapacity během základního období a rovněž případy, kdy byla zařízení uvedena do provozu během základního období, výpočty předběžného počtu povolenek k bezplatnému přidělení se zřetelem na zaměnitelnost paliva a elektřiny, statut úniku uhlíku a teplo odváděné do domácností, neboť uvedené aspekty mají významný vliv na přidělování povolenek. Určování případných dodatečných nesrovnalostí v aplikaci harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek se provedlo pomocí dalších statistických analýz a kontrol věrohodnosti pomocí indikátorů, například srovnáním velikosti navrženého přídělu povolenek na historickou aktivitu s referenčními hodnotami nebo srovnáním úrovně historické aktivity s výrobní kapacitou.
(8)
Na základě výsledků uvedeného posouzení provedla Komise detailní posouzení zařízení, u kterých se zjistily nesrovnalosti v používání harmonizovaných pravidel pro přidělování povolenek, a vyžádala si další vysvětlení od příslušných orgánů dotčeného členského státu.
(9)
Na základě výsledků posouzení shody Komise shledává, že vnitrostátní prováděcí opatření Belgie, Bulharska, Dánska, Estonska, Irska, Řecka, Španělska, Francie, Chorvatska, Itálie, Kypru, Lotyšska, Litvy, Lucemburska, Maďarska, Malty, Nizozemska, Rakouska, Polska, Portugalska, Rumunska, Slovinska, Slovenska, Finska, Švédska a Spojeného království jsou v souladu se směrnicí 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU. Zařízení, na která se vztahují vnitrostátní prováděcí opatření členských států, byla shledána způsobilými pro přidělení bezplatných povolenek a nebyly zjištěny žádné nesrovnalosti v předběžné celkové roční výši bezplatně přidělených povolenek navrhovaných jednotlivými členskými státy.
(10)
Výsledky posouzení však ukázaly, že některé aspekty vnitrostátních prováděcích opatření předložených Německem a Českou republikou nejsou v souladu s kritérii směrnice 2003/87/ES a rozhodnutí 2011/278/EU při zohlednění pokynů Komise členským státům schválených 14. dubna 2011 Výborem pro změnu klimatu.
(11)
Komise zjistila, že Německo navrhlo přidělit sedmi zařízením větší množství bezplatných povolenek na emise, aby se podle jeho názoru předešlo zbytečným nesnázím. V souladu s článkem 10a směrnice 2003/87/ES a rozhodnutím 2011/278/EU je předběžné množství bezplatně přidělených povolenek předkládané jako součást vnitrostátních prováděcích opatření vypočteno na základě harmonizovaných pravidel platných pro celou Unii. Rozhodnutí 2011/278/EU neumožňuje úpravu, kterou by Německo chtělo provést na základě § 9 odst. 5 německého zákona o obchodování s emisemi skleníkových plynů (TEHG) z 28. července 2011. Zatímco do roku 2012 bylo bezplatné přidělování povolenek organizováno na národním základě, na období počínající rokem 2013 zákonodárce záměrně zavedl plně harmonizovaná pravidla pro přidělování bezplatných povolenek zařízením, aby měla všechna zařízení stejné podmínky. Jakákoli jednostranná změna v předběžných množstvích bezplatných povolenek vypočítaných členskými státy na základě rozhodnutí 2011/278/EU by uvedený harmonizovaný přístup narušila. Německo neuvedlo, že by příděly vypočítané na základě rozhodnutí 2011/278/EU pro dotčená zařízení byly zjevně nepřiměřené vzhledem k cílům dosažení plné harmonizace přidělování povolenek. Přidělení většího množství bezplatných povolenek některým zařízením by mohlo narušit hospodářskou soutěž, nebo by mohlo vzniknout nebezpečí takového narušení, a vzhledem k tomu, že obchodování s povolenkami má ve všech odvětvích zahrnutých do směrnice 2003/87/ES celounijní charakter, důsledky by měly přeshraniční dosah. S ohledem na zásady jednotného zacházení se zařízeními zahrnutými do EU ETS a jednotného přístupu k členským státům proto Komise nemůže souhlasit s předběžným množstvím bezplatných povolenek pro některá zařízení obsažená v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních a uvedená v bodě A přílohy I.
(12)
Komise rovněž zjistila, že vnitrostátní prováděcí opatření navržená Německem jsou v rozporu s rozhodnutím 2011/278/EU, protože použití produktových referenčních úrovní pro tekuté surové kovy v případech uvedených v bodě B přílohy I k tomuto rozhodnutí neodpovídá příslušným pravidlům. Komise v této souvislosti shledává, že v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních se v případech výroby oceli v kyslíkových konvertorech a v případech, kdy se tekutý surový kov z vysokých pecí nezpracovává na ocel v témže zařízení, ale zasílá se k dalšímu zpracování, nepřidělují bezplatné povolenky na emise provozovateli vysoké pece na výrobu tekutého kovu. Místo toho se bezplatné povolenky poskytují zařízení na zpracování oceli.
(13)
Komise poukazuje na to, že rozhodnutím 2011/278/EU byly zavedeny referenční úrovně produktu, podle kterých se povolenky na emise přidělují a které zohledňují definice produktu a celý výrobní proces, díky čemuž je možné ověřit údaje o výrobě a jednotné používání referenčních úrovní produktu v celé Unii. Referenční úrovně produktu se používají pro zařízení, která se za tímto účelem rozdělí na dílčí zařízení, a referenční úrovně dílčího zařízení se definují jako vstupy, výstupy a odpovídající emise související s výrobou produktu, pro který je v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU stanovena referenční úroveň. Referenční úroveň se tak stanoví pro produkty, nikoli pro procesy. V souladu s tím byla referenční úroveň vytvořena i pro tekutý kov, přičemž jako produkt bylo definováno tekuté železo nasycené uhlíkem za účelem dalšího zpracování. Skutečnost, že systémové hranice pro referenční úrovně tekutého kovu dané přílohou I rozhodnutí 2011/278/EU zahrnují výrobu oceli v kyslíkových konvertorech, neumožňuje členským státům opomenout, že se příděly povolenek mají vztahovat na výrobu daného produktu. Tento přístup se opírá i o skutečnost, že referenční hodnoty by měly pokrýt všechny přímé emise spojené s výrobou. Zdrojem emisí je právě výroba tekutého kovu ve vysoké peci, zatímco při zpracování surového železa na ocel v kyslíkových konvertorech vzniká emisí poměrně málo. V souladu s tím by měla být i referenční úroveň mnohem nižší, pokud pokrývá zařízení, která dovážejí a zpracovávají tekutý kov v kyslíkových konvertorech na ocel. Vzhledem k celkovému postupu přidělování povolenek stanovenému rozhodnutím 2011/278/EU, zejména s ohledem na pravidla pro rozsáhlé změny kapacity, nelze navíc považovat příděly povolenek navrhované Německem za konsistentní. Komise proto shledala, že vzhledem k nedostatku odpovídajících dílčích zařízení, která by umožnila stanovit příděly povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, nelze zařízení dovážející tekutý kov k dalšímu zpracování považovat za způsobilé k získání bezplatných povolenek na dovážený tekutý kov na základě referenčních úrovní pro tekutý kov. Komise proto nesouhlasí s předběžným celkovým ročním množstvím bezplatných povolenek, které je navrženo pro zařízení uvedená v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí.
(14)
Pokud jde o používání referenčních úrovní pro tekutý kov ve vnitrostátních prováděcích opatřeních navržených Českou republikou, Komise zjistila, že příděly povolenek zařízením s identifikátorem CZ-existing-CZ-73-CZ-0134-11/M uvedeným v bodě C neodpovídají hodnotám referenčních úrovní pro tekutý kov vynásobeným příslušnou historickou úrovní činnosti týkající se produktů, které byly předloženy ve vnitrostátních prováděcích opatřeních, a neodpovídají proto čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek tomuto zařízení, dokud nebude chyba odstraněna. Komise navíc zjistila, že příděl pro zařízení uvedené v bodě C s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 započítává procesy zahrnuté do systémových hranic referenční úrovně tekutého kovu. Zařízení však tekutý kov nevyrábí, ale dováží. Vzhledem k tomu, že v zařízení s identifikátorem CZ-existing-CZ-52-CZ-0102-05 k výrobě tekutého kovu nedochází, a není v něm tedy ani odpovídající dílčí zařízení pro referenční úroveň, podle kterého by se dal určit příděl povolenek podle článku 10 rozhodnutí 2011/278/EU, navržené množství povolenek neodpovídá pravidlům pro přidělování a mohlo by dojít k dvojímu započítání. Komise proto nesouhlasí s příděly zařízením uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí.
(15)
Komise zjistila, že zařízení uvedená v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí obdrží povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů výroby zinku ve vysoké peci a souvisejících procesech. Komise v této souvislosti zjistila, že emise pokryté dílčím zařízením z procesů jsou už zahrnuty do referenčních úrovní dílčích zařízení pro tekutý kov, na základě čehož jedno zařízení rovněž obdrželo povolenky, a jsou tedy započítány dvakrát. Dílčí zařízení pro referenční úroveň produktu pro tekutý kov jednoznačně pokrývá vstupy, výstupy a odpovídající emise z výroby tekutého kovu ve vysoké peci a související procesy dané v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU, včetně zpracování strusky. Vnitrostátní prováděcí opatření navrhovaná Německem proto odporují čl. 10 odst. 8 rozhodnutí 2011/278/EU a povinnosti zabránit dvojímu započítávání emisí, neboť některé emise jsou v přídělu pro tato zařízení započítány dvakrát. Komise proto nesouhlasí s přídělem povolenek pro tato zařízení na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysoké peci a souvisejících procesů.
(16)
Komise také zjistila, že seznam zařízení uvedený v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních není úplný, a neodpovídá tedy čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. V seznamu nejsou uvedena zařízení na výrobu polymerů, zvláště S-PVC, E-PVC a monomerů vinylchloridu, a předpokládané množství povolenek, které by mělo být těmto zařízením nacházejícím se na území Německa přiděleno, ačkoli se na ně směrnice vztahuje a jsou uvedena v oddílu 5.1 pokynů Komise k výkladu přílohy I směrnice 2003/87/ES schválených 18. března 2010 Výborem pro změnu klimatu. Komise si je v této souvislosti vědoma, že podle názoru Německa výroba polymerů, zvláště S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, do přílohy I směrnice 2003/87/ES nepatří. Komise shledává, že výroba polymerů, včetně S-PVC a E-PVC a monomerů vinylchloridu, splňuje definici příslušných činností v příloze I směrnice 2003/87/ES (množstevní výroba organických chemikálií). V souladu s tím a v úzké spolupráci s členskými státy a dotčenými průmyslovými odvětvími byly odvozeny a do přílohy I rozhodnutí 2011/278/EU zařazeny referenční úrovně produktu pro S-PVC, E-PVC a monomery vinylchloridu.
(17)
Komise zjistila, že neúplný seznam německých zařízení nepříznivě ovlivňuje příděly založené na dílčím zařízení pro referenční úroveň tepla pro zařízení vyjmenovaná v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí, která dodávají teplo zařízením s množstevní výrobou organických chemikálií. Zatímco bezplatné povolenky na základě dílčího zařízení pro referenční úroveň tepla lze přidělit pouze na dodávky tepla do zařízení nebo jednotek nespadajících do působnosti směrnice 2003/87/ES, v německých vnitrostátních prováděcích opatřeních jsou započítány příděly pro zařízení dodávající teplo do zařízení s aktivitami náležejícími do oblasti přílohy I směrnice 2003/87/ES vyjmenovanými v příloze I k tomuto rozhodnutí. Proto navržené příděly pro zařízení uvedená v bodě E přílohy I neodpovídají pravidlům pro přidělování povolenek. Komise proto nesouhlasí s přídělem zařízením uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí.
(18)
V souladu s článkem 9 a 9a směrnice 2003/87/ES zveřejnila Komise rozhodnutím 2010/634/EU (4) absolutní množství povolenek na období 2013-2020 pro celou Unii. Množství uvažované podle článku 9 směrnice 2003/87/ES tak vychází z celkového množství povolenek vydaných členskými státy podle rozhodnutí Komise o jejich národních alokačních plánech pro přidělování povolenek na období let 2008-2012. Po skončení obchodovacího období 2008-2012 však Komise získala další informace a přesnější údaje, zejména co se týče množství povolenek vydaných novým členským státům z rezervy pro nové účastníky trhu z řad členských států a o použití rezervních povolenek členských států na projekty společného provádění podle článku 3 rozhodnutí Komise 2006/780/ES (5). S ohledem na upravené množství povolenek pro celou Unii podle článku 9a směrnice 2003/87/ES a zejména na odstavec 1 a 4 uvedeného článku, by se rovněž měly zohlednit nejnovější vědecké poznatky o potenciálu skleníkových plynů ovlivnit globální oteplování, rozhodnutí Komise C(2011) 3798 a C(2012) 497 o přijetí jednostranného rozhodnutí Itálie a Spojeného království o začlenění dalších skleníkových plynů a činností podle článku 24 směrnice 2003/87/ES a vynětí zařízení s nízkými emisemi z EU ETS podle článku 27 směrnice 2003/87/ES Německem, Spojeným královstvím, Francií, Nizozemskem, Španělskem, Slovinskem a Itálií.
(19)
Absolutní množství povolenek pro celou Unii musí navíc zohlednit přistoupení Chorvatska k Evropské unii a rozšíření EU ETS o státy EHP-ESVO. Podle oddílu 8 přílohy III Aktu o podmínkách přistoupení Chorvatské republiky a o úpravách Smlouvy o Evropské unii, Smlouvy o fungování Evropské unie a Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii, bylo přistoupením Chorvatska navýšeno množství uvažované v článku 9 směrnice 2003/87/ES o množství povolenek, které Chorvatsko musí dražit podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Začlenění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (6) a rozhodnutí 2011/278/EU ve znění rozhodnutí Komise 2011/745/EU (7) rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 (8) do Dohody o Evropském hospodářském prostoru v důsledku zvýší celkové množství povolenek v systému EU ETS jako celku podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES. Je proto nutné v Dohodě o EHP zohlednit příslušné hodnoty poskytnuté státy EHP- ESVO v části A přílohy této směrnice.
(20)
Rozhodnutí 2010/634/EU by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(21)
Celkové množství povolenek určených na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES pro rok 2013 se v roce 2014 a v každém následujícím roce snižuje za použití lineárního faktoru 1,74 % vycházejícího z roku 2010, čímž se dojde k počtu 38 264 246 povolenek.
(22)
Ustanovení čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES omezuje maximální roční množství povolenek, které je základem pro výpočet bezplatných povolenek zařízením, na která se nevztahuje čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Toto maximální množství je složeno ze dvou částí uvedených v čl. 10a odst. 5 písm. a) a b) směrnice 2003/87/ES, z nichž každou část stanoví Komise na základě množství určeného podle článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES, veřejně přístupných údajů v databázích Unie a informací poskytnutých členskými státy, zejména o podílu emisí z výroby elektřiny a dalších zařízení nezpůsobilých pro přidělení bezplatných povolenek uvedených v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES a také na základě ověřených emisí z období 2005-2007 ze zařízení náležejících do EU ETS až od roku 2013, pokud jsou k dispozici, se zohledněním nejnovějších vědeckých poznatků o potenciálu skleníkových plynů přispívat ke globálnímu oteplení.
(23)
Maximální počet povolenek stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES nemůže být překročen, což je zajištěno použitím ročního opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví, kterým se v případě nutnosti rovnoměrně sníží počet bezplatných povolenek všem způsobilým zařízením. Členské státy musí uvedený koeficient zohlednit při rozhodování vycházejícím z předběžného množství přidělených povolenek a při konečném ročním přidělení povolenek zařízením musí zohlednit toto rozhodnutí. Ustanovení čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU ukládá Komisi, aby stanovila opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví, který se stanoví srovnáním souhrnu předběžného celkového ročního množství bezplatných povolenek předloženého členskými státy s maximálním množstvím daným v čl. 10a odst. 5 vypočítaným v souladu s čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU.
(24)
Po začlení směrnice 2009/29/ES do Dohody o EHP rozhodnutím Smíšeného výboru EHP č. 152/2012 musí země EHP-ESVO používat maximální počet povolenek daný v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003//87/ES, harmonizovaná pravidla přidělování povolenek a opravný faktor jednotný pro všechna odvětví. Je proto nutné, aby se zohlednilo předběžné stanovení množství bezplatných povolenek na emise na období 2013-2020 dané rozhodnutím Kontrolního úřadu ESVO ze dne 10. července 2013 o vnitrostátních prováděcích opatřeních Islandu, Norska a Lichtenštejnska.
(25)
Maximální počet stanovený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES je 809 315 756 povolenek pro rok 2013. Ke zjištění tohoto maximálního počtu povolenek Komise nejprve shromáždila informace členských států a zemí EHP-ESVO o tom, zda jsou zařízení klasifikována jako výrobci elektřiny nebo jiná zařízení uvedená v čl. 10a odst. 3 směrnice 2003/87/ES. Poté Komise stanovila za období 2005-2007 podíl emisí ze zařízení, na která se uvedené ustanovení nevztahuje, ale která jsou zahrnuta do EU ETS na období 2008-2012. Komise pak tímto 34,78289436 % podílem vynásobila množství (1 976 784 044 povolenek) vypočítané podle článku 9 směrnice 2003/87/ES. K výsledku tohoto výpočtu pak Komise připočítala 121 733 050 povolenek vycházejících z průměrného množství ověřených emisí z příslušných zařízení za období 2005-2007, při zohlednění revidovaného rozsahu EU ETS z roku 2013. K tomu účelu použila Komise informace poskytnuté členskými státy a zeměmi EHP-ESVO, aby upravila mezní hodnotu. Pokud nebyla k dispozici informace o množství ročních ověřených emisí za období 2005-2007, získala Komise příslušné hodnoty v možném rozsahu extrapolací z ověřených emisí v pozdějších letech za použití faktoru 1,74 % v opačném směru. Informace a údaje k tomu použité Komise konzultovala s členskými státy a ty jejich správnost potvrdily. Porovnáním maximálního počtu povolenek daného v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES s předběžným ročním množstvím bezplatných povolenek bez použití faktorů uvedených v příloze VI k rozhodnutí 2011/278/EU se obdrží roční opravný faktor jednotný pro všechna odvětví uvedený v příloze II tohoto rozhodnutí.
(26)
Podle doplněného přehledu počtu povolenek k bezplatnému přidělení, který vyplývá z tohoto rozhodnutí, může Komise lépe odhadnout množství povolenek, které jsou určeny k dražbě podle čl. 10 odst. 1 směrnice 2003/87/ES. Vzhledem k maximálnímu počtu povolenek stanovených čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES, k přídělům na výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 uvedeným v tabulce níže a velikosti rezervy pro nové účastníky na trhu Komise odhaduje, že v období 2013-2020 bude dražit 8 176 193 157 povolenek.
(27)
Níže uvedená tabulka udává roční příděl povolenek pro výrobu tepla podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES.
Rok
Bezplatné povolenky podle čl. 10a odst. 4 směrnice 2003/87/ES
2013
104 326 872
2014
93 819 860
2015
84 216 053
2016
75 513 746
2017
67 735 206
2018
60 673 411
2019
54 076 655
2020
47 798 754
(28)
Členské státy by na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětví a lineárního faktoru měly určit výsledné roční množství bezplatných povolenek na každý rok období 2013-2020. Výsledné množství bezplatných povolenek by měl členský stát určit podle tohoto rozhodnutí, směrnice 2003/87/ES, rozhodnutí 2011/278/EU a dalších příslušných ustanovení právních předpisů Unie. Stejně tak by měly státy EHP-ESVO postupovat při určování konečného ročního počtu povolenek bezplatně přidělených zařízením na svém území na každý rok období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU na základě vnitrostátních prováděcích opatření, opravného koeficientu jednotného pro všechna odvětvi a lineárního faktoru.
(29)
Komise shledala, že přidělení bezplatných povolenek zařízením náležejícím do EU ETS na základě harmonizovaných pravidel pro celou Unii nezakládá selektivní hospodářskou výhodu podnikům, která by mohla narušit hospodářskou soutěž a která by mohla ovlivnit vnitřní trh Unie. Členské státy jsou povinny podle právních předpisů Unie přidělovat bezplatné povolenky a nemohou místo toho dražit odpovídající množství. Rozhodnutí členských států o přidělení bezplatných povolenek proto nemůže být považováno za opatření státní podpory ve smyslu článku 107 a 108 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
VNITROSTÁTNÍ PROVÁDĚCÍ OPATŘENÍ
Článek 1
1. Začlenění zařízení uvedených v příloze I tohoto rozhodnutí do seznamů zařízení, na které se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předložených Komisi podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušné předběžné celkové množství bezplatných povolenek na emise k přidělení zařízením uvedeným v příloze I tohoto rozhodnutí se zamítá.
2. Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě A přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství na každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud rozsahem změny nedojde k navýšení přídělů, které toto rozhodnutí nestanoví.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví koneční celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nebudou přiděleny povolenky na základě referenčních úrovní tekutého kovu zařízením, které tekutý kov dovážejí k dalšímu zpracování, jak uvádí příloha I rozhodnutí 2011/278/EU. Pokud tím dojde k navýšení předběžného celkového ročního množství povolenek na emise zařízením, která vyrábějí tekuté kovy a vyvážejí je do zařízení uvedených v bodě B přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení vyrábějící a vyvážející tekuté kovy.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě C přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud bude přidělení povolenek v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. a) rozhodnutí 2011/278/EU a vyloučí se jakékoli příděly procesům, na které se vztahují systémové hranice referenční úrovně produktu pro tekutý kov stanovené v příloze I rozhodnutí 2011/278/EU pro zařízení, která surové tekuté kovy nevyrábějí, ale dovážejí, které by jinak vedlo ke dvojímu započítání.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud se v rámci změny nepřidělí povolenky na základě dílčího zařízení pro emise z procesů pro výrobu zinku ve vysokých pecích a souvisejících procesů. Pokud by tím došlo k navýšení předběžných přídělů dílčím zařízením pro referenční úroveň tepla v zařízeních s vysokou pecí a uvedeným v bodě D přílohy I tohoto rozhodnutí, není námitek proti tomu, aby dotčený členský stát odpovídajícím způsobem změnil předběžné celkové roční množství pro tato zařízení.
Není námitek proti tomu, aby členský stát změnil předběžné celkové roční množství povolenek na emise k bezplatnému přidělení zařízením na jeho území zařazeným do seznamu podle odstavce 1 a uvedeným v bodě E přílohy I tohoto rozhodnutí předtím, než stanoví konečné celkové roční množství pro každý rok období 2013-2020 podle čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, pokud v rámci změny nedojde k přidělení na teplo dodávané zařízením vyrábějícím polymery, jako jsou S-PVC a E-PVC a VCM.
3. Všechny změny uvedené v odstavci 2 musí být v co nejkratší lhůtě oznámeny Komisi a členské státy nepřistoupí k určování konečného celkového ročního množství pro jednotlivé roky období 2013-2020 v souladu s čl. 10 odst. 9 rozhodnutí 2011/278/EU, dokud nebude provedena přijatelná změna.
Článek 2
Aniž je dotčen článek 1, není námitek k seznamu zařízení, na která se vztahuje směrnice 2003/87/ES, předloženému členskými státy podle čl. 11 odst. 1 směrnice 2003/87/ES a příslušným předběžným celkovým množstvím povolenek na emise bezplatně přidělených těmto zařízením.
KAPITOLA II
CELKOVÉ MNOŽSTVÍ POVOLENEK
Článek 3
Článek 1 rozhodnutí 2010/634/EU se nahrazuje tímto:
„Článek 1
Na základě článků 9 a 9a směrnice 2003/87/ES je celkové množství povolenek vydávaných počínaje rokem 2013 a každoročně lineárně snižovaných způsobem podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoveno na 2 084 301 856 povolenek.“
KAPITOLA III
OPRAVNÝ KOEFICIENT JEDNOTNÝ PRO VŠECHNA ODVĚTVÍ
Článek 4
Opravný koeficient jednotný pro všechna odvětví uvedený v čl. 10a odst. 5 směrnice 2003/87/ES a stanovený podle čl. 15 odst. 3 rozhodnutí 2011/278/EU je uveden v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 5. září 2013.