KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 16. oktober 2013
om statsstøtte nr. SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) ydet af Den Slovakiske Republik til Frucona Košice a.s.
(meddelt under nummer C(2013) 6261)
(Kun den slovakiske udgave er autentisk)
(EØS-relevant tekst)
(2014/342/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit (1),
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel og under hensyntagen til disse bemærkninger (2), og
ud fra følgende betragtninger:
I. SAGSFORLØB
1. SAGSBEHANDLING I KOMMISSIONEN
(1)
Ved brev af 15. oktober 2004, der blev registreret den 25. oktober 2004, fik Kommissionen tilsendt en klage over påstået ulovlig statsstøtte til Frucona Košice. Klageren fremsendte yderligere oplysninger den 3. februar 2005. Der blev holdt et møde med klageren den 24. maj 2005.
(2)
På grundlag af klagerens oplysninger anmodede Kommissionen ved brev af 6. december 2004 Slovakiet om at underrette den om den omstridte foranstaltning. Slovakiet svarede ved brev af 4. januar 2005, der blev registreret den 17. januar 2005, og hvorved det oplyste Kommissionen om den muligvis ulovlige støtte til Frucona Košice a.s. i forbindelse med en kreditorordning og anmodede Kommissionen om at godkende den som redningsstøtte til en virksomhed i økonomiske vanskeligheder. Slovakiet indsendte yderligere oplysninger ved brev af 24. januar 2005, der blev registreret den 28. januar 2005. Kommissionen anmodede om yderligere oplysninger ved brev af 9. februar 2005, som blev besvaret ved brev af 4. marts 2005, der blev registreret den 10. marts 2005. Der blev holdt et møde med de slovakiske myndigheder den 12. maj 2005.
(3)
Ved brev af 5. juli 2005 oplyste Kommissionen Slovakiet om, at den havde besluttet at indlede proceduren efter TEUF's artikel 108, stk. 2, med hensyn til støtten.
(4)
Kommissionens afgørelse om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningen.
(5)
De slovakiske myndigheder indsendte deres bemærkninger ved brev af 10. oktober 2005, der blev registreret den 17. oktober 2005. Kommissionen modtog bemærkninger fra én interesseret part (modtageren af støtten) ved brev af 24. oktober 2005, der blev registreret den 25. oktober 2005. Den videresendte dem til Slovakiet med en opfordring om at kommentere dem. Slovakiets kommentarer indgik ved brev af 16. december 2005, der blev registreret den 20. december 2005. Den 28. marts 2006 blev der holdt et møde, hvor modtageren fik lejlighed til at uddybe sine bemærkninger. Slovakiet fremsendte yderligere oplysninger ved brev af 5. maj 2006, der blev registreret den 8. maj 2006.
(6)
Kommissionen vedtog en afgørelse om tilbagebetaling af støtten den 7. juni 2006 (4). Efter den dato er Kommissionen i sin kommunikation med de slovakiske myndigheder, hvad angår gennemførelsen af afgørelsen, blevet underrettet om resultatet af den nationale retssag vedrørende størrelsen af den gæld, der skal være omfattet af virksomhedens ordning med kreditorerne. Der skal tages hensyn til disse oplysninger i denne afgørelse.
2. SAGSBEHANDLING VED RETTEN
(7)
Den 12. januar 2007 ankede Frucona Košice a.s. afgørelsen til Retten, idet virksomheden bl.a. gjorde indsigelse imod klassificeringen af gældsafskrivningen som statsstøtte og påberåbte sig, at gældsafskrivningen var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske kreditorprincip. Ved dom afsagt den 7. december 2010 (sag T-11/07) afviste Retten appellantens argumentation og bekræftede Kommissionens afgørelse med den begrundelse, at en konkursprocedure ville have været mere fordelagtig for staten end kreditorproceduren.
3. SAGSBEHANDLING VED DOMSTOLEN
(8)
Frucona Košice a.s. ankede Rettens dom til Domstolen og påberåbte sig navnlig, at Retten ikke havde vurderet Kommissionens anvendelse af det markedsøkonomiske kreditorprincip korrekt og uberettiget havde søgt at erstatte sin egen vurdering med Kommissionens vedrørende det markedsøkonomiske kreditorprincip (sag C-73/11 P).
(9)
Den 24. januar 2013 omstødte Domstolen Rettens dom. Domstolen fastslog, at Kommissionen havde begået en uomtvistelig fejl ved ikke at tage højde for en konkursprocedures varighed i sin vurdering af det markedsøkonomiske kreditorprincip eller, hvis den havde taget højde for denne faktor, ved ikke at begrunde sin afgørelse tilstrækkeligt. Sagen blev sendt tilbage til Retten med henblik på at få pådømt virksomhedens anbringender vedrørende skattefuldbyrdelsesproceduren, som Retten endnu ikke havde afsagt dom om.
4. TILBAGEKALDELSE
(10)
På baggrund af Domstolens dom finder Kommissionen det derfor relevant at tilbagekalde den oprindelige afgørelse af 7. juni 2006 og erstatte den med denne afgørelse for at råde bod på de mangler, som Domstolen har fastslået.
II. DETALJERET BESKRIVELSE AF STØTTEN
1. DEN BERØRTE VIRKSOMHED
(11)
Modtageren af den økonomiske støtte er Frucona Košice a.s., som var aktiv inden for produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer, frugt og grønsager på dåse og eddike. Efter at have mistet sin licens stoppede modtageren med at producere alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Virksomheden fortsatte dog med at være aktiv på engrosmarkedet for alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Virksomheden ligger i en region, der er berettiget til regionalstøtte i henhold til artikel 107, stk. 3, litra a), i TEUF.
(12)
På tidspunktet for de afgørende begivenheder havde modtageren omkring 200 beskæftigede. I forbindelse med sine bemærkninger til Kommissionens afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse fremlagde virksomheden tal for sin omsætning (inklusive punktafgifter og moms), der er anført i følgende tabel.
Tabel 1
Omsætning i forskellige produktionssegmenter, inklusive punktafgifter og moms (SKK)
2002
2003
2004
Eddike
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Frugt- og grønsags-produktion
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kål
2 878 340
503 030
201 310
Kulsyreholdige alkoholfri drikkevarer
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Ikke-kulsyreholdige alkoholfri drikkevarer
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Safter 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Spiritus
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Æblevin
1 495 640
106 360
0
Sukkerholdig frugtsaft
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Andre produkter/tjenester
59 476 000
99 635 000
63 680 000
I ALT
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Disse tal adskiller sig betydeligt fra dem, Kommissionen har modtaget fra de slovakiske myndigheder, og som den har anført i sin afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse (6). De slovakiske myndigheder anfægtede ikke ovennævnte tals rigtighed i forbindelse med deres reaktion på modtagerens bemærkninger efter indledningen af den formelle undersøgelse. Ifølge de slovakiske myndigheder opfylder modtageren kriterierne for en mellemstor virksomhed.
2. GÆLDENDE NATIONAL LOVGIVNING
(14)
Den omstridte foranstaltning vedrører afskrivning af en skattegæld, som skattekontoret, Košice IV, har foretaget som led i en kreditorprocedure. Kreditorproceduren er indført i henhold til lov nr. 328/91 om konkurs og kreditorordninger (i det følgende benævnt »konkursloven«).
(15)
En kreditorprocedure er en domstolsovervåget procedure, der i lighed med konkursproceduren sigter mod at afklare forgældede selskabers økonomiske situation (7). Under konkursproceduren ophører virksomheden med at eksistere, og enten sælges dens aktiver til en ny ejer, eller den træder i likvidation. Under kreditorproceduren fortsætter den forgældede virksomhed derimod sin virksomhed uden ændring af ejerskabet.
(16)
Kreditorproceduren indledes af den forgældede virksomhed. Målet er at opnå en aftale med kreditorerne, hvorved den forgældede virksomhed betaler en del af sin gæld, og kreditorerne giver afkald på den resterende del. Denne aftale skal godkendes af den overvågende domstol.
(17)
Kreditorer, hvis tilgodehavender er sikret, for eksempel ved pant, optræder som separatister. For at forslaget til en ordning kan accepteres, skal alle separatisterne stemme for, hvorimod et kvalificeret flertal er tilstrækkeligt for andre kreditorers vedkommende. Med andre ord stemmer separatister individuelt og har vetoret over forslaget.
(18)
Separatister har også en privilegeret stilling i konkursproceduren. Separatisternes krav kan indfries når som helst under konkursproceduren, og indtægterne fra salget af de sikrede aktiver i konkursproceduren skal udelukkende bruges til dækning af separatisternes krav. Hvis disse tilgodehavender ikke alle kan indfries med provenuet fra dette salg, overføres det udestående beløb til den næste gruppe bestående af de øvrige kreditorers fordringer. I denne gruppe fordeles provenuet proportionelt.
(19)
I henhold til konkursloven skal en virksomhed, der indgiver en begæring om en kreditorprocedure, forelægge den overvågende domstol en liste over foranstaltninger med henblik på omstrukturering og fortsat finansiering af driften efter kreditorproceduren.
(20)
I henhold til lov 511/92 om forvaltning af skatter og afgifter og ændringer i systemet med lokale finansielle myndigheder (i det følgende benævnt »skatteforvaltningsloven«) har en virksomhed mulighed for at bede skattemyndighederne om henstand med betalingen af skatter. Der opkræves renter af beløbet, og der skal stilles sikkerhed for skattegælden.
(21)
Skattefuldbyrdelsesproceduren, der har til formål at indfri statens skattetilgodehavender gennem salg af fast ejendom, løsøre eller virksomheden som helhed, er også underlagt skatteforvaltningsloven.
3. FAKTA
(22)
Mellem november 2002 og november 2003 udnyttede modtageren den mulighed, skatteforvaltningsloven giver for at få henstand med betalingen af punktafgiften på alkohol (8). Den udskudte gæld beløb sig til i alt 477 015 759 SKK (12,6 mio. EUR). Før skattekontoret accepterede at yde henstand, sikrede det alle sine tilgodehavender i modtagerens aktiver, som det er foreskrevet i loven. De slovakiske myndigheder gør gældende, at værdien af denne sikkerhed på grundlag af modtagerens regnskaber var 397 476 726 SKK (10,5 mio. EUR). Modtageren hævder imidlertid, at værdien af sikkerheden ifølge ekspertvurderinger ved udgangen af 2003 var 193 940 000 SKK (5 mio. EUR). Dette er ifølge modtageren værdien af de sikrede aktiver (løsøre, fast ejendom og tilgodehavender) udtrykt i såkaldte »ekspertpriser«.
(23)
Pr. 1. januar 2004 begrænsede den ændrede skatteforvaltningslov muligheden for at anmode om henstand med skattebetalingen til kun en enkelt gang om året. Modtageren udnyttede denne mulighed for punktafgiften for december 2003, der skulle betales i januar 2004. Modtageren var imidlertid ikke i stand til at betale eller få henstand med punktafgiften for januar 2004, der skulle betales den 25. februar 2004. Som følge heraf blev modtageren til en forgældet virksomhed i konkurslovens betydning og mistede derfor sin tilladelse til produktion og forarbejdning af alkohol.
(24)
Den 8. marts 2004 indgav modtageren en ansøgning om en kreditorprocedure til den kompetente regionale domstol. Efter at have fastslået, at alle de nødvendige juridiske krav var opfyldt, traf den regionale domstol den 29. april 2004 en afgørelse om, at kreditorproceduren kunne gå i gang. På et møde den 9. juli 2004 stemte kreditorerne for den ordning, som modtageren havde foreslået. Den overvågende regionale domstol bekræftede ordningen ved afgørelse af 14. juli 2004.
(25)
I august 2004 ankede skattekontoret domstolens bekræftende afgørelse. Ved afgørelse af 25. oktober 2004 fastslog den slovakiske højesteret, at anken ikke kunne tages til påkendelse, og erklærede, at den regionale domstols afgørelse, som godkendte ordningen, fandt anvendelse og kunne fuldbyrdes pr. 23. juli 2004. Anklagemyndigheden ankede efterfølgende den regionale domstols afgørelse i henhold til den ekstraordinære ankeprocedure.
(26)
Kreditorerne, herunder skattekontoret, blev enige med modtageren om følgende ordning: 35 % af gælden skulle tilbagebetales af modtageren inden en måned fra ordningens ikrafttræden, og kreditorerne skulle give afkald på de resterende 65 % af gælden. Alle kreditorerne blev derfor behandlet på lige vilkår. De relevante beløb pr. kreditor er specificeret i nedenstående tabel.
Tabel 2
Modtagerens gældsstatus før og efter ordningen (SKK)
Kreditor
Gæld før
ordningen
Gæld efter
ordningen (9)
Afskrevet gæld
Offentlig
Skattekontoret
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Privat
Tetra Pak a.s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly s.r.o.
317 934
111 277
206 657
Merkant družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack s.r.o.
2 142 658
749 930
1 392 728
I ALT
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Skattekontorets krav, som blev medtaget i kreditorproceduren, androg 640 793 831 SKK (16,86 mio. EUR) og omfattede for størstedelens vedkommende ubetalte punktafgifter for perioden maj 2003-marts 2004 og moms for perioden januar-april 2004 med straftillæg og renter. De krav, skattekontoret gav afkald på, beløb sig til 416 515 990 SKK (11 mio. EUR). Ordningen gav skattekontoret 244 277 841 SKK (5,86 mio. EUR).
(28)
I kreditorproceduren optrådte skattekontoret som separatist og stemte som sådan individuelt. For at kreditorproceduren kunne blive gennemført skulle skattekontoret således stemme for. Skattekontorets privilegerede stilling skyldtes, at nogle af dets tilgodehavender var sikrede i forbindelse med modtagerens henstand med skattebetalingen i 2002-2003 (jf. betragtning 17). Alle de andre kreditorer stemte for den foreslåede ordning. Deres tilgodehavender var almindelige handelstilgodehavender uden sikkerhedsstillelse.
(29)
I sit forslag til en ordning fremlagde modtageren i overensstemmelse med konkurslovens krav om en detaljeret beskrivelse af reorganiseringsforanstaltningerne vedrørende produktion, distribution og arbejdsstyrke (herunder afskedigelser).
(30)
Med hensyn til organisation og arbejdsstyrke planlagde modtageren følgende foranstaltninger: oprettelse af en fælles produktionsenhed for alle produktionsaktiviteterne, reorganisering af transportfaciliteterne ved eksklusion af køretøjer med den laveste bogførte restværdi og reorganisering af de kommercielle aktiviteter. Disse foranstaltninger skulle ledsages af en afskedigelse af 50 medarbejdere fra marts til maj 2004. I samme periode skulle yderligere 50 medarbejdere arbejde for 60 % løn.
(31)
På det produktionsmæssige og tekniske område erklærede modtageren, at produktionsanlæggene til alkohol ville blive udlejet fra april 2004, eftersom virksomheden havde mistet sin tilladelse til alkoholproduktion. Modtageren havde planer om at reducere eller standse produktionen af visse urentable alkoholfri drikkevarer og erklærede, at der forud for indførelse af et eventuelt nyt produkt i denne kategori ville blive gennemført en analyse af dets rentabilitet.
(32)
Modtageren nævner også følgende foranstaltninger: Den omstrukturering af omkostningerne, der skulle følge af de lavere produktionsomkostninger efter indstillingen af alkoholproduktionen og af den delvise nedlæggelse af virksomhedens egne transportaktiviteter og salget af gammelt udstyr til skrot.
(33)
Modtageren planlagde også at sælge en administrationsbygning, en butik og en rekreationsfacilitet og nævnte muligheden af at sælge eller udleje anlægget til eddikeproduktion. De slovakiske myndigheder bekræftede i deres kommentarer til afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, at salget af administrationsbygningen, butikken og rekreationsfaciliteten ikke havde fundet sted.
(34)
Modtageren planlagde et intensivt salg af sin lagerbeholdning af leveringsklare produkter (11).
(35)
I henhold til dette forslag skulle modtageren finansiere ordningen ved hjælp af egne midler (salg af lagerbeholdning) for 110 mio. SKK og gennem ekstern finansiering i form af et banklån på 100 mio. SKK. Ud fra de oplysninger, modtageren fremsendte som reaktion på indledningen af den formelle undersøgelse, blev den udestående gæld til sidst dækket af indtægterne fra udstedelsen af nye aktier (21 mio. SKK; 0,56 mio. EUR), indtægterne fra salget af lagerbeholdning (110 mio. SKK; 2,9 mio. EUR) og et leverandørlån fra Old Herold s.r.o. (100 mio. SKK; 2,6 mio. EUR). Betalingsfristen for Old Herold s.r.o.'s fakturaer var 40 dage, hvilket ifølge modtageren var en lang periode, som skyldtes modtagerens vanskelige økonomiske situation. Denne forlængede betalingsfrist gjorde det muligt for modtageren at opspare de nødvendige kontanter.
(36)
Efter indledningen af den formelle undersøgelse underrettede de slovakiske myndigheder Kommissionen om, at der i overensstemmelse med kreditorproceduren var indbetalt 224 277 841 SKK til skattekontoret den 17. december 2004. De slovakiske myndigheder bekræftede, at de havde suspenderet den gældsafskrivning, der var opnået enighed om under kreditorproceduren, så længe Kommissionens sagsbehandling ikke var afsluttet.
(37)
I en af deres henvendelser vedrørende gennemførelsen af Kommissionens afgørelse om tilbagebetaling af støtten underrettede de slovakiske myndigheder Kommissionen om udfaldet af den ekstraordinære ankeprocedure, der er omtalt i betragtning 25: Med sin afgørelse af 27. april 2006 forkastede den slovakiske højesteret delvist den kompetente regionale domstols afgørelse af 14. juli 2004, der bekræftede kreditorproceduren, med den begrundelse, at man fejlagtigt havde inkluderet en vejafgiftsrestance på 424 490 SKK i ordningen. Højesteret afviste den resterende del af anken. Ved sin afgørelse af 18. august 2006 gennemførte den kompetente regionale domstol højesterets afgørelse af 27. april 2006 og fastslog, at det korrigerede beløb, der skulle betales til skattekontoret, var 640 369 341,4 SKK (hvoraf 35 % svarer til 224 129 269,1 SKK).
III. AFGØRELSE OM AT INDLEDE PROCEDUREN EFTER ARTIKEL 108, STK. 2, I TEUF
(38)
I sin afgørelse om at indlede den formelle undersøgelse udtrykte Kommissionen tvivl om, hvorvidt den omstridte gældsafskrivning udgjorde statsstøtte. Kommissionen konkluderede, at skattekontorets adfærd i forbindelse med kreditorproceduren ikke var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske kreditorprincip. Kommissionen fandt navnlig, at skattekontoret var i en situation, der var juridisk forskellig fra de andre kreditorers, da det ejede pantesikrede fordringer og havde mulighed for at indlede en skattefuldbyrdelsesprocedure. Kommissionen tvivlede på, om kreditorproceduren førte til det bedst mulige resultat for staten sammenlignet med konkursproceduren eller skattefuldbyrdelsesproceduren.
(39)
Kommissionen satte også spørgsmålstegn ved, om den omstridte støtte var forenelig med det indre marked. Den tvivlede især på, om støtten kunne anses for forenelig som redningsstøtte, sådan som de slovakiske myndigheder havde hævdet. Redningsstøtte kan kun være likviditetsstøtte i form af lånegarantier eller lån. Den omstridte foranstaltning er imidlertid en gældsafskrivning, hvilket svarer til et tilskud, der ikke skal tilbagebetales. Støtten blev heller ikke bevilget på den betingelse, at modtageren fremlagde en omstruktureringsplan eller en likvidationsplan eller tilbagebetalte støtten fuldt ud inden 6 måneder efter, at redningsforanstaltningen var godkendt.
(40)
Kommissionen undersøgte dernæst den omstridte foranstaltnings forenelighed som omstruktureringsstøtte og rejste tvivl om, hvorvidt to af hovedbetingelserne var opfyldt, nemlig at der forelå en omstruktureringsplan, som sikrede genetablering af den langsigtede rentabilitet inden for en rimelig tidsfrist, og at støtten var begrænset til det strengt nødvendige.
IV. BEMÆRKNINGER FRA INTERESSEREDE PARTER
(41)
Ud over oplysninger om de forhold, der er omtalt ovenfor i del II, indsendte modtageren følgende bemærkninger.
(42)
Modtageren fremfører, at grunden til virksomhedens økonomiske vanskeligheder i begyndelsen af 2004 var ændringen af skatteforvaltningsloven, som begrænsede muligheden for at anmode om henstand med skattebetalingen til kun én gang om året. Dette var en vigtig ændring for modtageren, som, med egne ord, havde regnet med denne mulighed i de foregående år.
(43)
Om sagens realitet fremfører modtageren for det første, at Kommissionen ikke havde kompetence til at undersøge den omstridte foranstaltning, fordi foranstaltningen var iværksat før tiltrædelsesdatoen og ikke fandt anvendelse efter tiltrædelsen. Foranstaltningen hævdes at haft virkning før tiltrædelsen, fordi kreditorproceduren blev indledt den 8. marts 2004 og, som modtageren gør gældende, blev godkendt af domstolen den 29. april 2004, dvs. før Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union. Endvidere hævdes skattemyndighederne at have tilkendegivet, at de var enige i den foreslåede ordning ved de forhandlinger, der gik forud for indledningen af kreditorproceduren. Der blev holdt et møde med Den Slovakiske Republiks skattedirektorat i december 2003, og den 3. februar 2004 sendte det lokale skattekontor modtageren et brev, hvori det angiveligt bekræftede muligheden for at benytte en kreditorprocedure.
(44)
Modtageren fremfører endvidere, at den omstridte foranstaltning, selv om Kommissionen fortsat hævdede at have kompetence til at behandle sagen, ikke kunne betragtes som statsstøtte, fordi det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt.
(45)
For det første fremfører modtageren, at sammenligningen mellem kreditorproceduren og skattefuldbyrdelsesproceduren er vildledende, fordi indledningen af førstnævnte udelukker eller suspenderer sidstnævnte. Skattefuldbyrdelsesproceduren var derfor ikke et alternativ for skattekontoret. Endvidere ville skattekontoret ifølge modtageren have været juridisk forpligtet til at iværksætte konkursproceduren eller en kreditorprocedure i henhold til insolvenslovgivningen efter nogle uger eller måneder, hvis kreditorproceduren ikke var blevet indledt frivilligt.
(46)
For det andet fremfører modtageren, at statens beslutning om at undgå konkurs og i stedet søge at finde en løsning gennem kreditorproceduren opfyldte det markedsøkonomiske kreditorprincip. Som bevis herpå fremlægger virksomheden erklæringer fra to revisorer og en bobestyrer om, at skattekontoret ville få mere ud af kreditorproceduren end af konkursproceduren, og at det ville ske hurtigere. Modtageren fremlægger også yderligere materiale og statistikker for at påvise, at konkursproceduren i Slovakiet i gennemsnit varer 3-7 år og kun giver et meget begrænset udbytte ved salg af aktiver (12).
(47)
Modtageren baserer hovedsagelig sin analyse på revisionsfirmaet EKORDAs rapport af 7. juli 2004, som skattekontoret hævdes at have haft til rådighed før kreditorernes afstemning den 9. juli 2004. Der blev imidlertid ikke fremlagt noget bevismateriale for, at dette rent faktisk var tilfældet.
(48)
Ifølge EKORDAs rapport ville indtægterne af salget af aktiver i tilfælde af konkurs i bedste fald være 204 mio. SKK (5,3 mio. EUR) og, efter fradrag af diverse gebyrer på 45 mio. SKK, kun 159 mio. SKK (4,2 mio. EUR). Modtageren selv korrigerede det gebyrbeløb, der skulle fratrækkes (36 mio. SKK), og nåede frem til et tal på 168 mio. SKK (4,4 mio. EUR). Selv om skattekontoret som den eneste separatist og som langt den største kreditor ville få det meste af dette provenu, ville det stadig være mindre end det, skattekontoret fik efter ordningen.
(49)
For at nå frem til dette resultat brugte EKORDA som grundlag bogføringsværdien pr. 31. marts 2004 af anlægsaktiver, lagerbeholdning, kontanter og kortfristede tilgodehavender efter en justering, hvor der blev taget højde for deres uerholdelighed og deres lave værdi. EKORDA justerede den nominelle værdi af modtagerens aktiver med en »likvidationsfaktor« for hver enkelt del af aktiverne i tilfælde af salg under en konkursprocedure (45 % for anlægsaktiver, 20 % for lagerbeholdning og kortfristede tilgodehavender og 100 % for kontanter).
(50)
EKORDA nævner såvel det fremtidige skatteprovenu af modtagerens drift (13) som beskæftigelsesudviklingen i regionen og udviklingen i fødevarebranchen i Slovakiet som meget vigtige faktorer, der taler for en beslutning om at opretholde modtagerens drift.
(51)
Modtageren nævner også to andre rapporter. Revisoren Marta Kochová konkluderede, at maksimumindtægten fra salget af aktiverne, som dog ikke var blevet vurderet, ville være 100 mio. SKK (2,6 mio. EUR), som efter fradrag af gebyrer på 22 mio. SKK kun ville være 78 mio. SKK (2 mio. EUR). Bobestyreren fr. Holovačová har efter sigende udtalt, at kreditorproceduren efter hendes mening generelt er mere fordelagtig for kreditorerne end konkurs. Én af grundene er, at kreditorerne har en interesse i, at skyldneren fortsætter driften (fremtidige indtægter fra handel eller fra skatter).
(52)
For det tredje fremfører modtageren, at langsigtede hensyn bør tages i betragtning, såsom fremtidigt skatteprovenu. Det hævdes, at retspraksis, som udelukker socialpolitiske hensyn fra det markedsøkonomiske kreditorprincip, ikke gælder, når en offentlig myndighed ser på beregningen af det fremtidige skatteprovenu (14). Ifølge modtageren er den offentlige myndighed her i samme situation som en kreditor, der opererer under markedsøkonomiske forhold og i sin egenskab af leverandør er interesseret i kundens overlevelse. Modtageren henviser dernæst til retspraksis vedrørende det markedsøkonomiske investorprincip.
(53)
Modtageren konkluderer, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt, og at den omstridte foranstaltning ikke skal betragtes som statsstøtte.
(54)
Hvis Kommissionen alligevel skulle konkludere noget andet, mener modtageren, at den omstridte foranstaltning er forenelig som omstruktureringsstøtte. Modtageren fremfører, at skattekontoret havde efterprøvet dennes forretningsplan for genetablering af den langsigtede rentabilitet, før det accepterede ordningen. At der ikke foreligger en formel omstruktureringsplan er ifølge modtageren irrelevant i en situation, hvor Kommissionen foretager en efterfølgende vurdering af sagen, fordi Kommissionen nu er i stand til at se, om modtageren faktisk blev levedygtig. Dog mener modtageren, at en detaljeret omstruktureringsplan er nødvendig i tilfælde af en forudgående vurdering. Modtageren beskriver dernæst kort de omstruktureringsforanstaltninger, der er truffet, nemlig forøgelse af egenkapitalen, afskedigelser og salg af lagerbeholdning, og giver udtryk for den opfattelse, at indstillingen af produktionen af alkohol og alkoholholdige drikkevarer og udlejningen af produktionsaktiverne til selskabet Old Herold s.r.o. virkelig var en omstruktureringsforanstaltning. Skønt indstillingen af produktionen oprindeligt skyldtes inddragelse af virksomhedens tilladelse, ansøgte modtageren ikke om en ny tilladelse efter ordningen.
(55)
Ifølge modtageren var kravet om, at virksomhedens bidrag til omstruktureringen skulle være betydeligt, også opfyldt.
(56)
Endelig fremfører modtageren, at den kendsgerning, at virksomheden opererer i en støtteberettiget region og er en af de største regionale arbejdsgivere, bør tages i betragtning ved anvendelsen af de rammebestemmelser, der gælder for omstruktureringsstøtte.
V. KOMMENTARER FRA DEN SLOVAKISKE REPUBLIK
(57)
De slovakiske myndigheder fremsatte i deres svar på indledningen af den formelle undersøgelse nogle kommentarer til de oplysninger, som er nævnt i del II.
(58)
De slovakiske myndigheder bekræftede, at skattekontoret på tidspunktet for afstemningen i forbindelse med kreditorproceduren ikke tog statsstøtteaspektet i betragtning. Skattekontoret anså ikke ordningen som en form for statsstøtte, og modtageren blev derfor ikke bedt om at fremlægge en omstruktureringsplan, som er forskellig fra den forretningsplan, der fremlægges for domstolen i henhold til insolvenslovgivningen.
(59)
De slovakiske myndigheder fremsatte følgende kommentarer til støttemodtagerens bemærkninger.
(60)
De slovakiske myndigheder mente ikke, at modtagerens bemærkninger om konkursprocedurens gennemsnitlige varighed og det gennemsnitlige provenu fra salg af aktiver under en konkursprocedure var relevante i den foreliggende sag. Ifølge dem ville konkursprocedurens varighed - i betragtning af det beskedne antal kreditorer og beholdningen af aktiver med en positiv likvidationsværdi, som oversteg det beløb, staten fik udbetalt efter ordningen - have været kortere end den gennemsnitlige periode, og skattekontorets udbytte ville have været større, end det var tilfældet ved ordningen. Det lokale skattekontor gennemførte en inspektion hos modtageren den 21. juni 2004 og fandt, at denne pr. 17. juni 2004 havde en kontantbeholdning på 161,3 mio. SKK, tilgodehavender på 62,8 mio. SKK, lagre af alkohol og alkoholholdige drikkevarer til en værdi af 84 mio. SKK og anlægsaktiver med en bogført værdi på 200 mio. SKK.
(61)
De slovakiske myndigheder mener, at skattefuldbyrdelsesproceduren var et reelt alternativ for skattekontoret. De bekræfter, at skattekontoret havde mulighed for at indlede denne procedure forud for kreditorproceduren, hvilket det også kunne have gjort, hvis domstolen havde afvist at bekræfte ordningen (fordi skattekontoret som separatist ikke havde stemt for den).
(62)
De slovakiske myndigheder er ikke enige i modtagerens påstand om, at dennes økonomiske vanskeligheder skyldtes ændringen i skatteforvaltningsloven. Ifølge de slovakiske myndigheder skyldtes modtagerens økonomiske vanskeligheder den økonomiske strategi, der bestod i, at modtageren brugte indirekte skatter til at drive sin forretning med. I stedet burde modtageren blot have opkrævet skatterne fra sine kunder og overført dem til staten.
(63)
De slovakiske myndigheder er heller ikke enige i, at mødet med skattedirektoratet i december 2003 er bevis på en foreløbig accept af ordningen fra skattekontorets side. De fremlagde et brev af 6. juli 2004 fra skattedirektoratet til skattekontoret med besked om ikke at acceptere den ordning, modtageren havde foreslået, fordi den var ufordelagtig for staten. Dette brev henviste dernæst til et andet, mere generelt brev af 15. januar 2004 fra finansministeren til skattedirektoratet med besked om ikke at acceptere forslag til ordninger med kreditorer, som ville betyde, at skattemyndighederne skulle give afkald på skattetilgodehavender. Endvidere fortolker de slovakiske myndigheder det brev af 3. februar 2004, som modtageren henviste til (jf. betragtning 43), som en udtrykkelig afvisning af 35 %-ordningen.
(64)
De slovakiske myndigheder fremfører, at modtageren ikke havde betalt punktafgifter til tiden (januar 2001-marts 2004) og regelmæssigt havde fået sine skatteforpligtelser udsat.
(65)
Ifølge de slovakiske myndigheder rejser de betydelige forskelle i vurderingerne i de to revisorers rapporter (se betragtning 48 og 51) tvivl om begge rapporters troværdighed. Myndighederne tvivler især på den likvidationsfaktor, EKORDA tilskriver kortfristede aktiver. Denne faktor burde være højere end 20 %.
(66)
Endelig havde modtageren ifølge de slovakiske myndigheder ikke udarbejdet en realistisk omstruktureringsplan, og de foranstaltninger, der blev foreslået i forbindelse med kreditorproceduren, kunne ikke betragtes som omstruktureringsforanstaltninger.
VI. VURDERING
1. KOMMISSIONENS KOMPETENCE
(67)
Da nogle af de relevante begivenheder fandt sted før Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union den 1. maj 2004, skal Kommissionen først fastslå, om den er kompetent til at behandle den omstridte foranstaltning.
(68)
Foranstaltninger, der er iværksat før tiltrædelsen og ikke gælder efter tiltrædelsen, kan ikke undersøges af Kommissionen, hverken i henhold til overgangsordningen efter punkt 3 i bilag IV til tiltrædelsestraktaten eller i henhold til de procedurer, der er fastlagt i artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF). Hverken tiltrædelsestraktaten eller TEUF kræver eller hjemler en undersøgelse af disse støtteforanstaltninger fra Kommissionens side.
(69)
Foranstaltninger iværksat efter tiltrædelsen falder imidlertid klart inden for Kommissionens kompetenceområde. For at kunne bedømme tidspunktet for gennemførelsen af en bestemt støtteforanstaltning er det relevante kriterium den retligt bindende retsakt, hvorved den kompetente nationale myndighed påtager sig at bevilge støtten (15).
(70)
Modtageren hævdede, at den omstridte foranstaltning blev iværksat før tiltrædelsen og ikke gælder derefter (jf. betragtning 43).
(71)
Kommissionen kan ikke acceptere de argumenter, der fremlægges af modtageren. Forslaget om at indlede kreditorproceduren er ikke et dokument udstedt af den bevilgende myndighed, men modtagerens eget tiltag. Domstolens afgørelse om at iværksætte kreditorproceduren er heller ikke et dokument udstedt af den bevilgende myndighed. Denne afgørelse tillod kun modtageren og dennes kreditorer at gå videre med forhandlingerne om ordningen, men udgjorde klart ikke den bevilgende begivenhed. Der foreligger intet bevis for, at skattedirektoratet skulle have givet udtryk for sin enighed i den omstridte foranstaltning på mødet i december 2003. De slovakiske myndigheder benægtede tværtimod, at der skulle have foreligget en sådan foreløbig aftale. Brevet af 3. februar 2004 afviser udtrykkeligt forslaget om 35 %-ordningen.
(72)
Den kompetente myndigheds beslutning om at give afkald på nogle af sine krav blev truffet den 9. juli 2004, da skattekontoret accepterede den ordning, der blev foreslået af modtageren.
(73)
Spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningen er gældende efter tiltrædelsen, er derfor ikke længere relevant.
(74)
Kommissionen erklærer sig derfor kompetent til at vurdere den anfægtede foranstaltning i medfør af artikel 108 i TEUF.
2. STATSSTØTTE SOM OMHANDLET I ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF
(75)
I henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked.
(76)
Når en offentlig myndighed, såsom et skattekontor, giver afkald på et tilgodehavende, er der tale om anvendelse af statsmidler, og da foranstaltningen begunstiger en individuel virksomhed, er den selektiv.
(77)
Indtil de begivenheder, som udløste insolvensproceduren, opererede modtageren på markedet for produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer samt frugt og grøntsager på dåse. I 2003 var modtageren den tredjestørste producent af alkohol og alkoholholdige drikkevarer i Slovakiet. Siden inddragelsen af tilladelsen til produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer i marts 2004 har modtageren været aktiv på engrosmarkedet gennem salg af alkohol og alkoholholdige drikkevarer produceret af et andet selskab, Old Herold s.r.o., som lejer og anvender modtagerens produktionsfaciliteter. I alle de segmenter, hvor modtageren var aktiv før kreditorproceduren, og hvor modtageren er aktiv i øjeblikket, sker der samhandel mellem medlemsstaterne.
(78)
I afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure rejste Kommissionen tvivl om, hvorvidt foranstaltningen fordrejede eller truede med at fordreje konkurrencevilkårene ved at give modtageren en fordel, som denne normalt ikke ville kunne opnå på markedet. Kommissionen tvivlede med andre ord på, om staten havde opført sig som en markedsøkonomisk kreditor i forhold til modtageren.
(79)
Det blev fastslået, at kreditorproceduren indeholdt de samme gældssaneringsvilkår for både de private kreditorer og skattekontoret (offentlig kreditor). 35 % af gælden skulle betales til kreditorerne inden for en fastsat periode - et krav, som modtageren opfyldte. De resterende 65 % skulle afskrives.
(80)
Skattekontorets kreditorstilling var imidlertid usædvanligt stærk i dette tilfælde og kan ikke sidestilles med en typisk kreditors stilling i en konkursprocedure. Før ordningen var skattekontoret i en juridisk og økonomisk mere fordelagtig position end kreditorerne. Ikke alene var skattekontoret, der stod for over 99 % af alle krav i konkursproceduren, klart den dominerende og afgørende kreditor, men også - og ikke mindst - separatist. Skattekontorets krav kunne derfor indfries når som helst under konkursproceduren qua indtægterne fra salg af sikrede aktiver: Som nævnt i betragtning 18 ovenfor ville disse indtægter udelukkende blive brugt til dækning af separatistens krav. Det er derfor nødvendigt at undersøge i detaljer, om skattekontoret brugte alle disponible midler for at opnå den størst mulige tilbagebetaling af sine tilgodehavender, ligesom en markedsøkonomisk kreditor ville gøre.
(81)
De betingelser, som en foranstaltning skal opfylde for at blive behandlet som statsstøtte i henhold til artikel 107 TEUF, er ikke opfyldt, hvis den begunstigede virksomhed under omstændigheder, der svarer til normale markedsvilkår, ville kunne opnå de samme fordele som dem, der opnås qua statsmidlerne (16). Den vurdering skal som udgangspunkt foretages på grundlag af det markedsøkonomiske kreditorprincip. Når en offentlig kreditor yder betalingslempelser, hvad angår dennes tilgodehavender hos en virksomhed, udgør disse betalingslempelser statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF, hvis - under hensyn til, hvor stor en økonomisk fordel betalingslempelserne medfører - den pågældende virksomhed helt klart ikke ville have opnået tilsvarende lempelser fra en privat kreditor, der befinder sig i en situation, der svarer så meget som muligt til den offentlige kreditors situation, og som ønsker at inddrive tilgodehavender fra en skyldner i økonomiske vanskeligheder (17).
(82)
Anvendeligheden af princippet om den private markedsaktør afhænger i sidste ende af, om den pågældende medlemsstat på anden vis end i sin egenskab af offentlig myndighed har givet virksomheden en økonomisk fordel. Det følger heraf, at hvis en medlemsstat henholder sig til dette princip under den administrative procedure, skal den i tvivlstilfælde fremskaffe utvetydig, objektiv og verificerbar dokumentation for, at den gennemførte foranstaltning kan tilskrives medlemsstaten, der handler som en privat markedsaktør. Det skal fremgå tydeligt af dokumentationen, at den pågældende medlemsstat traf beslutningen om at handle, som den gjorde, før eller samtidig med at modtageren opnåede en økonomisk fordel. I den sammenhæng kan det være nødvendigt at fremskaffe dokumentation for, at beslutningen er baseret på økonomiske vurderinger svarende til sådanne vurderinger, som en rationel privat markedsaktør i en situation, der svarer så meget som muligt til medlemsstatens situation, ville have foretaget under lignende omstændigheder. Det er imidlertid ikke nok at henholde sig til økonomiske vurderinger, der foretages, efter at modtageren har opnået en økonomisk fordel, eller til en efterfølgende konstatering af, at den pågældende medlemsstats fremgangsmåde reelt var gavnlig, eller til efterfølgende begrundelser for den faktisk valgte fremgangsmåde (18).
(83)
Den Slovakiske Republik fremfører kort sagt, at foranstaltningen efter dens opfattelse skal betragtes som statsstøtte. Den erkender, at spørgsmålet om statsstøtte ganske enkelt ikke blev overvejet på det tidspunkt, hvor ordningen blev iværksat, og anmoder om, at den omstridte foranstaltning betragtes som redningsstøtte. Det fremgår således, at kravene i henhold til retspraksis, jf. ovenfor, ikke er opfyldt i dette tilfælde, og den omstridte foranstaltning udgør således statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.
(84)
Det er modtageren, der fremfører, at foranstaltningen ikke omfatter støtte, og som fremlægger ovennævnte dokumenter, navnlig rapporter fra to revisorer.
(85)
På grundlag af de oplysninger, som både modtageren og de slovakiske myndigheder har fremlagt, har Kommissionen med hensyn til modtagerens økonomiske situation i det pågældende år fastslået følgende forhold, der er relevante for anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip. Kommissionen kan ikke kontrollere modtagerens tal pr. 31. marts 2004 og de slovakiske myndigheders tal pr. 17. juni 2004 på grundlag af modtagerens regnskaber. Kommissionen har imidlertid ingen grund til at betvivle disse tal.
Tabel 3
Modtagerens økonomiske situation 2003-2004 (mio. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Langfristede aktiver (24)
208
205
204
200
200
Lagerbeholdning
119
209
176
84
52
Kontanter
3
50
94
161
27
Kortfristede handelstilgodehavender
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Kommissionen vil først undersøge den dokumentation, modtageren har fremlagt til støtte for sin udtalelse om, at konkursproceduren ville have stillet skattekontoret ringere end kreditorproceduren (afsnit 2.1). Derefter vil Kommissionen undersøge skattekontorets situation i forhold til en skattefuldbyrdelsesprocedure (afsnit 2.2). Endelig vil Kommissionen undersøge andet bevismateriale, som de slovakiske myndigheder og modtageren har fremlagt (afsnit 2.3).
(87)
Som beskrevet i betragtning 37 blev det gældsbeløb, som ordningen skulle omfatte, reduceret som følge af den ekstraordinære ankeprocedure. Det skal dog bemærkes, at denne dom blev afsagt flere år efter beslutningen om at deltage i ordningen. Hvad angår det markedsøkonomiske kreditorprincip, er det de oplysninger, der var tilgængelige på det tidspunkt, hvor en kreditor ville have taget stilling til, hvilken fremgangsmåde der var den mest hensigtsmæssige, der udgør den standard, som den offentlige kreditors adfærd skal vurderes ud fra. I analysen nedenfor benyttes derfor tallene fra aftalen af 23. juli 2004.
2.1 Kreditorprocedure over for konkurs
(88)
For at vurdere, om modtageren opnåede faktiske fordele, skal Kommissionen foretage en generel vurdering og tage højde for alle relevante beviser i sagen, så den kan fastslå, om den pågældende virksomhed reelt ikke ville have opnået tilsvarende lempelser fra en privat kreditor (27). Kommissionen skal med andre ord undersøge, om skattekontoret blev bedre stillet ved at acceptere de foreslåede betingelser i kreditorproceduren, eller om det ville have været mere fordelagtigt at indlede en konkursprocedure.
(89)
Kommissionen mener ikke, at EKORDA-rapporten udgør et pålideligt grundlag for at sammenligne den foreslåede ordning med en hypotetisk konkursprocedure. De slovakiske myndigheder er enige med Kommissionen i den henseende.
(90)
Indledningsvis noterer Kommissionen, at EKORDA ved udgivelsen af sin rapport den 7. juli 2004 (kun to dage før kreditorernes møde) lagde modtagerens aktiver pr. 31. marts 2004 til grund for sine beregninger. Det fremgår klart af tabel 3, at de forskellige aktivers niveau ændredes betydeligt efter 31. marts 2004. Især blev en betydelig del af lagerbeholdningen solgt, hvilket førte til en øget kontantbeholdning. Disse ændringer er af stor betydning for anvendelsen af likvidationsfaktorer, som strækker sig fra 20 % for lagerbeholdning og kortfristede tilgodehavender til 100 % for kontanter. Det forholder sig nemlig sådan, at selv hvis EKORDAs likvidationsfaktorer havde været korrekte (hvilket Kommissionen anfægter af de grunde, der er beskrevet nedenfor), og man anvendte EKORDAs metode, viser følgende tabel, at resultatet af EKORDAs beregning ville have været anderledes, hvis den havde været baseret på tal fra 28. april 2004 og 17. juni 2004, dvs. stadig før kreditorernes møde den 9. juli 2004.
Tabel 4
Sammenligning af det sandsynlige provenu af salget af modtagerens aktiver ved en konkursprocedure (mio. SKK)
Situation den:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Likvidationsfaktor (%)
Bogført værdi
Udbytte
Bogført værdi
Udbytte
Bogført værdi
Udbytte
Langfristede aktiver
45
205
92
204
92
200
90
Lagerbeholdning
20
209
42
176
35
84
17
Kortfristede tilgodehavender
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Kontanter
100
50
50
94
94
161
161
I alt
204
238
275
(91)
Det skal bemærkes, at den forretningsplan, som modtageren forelagde domstolen, omfattede salg af lagerbeholdning for 110 mio. SKK over perioden marts-maj 2004. EKORDA må derfor have været klar over, at modtagerens aktiver ville undergå betydelige ændringer efter 31. marts 2004, men tog ikke hensyn til det.
(92)
Hvis der var blevet taget højde for modtagerens aktiver fra 28. april 2004, ville konklusionen have været, at det sandsynlige udbytte fra salg af modtagerens aktiver i en konkursprocedure ville have været større, end det skønnes i rapporten (238 mio. SKK, eller 6,3 mio. EUR, i stedet for 204 mio. SKK, eller 5,3 mio. EUR). En analyse med tallene fra juni 2004 ville have gjort det muligt at fastslå tydeligt og klart, at det sandsynlige udbytte fra salg af modtagerens aktiver i en konkursprocedure (275 mio. SKK; 7,2 mio. EUR) ville have været større, end det var foreslået i kreditorproceduren, og at skattekontoret skulle bruge sin vetoret og afvise forslaget med en ophævelse af kreditorproceduren til følge. Kommissionen vil gerne endnu en gang understrege, at ovenstående resultater er opnået ved brug af EKORDAs antagelser og metode.
(93)
Kommissionen kan imidlertid ikke acceptere den metode, der er anvendt af EKORDA, og finder ikke modtagerens forudsætninger troværdige. Denne konklusion understøttes af de slovakiske myndigheders tvivl som beskrevet i betragtning 60 og 65.
(94)
For det første forklarer EKORDA ikke i sin rapport, hvordan de 3 likvidationsfaktorer er fastsat. Formålet med likvidationsfaktorerne er at beregne restværdien af de aktiver, der sælges under likvidationen, idet der tages højde for, hvilken type salg der er tale om, f.eks. aktiver, der sælges separat, under tidspres osv. Derfor går man ud fra, at værdien af aktiver, der afhændes under likvidation, normalt er lavere end deres bogførte værdi, alt efter hvilken type aktiv der er tale om. Likvidationsfaktoren er den procentvise forskel på værdien af aktiver, der afhændes under likvidation, og deres bogførte værdi.
(95)
Endvidere synes likvidationsfaktoren på 45 % for langfristede aktiver at være for lav. Ifølge modtageren var værdien af de aktiver, skattekontoret havde pant i, 194 mio. SKK (31). Denne værdi er ifølge modtageren udtrykt i priser, som blev anslået af uafhængige eksperter omkring udgangen af 2003/begyndelsen af 2004. Efter Kommissionens opfattelse skulle en sådan »ekspertpris« normalt afspejle aktivets generelle pris og være udtryk for den pris, som aktivet kunne sælges til på et givet tidspunkt. Det bør erindres, at ekspertværdien af disse aktiver blev beregnet med henblik på at vurdere deres værdi som sikkerhed for de slovakiske myndigheder i forhold til modtagerens udskudte skattegæld, som krævet i den slovakiske skatteforvaltningslov. EKORDA giver ingen forklaring på, hvorfor udbyttet ved konkurssalget af langfristede aktiver kun ville udgøre 45 % af deres bogførte værdi på 205 mio. SKK, når modtageren selv vurderede disse aktiver meget højere.
(96)
Hvad angår modtagerens udsagn om, at det ville være vanskeligt at finde en køber, fordi størstedelen af de pantsatte maskiner var begrænset til produktion af alkohol og alkoholholdige drikkevarer, alkoholfri drikkevarer eller produkter på dåse, har Kommissionen følgende to kommentarer. For det første skal det bemærkes, at »ekspertprisen« på den pantsatte faste ejendom var 105 mio. SKK, hvilket i sig selv er højere end det totale udbytte efter EKORDAs skøn (92 mio. SKK). For det andet viser den faktiske udvikling i virksomheden, at nogle af disse produktionsaktiver hurtigt fandt en bruger, Old Herold s.r.o. Faktisk blev virksomhedens produktionsaktiver udlånt til Old Herold, så snart modtageren havde mistet sin licens til fremstilling af alkohol og alkoholholdige drikkevarer. Der ser derfor ud til at have været en umiddelbar interesse i disse produktionsaktiver fra en konkurrents side.
(97)
Med hensyn til lageret anser de slovakiske myndigheder selv, at likvidationsfaktoren burde være højere end 20 %.
(98)
Modtageren var i stand til at få 110 mio. SKK for salget af sit lager i 2004 (se betragtning 35), dvs. mere end 50 % af den bogførte værdi af lageret, som EKORDA baserede sin vurdering på. Dette er en stærk indikation af, at likvidationsfaktoren på 20 % var for lav. Ændringerne i balancen for 2004 med hensyn til lageret understøtter denne konklusion. Derudover anslog modtageren selv i sin forretningsplan provenuet fra salget af lageret i perioden marts-maj 2004 til 110 mio. SKK (se betragtning 35). EKORDA ignorerede dette skøn. Endelig kan det ud fra karakteren af modtagerens aktiviteter antages, at lageret bestod af færdigvarer og halvfabrikata, der kunne være solgt direkte til distributører eller forbrugere, hvilket yderligere understøtter en højere likvidationsfaktor.
(99)
Kommissionen mener derfor, at likvidationsfaktoren for lageret bør være 52 %. Dette tal er baseret på modtagerens skøn for det provenu, virksomheden kunne få fra salget af lageret med henblik på at finansiere aftalen (dvs. 110 mio. SKK). Under hensyntagen til den bogførte værdi på det tidspunkt (209 mio. SKK) var den eneste mulige likvidationsfaktor for lageret derfor mindst 52 % (52 % af 209 mio. = 110 mio.).
(100)
Endvidere anvendte EKORDA en dobbeltjustering med hensyn til kortfristede tilgodehavender. Det justerede først deres bogførte værdi med 59 % (den bogførte værdi var 166 mio. SKK, og den værdi, EKORDA brugte i sine beregninger, var 98 mio. SKK) og anvendte dernæst den lave likvidationsfaktor på 20 %. Denne metode er tvivlsom. Det er acceptabelt at justere bogføringsværdien af tilgodehavender, så den afspejler deres faktiske værdi på et givet tidspunkt. EKORDA giver imidlertid ingen forklaring på, hvorfor udbyttet ved konkurs/likvidation kun ville være en femtedel (20 mio. SKK) af, hvad modtageren selv mente at kunne opnå fra sine debitorer (98 mio. SKK).
(101)
På grundlag af tal fra marts 2004 justerede EKORDA den bogførte værdi af de kortfristede tilgodehavender (166 mio. SKK) til 98 mio. SKK for at korrigere for uerholdelige tilgodehavender og tilgodehavender af lav kvalitet. Imidlertid anvendte EKORDA også en likvidationsfaktor på kun 20 % på den justerede bogførte værdi. Hvis EKORDAs faktor på 59 % for justering af den bogførte værdi af de kortfristede tilgodehavender anvendes på den bogførte værdi pr. juni 2004 (63 mio. SKK), bliver resultatet 37 mio. SKK. I henhold til oplysningerne fra de slovakiske myndigheder var der imidlertid tilgodehavender for 63 mio. SKK, som kunne tilbagesøges. Det er derfor tvivlsomt, om en justering af deres bogførte værdi faktisk er nødvendig.
(102)
Under alle omstændigheder er der ingen åbenlys grund til, at likvidationsværdien skulle være endnu lavere end den justerede værdi. Kommissionen finder derfor, at det forventede provenu fra de kortfristede tilgodehavender i hvert fald ikke er lavere end den justerede værdi på 37 mio. SKK.
(103)
I lyset af ovenstående justerede Kommissionen EKORDAs skøn og foretog en ny vurdering på basis af tallene fra juni 2004. Denne vurdering viser klart, at det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver under en konkursprocedure ville have været meget højere end det forventede provenu i EKORDAs rapport. Tallene er gengivet i nedenstående tabel.
Tabel 5
Sammenligning af det sandsynlige provenu af salget af modtagerens aktiver ved en konkursprocedure - EKORDAs tal sammenlignet med Kommissionens korrigerede tal (mio. SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Korrektion
(17.6.2004)
Bogført værdi
Provenu
Bogført værdi
Provenu
Langfristede aktiver
205
92
200
194 (32)
Lagerbeholdning
209
42
84
43 (33)
Kortfristede tilgodehavender
98 (34)
20
63
37 (35)
Kontanter
50
50
161
161
I alt
562
204
508
435
(104)
Omkostningerne ved konkursproceduren burde ifølge modtagerens kommentarer til afgørelsen om at indlede proceduren udgøre 18 % af den skønnede værdi af indtægterne fra salget af modtagerens aktiver under en sådan behandling. Ifølge modtageren er dette en hensigtsmæssig sats set i lyset af Verdensbankens rapport fra 2004 (36). Ved anvendelse af denne procentsats på den korrigerede værdi af det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver, som fastslået af Kommissionen, ville omkostningerne ved en konkursprocedure derfor være 78,3 mio. SKK. Når dette beløb trækkes fra det korrigerede provenu fra salget af modtagerens aktiver, bliver resultatet højere end det beløb, skattekontoret modtog under ordningen (435 mio. -78,3 mio. = 356,7 mio.; det aftalte beløb under ordningen var 224,3 mio. SKK).
(105)
Som angivet i tabel 5 var det sandsynlige provenu fra salget af modtagerens aktiver 435 mio. SKK. Når man tager i betragtning, at skattekontoret ville have modtaget tæt på 100 % af indtægterne fra salget (37), og at selv hvis man tillod konkursomkostninger på op til 18 % som hævdet af modtageren, ville skattekontoret stadig have fået 132,4 mio. SKK mere end under ordningen.
(106)
Derudover gælder det, at selv hvis man anvendte EKORDAs meget lave likvidationsfaktorer på værdien af modtagerens aktiver pr. juni 2004, ville det sandsynlige provenu fra salget af disse aktiver (efter fradrag af omkostningerne ved konkursproceduren, dvs. 18 %) være 225,5 mio. SKK, hvilket stadig er højere end det beløb, skattekontoret accepterede under ordningen (38).
(107)
Endelig bør det bemærkes, at de slovakiske myndigheder ikke har støttet modtagerens påstand om, at skattekontoret havde EKORDA-rapporten til sin rådighed før kreditormødet den 9. juli 2004 og derfor kunne være brugt den som grundlag for dets beslutning. Skattekontoret havde imidlertid resultatet af deres egen inspektion i juni 2004, som viste, at Frucona rådede over betydelige aktiver som anført i tabel 3. På grundlag af disse oplysninger angav skattedirektoratet ved brev af 6. juli 2004 til det lokale skattekontor, at det lokale skattekontor ikke skulle acceptere den ordning, som modtageren havde foreslået, da ordningen var ugunstig for staten.
(108)
De øvrige ekspertrapporter, som modtageren har fremlagt, har ikke levet op til den nødvendige standard i forhold til at bevise, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt. Især nævnes det ikke i nogen af rapporterne, på hvilket grundlag de til tider ekstremt lave likvidationsfaktorer var beregnet. For så vidt angår fr. Kochová, hvis konklusioner var bemærkelsesværdigt forskellige fra EKORDAs konklusioner, bemærker Kommissionen desuden, at det ikke står klart, hvad formålet med udarbejdelsen af rapporten var, ligesom det heller ikke står klart, hvilken periode og hvilke antagelser den var baseret på. Bobestyreren fr. Holovačovás rapport erklærer blot, at kreditorproceduren generelt er mere fordelagtig for kreditorer end konkurs. Derfor kan ingen af oplysningerne i disse to rapporter anvendes til hverken at støtte eller at afvise modtagerens påstand om, at det markedsøkonomiske kreditorprincip var opfyldt.
(109)
Hvad angår argumenterne vedrørende varigheden af konkursproceduren, skal omstændighederne vedrørende denne sag også tages i betragtning ved vurderingen af, hvilken indvirkning den mulige længde af konkursproceduren ville have haft på beslutningsprocessen hos en hypotetisk privat kreditor.
(110)
Det faktum, at staten var i en privilegeret stilling i forhold til de andre kreditorer, idet staten havde sikkerhed i modtagerens faste aktiver, er endnu et vigtigt aspekt i denne sag. I HAMSA-dommen bekræftede Domstolen, at en status som separatist er en relevant faktor, der skal tages i betragtning ved anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip (39). I overensstemmelse med artikel 31, stk. 1, litra e), i konkursloven kan en separatist på ethvert tidspunkt i løbet af konkursproceduren få sine fordringer opfyldt gennem salg af de aktiver, hvori separatisten har sikkerhed. For så vidt angår de aktiver, som skattekontoret har pant i, var varigheden af konkursproceduren derfor med Kommissionens øjne irrelevant, da disse fordringer kunne have blevet indfriet uafhængigt af udviklingen i konkursproceduren.
(111)
Selv hvis man tager hensyn til den værdi, som modtageren tillagde de sikrede aktiver, kunne skattekontoret have opnået en tidlig indfrielse gennem salget af aktiverne på mindst 194 mio. SKK svarende til 86 % af det foreslåede beløb i kreditorordningen. Kun hvis der havde været en vis udsigt til, at man ikke ville få det fulde beløb som aftalt i ordningen, ville skattekontoret have været nødt til at overveje, om det var værd at vente på afslutningen af konkursproceduren. Desuden ville skattekontoret ved den endelige fordeling til kreditorerne have modtaget omkring 99 % af provenuet fra salget af de resterende aktiver (185 mio. SKK i den værst tænkelige situation, dvs. ved anvendelse af EKORDAs likvidationsfaktorer; se tabel 4). Det burde have stået skattekontoret klart, at det deraf følgende skatteinddrevne beløb ville have været væsentligt større end det beløb, skattekontoret blev tilbudt i ordningen, og at kun en lille del af dette beløb ville have været forsinket sammenlignet med i ordningen.
(112)
Det kan derfor konkluderes, at oplysninger om varigheden af konkursproceduren i Slovakiet ikke ville have haft nogen væsentlig indflydelse på en hypotetisk privat kreditors beslutning.
(113)
Under alle omstændigheder havde modtageren på tidspunktet for indgåelse af ordningen desuden: i) et meget lavt antal kreditorer og ii) aktiver med en likvidationsværdi, der var højere end det af staten accepterede beløb i ordningen (som vist i tabel 5 var alene det sandsynlige provenu fra salget af ikke-sikrede aktiver 241 mio. SKK).
(114)
Antallet af kreditorer, der var involveret i ordningen, var lavt, idet der kun var fem. Af disse fem kreditorer var fire private, og deres andel af den samlede gæld var kun 0,6 % (3 797 608 SKK ud af 644 166 949 SKK) som vist i tabel 2. Staten udgjorde derfor langt den største kreditor med 99,4 % af de samlede fordringer. Sådanne omstændigheder ville i betydelig grad reducere risikoen for enhver uenighed mellem kreditorer og deraf følgende sagsanlæg, og konkursproceduren ville derfor sandsynligvis tage kortere tid.
(115)
Hvad angår det argument, som modtageren har fremført på grundlag af »Doing Business in 2004«-rapporten fra Verdensbanken, nemlig at konkursprocedure i Slovakiet i gennemsnit tager 4,8 år, bør det bemærkes, at rapporten omhandler en generel »indikator for afvikling af en virksomhed«, som måler den tid, det tager at gennemføre konkursproceduren samt retssager i forbindelse med konkursproceduren. Denne varighed er strengt taget ikke den samme som den gennemsnitlige varighed af konkursprocedure. De slovakiske myndigheder har selv udtrykt det synspunkt, at i lyset af sagens omstændigheder ville en konkurs tage kortere tid at behandle end den gennemsnitlige konkurs (se betragtning 60). De slovakiske myndigheders vurdering er særlig relevant set i lyset af, at den pågældende behandling ville blive gennemført i overensstemmelse med den slovakiske konkurslov og -praksis. Hvad ydermere er, var den slovakiske regering selv kreditor hos modtageren.
(116)
Desuden svinger varigheden af konkursprocedure i de af modtageren fremlagte rapporter betydeligt fra to år til mere end seks år (40). Derfor var de vurderinger af varigheden af konkursprocedure i Slovakiet, som modtageren fremsendte til Kommissionen, generaliserede og tog ikke hensyn til de specifikke detaljer i den foreliggende sag. En række af disse vurderinger var skøn og hængte til en vis grad ikke sammen indbyrdes.
(117)
Hvad angår det specifikke eksempel på en slovakisk virksomhed i samme branche som modtageren, hvis konkursprocedure varede mere end fem år, bør det bemærkes, at modtageren ikke har bevist, hvordan det eksempel hænger sammen med denne sag, og især hvorvidt den virksomhed var i samme eller en lignende juridisk og materiel situation som modtageren (41). I betragtning af, at modtageren havde én stor privilegeret kreditor, nemlig staten, og en række aktiver med en betydelig skønsmæssig værdi, ville konkursproceduren i modtagerens tilfælde kunne have været afsluttet forholdsvis hurtigt og ville derfor have været den foretrukne fremgangsmåde for den største kreditor, staten.
(118)
Endelig, selv hvis man antog, at konkursproceduren ville have varet i fire til fem år som hævdet af modtageren, var der tale om så stor en forskel mellem de sandsynlige beløb, der skulle tilbagesøges, og de beløb, der var aftalt i ordningen, at varigheden af behandlingen ikke ville have spillet en større rolle i en privat kreditors beslutning med hensyn til, om ordningen var acceptabel. I betragtning af en diskonto på 5,14 % (42) er nutidsværdien af det fremtidige cashflow på 356,7 mio. SKK selv efter fem år 277,6 mio. SKK, dvs. et godt stykke over det beløb, der blev aftalt i ordningen. Under sådanne omstændigheder skulle konkursproceduren have taget mere end 9 år, for at nutidsværdien blev lavere end det i ordningen aftalte beløb. En så lang likvidationsproces ville ikke have været set som sandsynlig af nogen privat markedsoperatør. Desuden ville nutidsværdien af de samlede beløb, der skulle tilbagesøges, være endnu større, hvis man tog i betragtning, at en betydelig del af gælden sandsynligvis ville have været tilbagebetalt tidligere qua salget af de sikrede aktiver (se betragtning 111).
(119)
På grundlag af det foreliggende bevismateriale konkluderer Kommissionen derfor, at en privat kreditor ikke ville have accepteret ordningen på de vilkår, som skattekontoret accepterede i dette tilfælde. I betragtning af, at skattekontoret kunne få sine krav indfriet som separatist når som helst i løbet af konkursproceduren og desuden ville få over 99 % af det provenu, der skulle deles blandt de øvrige kreditorer (på grund af dets kravs størrelse sammenlignet med andre kreditorers), konkluderer Kommissionen, at næsten hele udbyttet i forbindelse med konkurs ville tilfalde skattekontoret, og at skattekontoret som påvist ovenfor ville have fået et langt højere beløb end det, der blev accepteret i kreditorordningen.
2.2 Kreditorordningen over for skattefuldbyrdelse
(120)
Skattekontoret havde til forskel fra private kreditorer ret til på eget initiativ at indlede skattefuldbyrdelsesproceduren gennem salg af fast ejendom, maskiner og inventar eller firmaet som helhed. I forhold til den retspraksis, der er nævnt i betragtning 82 ovenfor, er der ikke tilvejebragt bevis, for at skattekontoret skulle have overvejet denne fremgangsmåde og skulle have konkluderet, at det ville have været mindre fordelagtigt end at tiltræde ordningen.
(121)
Under alle omstændigheder finder Kommissionen modtagerens udsagn om, at kreditorproceduren beskytter virksomheden mod skattefuldbyrdelsesproceduren, irrelevant. Som bekræftet af de slovakiske myndigheder var skattefuldbyrdelsesproceduren et reelt alternativ for skattekontoret, enten før iværksættelsen af kreditorproceduren eller efter skattekontorets veto mod den foreslåede ordning. Det er derfor nødvendigt at overveje denne mulighed, når det skal fastslås, om det markedsøkonomiske kreditorprincip er overholdt. Modtageren sammenligner ikke den foreslåede ordning med det mulige resultat af skattefuldbyrdelsen.
(122)
Kommissionen har i sin analyse anvendt både modtagerens og de slovakiske myndigheders oplysninger. I denne sammenhæng skal det bemærkes, at de slovakiske myndigheder har bekræftet, at skattekontoret havde en panteret svarende til 397 mio. SKK, som anført i afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure. Denne værdi siges at være opnået på grundlag af modtagerens regnskaber. Modtageren fremfører for sit vedkommende, at værdien af de pantsatte aktiver udtrykt i »ekspertpriser« er 194 mio. SKK (se betragtning 22). Kommissionen behøver ikke at fastslå, hvilket tal der er korrekt, men kan ikke desto mindre drage følgende konklusioner.
(123)
For det første udgjorde pantet modværdien af modtagerens udsatte skattegæld, som fastsat i skatteforvaltningsloven. Hvis værdien af modtagerens aktiver faktisk kun beløb sig til halvdelen af pantet, som anført i den ekspertudtalelse, modtageren fremlagde, var den pantesikkerhed, som staten krævede for denne henstand, utilstrækkelig. Under disse omstændigheder opfyldte den skattehenstand, skattekontoret tillod mellem november 2002 og november 2003 på i alt 477 mio. SKK, efter al sandsynlighed ikke det markedsøkonomiske kreditorprincip. I forbindelse med denne sag behøver Kommissionen heller ikke at fastslå, om disse foranstaltninger udgjorde statsstøtte. Hvis den tidligere henstand allerede udgjorde statsstøtte, kan der dog ikke længere henvises til det markedsøkonomiske kreditorprincip, når den udsatte gæld senere (delvis) afskrives.
(124)
For det andet ville en kreditor, der opererer under markedsøkonomiske forhold - selv i det tilfælde, hvor det lavere tal, modtageren har fremlagt, blev anvendt ved beregningen af provenuet af en skattefuldbyrdelsesprocedure - have foretrukket denne procedure frem for kreditorproceduren, hvis muligheden havde foreligget.
(125)
Under en skattefuldbyrdelsesprocedure kan et skattekontor sælge debitors aktiver (tilgodehavender og andre kortfristede aktiver, løsøre, fast ejendom) direkte. På det tidspunkt, hvor skattekontoret stemte for ordningen, havde modtageren en lagerbeholdning med en værdi af 43 mio. SKK, inddrivelige tilgodehavender på 37 mio. SKK og en kontantbeholdning på 161 mio. SKK (se tabel 5). Det skal bemærkes, at værdien af de kortfristede aktiver alene (241 mio. SKK; 6,3 mio. EUR) (43) ville overstige det udbytte, ordningen ville medføre (224,3 mio. SKK; 5,93 mio. EUR). Desuden havde modtageren andre aktiver, hvis værdi var mindst 194 mio. SKK.
(126)
Skattefuldbyrdelsesproceduren ville heller ikke medføre administrationsgebyrer, som det var tilfældet med konkursproceduren. Det er en procedure, som indledes og styres af skattekontoret selv, så det kan antages, at den ville blive gennemført hurtigt.
(127)
Kommissionen konkluderede derfor, at skattefuldbyrdelsesproceduren på grundlag af modtagerens aktiver ville have ført til et større udbytte end ordningen.
2.3 Andet bevismateriale
(128)
Kommissionen noterer sig det brev, der er fremlagt af de slovakiske myndigheder, og som skattedirektoratets direktør har sendt til sin underordnede, direktøren for det pågældende skattekontor (se betragtning 63). Brevet er et klart bevis på, at skattedirektoratet (som tidligere havde haft direkte kontakt med modtageren) modsatte sig den foreslåede ordning og gav det lokale skattekontor en klar instruks om ikke at stemme for ordningen. Den grund, der blev nævnt i brevet, var, at den foreslåede ordning var »ufordelagtig« for staten.
(129)
Det blev også påvist af de slovakiske myndigheder, at finansministeriet i begyndelsen af 2004 havde givet skattemyndighederne en klar instruks om ikke at acceptere ordninger med forslag om afskrivning af skattemyndighedernes tilgodehavender (44). Denne instruks blev givet i forbindelse med ændringen af skatteforvaltningsloven pr. 1. januar 2004 som led i bestræbelserne på at styrke disciplinen på skatteopkrævningsområdet.
(130)
Desuden bemærker Kommissionen, at skattekontoret selv havde anket denne ordning allerede den 2. august 2004, dvs. ikke engang en måned efter, at der blev opnået enighed om ordningen.
(131)
Modtageren fremførte, at skattekontoret havde meddelt, at det var enigt i ordningen, allerede før modtageren indledte proceduren. Det er Kommissionens opfattelse, at det bevismateriale, modtageren har fremlagt, indikerer præcist det modsatte. Ved brev af 3. februar 2004 skriver direktøren for skattekontoret til modtageren, at han ganske vist ikke principielt er modstander af brugen af kreditorproceduren, men at han ikke kan tilslutte sig modtagerens forslag om en ordning med en tilbagebetaling af 35 % af gælden.
(132)
På grundlag af dette bevismateriale kan Kommissionen kun konkludere, at de slovakiske myndigheder var imod den ordning, som modtageren havde foreslået, og at dette allerede var tilfældet, inden kreditorproceduren blev indledt den 8. marts 2004, inden kreditorernes afstemning den 9. juli 2004 og også efter domstolens godkendelse af ordningen.
(133)
Modtageren fremførte, at de langsigtede virkninger, såsom kontinuiteten i statens skatteprovenu, skulle tages i betragtning (se betragtning 52).
(134)
For det første skal det understreges, at det markedsøkonomiske kreditorprincip adskiller sig fra det markedsøkonomiske investorprincip. Mens en markedsøkonomisk investor er i en situation, hvor han kan afgøre, om han vil indlede forretningsforbindelser med den pågældende virksomhed, og er motiveret af den langsigtede strategiske udsigt til at opnå et passende afkast af sin investering (45), vil en »markedsøkonomisk kreditor«, som allerede har forretningsmæssige eller offentligretlige forbindelser med den insolvente virksomhed, søge at opnå tilbagebetaling af beløb, som han allerede har til gode (46), på betingelser, der er så fordelagtige som muligt, hvad angår tilbagebetalingens størrelse og tidsrammen. Den markedsøkonomiske kreditors og den markedsøkonomiske investors motivationer vil derfor være forskellige. Følgelig har retspraksis defineret to særskilte principper for de to situationer.
(135)
For det andet er det vigtigt at bemærke, at der med hensyn til analogien mellem en kreditor, der er leverandør, og staten, er en fundamental forskel i deres tilgodehavenders karakter. Da leverandørens forhold til den insolvente virksomhed udelukkende er kontraktligt, kan han komme til at lide under tabet af en forretningspartner. Hvis den insolvente virksomhed likvideres eller sælges, er leverandøren nødt til at finde en ny kunde eller indgå kontrakt med den nye ejer. Risikoen er større, når leverandøren er stærkt afhængig af den insolvente virksomhed. En sådan kreditor vil absolut tage hensyn til fremtiden. Til forskel herfra er statens forhold til den insolvente virksomhed baseret på offentlig ret og er derfor ikke afhængigt af parternes vilje. Enhver ny ejer, der overtager den likviderede virksomheds aktiver, vil automatisk være forpligtet til at betale skatter. Endvidere er staten aldrig afhængig af en enkelt skatteyder. Endelig, og som det vigtigste, er staten ikke profitorienteret, når den påligner skatter, og den handler ikke på kommercielle vilkår eller med kommercielle hensigter i denne forbindelse. Ovenstående analogi er derfor ikke velbegrundet.
(136)
Kommissionen konkluderer, at statens situation i den foreliggende sag ikke kan sammenlignes med en markedsøkonomisk investors eller en afhængig markedsøkonomisk kreditors situation. Et fremtidigt skatteindtægtstab kan derfor ikke tages i betragtning ved anvendelsen af det markedsøkonomiske kreditorprincip (47).
(137)
Endelig skal det på grundlag af den skatteoversigt, som modtageren har fremlagt, bemærkes, at størstedelen af de skatter, modtageren har betalt siden 1995, har været indirekte skatter (punktafgifter og moms). Da disse skatter betales af de endelige forbrugere, ville modtagerens likvidation ikke have haft nogen indvirkning på opkrævningen af dem, så længe forbrugerne fortsatte med at købe de beskattede produkter (i dette tilfælde hovedsagelig alkohol og alkoholholdige drikkevarer) af andre producenter. Modtagerens argument med hensyn til et betragteligt fremtidigt skatteindtægtstab er derfor ikke troværdigt.
(138)
Kommissionen konkluderer, at ingen af de øvrige beviser forelagt af modtageren dokumenterer, at den private kreditors adfærd ville være blevet påvirket. Der er derfor intet i dette afsnit, som ændrer Kommissionens vurdering af denne adfærd i afsnit 2.1 og 2.2.
2.4 Konklusion
(139)
På grundlag af ovennævnte bevismateriale konkluderer Kommissionen, at det markedsøkonomiske kreditorprincip ikke er overholdt i den foreliggende sag, og at staten gav modtageren en fordel, som virksomheden ikke ville have kunnet opnå på markedet.
(140)
Kommissionen konkluderer derfor, at den omstridte foranstaltning skal betragtes som statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
3. STØTTEFORANSTALTNINGENS FORENELIGHED: UNDTAGELSE I HENHOLD TIL ARTIKEL 107, STK. 3, I TEUF
(141)
Foranstaltningens primære formål er at støtte en kriseramt virksomhed. I sådanne tilfælde er det muligt at anvende undtagelsesbestemmelsen i TEUF, artikel 107, stk. 3, litra c), som tillader statsstøtte, der fremmer udviklingen af visse erhvervsgrene, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse, og når de relevante betingelser er opfyldt.
(142)
I betragtning af modtagerens produktionsportefølje har Kommissionen vurderet, om de særlige regler, der gælder for landbrug, gælder i den foreliggende sag. På grundlag af de slovakiske myndigheders oplysninger om modtagerens omsætning konkluderede Kommissionen i sin afgørelse om indledning af den formelle undersøgelse, at de fleste af modtagerens produkter ikke falder ind under bilag I til TEUF, og at de generelle regler for statsstøtte derfor gælder.
(143)
Modtageren anfægtede i sine bemærkninger til afgørelsen om indledning af den formelle undersøgelse de omsætningstal, der var blevet fremlagt af de slovakiske myndigheder (jf. tabel 1), men ikke Kommissionens afgørelse om at foretage sin vurdering på grundlag af de generelle regler for statsstøtte. Uden at ville fastslå, om modtagerens tal er korrekte (48), efterprøvede Kommissionen, om dens ovennævnte konklusion ville holde på grundlag af de nye tal. Den konkluderer, at det meste af modtagerens omsætning stammer fra produkter, som ikke falder ind under bilag I til TEUF. Det er således de generelle og ikke de sektorspecifikke regler for statsstøtte, der gælder.
(144)
Rednings- og omstruktureringsstøtte til kriseramte virksomheder reguleres for øjeblikket af Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder (49) (de nye rammebestemmelser), som har erstattet de tidligere rammebestemmelser, der blev vedtaget i 1999 (50) (1999-rammebestemmelserne).
(145)
I overgangsbestemmelserne i de nye rammebestemmelser er det fastsat, at de skal gælde for vurderingen af al rednings- eller omstruktureringsstøtte, der er ydet uden Kommissionens forudgående godkendelse (ulovlig støtte), hvis al støtten eller en del heraf er blevet ydet efter offentliggørelsen af de nye rammebestemmelser i Den Europæiske Unions Tidende (punkt 104, første afsnit), dvs. efter den 1. oktober 2004. Hvis støtten imidlertid er ydet ulovligt før den 1. oktober 2004, skal undersøgelsen foretages på grundlag af de rammebestemmelser, der var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet (punkt 104, andet afsnit).
(146)
Skattekontorets godkendelse af kreditorordningen blev udstedt 9. juli 2004 med virkning fra den 23. juli 2004. Det betyder, at støtten blev ydet ulovligt før 1. oktober 2004. 1999-rammebestemmelserne, som var gældende på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet, finder derfor anvendelse.
(147)
Kommissionen konkluderer, at modtageren er en mellemstor virksomhed som omhandlet i Kommissionens forordning (EF) nr. 70/2001 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på statsstøtte til små og mellemstore virksomheder (51).
3.1 Virksomhedens støtteberettigelse
(148)
Ifølge 1999-rammebestemmelsernes punkt 5, litra c), betragtes en virksomhed som kriseramt, når den efter de nationale regler opfylder betingelserne for konkursprocedure.
(149)
Modtageren var part i den kreditorprocedure, der kun gælder for insolvente virksomheder som defineret i konkursloven. Den er derfor berettiget til rednings- og omstruktureringsstøtte.
3.2 Redningsstøtte
(150)
Den omstridte foranstaltning blev oprindeligt beskrevet af de slovakiske myndigheder som redningsstøtte. I henhold til 1999-rammebestemmelserne rejste Kommissionen tvivl om støttens forenelighed som redningsstøtte af de årsager, der er beskrevet i del III ovenfor.
(151)
Hverken de slovakiske myndigheder eller modtageren har kommenteret denne tvivl. Kommissionen har ikke fået forelagt nye oplysninger i denne henseende.
(152)
Eftersom ovennævnte tvivl ikke er fjernet, konkluderer Kommissionen, at støtten ikke er forenelig som redningsstøtte i 1999-rammebestemmelsernes betydning.
3.3 Omstruktureringsstøtte
(153)
Kommissionen rejste af de årsager, der er beskrevet i del III ovenfor, tvivl om, hvorvidt støtten var forenelig som omstruktureringsstøtte i 1999-rammebestemmelsernes betydning.
(154)
Kommissionen bemærker, at de slovakiske myndigheder, som skal bevise, at statsstøtten er forenelig med det indre marked, ikke har fremlagt nogen nye oplysninger til støtte for denne konklusion. Den har taget modtagerens bemærkninger til efterretning.
3.3.1 Genetablering af den langsigtede rentabilitet
(155)
I henhold til 1999-rammebestemmelserne skal omstruktureringsstøtte være betinget af, at der gennemføres en realistisk og sammenhængende omstruktureringsplan, som skal genetablere virksomhedens rentabilitet på længere sigt. Medlemsstaten forpligter sig til at sikre gennemførelsen af planen, som skal godkendes af Kommissionen. Hvis virksomheden ikke gennemfører planen, betragtes det som misbrug af støtte.
(156)
I hovedsagen skal omstruktureringsplanen sætte modtageren i stand til at genetablere sin langsigtede rentabilitet inden for en rimelig tidsfrist og på grundlag af realistiske antagelser med hensyn til de fremtidige driftsvilkår. Planen skal beskrive de forhold, der førte til modtagerens vanskeligheder, og fastlægge passende foranstaltninger til at modvirke disse vanskeligheder. Omstruktureringstiltag må ikke kun bestå i finansiel støtte, der tager sigte på at afvikle gæld og dække tidligere tab, men skal også tackle årsagerne til vanskelighederne.
(157)
For virksomheder, der ligger i støttede områder, og for små og mellemstore virksomheder foreskriver 1999-rammebestemmelserne, at der for godkendelse af støtte stilles mindre strenge krav til gennemførelse af modydelser og tilsynsrapporternes indhold. Disse faktorer fritager dog hverken virksomhederne for kravet om at udarbejde en omstruktureringsplan eller medlemsstaterne for forpligtelsen til at gøre omstruktureringsstøtten betinget af, at der gennemføres en omstruktureringsplan.
(158)
Efter indledningen af den formelle undersøgelse bekræftede de slovakiske myndigheder, at den forretningsplan, modtageren var forpligtet til at fremlægge som en betingelse for indledning af kreditorproceduren, kun blev behandlet af den kompetente domstol, dvs. ikke af den bevilgende myndighed, og at hverken domstolen eller skattekontoret overvågede planens gennemførelse.
(159)
I modsætning til denne bekræftelse fremførte modtageren, at skattekontoret havde undersøgt, om forretningsplanen ville kunne genetablere virksomhedens langsigtede rentabilitet, inden det godkendte ordningen, men modtageren fremlagde intet bevismateriale til støtte for denne påstand.
(160)
Modtageren fremførte endvidere, at det var uden betydning, om der forelå en formel omstruktureringsplan i tilfælde, hvor Kommissionen skulle foretage en efterfølgende vurdering af støtte, eftersom Kommissionen er i stand til at fastslå, om modtageren rent faktisk var blevet levedygtig. Ifølge modtageren kan der kun kræves en formel omstruktureringsplan i tilfælde af en forudgående vurdering, som er den eneste type vurdering, 1999-rammebestemmelserne gælder for.
(161)
Dette argument er ikke korrekt. 1999-rammebestemmelserne gælder for vurderingen af både anmeldt og ulovlig støtte. Uanset hvornår vurderingen finder sted, gælder kravet om, at omstruktureringsstøtten gøres betinget af, at der udarbejdes en omstruktureringsplan, som kan genskabe virksomhedens rentabilitet. Kommissionen skal foretage sin vurdering på grundlag af de foreliggende oplysninger på det tidspunkt, hvor støtten blev ydet.
(162)
Det kan konkluderes, at skattekontoret som den bevilgende myndighed ikke havde lejlighed til at vurdere en omstruktureringsplan og til at gøre afskrivningen af sine tilgodehavender betinget af gennemførelsen af en omstruktureringsplan, som var underlagt tilsyn. Det betyder, at den første formelle betingelse, som gælder fuldt ud, også for en efterfølgende vurdering, ikke var opfyldt.
(163)
Hvad angår forretningsplanens indhold, har de slovakiske myndigheder ikke fremlagt nogen oplysninger, som fjerner Kommissionens tvivl om, hvorvidt planen udgør en reel omstruktureringsplan som fastsat i 1999-rammebestemmelserne.
(164)
Kommissionen kan kun fastholde den konklusion, som den anførte i afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelse. Den fremlagte forretningsplan er slet og ret en plan, der vedrører modtagerens akutte problem med voksende gæld til staten. Planen analyserer på ingen måde de forhold, der førte til modtagerens vanskeligheder, eller virksomhedens økonomiske situation på det tidspunkt eller dets økonomiske udsigter. Eftersom denne analyse manglede, foreslog modtageren ikke nogen konkrete tiltag for at fjerne de enkelte årsager til vanskelighederne. Den eneste foranstaltning, der er beskrevet i detaljer, er den foreslåede finansielle omstrukturering gennem ordningen med kreditorerne.
(165)
Planen nævner slet ikke forøgelsen af modtagerens egenkapital, der omtales af modtageren som en af omstruktureringsforanstaltningerne. Der er intet i sagsakterne, der viser, at kapitalforøgelsen gennem Hydree Slovakia skulle betragtes som en foranstaltning, der kunne sikre, at modtageren ikke på langt sigt ville gentage sin strategi med at finansiere sin produktion gennem moms- og punktafgiftsgæld, som i sidste ende var det, der bragte virksomheden i vanskeligheder. De slovakiske myndigheder bekræftede selv, at kapitalforøgelsen ikke på nogen måde mindsker risikoen for, at de økonomiske problemer gentager sig. Denne risiko er så meget desto større, når det tages i betragtning, at kapitalforøgelsen beløb sig til 21 mio. SKK, mens den omstrukturerede gæld var på 644 mio. SKK.
(166)
Kapitalforøgelsen er ikke i sig selv noget bevis på markedets tillid til, at modtageren på ny bliver levedygtig på lang sigt. Kommissionen bemærker, at det på trods af en aktiv indsats ikke lykkedes modtageren at opnå noget lån fra en privat bank.
(167)
Kommissionen bemærker endvidere, at udlejningen af produktionsfaciliteterne til modtagerens konkurrent Old Herold s.r.o. klart var begrundet i, at modtageren havde mistet sin tilladelse til at producere alkohol og alkoholholdige produkter, og ikke skyldtes, at produktionen ville have været tabsgivende og derfor måtte omstruktureres. Det er sandt, at modtageren selv kunne have anmodet om en ny tilladelse, efter at ordningen var afsluttet, men ikke gjorde det. Kommissionen bemærker imidlertid, at modtageren fortsat sælger de produkter, der produceres af Old Herold ved hjælp af modtagerens faciliteter, og sælger dem under sit eget varemærke og endog planlægger at øge dette salg, som angivet i årsberetningen for perioden 29. april-30. december 2004. Udlejningen af disse produktionsaktiver kan derfor ikke anses som en omstruktureringsforanstaltning, fordi der på grundlag af alt det foreliggende bevismateriale ikke var noget behov for omstrukturering af denne del af produktionen.
(168)
Hvad angår de resterende foranstaltninger, der er foreslået i forretningsplanen, er Kommissionens tvivl ikke fjernet. Disse foranstaltninger er ganske enkelt aktiviteter i den sædvanlige forretningsgang og ikke rationaliseringsforanstaltninger (salg af gammelt udstyr eller gamle køretøjer). De to foreslåede strukturforanstaltninger (indstilling af produktionen af urentable alkoholfri produkter og salg af fast ejendom) var meget uklart beskrevet uden nogen nøjagtig angivelse af produkterne eller en tidsplan. De slovakiske myndigheder bekræftede, at den faste ejendom, der skulle sælges (en administrationsbygning, en butik og en rekreationsfacilitet), ikke var blevet solgt pr. 10. oktober 2005, dvs. at denne planlagte foranstaltning ikke var blevet gennemført som bebudet.
(169)
Da der ikke foreligger en formel omstruktureringsplan og en reel analyse af vanskelighederne, og da der ikke er truffet de nødvendige foranstaltninger til at rette op på disse vanskeligheder, kombineret med markedsvilkårene og -udsigterne, må Kommissionen konkludere, at den forretningsplan, modtageren har fremlagt, ikke er en reel omstruktureringsplan som fastsat af 1999-rammebestemmelserne (52). Kommissionens tvivl om, hvorvidt modtageren på ny ville kunne blive levedygtig på lang sigt, er derfor ikke fjernet.
3.3.2 Støtten begrænset til det strengt nødvendige
(170)
Selv om Kommissionen fortsat er i tvivl med hensyn til den langsigtede rentabilitet, da der ikke foreligger en reel omstruktureringsplan, og dette i sig selv er tilstrækkeligt til at konkludere, at støtten ikke er forenelig med det indre marked, vil den også analysere 1999-rammebestemmelsernes andet centrale kriterium, nemlig at støtten skal være begrænset til det strengt nødvendige.
(171)
I henhold til 1999-rammebestemmelsernes punkt 40 skal støttens størrelse og intensitet begrænses til det strengt nødvendige for at gøre det muligt at foretage en omstrukturering på grundlag af modtagerens eksisterende finansielle midler. Modtageren forventes at yde et betydeligt bidrag til omstruktureringen over sine egne midler.
(172)
Omstruktureringsomkostningerne svarede til den samlede gæld, der blev omstruktureret gennem ordningen. Modtageren betalte 35 % af dette beløb.
(173)
De slovakiske myndigheder gav ingen yderligere forklaring med hensyn til den tvivl, Kommissionen havde givet udtryk for i denne forbindelse. Modtageren forklarede, hvordan den resterende gæld efter ordningen blev finansieret (jf. betragtning 30-35). Ifølge modtageren beløb virksomhedens eget bidrag sig til 231 mio. SKK (6,1 mio. EUR).
(174)
For det første bemærker Kommissionen, at de midler, modtageren havde til rådighed, oversteg den resterende gæld efter ordningen. Dette tyder på, at støtten ikke var begrænset til det strengt nødvendige.
(175)
Hvad der er vigtigere, er, at kreditten fra Old Herold efter Kommissionens opfattelse ikke kan betragtes som modtagerens eget bidrag i 1999-rammebestemmelsernes betydning. Tilgodehavender udgør en løbende kilde til finansiering af virksomhedens drift. De er kortfristede lån, som imidlertid skal betales tilbage. Det er kun i de tilfælde, hvor leverandører accepterer en længere betalingsfrist end den normale, at virksomheden får yderligere midler til rådighed til omstrukturering, og at en sådan henstand er et tegn på, at markedet har tillid til, at en genetablering af rentabiliteten er realistisk.
(176)
Modtageren påviste på ingen måde, at Old Herolds betalingshenstand strakte sig langt ud over, hvad der er normal handelspraksis mellem modtageren og leverandørerne. Betalingsfristen på 40 dage synes at være standardpraksis, særlig i betragtning af at den blev bevilget modtageren efter ordningen. Modtageren var derfor ikke længere i økonomiske vanskeligheder. Selve ordningens formål var netop at hjælpe modtageren ud af de økonomiske problemer.
(177)
Kommissionen konkluderer derfor, at denne forlængede betalingsfrist ikke kan anses som et bidrag til omstruktureringen gennem eksterne midler.
(178)
Uden denne henstand andrager modtagerens eget bidrag i 1999-rammebestemmelsernes betydning 131 mio. SKK (3,4 mio. EUR) og svarer således til 20 % af omstruktureringsomkostningerne.
(179)
1999-rammebestemmelserne indeholdt ikke nogen tærskler for, hvornår modtagerens eget bidrag anses for at være betydeligt.
(180)
I betragtning af Kommissionens praksis med anvendelsen af 1999-rammebestemmelserne og udviklingen i Kommissionens politik i denne henseende hen imod indførelsen af tærsklerne under de nye rammebestemmelser anser Kommissionen bidraget på 20 % for at være temmelig lavt (53). Et sådant bidrag ville kun kunne accepteres under 1999-rammebestemmelserne, hvis alle de andre betingelser for godkendelse af støtten var opfyldt, og Kommissionen ville da være nødt til at tage hensyn til, om virksomheden er aktiv i et støtteberettiget område, og i hvilket omfang finansieringskilderne afspejler markedets - ud over modtagerens og aktionærernes - tillid til virksomhedens langsigtede rentabilitet eller andre specifikke træk ved sagen.
(181)
På baggrund af ovenstående er Kommissionen ikke enig i, at modtagerens bidrag i den foreliggende sag er betydeligt. Den konkluderer, at dens tvivl om, hvorvidt modtagerens eget bidrag var betydeligt, og hvorvidt støtten er begrænset til det strengt nødvendige, ikke er fjernet.
3.4 Støttens forenelighed med det indre marked: konklusion
(182)
Kommissionen konkluderer, at støtten ikke er forenelig med det indre marked som rednings- eller omstruktureringsstøtte. Der kan heller ikke anvendes andre undtagelsesbestemmelser i TEUF i den foreliggende sag.
VII. KONKLUSION
(183)
Kommissionen finder, at Den Slovakiske Republik ulovligt har tilladt Frucona Košice a.s. at afskrive skattegæld og således har overtrådt artikel 108, stk. 3, i TEUF. Denne støtte er ikke forenelig med det indre marked ifølge nogen af undtagelsesbestemmelserne i TEUF.
(184)
Selv om skattekontorets gennemførelse af afskrivningen har været stillet i bero under Kommissionens procedure, finder Kommissionen, at modtageren opnåede denne fordel på det tidspunkt, hvor skattekontoret besluttede at frafalde en del af sit krav og dermed stillede støtten til rådighed for modtageren. Dette tidspunkt var den 23. juli 2004, hvor kreditorernes aftale trådte i kraft. Den fordel, modtageren opnåede i forhold til sine konkurrenter, bestod i, at skattekontoret ikke havde håndhævet sit skattekrav.
(185)
For at genoprette den tidligere situation skal statsstøtten tilbagebetales. Eftersom fordelen blev ydet i det øjeblik, kreditorordningen trådte i kraft den 23. juli 2004, er det beløb, der skal tilbagebetales, det fulde beløb af afskrivningen som fastlagt i ordningen.
(186)
Højesteret i Den Slovakiske Republik afgjorde imidlertid, at vejafgiftsrestancer på 424 490 SKK fejlagtigt var medtaget i ordningen. Derfor blev den samlede gæld nedskrevet med dette beløb, og den skyldige gæld til skattekontoret beløb sig efter korrektion i kreditorordningen til 640 369 341 SKK.
(187)
Vejafgiftsrestancerne, der i mellemtiden var blevet behandlet, som var de afskrevet, blev betalt fuldt ud den 2. august 2006. Denne betaling skal medtages ved beregningen af støttebeløbet og den dertil hørende rente, der stadig skal betales -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Beslutning 2007/254/EF ophæves.
Artikel 2
Den statsstøtte, som Den Slovakiske Republik har ydet Frucona Košice a.s., og som beløber sig til i alt 416 515 990 SKK, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 3
1. Den Slovakiske Republik træffer alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den i artikel 2 omhandlede støtte, som allerede er udbetalt ulovligt til støttemodtageren, under hensyntagen til, at beløbet på 424 490 SKK for vejafgiftsrestancer blev betalt til det lokale skattekontor den 2. august 2006.
2. Tilbagesøgningen skal ske omgående og i overensstemmelse med den nationale lovgivning, hvis denne giver mulighed for at efterkomme afgørelsen hurtigt og effektivt.
3. Den støtte, der skal tilbagebetales, pålægges renter i hele perioden fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt Frucona Košice a.s.'s, og indtil den er tilbagebetalt.
4. Renterne beregnes i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (54). Renten tilskrives med renters rente gennem hele den periode, der er omhandlet i stk. 3.
Artikel 4
Den Slovakiske Republik underretter inden to måneder at regne fra meddelelsen af denne afgørelse Kommissionen om de foranstaltninger, den har truffet for at efterkomme afgørelsen. Den giver disse oplysninger ved hjælp af spørgeskemaet i bilaget til denne afgørelse.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til Den Slovakiske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 16. oktober 2013.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2013
o státní podpoře SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s.
(oznámeno pod číslem C(2013) 6261)
(Pouze slovenské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/342/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
po výzvě, aby zúčastněné strany předložily své připomínky v souladu s uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1. ŘÍZENÍ PŘED KOMISÍ
(1)
Dopisem ze dne 15. října 2004, zaevidovaným 25. října 2004, obdržela Komise stížnost týkající se údajné nezákonné státní podpory ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s. Stěžovatel zaslal doplňující informace dne 3. února 2005. Setkání se stěžovatelem se uskutečnilo dne 24. května 2005.
(2)
Komise na základě informací poskytnutých stěžovatelem požádala Slovensko dopisem ze dne 6. prosince 2004, aby ji o sporném opatření informovalo. Slovensko odpovědělo dopisem ze dne 4. ledna 2005, zaevidovaným dne 17. ledna 2005, ve kterém informovalo Komisi o možné nezákonné podpoře poskytnuté ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., v souvislosti s vyrovnáním s věřiteli a požádalo Komisi o schválení této podpory jako podpory na záchranu společnosti ve finančních obtížích. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 24. ledna 2005 zaevidovaném dne 28. ledna 2005. Komise požádala o doplňující informace dopisem ze dne 9. února 2005, na který obdržela odpověď v dopise ze dne 4. března 2005, zaevidovaném dne 10. března 2005. Setkání se slovenskými orgány se uskutečnilo dne 12. května 2005.
(3)
Dopisem ze dne 5. července 2005 Komise informovala Slovensko, že se ve věci výše uvedené podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(4)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k opatření.
(5)
Slovenské orgány předložily připomínky dopisem ze dne 10. října 2005, zaevidovaným 17. října 2005. Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany (od příjemce) v dopise ze dne 24. října 2005, zaevidovaném dne 25. října 2005. Postoupila je Slovensku, které dostalo příležitost reagovat; připomínky Slovenska byly zaslány v dopise ze dne 16. prosince 2005, zaevidovaném dne 20. prosince 2005. Setkání s příjemcem, na kterém dostal příležitost se k záležitosti vyjádřit, se uskutečnilo dne 28. března 2006. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 5. května 2006, zaevidovaném dne 8.května 2006.
(6)
Komise přijala dne 7. června 2006 rozhodnutí (4), kterým nařídila navrácení podpory. Od tohoto data a v rámci kontaktů Komise se slovenskými orgány v souvislosti s provedením uvedeného rozhodnutí byl Komisi oznámen výsledek vnitrostátního soudního řízení týkajícího se výše dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání s věřiteli. V tomto rozhodnutí by se tyto informace měly zohlednit.
2. ŘÍZENÍ PŘED TRIBUNÁLEM
(7)
Společnost Frucona Košice, a.s., se dne 12. ledna 2007 proti rozhodnutí odvolala k Tribunálu. Mimo jiné napadla tvrzení, že odpis daňového dluhu představuje státní podporu, přičemž argumentovala, že uvedené odepsání je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2010 (věc T-11/07) Tribunál zamítl argumenty žadatele a potvrdil rozhodnutí Komise s odůvodněním, že konkurzní řízení by bylo pro stát výhodnější než vyrovnání s věřiteli.
3. ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
(8)
Společnost Frucona Košice, a.s., se odvolala proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru, přičemž argumentovala zejména tím, že Tribunál správně neposoudil, jakým způsobem Komise použila kritérium soukromého věřitele, a že se Tribunál nepřípustně snažil vydávat své vlastní odůvodnění, pokud jde o kritérium soukromého věřitele (věc C-73/11 P), za odůvodnění Komise.
(9)
Soudní dvůr dne 24. ledna 2013 rozsudek Tribunálu zrušil. Soudní dvůr dospěl k závěru, že Komise se tím, že v rámci svého posouzení kritéria soukromého věřitele nezohlednila délku trvání konkurzního řízení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, nebo pokud Komise tuto okolnost zohlednila, své rozhodnutí dostatečně nezdůvodnila. Věc se vrátila Tribunálu, aby rozhodl o důvodech žaloby společnosti týkajících se daňové exekuce, které před ním byly v řízení vzneseny a o nichž nerozhodl.
4. ZRUŠENÍ
(10)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora a s cílem napravit jím zjištěné nedostatky Komise proto považuje za vhodné zrušit původní rozhodnutí ze dne 7. června 2006 a nahradit ho tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. PŘÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Příjemcem finanční podpory je společnost Frucona Košice, a. s. (dále jen „příjemce“), která v době předmětných událostí působila v oblasti výroby lihu a lihovin, nealkoholických nápojů, konzervovaného ovoce a zeleniny a octa. Po ztrátě licence příjemce líh ani lihoviny již nevyráběl. Nadále však působil v oblasti velkoobchodu s lihem a lihovinami. Společnost se nachází v regionu způsobilém pro poskytnutí regionální podpory podle čl 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(12)
Příjemce v době předmětných událostí zaměstnával přibližně 200 osob. Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření poskytl Komisi údaje o obratu (včetně spotřebních daní a DPH), které jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 1
Obrat v různých odvětvích výroby včetně spotřebních daní a DPH (SKK)
2002
2003
2004
Ocet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Zelí
2 878 340
503 030
201 310
Sycené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesycené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džusy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Lihoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablečné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Jiné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
CELKEM
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tyto údaje se velmi liší od údajů, které Komise obdržela od slovenských orgánů a které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření (6). Slovenské orgány v reakci na připomínky příjemce po zahájení řízení ve věci formálního šetření nevyslovily námitky proti přesnosti výše uvedených údajů. Podle slovenských orgánů příjemce splňuje kritéria pro střední podnik.
2. UPLATNITELNÉ VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
(14)
Sporným opatřením je odpis daňového dluhu Daňovým úřadem Košice IV (dále jen „daňový úřad“) v rámci takzvaného vyrovnání s věřiteli. Tuto činnost upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurzu a vyrovnání (dále jen „zákon o konkurzu“).
(15)
Vyrovnání s věřiteli (dále jen „vyrovnání“ nebo „vyrovnací řízení“) je řízení za dohledu soudu, jehož cílem je, podobně jako v případě konkurzního řízení, urovnat finanční situaci společností v úpadku (7). V konkurzním řízení společnost zanikne a její aktiva se buď prodají novému vlastníkovi, nebo se společnost zlikviduje. Na rozdíl od toho ve vyrovnacím řízení společnost v úpadku pokračuje v činnosti beze změny vlastníka.
(16)
Vyrovnací řízení iniciuje společnost v úpadku. Cílem tohoto řízení je dosáhnout dohody s věřiteli (dále jen „vyrovnání s věřiteli“) v tom smyslu, že společnost v úpadku uhradí část svého dluhu a zbytek se odepíše. Tuto dohodu musí schválit soud vykonávající dohled.
(17)
Věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěné, například zástavním právem, vystupují jako oddělení věřitelé. Aby byl návrh na vyrovnání přijat, musí všichni oddělení věřitelé hlasovat v jeho prospěch, zatímco v případě ostatních věřitelů stačí kvalifikovaná většina. Jinými slovy, oddělení věřitelé hlasují jednotlivě a mají právo návrh vetovat.
(18)
Oddělení věřitelé mají privilegovanou pozici i v konkurzním řízení. Pohledávky oddělených věřitelů je možné uspokojit kdykoliv během konkurzního řízení a výnosy z prodeje zajištěných aktiv v konkurzním řízení by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Pokud není možné z tohoto prodeje pokrýt veškeré pohledávky oddělených věřitelů, zbývající části se zařadí do druhé skupiny k pohledávkám ostatních věřitelů. V druhé skupině se věřitelé uspokojují poměrným způsobem.
(19)
Podle zákona o konkurzu musí společnost, která žádá o vyrovnání s věřiteli, soudu předložit seznam opatření týkajících se reorganizace společnosti a průběžného financování činnosti společnosti po tomto vyrovnání.
(20)
Podle zákona č. 511/92. Z. z. o správě daní a poplatků a o změnách v soustavě územních finančních orgánů (dále jen „zákon o správě daní“) má společnost možnost požádat daňové orgány o odklad platby daní. Z odložené částky se účtuje úrok a odložený dluh musí být zajištěný.
(21)
Zákon o správě daní upravuje i daňovou exekuci, jejíž cílem je uspokojit daňové pohledávky státu prodejem nemovitého majetku, movitého majetku nebo podniku jako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Příjemce od listopadu 2002 do listopadu 2003 využil možnost odkladu svého závazku zaplatit spotřební daň z lihu, kterou umožňuje zákon o správě daní (8). Odložený dluh celkem dosáhl částky 477 015 759 SKK (12,6 milionu EUR). Než daňový úřad souhlasil s odkladem těchto plateb, zajistil v souladu se zákonem všechny své pohledávky aktivy příjemce. Slovenské orgány uvádějí, že hodnota tohoto zajištění na základě účetní evidence příjemce činila 397 476 726 SKK (10,5 milionu EUR). Příjemce však tvrdí, že hodnota tohoto zajištění představovala podle odhadu znalců z konce roku 2003 částku 193 940 000 SKK (5 milionů EUR). Taková je podle příjemce hodnota zajištěných aktiv (movitého majetku, nemovitostí a pohledávek) vyjádřená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. ledna 2004 změněný a doplněný zákon o správě daní omezil možnost žádat o odklad daně na jedenkrát ročně. Příjemce využil této možnosti v případě spotřební daně za prosinec 2003, jež byla splatná v lednu 2004. Nebyl však schopen uhradit nebo odložit spotřební daň za leden 2004, splatnou 25. února 2004. V důsledku toho se příjemce stal společností v úpadku ve smyslu zákona o konkurzu. Příjemce tak přišel o licenci na výrobu a zpracování lihu.
(24)
Dne 8. března 2004 se příjemce obrátil na příslušný krajský soud s návrhem na vyrovnání. Krajský soud povolil vyrovnací řízení usnesením z 29. dubna 2004 poté, co zjistil, že jsou splněny všechny zákonné podmínky potřebné pro tato řízení. Na slyšení dne 9. července 2004 věřitelé hlasovali ve prospěch vyrovnání navrhnutého příjemcem. Vyrovnání bylo potvrzeno dne 14. července 2004 usnesením krajského soudu vykonávajícího dohled.
(25)
V srpnu 2004 se daňový úřad proti tomuto potvrzujícímu usnesení soudu odvolal. Nejvyšší soud usnesením z 25. října 2004 rozhodl, že odvolání není možné, a prohlásil usnesení krajského soudu, kterým krajský soud potvrdil vyrovnání, za právoplatné a vykonatelné ode dne 23. července 2004. Později generální prokurátor proti usnesení krajského soudu podal návrh na zahájení mimořádného dovolacího řízení.
(26)
Věřitelé včetně daňového úřadu se dohodli s příjemcem na tomto vyrovnání: 35 % dluhu zaplatí příjemce do jednoho měsíce od nabytí platnosti dohody s věřiteli a zbývajících 65 % dluhu věřitelé odpustí. Se všemi věřiteli se proto nakládalo stejně. Konkrétní částky pro jednotlivé věřitele jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 2
Stav dluhů příjemce před vyrovnacím řízením a po něm (SKK)
Věřitel
Dluh před
vyrovnáním
Dluh po
vyrovnání (9)
Odepsaná částka
Veřejný
Daňový úřad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Soukromý
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
CELKEM
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohledávky daňového úřadu, které byly zahrnuty do vyrovnacího řízení, představovaly 640 793 831 SKK (16,86 milionu EUR) a tvořily je především neuhrazená spotřební daň za období od května 2003 do března 2004, DPH za období od ledna do dubna 2004 a připočtené pokuty a úroky. Pohledávky odpuštěné daňovým úřadem činily 416 515 990 SKK (11 milionů EUR). Vyrovnání daňovému úřadu přineslo 224 277 841 SKK (5,86 milionu EUR).
(28)
Daňový úřad vystupoval ve vyrovnacím řízení jako oddělený věřitel a jako takový hlasoval samostatně. Aby mohlo dojít k vyrovnání, daňový úřad musel proto hlasovat v jeho prospěch. Privilegované postavení daňového úřadu bylo způsobeno tím, že některé jeho pohledávky byly zajištěné v souvislosti s odkladem daňového dluhu příjemce v letech 2002 a 2003 (viz 17. bod odůvodnění). Všichni ostatní věřitelé hlasovali ve prospěch navrhovaného vyrovnání. Jejich pohledávky byly běžné nezajištěné obchodní pohledávky.
(29)
Příjemce ve svém návrhu na vyrovnání popsal v souladu s požadavky zákona o konkurzu reorganizační opatření týkající se výroby, distribuce a pracovních sil (včetně propuštění přebytečných zaměstnanců).
(30)
V organizační oblasti a v oblasti pracovních sil příjemce plánoval tato opatření: vytvoření univerzální výrobní skupiny pro všechny výrobní činnosti, reorganizaci svých dopravních prostředků vyřazením vozidel s nejnižší zůstatkovou hodnotou a reorganizaci obchodních činností. K těmto opatřením se mělo připojit propuštění 50 zaměstnanců v období od března do května 2004. Dalších 50 zaměstnanců mělo v tomtéž období pracovat s 60 % měsíční sazbou.
(31)
Pokud jde o výrobní a technickou oblast, příjemce uvedl, že jelikož společnost přišla o licenci na výrobu lihu, příslušné výrobní zařízení od dubna 2004 pronajme. Příjemce plánoval snížení nebo ukončení výroby některých nerentabilních nealkoholických nápojů a uvedl, že jakémukoli zavedení nového výrobku v této kategorii bude předcházet analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Příjemce dále uvádí následující opatření: restrukturalizace nákladů, která by měla být důsledkem nižších výrobních nákladů, protože byla ukončena výroba lihu, a zrušení části vlastní dopravy společnosti; prodej starých zařízení do šrotu.
(33)
Příjemce plánoval i prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy a uvedl možnost prodat nebo pronajmout výrobní zařízení na výrobu octa. Slovenské orgány v připomínkách k rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření potvrdily, že prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy se neuskutečnil.
(34)
Příjemce plánoval intenzívní prodej svých zásob hotových výrobků (11).
(35)
Podle tohoto návrhu měl příjemce financovat vyrovnání z vlastních zdrojů (prodej zásob) ve výši 110 milionů SKK a prostřednictvím externího financování ve formě úvěru z obchodní banky ve výši 100 milionů SKK. Podle informací předložených příjemcem v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření byl splatný dluh nakonec pokryt příjmy z emise nových akcií (21 milionů SKK; 0,56 milionu EUR), příjmy z prodeje zásob (110 milionů SKK; 2,9 milionu EUR) a díky dodavatelskému úvěru od společnosti Old Herold, s. r. o. (100 milionů SKK; 2,6 milionu EUR). Splatnost faktur Old Herold, s. r. o., činila 40 dní, což podle příjemce byla vzhledem k jeho kritické situaci dlouhá doba. Tato delší splatnost umožnila příjemci shromáždit potřebnou hotovost.
(36)
Slovenské orgány Komisi informovaly po zahájení řízení ve věci formálního šetření, že na základě dohody s věřiteli byla dne 17. prosince 2004 daňovému úřadu uhrazena částka ve výši 224 277 841 SKK. Slovenské orgány potvrdily, že do ukončení řízení před Evropskou komisí pozastavily odepsání dluhu schválené ve vyrovnacím řízení.
(37)
V rámci kontaktů v souvislosti s provedením rozhodnutí Komise, jímž bylo nařízeno navrácení podpory, slovenské orgány informovaly Komisi o výsledku mimořádného dovolacího řízení uvedeného ve 25. bodě odůvodnění: Nejvyšší soud Slovenské republiky rozhodnutím ze dne 27. dubna 2006 částečně zrušil rozhodnutí příslušného krajského soudu ze dne 14. července 2004, jímž byla potvrzena dohoda s věřiteli, s odůvodněním, že do vyrovnání byly chybně zahrnuty nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK Ve zbývající části Nejvyšší soud dovolání zamítl. Rozhodnutím ze dne 18. srpna 2006 příslušný krajský soud rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 27. dubna 2006 vykonal a stanovil, že opravená částka dluhu splatná daňovému úřadu činí 640 369 341,4 SKK (z čehož 35 % činí částka 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(38)
Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odepsání daně nepředstavuje státní podporu. Komise dospěla k závěru, že postup daňového úřadu v rámci vyrovnacího řízení nesplňuje kritérium věřitele v tržním hospodářství. Komise zejména usoudila, že daňový úřad byl v porovnání s ostatními věřiteli v právně odlišné situaci, jelikož vlastnil zajištěné pohledávky a měl možnost iniciovat daňovou exekuci. Komise vyslovila pochybnost, že vyrovnací řízení, v porovnání s konkurzním řízením nebo daňovou exekucí, vedlo pro stát k nejlepšímu možnému výsledku.
(39)
Komise dále vyslovila pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory s vnitřním trhem. Nejprve vyslovila pochybnosti, že podporu je možno považovat za slučitelnou jako podporu na záchranu, jak tvrdily slovenské orgány. Podporou na záchranu může být jen podpora likvidity ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Sporné opatření je však odepsáním dluhu, což odpovídá nenávratnému grantu. Toto opatření navíc bylo provedeno bez příslibu, že do šesti měsíců od schválení opatření na záchranu příjemce předloží plán restrukturalizace nebo plán likvidace, nebo podporu v celé výši splatí.
(40)
Komise dále zkoumala slučitelnost sporného opatření jakožto pomoci na restrukturalizaci a vyslovila pochybnosti o splnění dvou hlavních podmínek: existence plánu restrukturalizace, který v přiměřené době zajišťuje návrat k dlouhodobé životaschopnosti, a omezení podpory na nezbytné minimum.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(41)
Příjemce kromě informací o skutkovém stavu uvedených v části II předložil následující připomínky.
(42)
Příjemce tvrdí, že důvodem jeho finančních těžkostí na začátku roku 2004 byla změna zákona o správě daní, která omezila možnost požádat o odklad daní pouze na jedenkrát za rok. To byla pro příjemce významná změna, protože se podle svého vyjádření v předchozích letech na tento mechanismus spoléhal.
(43)
Pokud jde o samotný případ, příjemce za prvé tvrdil, že Komise nemá pravomoc zkoumat sporné opatření, neboť toto opatření nabylo účinnosti před datem přistoupení a nebylo po přistoupení uplatitelné. Opatření údajně nabylo účinnosti před přistoupením, protože vyrovnací řízení bylo zahájeno 8. března 2004, a jak tvrdí příjemce, bylo schváleno soudem 29. dubna 2004, tedy před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie. Daňové úřady dále údajně v rámci jednání před zahájením vyrovnacího řízení daly najevo souhlas s navrhovaným vyrovnáním. V prosinci 2003 se uskutečnilo setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky a daňový úřad zaslal dne 3. února 2004 příjemci dopis, v němž údajně potvrdil možnost postupu formou vyrovnání.
(44)
Příjemce dále tvrdil, že v případě, že Komise zastává názor, že má pravomoc jednat, nepředstavuje sporné opatření státní podporu, neboť je splněna zásada věřitele v tržním hospodářství.
(45)
Za prvé, příjemce tvrdí, že srovnání vyrovnacího řízení s daňovou exekucí je zavádějící, neboť zahájení prvního vylučuje nebo pozastavuje druhé. Daňový úřad proto nemohl zvolit daňovou exekuci. Příjemce dále tvrdí, že pokud by dobrovolně neinicioval vyrovnací řízení, měl by podle právních předpisů o platební neschopnosti za několik týdnů nebo měsíců zákonnou povinnost zahájit konkurzní nebo vyrovnací řízení.
(46)
Za druhé, příjemce tvrdí, že rozhodnutí státu vyhnout se konkurzu a namísto toho hledat řešení prostřednictvím vyrovnacího řízení bylo splněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce jako důkaz předkládá potvrzení dvou auditorů a jednoho konkurzního správce, že daňový úřad získá více a rychleji prostřednictvím vyrovnacího řízení, než pokud by se rozhodl pro konkurzní řízení. Příjemce předkládá i další materiály a statistiky, které mají potvrdit, že konkurzní řízení na Slovensku trvá průměrně 3 roky až 7 let a přináší jen velmi omezený výnos z prodeje aktiv (12).
(47)
Příjemce svou analýzu opírá o zprávu auditorské společnosti EKORDA ze dne 7. července 2004, kterou měl daňový úřad údajně k dispozici před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004. Nebyl však předložen žádný důkaz, který by to potvrzoval.
(48)
Podle zprávy společnosti EKORDA by příjmy z prodeje aktiv v případě konkurzu činily nanejvýš 204 milionů SKK (5,3 milionu EUR) a po odečtení různých poplatků ve výši 45 milionů SKK pouze 159 milionů SKK (4,2 milionu EUR). Příjemce sám opravil částku poplatků, které by bylo třeba odečíst (36 milionů SKK) a dospěl k částce 168 milionů SKK (4,4 milionu EUR). I kdyby daňový úřad jako jediný oddělený věřitel a jako největší věřitel získal z těchto příjmů většinu, stále by to bylo méně než to, co daňový úřad získal po vyrovnání.
(49)
Společnost EKORDA použila jako základ účetní hodnotu - k 31. březnu 2004 - základního majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohledávek, přičemž zohlednila jejich nedobytnost a nízkou bonitu. Společnost EKORDA upravila nominální hodnotu aktiv příjemce takzvaným koeficientem zpeněžení pro každou složku aktiv v případě prodeje v rámci konkurzního řízení (45 % u základního jmění, 20 % u zásob a krátkodobých pohledávek a 100 % u hotovosti).
(50)
Společnost EKORDA uvádí budoucí daňové příjmy z činnosti příjemce (13), ale i rozvoj zaměstnanosti v regionu a rozvoj potravinářského průmyslu na Slovensku jako velmi významné faktory ovlivňující rozhodnutí zachovat existenci příjemce.
(51)
Příjemce uvádí ještě další dvě zprávy. Auditorka Marta Kochová dospěla k závěru, že maximální příjem z prodeje aktiv, která však nebyla oceněná, by činil 100 milionů SKK (2,6 milionu EUR), respektive po odečtení poplatků ve výši 22 milionů SKK pouze 78 milionů SKK (2 miliony EUR). Konkurzní správkyně paní Holovačová údajně uvádí, že podle jejího názoru je vyrovnací řízení pro věřitele obecně výhodnější než konkurz. Jedním z aspektů je skutečnost, že věřitel má zájem na tom, aby dlužník pokračoval v hospodářské činnosti (budoucí příjmy z obchodu a z daní).
(52)
Za třetí, příjemce tvrdí, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například budoucí daňové příjmy. Judikatura vylučující společensko-politické aspekty z kritéria věřitele v tržním hospodářství (14) se údajně neuplatňuje, když veřejný orgán zohledňuje výpočet budoucích daňových příjmů. Podle příjemce je tu situace veřejného orgánu analogická se situací věřitele v tržním hospodářství, který je dodavatelem, který má zájem na přežití klienta. Příjemce poté poukazuje na judikaturu týkající se zásady investora v tržním hospodářství.
(53)
Příjemce dospěl k závěru, že kritérium věřitele v tržním hospodářství bylo splněno a sporné opatření nepředstavuje státní podporu.
(54)
Pokud by však Komise dospěla k jinému závěru, příjemce tvrdí, že sporné opatření je slučitelné jako podpora na restrukturalizaci. Tvrdí, že daňový úřad před souhlasem s vyrovnáním prověřil způsobilost obchodního plánu příjemce z hlediska obnovy dlouhodobé životaschopnosti. Absence formálního plánu restrukturalizace je podle vyjádření příjemce v situaci, kdy Komise posuzuje případ ex post, irelevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce skutečně stal životaschopným. Příjemce však též usuzuje, že v situaci posouzení ex ante je podrobný plán restrukturalizace nevyhnutelný. Příjemce dále krátce popisuje přijatá restrukturalizační opatření: zvýšení vlastního kapitálu, propuštění zaměstnanců, prodej zásob. Příjemce zastává názor, že zastavení výroby lihu a lihovin a pronájem výrobních aktiv společnosti Old Herold, s. r. o., vlastně představují restrukturalizační opatření. I když zastavení bylo původně zapříčiněno ztrátou licence, příjemce po vyrovnání nepožádal o novou licenci.
(55)
Podle příjemce byl splněn i požadavek významnosti jeho příspěvku na restrukturalizaci.
(56)
Příjemce dále tvrdí, že skutečnost, že podniká v podporovaném regionu a je jedním z největších regionálních zaměstnavatelů, by se při uplatňování usměrnění vztahujících se na podporu na restrukturalizaci měla rovněž zohlednit.
V. PŘIPOMÍNKY SLOVENSKÉ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření vyslovily některé připomínky ke skutkovému stavu, které již byly uvedeny v části II.
(58)
Slovenské orgány potvrdily, že daňový úřad v době hlasování po vyrovnacím řízení nezohlednil aspekt státní podpory. Daňový úřad nepovažoval vyrovnání za formu státní podpory, a proto od příjemce nebylo požadováno předložení plánu restrukturalizace, který je odlišný od obchodního plánu předloženého soudu podle právních předpisů upravujících platební neschopnost.
(59)
V reakci na připomínky předložené příjemcem uvedly slovenské orgány následující připomínky.
(60)
Slovenské orgány by připomínky příjemce o průměrné délce konkurzního řízení a průměrném výnosu z prodeje aktiv v konkurzním řízení nevztahovaly na tento případ. Podle nich, vzhledem k malému počtu věřitelů a existenci majetku s kladnou likvidační hodnotou, která převyšuje sumu uhrazenou státu po vyrovnání, by se konkurzní řízení uskutečnilo v kratší než průměrné lhůtě a výnos daňového úřadu by byl vyšší než v případě vyrovnání. Místní daňový úřad provedl šetření ve společnosti dne 21. června 2004 a zjistil, že k 17. červnu 2004 měl příjemce hotovost ve výši 161,3 milionu SKK, pohledávky ve výši 62,8 milionu SKK, zásoby lihu a lihovin v hodnotě 84 milionů SKK a neoběžný majetek s účetní hodnotou 200 milionů SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávají názor, že daňová exekuce byla pro daňový úřad reálnou alternativou. Potvrzují, že daňový úřad měl možnost iniciovat takové řízení před zahájením vyrovnacího řízení, a to i v případě, že by soud odmítl potvrdit vyrovnání (protože daňový úřad by jako oddělený věřitel nehlasoval v jeho prospěch).
(62)
Slovenské orgány nesouhlasí s tvrzením příjemce, že jeho finanční těžkosti byly způsobeny změnou zákona o správě daní. Podle slovenských orgánů byly finanční těžkosti příjemce způsobeny finanční strategií využívání nepřímých daní při vykonávání jeho podnikatelské činnosti. Příjemce měl namísto toho prostě inkasovat daně od svých klientů a odevzdat je do státního rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesouhlasí s tím, že setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky v prosinci 2003 je důkazem o předběžném souhlasu daňového úřadu s vyrovnáním. Předložily dopis ze dne 6. června 2004 od Daňového ředitelství Slovenské republiky adresovaný daňovému úřadu, v němž se uvádí, že daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není pro stát příznivé. Tento dopis se odvolával na jiný dopis obecnější povahy od ministra financí ze dne 15. ledna 2004 adresovaný Daňovému ředitelství Slovenské republiky, v němž se ředitelství žádá, aby zajistilo, že nebudou schváleny žádné takové návrhy na vyrovnání s věřiteli, které by znamenaly odepsání daňových pohledávek daňovými úřady. Slovenské orgány dále interpretovaly dopis ze dne 3. února 2004, na který poukazoval příjemce (viz 43. bod odůvodnění), jako jasně explicitně nesouhlasící s vyrovnáním ve výši 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdí, že příjemce nezaplatil spotřební daně ve stanoveném odkladu od ledna 2001 do března 2004 a na své daňové povinnosti pravidelně uplatňoval odklad.
(65)
Podle slovenských orgánů výrazné rozdíly v odhadech dvou auditorských zpráv (viz 48. a 51. bod odůvodnění) vzbuzují pochybnosti o důvěryhodnosti obou zpráv. Orgány mají pochybnosti zejména o koeficientu zpeněžení přiřazeném společností EKORDA oběžným aktivům. Tento koeficient by měl být vyšší než 20 %.
(66)
A nakonec podle slovenských orgánů příjemce nevypracoval realizovatelný plán restrukturalizace a opatření navrhovaná v souvislosti s vyrovnacím řízením nelze považovat za restrukturalizační opatření.
VI. HODNOCENÍ
1. PRAVOMOC KOMISE
(67)
Vzhledem k tomu, že se část událostí vztahujících se k tomuto případu odehrála před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie dne 1. května 2004, Komise nejprve musí určit, zda má v souvislosti se sporným opatřením pravomoc jednat.
(68)
Opatření, která byla uvedena v účinnost před přistoupením a nejsou uplatnitelná po přistoupení, nemůže Komise zkoumat ani na základě takzvaného dočasného mechanismu, který upravuje bod 3 přílohy IV smlouvy o přistoupení, ani podle postupů stanovených v článku 108 SFEU. Smlouva o přistoupení ani Smlouva o fungování Evropské unie nevyžadují, aby Komise taková opatření přezkoumala, ani ji k tomu nezplnomocňují.
(69)
Na druhé straně opatření uvedená v účinnost po přistoupení jasně spadají do pravomoci Komise. Pro určení doby, kdy bylo určité opatření uvedeno v účinnost, se jako relevantní kritérium používá právně závazný čin, kterým příslušný vnitrostátní orgán poskytuje podporu (15).
(70)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že sporné opatření bylo uvedeno v účinnost před přistoupením a po přistoupení není uplatnitelné (viz 43. bod odůvodnění).
(71)
Komise nemůže přijmout důvody předložené příjemcem. Návrh na zahájení vyrovnacího řízení není činem orgánu poskytujícího podporu, ale činem příjemce. Rovněž usnesení soudu povolit vyrovnací řízení není činem orgánu poskytujícího podporu. Toto usnesení jen povolilo příjemci a jeho věřitelům pokračovat v jednání, ale evidentně nepředstavovalo vlastní poskytnutí podpory. Neexistuje důkaz, že by Daňové ředitelství Slovenské republiky bylo vyjádřilo souhlas se sporným opatřením na setkání v prosinci 2003. Naopak, slovenské orgány popřely jakýkoliv takový předběžný souhlas. Dopis ze dne 3. února 2004 otevřeně vyjadřuje odmítnutí přijmout návrh na vyrovnání ve výši 35 %.
(72)
Rozhodnutí příslušného orgánu odepsat část pohledávek bylo přijato dne 9. července 2004, kdy daňový úřad souhlasil s vyrovnáním navrženým příjemcem.
(73)
Vzhledem k této skutečnosti je otázka, zda je opatření uplatnitelné po přistoupení, bezpředmětná.
(74)
Komise proto dospěla k závěru, že má pravomoc posuzovat sporné opatření podle článku 108 SFEU.
2. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Odepsání dluhu vůči veřejnému orgánu, jakým je daňový úřad, představuje formu použití státních prostředků. Opatření, které zvýhodňuje jeden individuální podnik, je selektivní.
(77)
Až do událostí, které měly za následek zahájení řízení v případě platební neschopnosti, příjemce působil na trhu s lihem a lihovinami, nealkoholickými nápoji a konzervovaným ovocem a zeleninou. V roce 2003 byl příjemce třetím výrobcem lihu a lihovin na Slovensku. Po ztrátě licence na výrobu lihu a lihovin v březnu 2004 příjemce působil ve velkoobchodě s lihem a lihovinami vyráběnými jinou společností - Old Herold, s. r. o., jež využívá výrobní zařízení příjemce, která si od něj společnost Old Herold, s. r. o., pronajímá. Všechny oblasti, ve kterých příjemce podnikal před vyrovnacím řízením a ve kterých podniká v současnosti, patří do oblasti obchodu mezi členskými státy.
(78)
V rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření Komise vyjádřila pochybnosti, zda dané opatření nenarušilo hospodářskou soutěž nebo nehrozilo, že ji naruší tím, že poskytlo příjemci výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nebyl schopen získat. Jinými slovy, Komise má pochybnosti, zda se stát k příjemci choval jako věřitel v tržním hospodářství.
(79)
Zjistilo se, že dohoda s věřiteli obsahovala stejné podmínky vyrovnání dluhu pro soukromé věřitele i pro daňový úřad (veřejného věřitele). Věřitelům mělo být uhrazeno 35 % dluhu ve stanovené lhůtě, což příjemce skutečně splnil. Zbývajících 65 % mělo být odepsáno.
(80)
Pozice daňového úřadu jako věřitele však v tomto případě byla neobyčejně silná a nelze ji srovnávat s postavením běžného věřitele v konkurzním řízení. Právní a ekonomická pozice daňového úřadu byla před vyrovnáním s věřiteli výhodnější než pozice soukromých věřitelů. Daňový úřad byl nejenže jasně dominantním a rozhodujícím věřitelem s více než 99 % všech pohledávek registrovaných v konkurzním řízení, ale důležitější je, že byl i odděleným věřitelem. Jeho pohledávky mohly být proto uspokojeny kdykoliv během konkurzního řízení z výnosů prodeje zajištěných aktiv: jak je uvedeno v 18. bodě odůvodnění, tyto výnosy by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Proto je třeba přezkoumat, zda daňový úřad využil všechny pro něj dostupné prostředky na získání nejvyšší možné výše uspokojení svých pohledávek, jak by to učinil věřitel v tržním hospodářství.
(81)
Podmínky, které musí opatření splňovat, aby je bylo možné pro účely článku 107 SFEU považovat za podporu, však nejsou naplněny v případě, kdy podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků (16). Tento přezkum se v zásadě provádí uplatněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Jestliže veřejný věřitel poskytne podniku platební úlevy ohledně splatného dluhu, představují takové platební úlevy státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by podnik, který je jejím příjemcem, vzhledem k významu hospodářské výhody, která tím byla poskytnuta, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele nacházejícího se v situaci, která se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele usilujícího o to, aby mu byly zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích (17).
(82)
Použitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu na trhu závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytl ekonomickou výhodu podniku jinak, než ve svém postavení jako orgán veřejné moci Z toho vyplývá, že pokud se členský stát odvolává v průběhu správního řízení na uvedené kritérium, musí v případě pochybností prokázat jednoznačným způsobem a na základě objektivních a ověřitelných důkazů, že provedené opatření vyplývá z jeho postavení jako soukromého hospodářského subjektu na trhu. Z těchto důkazů musí jasně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal rozhodnutí jednat způsobem, jakým jednal, před poskytnutím ekonomické výhody nebo souběžně s ním. V této souvislosti může být třeba předložit důkazy, z nichž vyplývá, že toto rozhodnutí je založeno na ekonomickém posouzení srovnatelném s tím, které by provedl za okolností daného případu racionální soukromý hospodářský subjekt na trhu nacházející se v situaci, která je co nejbližší situaci uvedeného členského státu. Hospodářské hodnocení provedené po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti postupu dotčeného členského státu ani odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu však nestačí (18).
(83)
Slovenská republika stručně řečeno tvrdí, že podle jejího názoru dané opatření představuje státní podporu. Uznává, že v době vyrovnání se otázka státní podpory prostě nebrala v úvahu, a požádala, aby se sporné opatření považovalo za podporu na záchranu. Zdá se proto, že požadavky uvedené judikatury nebyly v tomto případě dodrženy a sporné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(84)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že opatření nepředstavuje podporu, a předkládá uvedené dokumenty, zvláště zprávy dvou auditorů.
(85)
Komise zjistila na základě informací předložených příjemcem i slovenskými orgány následující skutečnosti o finanční situaci příjemce v příslušném roce, a to v rozsahu relevantním na uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Komise nemůže v účetní evidenci příjemce ověřit údaje k 31. březnu 2004 poskytnuté příjemcem, ani údaje k 17. červnu 2004 poskytnuté slovenskými orgány. Komise však nemá důvod o těchto údajích pochybovat.
Tabulka 3
Finanční situace příjemce v letech 2003-2004 (mil. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neoběžný majetek (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovost
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodní pohledávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komise nejprve přezkoumá důkazy předložené příjemcem na podporu jeho tvrzení, že konkurzním řízením by daňový úřad získal méně než vyrovnacím řízením (oddíl 2.1). Poté Komise přezkoumá situaci, pokud jde o daňovou exekuci (oddíl 2.2). Nakonec Komise přezkoumá jiné důkazy předložené slovenskými orgány a příjemcem (oddíl 2.3.)
(87)
Jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, výška dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání, byla na základě mimořádného dovolacího řízení snížena. Je však třeba uvést, že tento rozsudek byl vynesen několik let po rozhodnutí uzavřít dohodu o vyrovnání. Pro účely kritéria věřitele v tržním hospodářství jsou informace dostupné v té době, kdy by hypotetický věřitel posuzoval, které řízení by bylo nejvhodnější, nadále standardem pro účely hodnocení chování veřejného věřitele. Následující analýza proto vychází z údajů uvedených v dohodě uzavřené 23. července 2004.
2.1 Porovnání vyrovnání s věřiteli a konkurzního řízení
(88)
S cílem posoudit, zda byla příjemci skutečně poskytnuta výhoda, Komise musí provést celkové posouzení a zohlednit všechny relevantní důkazy v dané věci, což jí umožní určit, zda by přijímající podnik tyto zvýhodněné podmínky zjevně nezískal od soukromého věřitele (27). Jinými slovy, musí přezkoumat, zda bylo pro daňový úřad výhodnější souhlasit s podmínkami navrženými v rámci vyrovnání nebo zahájit konkurzní řízení.
(89)
Komise zastává názor, že zpráva společnosti EKORDA nepředstavuje důvěryhodný základ pro porovnání navrženého vyrovnání s možným konkurzním řízením. Slovenské orgány v tomto ohledu souhlasí s Komisí.
(90)
Na začátku Komise konstatuje, že společnost EKORDA ve své zprávě ze dne 7. července 2004 (jen dva dny před setkáním věřitelů) použila pro své výpočty stav aktiv příjemce k 31. březnu 2004. Z tabulky 3 jasně vyplývá, že úroveň různých aktiv se po 31. březnu 2004 výrazně měnila. Především byla prodána značná část zásob, což vedlo ke zvýšení hotovosti. Tyto změny mají při uplatnění koeficientů zpeněžení v rozsahu od 20 % pro zásoby a krátkodobé pohledávky po 100 % pro hotovost velký význam. I kdyby koeficienty zpeněžení stanovené společností EKORDA byly správné (s čímž Komise nesouhlasí z důvodů, které jsou uvedeny dále) a použila by se metodika používaná společností EKORDA, následující tabulka uvádí, do jaké míry by byly výsledky výpočtů společnosti EKORDA odlišné, kdyby se opíraly o údaje z 28. dubna 2004 a ze 17. června 2004, tj. ještě stále před setkáním věřitelů dne 9. července 2004.
Tabulka 4
Porovnání pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (mil. SKK)
Situace k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient zpeněžení [%]
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohledávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovost
100
50
50
94
94
161
161
Celkem
204
238
275
(91)
Je třeba uvést, že v obchodním plánu, který příjemce předložil soudu, byl naplánován prodej zásob za 110 milionů SKK v období březen až květen 2004. Společnost EKORDA si proto musela být vědoma, že aktiva příjemce projdou po 31. březnu 2004 podstatnými změnami. Tuto skutečnost nezohlednila.
(92)
Pokud by se zohlednila účetní hodnota aktiv příjemce z 28. dubna 2004, vedlo by to k závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce by byl v konkurzním řízení vyšší, než se odhadlo ve zprávě (238 milionů SKK nebo 6,3 milionu EUR namísto 204 milionů SKK nebo 5,3 milionu EUR) Analýza s použitím údajů z června 2004 by umožnila dospět k jasnému závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (275 mil. SKK; 7,2 milionu EUR) by byl vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnání a že daňový úřad by měl použít právo veta a návrh odmítnout, což by vedlo k ukončení vyrovnacího řízení Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky byly získány za použití odhadů a metodiky, které používala společnost EKORDA.
(93)
Komise však nemůže přijmout metodiku, kterou použila společnost EKORDA, a předpoklady příjemců nemůže považovat za důvěryhodné. Tento závěr ještě posilují pochybnosti vyjádřené slovenskými orgány a uvedené v 60. a 65. bodě odůvodnění.
(94)
Společnost EKORDA v prvé řadě ve své zprávě nevysvětluje, jakým způsobem stanovila tři koeficienty zpeněžení. Účelem koeficientů zpeněžení je vypočítat zůstatkovou hodnotu aktiv prodaných v konkurzním řízení s přihlédnutím k povaze prodeje (např. aktiva se prodávají samostatně, v časové tísni atd.). Z tohoto důvodu se předpokládá, že hodnota z prodeje aktiv v rámci likvidace je obvykle nižší než účetní hodnota v závislosti na druhu aktiv. Procentuální vyjádření podílu hodnoty z prodeje aktiv v rámci likvidace na účetní hodnotě je koeficient zpeněžení.
(95)
Koeficient zpeněžení ve výši 45 % pro neoběžný majetek se též zdá být příliš nízký. Podle samotného příjemce hodnota jeho aktiv zastavených ve prospěch daňového úřadu činila 194 milionů SKK (31). Tato hodnota je podle příjemce vyjádřená v cenách odhadnutých nezávislými znalci na přelomu roků 2003 a 2004. Podle názoru Komise by tato „znalecká cena“ měla obvykle vyjadřovat obecnou hodnotu aktiv, která vyjadřuje, za jakou cenu je v daném čase možno aktivum prodat. Je třeba připomenout, že znalecká hodnota těchto aktiv byla stanovena s cílem zjistit jejich hodnotu pro účely zajištění odkladu daňového dluhu příjemce pro slovenské orgány, které vyžaduje zákon o správě daní Společnost EKORDA neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos z prodeje neoběžného majetku v konkurzu dosáhl pouze 45 % jejich účetní hodnoty 205 milionů SKK, zatímco sám příjemce uvedl mnohem vyšší hodnotu těchto aktiv.
(96)
K tvrzení příjemce, že by bylo těžké najít kupce, když je většina zastavených strojů a zařízení určena jen na výrobu lihu a lihovin, nealkoholických nápojů nebo konzervovaných výrobků, má Komise tyto dvě připomínky. Za prvé, je třeba uvést, že „znalecká cena“ zastavených nemovitostí činila 105 milionů SKK, což je samo o sobě vyšší suma než celkový výnos předpokládaný společností EKORDA (92 milionů SKK). Za druhé, ze skutečného vývoje společnosti vyplývá, že některá její výrobní aktiva rychle našla nového uživatele - Old Herold, s. r. o. Poté, co příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, si jeho výrobní zařízení pronajala společnost Old Herold. Zdá se proto, že o toto výrobní zařízení měl bezprostřední zájem konkurenční podnik.
(97)
Pokud jde o zásoby, samy slovenské orgány zastávají názor, že koeficient zpeněžení by měl být vyšší než 20 %.
(98)
Příjemce byl schopen získat v roce 2004 z prodeje svých zásob 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění), tj. více než 50 % účetní hodnoty zásob, z níž vycházelo hodnocení společnosti EKORDA. To významně naznačuje, že koeficient zpeněžení ve výši 20 % byl příliš nízký. Vývoj rozvahy v roce 2004, pokud jde o zásoby, tento závěr podporuje. Kromě toho sám příjemce ve svém obchodním plánu odhadl výnos z prodeje zásob v období března až května 2004 na 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění). Společnost EKORDA tento odhad ignorovala. Z povahy činností příjemce lze předpokládat, že zásoby byly tvořeny hotovými výrobky nebo polotovary, které mohly být snadno prodány přímo distributorům nebo spotřebitelům, což ještě více podporuje použití vyššího koeficientu zpeněžení.
(99)
Komise je toho názoru, že koeficient zpeněžení by měl být v případě zásob 52 %. Tento údaj vychází z odhadu příjemce, pokud jde o výnos, který by získal z prodeje zásob pro účely financování vyrovnání (tj. 110 milionů SKK). S přihlédnutím k účetní hodnotě v té době (209 milionů SKK) byl proto jediným možným koeficientem zpeněžení v případě zásob koeficient alespoň ve výši 52 % (52 % z 209 milionů představuje 110 milionů).
(100)
Pokud jde o krátkodobé pohledávky, společnost EKORDA dvakrát upravila jejich hodnotu. Nejdříve upravila jejich účetní hodnotu koeficientem 59 % (účetní hodnota činila 166 milionů SKK a hodnota, kterou Společnost EKORDA použila ve svých výpočtech, 98 milionů SKK) a použila nízký koeficient zpeněžení ve výši 20 %. Tato metodika je sporná. Lze akceptovat úpravu účetní hodnoty pohledávek na vyjádření jejich skutečné hodnoty v daném čase. Společnost EKORDA však neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos v případě konkurzu/likvidace představoval jen jednu pětinu (20 milionů SKK) sumy, o které sám příjemce předpokládal, že ji bude schopen získat od svých dlužníků (98 milionů SKK).
(101)
Účetní hodnota krátkodobých pohledávek založená na údajích z března 2004 (166 milionů SKK) byla společností EKORDA upravena na 98 milionů SKK, aby odrážela nevymahatelnost nebo nízkou kvalitu pohledávek. Kromě toho však společnost EKORDA použila na upravenou účetní hodnotu koeficient zpeněžení pouze ve výši 20 %. Výsledkem uplatnění koeficientu úpravy účetní hodnoty krátkodobých pohledávek společnosti EKORDA ve výši 59 % na účetní hodnotu založenou na údajích z června 2004 (63 milionů SKK) je 37 milionů SKK. Podle informací, které předložily slovenské orgány, byly však pohledávky ve výši 63 milionů SKK vymahatelné. Proto je sporné, zda je jakákoli úprava jejich účetní hodnoty skutečně potřebná.
(102)
V každém případě neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by měla být likvidační hodnota ještě nižší než upravený údaj. Komise proto zastává názor, že očekávaný výnos z krátkodobých pohledávek určitě není nižší než upravený údaj 37 milionů SKK.
(103)
Na základě výše uvedených skutečností Komise upravila odhady předložené společností EKORDA a provedla nové posouzení, v jehož rámci použila údaje z června 2004. Z tohoto posouzení je zřejmé, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení by byl mnohem vyšší než výnos, se kterým se počítalo ve zprávě společnosti EKORDA. Číselné údaje jsou shrnuty v následující tabulce.
Tabulka 5
Pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení
Údaje společnosti EKORDA ve srovnání s opravenými údaji Komise (v milionech SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohledávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovost
50
50
161
161
Celkem
562
204
508
435
(104)
Podle připomínek příjemce k úvodnímu rozhodnutí by náklady na konkurzní řízení měly představovat 18 % odhadované hodnoty výnosů z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení. Podle příjemce je vzhledem ke zprávě Světové banky z roku 2004 to přiměřená sazba (36). Použitím tohoto procentuálního podílu na opravenou hodnotu pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce, jak ji stanovila Komise, by proto náklady na konkurzní řízení dosáhly 78,3 milionu SKK. Když se tato částka odečte od opraveného výnosu z prodeje aktiv příjemce, výsledek je vyšší než částka, kterou získal daňový úřad v rámci vyrovnání (435 milionů - 78,3 milionu = 356,7 milionu; částka dohodnutá v rámci vyrovnání byla 224,3 milionu SKK).
(105)
Jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce byl 435 milionů SKK. Vzhledem k tomu, že daňový úřad by byl získal téměř 100 % výnosů z prodeje (37), i kdyby náklady na konkurzní řízení dosáhly až 18 % z těchto výnosů ve smyslu tvrzení příjemce, daňový úřad by byl i tak získal o 132,4 milionu SKK více než v rámci vyrovnání.
(106)
Kromě toho, i kdyby se na hodnotu aktiv příjemce k červnu 2004 uplatnily velmi nízké koeficienty zpeněžení, které uvedla EKORDA, pravděpodobný výnos z prodeje těchto aktiv (po odečtení nákladů na konkurzní řízení - 18 %) by byl 225,5 milionu SKK, což je stále více než částka schválená daňovým úřadem v rámci vyrovnání (38).
(107)
Konečně je třeba konstatovat, že slovenské orgány nepodpořily nepodložené tvrzení příjemce, že daňový úřad měl zprávu společnosti EKORDA k dispozici před setkáním věřitelů 9. července 2004, a proto ji mohl použít při svém rozhodování. Na druhé straně daňový úřad měl výsledky své kontroly z června 2004, které prokazovaly, že Frucona měla značná aktiva, jak je uvedeno v tabulce 3. Na základě těchto údajů Daňové ředitelství Slovenské republiky v dopise ze dne 6. července 2004 adresovaném místnímu daňovému úřadu uvedlo, že místní daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není příznivé pro stát.
(108)
Pokud jde o znalecké zprávy, které předložil příjemce, je třeba poznamenat, že nesplňovaly požadavek prokázat, zda bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství. Především se v žádné ze zpráv neuvádí, na jakém základě byly určeny koeficienty zpeněžení, které byly v některých případech výjimečně nízké. Kromě toho si lze všimnout, pokud jde o zprávu paní Kochové, jejíž závěry byly výrazně odlišné od závěrů společnosti EKORDA, že není zřejmé, k jakému účelu byla tato zpráva vypracována a z jakého období a odhadů vycházela. Pokud jde o zprávu konkurzní správkyně paní Holovačové, v té se pouze všeobecně konstatuje, že vyrovnací řízení je pro věřitele výhodnější než konkurz. Proto žádnou z informací obsažených v každé z těchto dvou zpráv nelze použít na podporu ani vyvrácení tvrzení příjemce, že bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství.
(109)
Pokud jde o argumenty předložené ve vztahu k trvání konkurzního řízení, při zvažování vlivu možné délky konkurzního řízení na rozhodovací proces hypotetického soukromého věřitele je třeba zohlednit okolnosti tohoto případu.
(110)
Dalším důležitým aspektem tohoto případu je skutečnost, že stát byl v porovnání s jinými věřiteli ve zvýhodněné pozici vzhledem ke skutečnosti, že jeho dluh byl zajištěný proti neoběžnému majetku příjemce. Soud ve věci HAMSA potvrdil, že pozice zajištěného věřitele je důležitým faktorem, který je třeba zohlednit při použití kritéria věřitele v tržním hospodářství (39). V souladu s § 31 odst. 1 písm. e) zákona o konkursu pohledávky věřitele oddělené podstaty lze uspokojit kdykoli během konkurzního řízení z prodeje aktiv, která jsou zajištěna. Proto pokud jde o aktiva zastavená pro daňový úřad, trvání celého konkurzního řízení bylo podle názoru Komise nepodstatné, protože tyto pohledávky mohly být uspokojeny nezávisle na postupu uvedeného řízení.
(111)
I kdyby byla zohledněna hodnota zajištěných aktiv, kterou určil příjemce, pohledávky daňového úřadu se mohly uspokojit spíše prodejem zajištěných aktiv ve výši nejméně 194 milionů SKK, což tvoří 86 % částky navrhované v rámci vyrovnání s věřiteli. Daňový úřad by byl musel zvažovat, zda je výhodné čekat do konce konkurzního řízení, pouze pokud by existovala možnost, že by nedosáhl plné částky dohodnuté v rámci vyrovnání. Navíc při konečném vyplacení věřitelů by daňový úřad byl získal přibližně 99 % výnosu z prodeje zbývajících aktiv (185 milionů SKK v nejhorším případě, tedy při uplatnění koeficientů zpeněžení společnosti EKORDA, viz tabulka 4). Daňovému úřadu mělo být jasné, že výsledný vrácený dluh by byl mnohem vyšší než částka nabízená v rámci vyrovnání a že čekání by se týkalo pouze malé části této částky ve srovnání s vyrovnáním.
(112)
Proto lze vyvodit závěr, že informace týkající se trvání konkurzního řízení na Slovensku by významným způsobem neovlivnily rozhodnutí hypotetického soukromého věřitele.
(113)
Kromě toho v každém případě měl příjemce v době vyrovnacího řízení i) velmi nízký počet věřitelů a ii) aktiva s likvidační hodnotou vyšší než činila částka schválená státem v rámci vyrovnacího řízení (jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos ze samotného prodeje nezajištěných aktiv byl 241 milionů SKK).
(114)
Pokud jde o nízký počet věřitelů, vyrovnání se opravdu zúčastnilo jen 5 věřitelů. Z těchto pěti věřitelů byli čtyři věřitelé soukromými subjekty a jejich podíl na celkovém dluhu byl jen 0,6 % (3 797 608 SKK z částky 644 166 949 SKK), jak je uvedeno v tabulce 2. Stát tak představoval největšího věřitele s 99,4 % celkového objemu pohledávek. Tyto okolnosti by ve značné míře snížily riziko neshod mezi věřiteli a z nich vyplývajícího soudního sporu, což by pravděpodobně vedlo ke kratšímu konkurznímu řízení.
(115)
S přihlédnutím k argumentu příjemce, který vychází ze zprávy Světové banky s názvem Doing business in 2004, že konkurzní řízení na Slovensku trvá v průměru 4,8 roku, je třeba uvést, že tato zpráva se týká obecného „ukazatele ukončení činnosti podniku“, kterým se měří celkový čas potřebný k uskutečnění konkurzního řízení, jakož i na uplatnění soudních pravomocí v rámci konkurzního řízení. Tuto délku proto nelze striktně zaměňovat s průměrnou délkou trvání konkurzního řízení. Samy slovenské orgány vyjádřily názor, že vzhledem k okolnostem tohoto případu by konkurzní řízení trvalo kratší dobu než průměrné řízení (viz 60. bod odůvodnění). Toto posouzení slovenských orgánů je obzvláště významné, protože uvedené řízení by se konalo v souladu se slovenskými právními předpisy a obvyklými postupy uplatňovanými při úpadku. Věřitelem příjemce byla navíc sama slovenská vláda.
(116)
Kromě toho se délka konkurzního řízení ve zprávách předložených příjemcem značně liší, a to od dvou let do více než šesti let (40). Proto posouzení délky trvání konkurzního řízení na Slovensku, která příjemce předložil Komisi, byla obecné povahy a nezohledňovala znaky projednávaného případu. Některá z těchto posouzení měla přibližný charakter a do určité míry nebyla navzájem v souladu.
(117)
Pokud jde o konkrétní příklad slovenské společnosti ve stejném odvětví jako příjemce, jejíž konkurzní řízení trvalo déle než pět let, je třeba upozornit, že příjemce nebyl schopen prokázat, jak se uvedený příklad týká tohoto případu a zejména zda uvedená společnost byla ve stejné nebo ve velmi podobné právní a věcné situaci jako příjemce (41). Vzhledem ke skutečnosti, že příjemce měl jednoho velkého věřitele ve zvýhodněné pozici - stát - a množství aktiv oceněných značnou hodnotou, konkurzní řízení u příjemce se mohlo uzavřít relativně rychlým způsobem a největší věřitel - stát - by byl takovému postupu dal přednost.
(118)
Konečně i za předpokladu, že úpadkové řízení by trvalo čtyři až pět let ve smyslu tvrzení příjemce, rozdíl mezi pravděpodobně zpět získanými částkami a částkami dohodnutými v rámci vyrovnání by byl tak velký, že délka takového řízení by při rozhodování soukromého věřitele o přijetí předmětného vyrovnání nehrála důležitou roli. Pokud se vezme v úvahu diskontní sazba 5,14 % (42), současná hodnota budoucích peněžních toků ve výši 356,7 milionu SKK je i po pěti letech 277,6 milionu SKK, tj. značně více než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Za těchto okolností by konkurz musel trvat více než 9 let, aby byla současná hodnota nižší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Žádný soukromý hospodářský subjekt na trhu by takovéto dlouhé konkurzní řízení v tomto případě nebyl považoval za pravděpodobné. Kromě toho by se současná hodnota celkových částek, které mají být vráceny, dále snížila, kdyby se zohlednila značná část dluhu, která by byla pravděpodobně splacena spíše prostřednictvím prodeje zajištěných aktiv (viz 111. bod odůvodnění).
(119)
Na základě dostupných důkazů lze dospět k závěru, že soukromý věřitel by nebyl souhlasil s vyrovnáním za takových podmínek, s jakými v tomto případě souhlasil daňový úřad; pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že pohledávky daňového úřadu mohly být uspokojeny odděleně kdykoliv během konkurzního řízení a že by byl kromě toho získal 99 % výnosu vyplaceného věřitelům (vzhledem k velikosti jeho pohledávek v porovnání s ostatními věřiteli), lze konstatovat, že téměř celý výnos získaný v rámci konkurzního řízení by získal daňový úřad a, jak již bylo uvedeno, tento výnos by byl vyšší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání mezi věřiteli.
2.2 Porovnání vyrovnání s věřiteli a daňová exekuce
(120)
Daňový úřad byl na rozdíl od soukromých věřitelů oprávněn zahájit z vlastního podnětu daňovou exekuci prodejem nemovitostí, strojů a zařízení, nebo společnosti jako celku. Ve smyslu judikatury citované v 82. bodě odůvodnění nebyl předložen žádný důkaz o tom, že daňový úřad takový postup zvažoval a dospěl k závěru, že by byl méně výhodný než souhlas s vyrovnáním.
(121)
Komise v každém případě považuje argument příjemce, že vyrovnací řízení chrání společnosti před daňovou exekucí, za irelevantní. Jak potvrdily slovenské orgány, daňová exekuce byla pro daňový úřad skutečnou alternativou, buď před zahájením vyrovnacího řízení, nebo po vetování navrhovaného vyrovnání daňovým úřadem. Je proto třeba přezkoumat tuto možnost při uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce neporovnává navrhované vyrovnání s možným výsledkem daňové exekuce.
(122)
Komise se ve své analýze opírá o údaje poskytnuté příjemcem i slovenskými orgány. V této souvislosti je třeba uvést, že slovenské orgány potvrdily, že zajištění ve prospěch daňového úřadu představovalo 397 milionů SKK, jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření. Tato hodnota byla údajně získána z účetní evidence příjemce. Příjemce na druhé straně tvrdí, že hodnota zastavených aktiv vyjádřená ve „znaleckých cenách“ je 194 milionů SKK (viz 22. bod odůvodnění). I když Komise nemusí zjišťovat, který údaj je správný, může vyvodit následující závěry.
(123)
Za prvé, zajištění bylo protihodnotou odkladu daňového dluhu příjemce, kterou vyžaduje zákon o správě daní. Pokud hodnota aktiv příjemce ve skutečnosti dosahovala pouze poloviny hodnoty zajištění, jak uvádí znalecký posudek předložený příjemcem, znamená to, že zajištění požadované státem při těchto odkladech nebylo dostatečné. Za těchto okolností daňové odklady povolené daňovým úřadem mezi listopadem 2002 a listopadem 2003 v celkové výši 477 milionů SKK tedy se vší pravděpodobností nesplňovaly kritérium věřitele v tržním hospodářství. Pokud jde o tento případ, není třeba, aby Komise zjišťovala, zda tato opatření představovala státní podporu. Jestliže však již předcházející odklady představovaly státní podporu, nelze již poukazovat na zásadu věřitele v tržním hospodářství, když je takto odložený dluh později (zčásti) odepsaný.
(124)
Za druhé, i kdyby se při výpočtu výnosů z daňové exekuce použily nižší údaje předložené příjemcem, věřitel v tržním hospodářství by, pokud by měl takovou možnost, této exekuci dal přednost před vyrovnacím řízením.
(125)
Při daňové exekuci může daňový úřad přímo prodat aktiva (pohledávky a jiná oběžná aktiva, movitý majetek, nemovitosti) dlužníka. V době, kdy daňový úřad hlasoval pro vyrovnání, měl příjemce zásoby v hodnotě 43 milionů SKK, vymahatelné pohledávky ve výši nejméně 37 milionů SKK a hotovost 161 milionů SKK (viz tabulka 5). Uvádí se, že sama hodnota těchto oběžných aktiv (241 milionů SKK; 6,3 milionu EUR) (43) by převýšila výnos získaný ve vyrovnání (224,3 milionu SKK 5,93 milionu EUR). Kromě toho měl příjemce další, neoběžná aktiva, jejichž hodnota činila přinejmenším 194 milionů SKK.
(126)
Daňová exekuce by dále nepřinesla správní poplatky, které vznikají při konkurzním řízení. Jedná se o řízení, které zahájí a řídí samotný daňový úřad, dá se proto také předpokládat, že by se realizovalo rychle.
(127)
Komise proto dospěla k závěru, že daňová exekuce aktiv příjemce by vedla k vyššímu výnosu než vyrovnání.
2.3 Další důkazy
(128)
Komise bere v úvahu dopis předložený slovenskými orgány, který zaslal ředitel Daňového ředitelství Slovenské republiky svému podřízenému, řediteli příslušného daňového úřadu (viz 63. bod odůvodnění). Tento dopis je jasným důkazem, že Daňové ředitelství Slovenské republiky (které mělo předcházející přímé kontakty s příjemcem) bylo proti navrhovanému vyrovnání a dalo místnímu daňovému úřadu jasně najevo, že by neměl hlasovat pro toto vyrovnání. Důvodem uvedeným v dopise bylo, že navrhované vyrovnání „není výhodné“ pro stát.
(129)
Slovenské orgány též prokázaly, že existoval jasný pokyn pro daňové úřady vydaný na začátku roku 2004 ministerstvem financí, aby nepřijímaly vyrovnání v případech návrhů na odepsání pohledávek daňových úřadů (44). Toto politické rozhodnutí bylo oznámeno v souvislosti se změnou a doplněním zákona o správě daní z 1. ledna 2004 ve snaze zvýšit disciplínu, pokud jde o výběr daní.
(130)
Dále je třeba uvést, že sám daňový úřad se již 2. srpna 2004, tj. ani ne měsíc po souhlasu s vyrovnáním, proti tomuto vyrovnání odvolal.
(131)
Příjemce uvedl, že daňový úřad dal najevo souhlas s vyrovnáním ještě před tím, než příjemce zahájil řízení. Komise zastává názor, že důkazy předložené příjemcem naznačují pravý opak. Ředitel daňového úřadu v dopise ze dne 3. února 2004 příjemci píše, že i když v zásadě není proti uplatnění vyrovnacího řízení, nesouhlasí s návrhem příjemce na vyrovnání se splacením dluhu do výše 35 %.
(132)
Na základě tohoto důkazu může Komise vyvodit pouze jediný závěr, a to že slovenské orgány byly proti vyrovnání, které navrhoval příjemce, a byly proti ještě před zahájením vyrovnacího řízení dne 8. března 2004, před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004 a i po schválení vyrovnání soudem.
(133)
Příjemce tvrdil, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například pokračování daňových příjmů ve prospěch státu (viz 52. bod odůvodnění).
(134)
Za prvé, je třeba zdůraznit, že kritérium věřitele v tržním hospodářství je odlišné od kritéria investora v tržním hospodářství. Zatímco investor v tržním hospodářství je ve stavu, kdy rozhoduje, zda vstoupí do vztahu s příslušnou společností a bude se řídit dlouhodobou strategickou perspektivou získání přiměřeného výnosu ze své investice (45), „věřitel v tržním hospodářství“, který už je v obchodním nebo veřejnoprávním vztahu s platebně neschopnou společností, se bude snažit dosáhnout splacení dlužných sum (46) za co nejvýhodnějších podmínek z hlediska úrovně a lhůty splacení. Motivace hypotetického věřitele v tržním hospodářství a investora v tržním hospodářství bude proto odlišná. Judikatura proto stanovila pro tyto dvě situace samostatné testy.
(135)
Za druhé, pokud jde o analogii s věřitelem-dodavatelem, je důležité uvést, že povaha pohledávek takového věřitele a povaha pohledávek státu se podstatně liší. Protože vztahy dodavatele s platebně neschopnou společností mají výhradně smluvní základ, dodavatel by mohl ztrátou obchodního partnera skutečně utrpět. Pokud je platebně neschopná společnost zlikvidována nebo prodána, dodavatel bude muset hledat nového klienta nebo uzavřít smlouvu s novým vlastníkem. Riziko je vyšší, pokud je jeho závislost na platebně neschopné společnosti značná. Takový věřitel bude skutečně uvažovat do budoucnosti. Naproti tomu vztahy státu s platebně neschopnou společností se zakládají na veřejném právu, proto nejsou závislé na vůli stran. Každý nový vlastník, který přebere aktiva zlikvidované společnosti, bude automaticky povinen platit daně. Kromě toho stát není nikdy závislý na jednom daňovém poplatníkovi. Na závěr, nejdůležitějším argumentem je, že stát se při výběru daní nikdy neřídí výhledem na zisk a nejedná při tom komerčně a s komerčními pohnutky. Uvedená analogie proto není opodstatněná.
(136)
Komise zastává názor, že situaci státu v tomto případě nelze porovnávat se situací hypotetického investora v tržním hospodářství nebo situací hypotetického závislého věřitele v tržním hospodářství. V každém případě ztrátu budoucích daní nelze při uplatňování zásady věřitele v tržním hospodářství zohledňovat (47).
(137)
Z přehledu daní předloženého příjemcem vyplývá, že velká většina daní zaplacených příjemcem od roku 1995 byly nepřímé daně (spotřební daně a DPH). Vzhledem k tomu, že tyto daně platí koneční spotřebitelé, likvidace příjemce by neměla vliv na jejich výběr, neboť spotřebitelé by dále kupovali zdaněné výrobky (v tomto případě především lihoviny a líh) od jiných výrobců. Argument příjemce týkající se budoucí značné ztráty daní proto není hodnověrný.
(138)
Komise dospěla k závěru, že žádný z dalších důkazů, které předložil příjemce, nenasvědčuje tomu, že by ovlivnil chování hypotetického soukromého věřitele. Proto nic v tomto oddíle nemění hodnocení Komise takového chování v oddílech 2.1 nebo 2.2.
2.4 Závěr
(139)
Na základě uvedených důkazů Komise usuzuje, že v tomto případě nebylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství a stát poskytl příjemci výhodu, kterou by tento nebyl schopen v tržních podmínkách získat.
(140)
Komise proto dospěla k závěru, že odepsání dluhu odsouhlasené místním daňovým úřadem v rámci vyrovnání představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. SLUČITELNOST PODPORY: VÝJIMKA PODLE ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(141)
Primárním cílem opatření je poskytnout pomoc společnosti v obtížích. V takových případech je možno uplatnit výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, která umožňuje povolit státní podporu na usnadnění rozvoje určitých hospodářských odvětví, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, a pokud jsou splněny příslušné podmínky.
(142)
Z hlediska výrobního portfolia příjemce Komise hodnotila, zda se v tomto případě uplatňují zvláštní pravidla použitelná pro zemědělské odvětví. Komise na základě informací o obratu příjemce předložených slovenskými orgány dospěla ve svém rozhodnutí o zahájení formálního šetření k závěru, že většina výrobků příjemce nejsou výrobky definované v příloze I SFEU, proto se na ně neuplatňují obecná pravidla o státní podpoře.
(143)
Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení formálního šetření vyjádřil námitky vůči údajům o obratu poskytnutým dříve slovenskými orgány (viz tabulka 1), ale nevyjádřil námitky vůči rozhodnutí Komise opírat své hodnocení o obecná pravidla o státní podpoře. Bez snahy zjišťovat, zda údaje poskytnuté příjemcem jsou přesné (48), Komise ověřila, zda by uvedený závěr obstál při zohlednění nových údajů. Komise dospěla k závěru, že obrat příjemce tvoří výrobky, které nepatří mezi výrobky definované v příloze I SFEU. Proto se na ně uplatňují obecná, nikoli odvětvová pravidla týkající se státní podpory.
(144)
Podpora na záchranu a restrukturalizaci společností v obtížích se v současnosti řídí pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (49) (dále jen „nové pokyny“), které nahrazují předcházející znění přijaté v roce 1999 (50) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(145)
V přechodných ustanoveních nových pokynů se stanoví, že nové pokyny se uplatňují na hodnocení jakékoli podpory na záchranu či restrukturalizaci poskytnutou bez schválení Komise (nezákonná podpora), pokud je část nebo celá podpora poskytnuta po 1. říjnu 2004, tedy po dni zveřejnění nových pokynů v Úředním věstníku Evropské unie (bod 104 první pododstavec). Pokud však podpora byla nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004, šetření se vede na základě pokynů platných v době, kdy byla podpora poskytnuta (bod 104 druhý pododstavec).
(146)
Je třeba uvést, že schválení vyrovnání daňovým úřadem bylo vystaveno dne 9. července 2004 a nabylo účinnosti dne 23. července 2004. Podpora byla proto nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004. Uplatňují se tedy pokyny z roku 1999 použitelné v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(147)
Je potřeba uvést, že příjemce je střední podnik ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (51).
3.1 Způsobilost podniku
(148)
Podnik se podle bodu 5 písm. c) pokynů z roku 1999 považuje za podnik v obtížích, pokud splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(149)
Příjemce byl účastníkem vyrovnacího řízení, které se ve smyslu definice zákona o konkurzu může uplatňovat pouze u insolventních společností. Je proto způsobilý získat podporu na záchranu a podporu na restrukturalizaci.
3.2 Podpora na záchranu
(150)
Sporné opatření slovenské orgány původně popsaly jako podporu na záchranu. Podle pokynů z roku 1999 Komise vznesla pochybnosti o slučitelnosti podpory jako podpory na záchranu z důvodů uvedených v části III.
(151)
Slovenské orgány ani příjemce nevyslovili k těmto pochybnostem připomínky. Komisi v tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové skutečnosti.
(152)
Vzhledem k tomu, že uvedené pochybnosti nebyly odstraněny, Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná jako podpora na záchranu ve smyslu pokynů z roku 1999.
3.3 Podpora na restrukturalizaci
(153)
Komise vyslovila pochybnosti, zda podpora byla slučitelná jako podpora na restrukturalizaci ve smyslu pokynů z roku 1999 z důvodů uvedených v části III.
(154)
Komise uvádí, že slovenské orgány, jejichž povinností je dokázat, že státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem, nepředložily žádné nové skutečnosti na podporu tohoto závěru. Komise řádně zohlednila připomínky předložené příjemcem.
3.3.1 Návrat k dlouhodobé životaschopnosti
(155)
Podle pokynů z roku 1999 musí poskytnutí podpory na restrukturalizaci souviset s prováděním realizovatelného a uceleného plánu restrukturalizace na obnovu dlouhodobé životaschopnosti podniku a být jeho prováděním podmíněno. Členský stát se k tomuto plánu, který musí být schválen Komisí, zavazuje. Neschopnost podniku realizovat plán se považuje za zneužití podpory.
(156)
Plán restrukturalizace musí příjemci umožnit obnovit dlouhodobou životaschopnost v přijatelném časovém rámci a na základě realistických předpokladů, pokud jde o podmínky budoucího fungování. Tento plán by měl popsat okolnosti, které způsobily obtíže podniku, a uvést přiměřená opatření na řešení těchto obtíží. Restrukturalizační operace nemohou být omezeny na finanční pomoc určenou na vyrovnání dluhů a minulých ztrát, aniž by se zabývaly důvody způsobujícími tyto obtíže.
(157)
Pro společnosti, které se nacházejí v podporovaných oblastech, a pro malé a střední podniky pokyny z roku 1999 stanoví, že podmínky pro schvalování podpory mohou být méně přísné, co se týče provádění kompenzačních opatření a obsahu monitorovacích zpráv. Tyto okolnosti však takové společnosti nezbavují potřeby vypracovat plán restrukturalizace a členské státy závazku poskytnout podporu na restrukturalizaci pouze za podmínky provedení plánu restrukturalizace.
(158)
Po zahájení řízení ve věci formálního šetření slovenské orgány potvrdily, že obchodní plán, který byl příjemce povinen vypracovat jako podmínku pro zahájení vyrovnacího řízení, přezkoumal jen příslušný soud, tj. ne orgán poskytující podporu, a že soud ani daňový úřad provádění plánu nesledovaly.
(159)
Příjemce v rozporu s tímto tvrzením uvedl, že daňový úřad prostudoval způsobilost obchodního plánu obnovit dlouhodobou životaschopnost ještě před schválením vyrovnání, tvrzení však nepodložil žádným důkazem.
(160)
Příjemce dále tvrdil, že absence plánu restrukturalizace není v situaci ex post hodnocení podpory Komisí relevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce stal skutečně životaschopným. Podle příjemce se formální plán restrukturalizace může vyžadovat pouze v případě hodnocení ex ante a jen na takové hodnocení se mohou uplatňovat pokyny z roku 1999.
(161)
Tato argumentace není správná. Pokyny z roku 1999 se uplatňují na hodnocení slučitelnosti jak oznámené, tak i nezákonné podpory. Při hodnocení vždy platí podmínka, že podpora na restrukturalizaci se váže na realizovatelný plán restrukturalizace. Komise musí vypracovat hodnocení na základě informací dostupných v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(162)
Je možné vyvodit závěr, že daňový úřad jako orgán poskytující podporu neměl příležitost vyhodnotit plán restrukturalizace a podmínit odepsání svých pohledávek jeho prováděním, které by bylo řádně monitorováno. Z toho vyplývá, že nebyla splněna první, formální podmínka, která je v plné míře uplatnitelná i na hodnocení ex post.
(163)
Pokud jde o obsah obchodního plánu, slovenské orgány nepředložily žádné informace, které by odstranily pochybnosti Komise o tom, zda plán představuje skutečný plán restrukturalizace vyžadovaný podle pokynů z roku 1999.
(164)
Komise musí trvat na svém závěru, který uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního šetření. Předložený obchodní plán je plán, který se zabývá jen akutním problémem příjemce, který se týkal růstu veřejného dluhu. Tento plán žádným způsobem neanalyzuje okolnosti, které vedly k obtížím příjemce, ani finanční situaci společnosti v té době a její finanční perspektivy. Vzhledem k tomu, že tato analýza chyběla, příjemce nenavrhl konkrétní kroky k řešení jednotlivých důvodů, které vedly k obtížím. Jediným opatřením, které je podrobně popsáno, je navrhovaná finanční restrukturalizace prostřednictvím vyrovnání s věřiteli.
(165)
V plánu se vůbec neuvádí navýšení vlastního kapitálu příjemce, které příjemce uvedl jako jedno z restrukturalizačních opatření. Žádné z údajů ve spise nenasvědčují tomu, že navýšení kapitálu společností Hydree Slovakia by mělo být považováno za opatření, které má zabezpečit, že příjemce v dlouhodobém časovém horizontu nebude opakovat svou strategii financování výroby prostřednictvím dluhu na DPH a spotřebních daních, která nakonec vedla k jeho obtížím. Slovenské orgány potvrdily, že navýšení kapitálu nijak nesnížilo riziko opakování finančních problémů. Tyto pochybnosti jsou silnější, když uvážíme, že navýšení kapitálu představovalo 21 milionů SKK a restrukturalizovaný dluh 644 milionů SKK.
(166)
Samotné navýšení kapitálu není důkazem důvěry trhu v obnovení dlouhodobé životaschopnosti příjemce. Komise poznamenává, že příjemci se navzdory aktivnímu úsilí nepodařilo získat úvěr od soukromé banky.
(167)
Dále je třeba uvést, že pronájem výrobních zařízení konkurentovi příjemce, společnosti Old Herold, s. r. o., bylo jasně vynuceno skutečností, že příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, a ne skutečností, že uvedená výroba by byla ztrátová, a tedy vyžadující restrukturalizaci. Pravdou je, že sám příjemce mohl po skončení vyrovnání požádat o novou licenci, a neučinil tak. Komise však poznamenává, že příjemce nadále prodává výrobky vyráběné společností Old Herold na zařízeních příjemce a pod značkou příjemce, a dokonce plánuje zvýšit tento prodej, jak se uvádí ve výroční zprávě za období od 29. dubna 2004 do 30. prosince 2004. Pronájem těchto výrobních zařízení proto nelze považovat za restrukturalizační opatření, protože na základě všech dostupných důkazů nebylo potřebné tuto část výroby restrukturalizovat.
(168)
Pokud jde o zbývající opatření navrhovaná v obchodním plánu, pochybnosti Komise nebyly odstraněny. Tato opatření jsou prostě činnosti v rámci běžné obchodní činnosti, nikoli racionalizační opatření (prodej starých zařízení nebo vozidel). Dvě navrhovaná strukturální opatření (ukončení výroby nerentabilních nealkoholických nápojů a prodej některých nemovitostí) byla popsána velmi vágně, bez uvedení konkrétních výrobků a časového rámce. Slovenské orgány potvrdily, že nemovitosti určené k prodeji (administrativní budova, prodejna a rekreační budova) nebyly k 10. říjnu 2005 prodány, tj. že toto plánované opatření nebylo provedeno tak, jak bylo oznámeno.
(169)
Na základě absence formálního plánu restrukturalizace spolu s chybějící skutečnou analýzou obtíží, opatření potřebných k řešení těchto obtíží a tržních podmínek a perspektiv dospěla Komise k závěru, že obchodní plán předložený příjemcem není skutečným plánem restrukturalizace, který se vyžaduje v pokynech z roku 1999 (52). Pochybnosti Komise, že příjemce obnoví dlouhodobou životaschopnost, proto nebyly odstraněny.
3.3.2 Podpora omezená na úplné minimum
(170)
Závěr Komise, že vzhledem k absenci skutečného plánu restrukturalizace její pochybnosti o dlouhodobé životaschopnosti přetrvávají, i sám o sobě postačuje k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem. Navzdory tomu Komise také posoudí další ústřední kritérium obsažené v pokynech z roku 1999, a to, že podpora musí být omezena jen na nutné minimum.
(171)
Podle bodu 40 pokynů z roku 1999 se musí výše a intenzita podpory omezit na úplné minimum, které by umožnilo uskutečnit restrukturalizaci vzhledem ke stávajícím finančním zdrojům příjemce. Příjemce by měl na restrukturalizaci poskytnout významný příspěvek z vlastních zdrojů.
(172)
Náklady na restrukturalizaci dosáhly celkové výše restrukturalizačních dluhů prostřednictvím vyrovnání. Příjemce zaplatil 35 % této částky.
(173)
Slovenské orgány neposkytly další vysvětlení ohledně pochybností, které Komise v této souvislosti vyjádřila. Příjemce vysvětil, jak financoval splácení dluhu zbylého po vyrovnání (viz 30. až 35. bod odůvodnění). Podle vyjádření příjemce činil jeho příspěvek 231 milionů SKK (6,1 milionu EUR).
(174)
Za prvé, výše zdrojů, kterou měl příjemce k dispozici, přesahovala částku dluhu zbylého po vyrovnání. Z toho vyplývá, že pomoc nebyla omezená na nutné minimum.
(175)
Ještě důležitější však je, že Komise dospěla k závěru, že úvěr poskytnutý společností Old Herold nesplňuje podmínky vlastního příspěvku příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999. Závazky představují trvalý zdroj financování činnosti podniku. Jsou to krátkodobé úvěry, které je však zapotřebí splatit. Podnik má k dispozici dodatečné zdroje na restrukturalizaci, pouze pokud se dodavatelé zaváží k poskytnutí delší doby splatnosti plateb, než je obvyklé. Takový odklad plateb je znamením, že trh věří, že je reálné obnovit životaschopnost podniku.
(176)
Příjemce nijak neprokázal, že odklad platby ze strany společnosti Old Herold byl výrazně delší, než je běžná obchodní praxe mezi příjemcem a dodavateli. Splatnost v délce 40 dní lze považovat za obvyklou praxi, zejména s ohledem na skutečnost, že byla příjemci poskytnuta po vyrovnání. Příjemce již proto nebyl ve finančních obtížích. Hlavním účelem vyrovnání přitom bylo pomoci příjemci překonat finanční obtíže.
(177)
Komise proto dospěla k závěru, že tuto delší dobu splatnosti nelze považovat za příspěvek na restrukturalizaci pocházející z vnějších zdrojů.
(178)
Bez tohoto odkladu činí vlastní příspěvek příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999 celkem 131 milionů SKK (3,4 milionu EUR), a odpovídá tedy 20 % nákladů na restrukturalizaci.
(179)
Pokyny z roku 1999 neobsahovaly žádné prahové hodnoty, podle kterých by byl příspěvek příjemce považován za významný.
(180)
Pokud zohledníme praxi, kterou Komise uplatňuje v souvislosti s pokyny z roku 1999, jakož i změnu v politice Komise, pokud jde o toto kritérium, která vedla k zavedení prahových hodnot v nových pokynech (53), Komise považuje příspěvek příjemce ve výši 20 % za poměrně nízký. Takový příspěvek by mohl být přijatelný podle pokynů z roku 1999 pouze v případě, že by byly splněny všechny ostatní podmínky pro schválení podpory. Komise by například kromě jiných zvláštností daného případu zohlednila skutečnost, zda je příjemce aktivní v podporované oblasti, do jaké míry odpovídají zdroje financování důvěře trhu - kromě samotného příjemce a jeho akcionářů - v dlouhodobou životaschopnost podniku.
(181)
Vzhledem k výše uvedenému Komise nemůže v tomto případě souhlasit s tím, že příspěvek příjemce byl významný. Komise dospěla k závěru, že její pochybnosti o tom, zda byl vlastní příspěvek příjemce významný či zda se pomoc omezila pouze na nutné minimum, nebyly rozptýleny.
3.4 Slučitelnost podpory: závěr
(182)
Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem ani jako podpora na záchranu ani jako podpora na restrukturalizaci. Kromě toho se na tento případ nevztahuje žádná výjimka stanovená v SFEU.
VII. ZÁVĚR
(183)
Komise dospěla k závěru, že Slovenská republika protiprávně poskytla odpis daňového dluhu ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., a porušila tak čl. 108 odst. 3 SFEU. Tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem na základě žádné výjimky stanovené v SFEU.
(184)
Přestože daňový úřad odložil realizaci odpisu, dokud Komise v této věci nepřijme rozhodnutí, Komise dospěla k názoru, že pro příjemce vznikla výhoda v okamžiku, kdy se daňový úřad rozhodl, že se vzdá části svých pohledávek, a poskytne tak příjemci podporu. Tímto okamžikem byl vstup v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004. Výhoda, kterou příjemce získal oproti svým soutěžitelům, spočívá ve skutečnosti, že od něj daňový úřad nevymáhal své daňové pohledávky.
(185)
Aby se obnovil stav před poskytnutím podpory, musí být daná státní podpora požadována zpět. Vzhledem ke skutečnosti, že výhoda byla poskytnuta v okamžiku vstupu v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004, odpovídá výše podpory, kterou je nutné požadovat zpět, plné výši odepsaného daňového dluhu podle uvedené dohody.
(186)
Nejvyšší soud Slovenské republiky však rozhodl, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly do vyrovnání zahrnuty chybně. V důsledku tohoto rozhodnutí byl hlavní dluh v rámci dohody o tuto částku snížen a zbylý dluh vůči daňovému úřadu, který byl do dohody zahrnut v opravené výši, činil 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky silniční daně, které byly doposud považované za odepsané, byly dne 2. srpna 2006 doplaceny v plné výši. Tato platba by se měla zohlednit při výpočtu výše podpory a souvisejících úroků, které je ještě třeba vymáhat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2007/254/ES se zrušuje.
Článek 2
Státní podpora, kterou Slovenská republika poskytla ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., ve výši 416 515 990 SKK není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Slovenská republika přijme všechna potřebná opatření, aby od příjemce vymohla protiprávně poskytnutou podporu, která je uvedena v článku 2, a zohlední přitom skutečnost, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly dne 2. srpna 2006 zaplaceny na účet místního daňového úřadu.
2. Podpora bude vymáhána bezodkladně a v souladu s postupy uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech, pokud tyto předpisy umožňují okamžité a účinné provedení tohoto rozhodnutí.
3. Vymáhaná částka musí zahrnovat úroky za celé období ode dne, ke kterému byla částka podniku Frucona Košice, a. s., poskytnuta, až do dne, kdy byla skutečně vrácena.
4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními uvedenými v kapitole V nařízení Rady (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (54). Úroková sazba se pro celé období uvedené v oddíle 3 vypočítá jako složený úrok.
Článek 4
Slovenská republika do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí informuje Komisi o opatřeních, která přijala k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Pro poskytnutí těchto informací použije dotazník uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Slovenské republice.
V Bruselu dne 16. října 2013.