EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 230/2014
af 11. marts 2014
om oprettelse af et instrument, der bidrager til stabilitet og fred
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209, stk. 1, og artikel 212, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (1), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Denne forordning udgør et af de instrumenter, der direkte støtter Unionens eksterne politikker, og den efterfølger Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1717/2006 (2), der udløb den 31. december 2013.
(2)
Fredsbevarelse, forebyggelse af konflikter, styrkelse af den internationale sikkerhed og bistand til befolkninger, lande og regioner, der står over for naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer, hører til de vigtigste mål for Unionens optræden udadtil som omhandlet i bl.a. artikel 21 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). Kriser og konflikter, der påvirker lande og regioner, og andre faktorer, såsom terrorisme, organiseret kriminalitet, kønsbestemt vold, klimaændringer, problemer og trusler i forbindelse med it-sikkerheden og sikkerhedstrusler, der udspringer af naturkatastrofer, udgør en risiko for stabilitet og sikkerhed. For at sikre en effektiv og rettidig håndtering af disse problemer er der behov for specifikke finansielle ressourcer og finansieringsinstrumenter, som kan supplere humanitær bistand og langsigtede samarbejdsinstrumenter.
(3)
I sine konklusioner af 15.-16. juni 2001 godkendte Det Europæiske Råd Unionens program for forebyggelse af voldelige konflikter, og understregede Unionens politiske forpligtelse til konfliktforebyggelse som et af hovedmålene for Unionens forbindelser udadtil, og anerkendte, at instrumenterne for udviklingssamarbejde kan bidrage til at nå dette mål. Rådet har i sine konklusioner af 20. juni 2011 om konfliktforebyggelse gentaget, at dette program er et gyldigt politisk grundlag for en yderligere EU-indsats inden for konfliktforebyggelse. I sine konklusioner af 17. november 2009 godkendte Rådet konceptet for styrkelse af EU's mæglings- og dialogkapaciteter.
(4)
Rådets konklusioner af 19. november 2007 om EU's respons på struktursvaghed og konklusionerne vedtaget af Rådet og repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Rådet, også af 19. november 2007, om sikkerhed og udvikling understregede, at sammenhængen mellem udvikling og sikkerhed bør være retningsgivende for Unionens strategier og politikker for at bidrage til udviklingsvenlig politikkohærens i overensstemmelse med artikel 208 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og sammenhængen i Unionens optræden udadtil generelt. Især konkluderede Rådet, at det fremtidige arbejde med sikkerhed og udvikling bør omfatte de sikkerheds- og udviklingsmæssige følger for klimaændringerne, spørgsmål om forvaltning af miljø og naturressourcer samt migration.
(5)
Det Europæiske Råd godkendte den europæiske sikkerhedsstrategi den 12. december 2003 og den fælles analyse i sin gennemførelsesrapport den 11. december 2008. I sin meddelelse med titlen »Strategien for EU's indre sikkerhed i praksis - Fem skridt hen imod et mere sikkert EU« understregede Kommissionen også betydningen af samarbejde med tredjelande og regionale organisationer, især med henblik på bekæmpelse af en lang række trusler, såsom menneskehandel, narkotikahandel og terrorisme.
(6)
I sin meddelelse »EU's respons på struktursvaghed - EU's bestræbelser på at fremme udvikling, fred og stabilitet i vanskelige situationer« anerkendte Kommissionen Unionens betydelige bidrag til fremme af fred og stabilitet ved at tage fat på voldshandlinger og underliggende årsager til usikkerhed og voldelige konflikter. Denne forordning bør bidrage til at nå disse målsætninger.
(7)
Den 8. december 2008 godkendte Rådet en samlet tilgang til Unionens gennemførelse af FN's Sikkerhedsråds resolution 1325 (2000) og 1820 (2008) om kvinder, fred og sikkerhed, som anerkender de tætte forbindelser mellem fred, sikkerhed, udvikling og ligestilling mellem mænd og kvinder. Unionen har gang på gang opfordret til den fulde gennemførelse af dagsordenen vedrørende kvinder, fred og sikkerhed som fastlagt i de relevante resolutioner fra De Forenede Nationers Sikkerhedsråd, navnlig med hensyn til nødvendigheden af at bekæmpe vold mod kvinder i konfliktsituationer og fremme kvinders deltagelse i fredsopbygning.
(8)
EU's strategiske ramme og handlingsplan for menneskerettigheder og demokrati, der blev vedtaget af Rådet den 25. juni 2012, opfordrer til udarbejdelse af praktisk vejledning for at sikre, at der tages hensyn til menneskerettigheder ved udformningen og gennemførelsen af terrorbekæmpelsesforanstaltninger, og understreger, at udryddelsen af tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling samt overholdelse af den nødvendige proces (herunder uskyldsformodning, retten til en retfærdig rettergang og retten til et forsvar) er en EU-prioritet i forbindelse med gennemførelse af menneskerettigheder.
(9)
Demokrati og menneskerettigheder er sat helt i front i Unionens forbindelser med tredjelande og bør derfor betragtes som principper under denne forordning.
(10)
I Det Europæiske Råds erklæring af 25. marts 2004 om bekæmpelse af terrorisme opfordres der til, at terrorbekæmpelsesmålene integreres i de eksterne bistandsprogrammer. Den Europæiske Unions terrorbekæmpelsesstrategi, som Rådet vedtog den 30. november 2005, opfordrede til øget samarbejde om terrorbekæmpelse med tredjelande og FN. Rådets konklusioner af 23. maj 2011 om bedre sammenkædning af de interne og eksterne aspekter af terrorbekæmpelse opfordrede til, at de kompetente myndigheder, der er involveret i terrorbekæmpelse i tredjelande, får styrket deres kapacitet ved den strategiske programmering af stabilitetsinstrumentet, som blev oprettet ved forordning (EF) nr. 1717/2006.
(11)
Forordning (EF) nr. 1717/2006, blev vedtaget med det formål at sætte Unionen i stand til at reagere på eksisterende og begyndende krisesituationer på en ensartet og integreret måde, at håndtere specifikke globale og tværregionale sikkerhedstrusler og at forbedre kriseberedskabet. Nærværende forordning tager sigte på at oprette et revideret instrument på grundlag af erfaringerne med forordning (EF) nr. 1717/2006 for at øge effektiviteten af og sammenhængen i Unionens aktioner i forbindelse med krisestyring, forebyggelse af konflikter, fredsopbygning og kriseberedskab og ved håndtering af sikkerhedstrusler og -udfordringer.
(12)
Foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning, bør forfølge målene i artikel 21 i TEU og artikel 208 og 212 i TEUF. De kan supplere og bør være i overensstemmelse med de foranstaltninger, som Unionen træffer med henblik på gennemførelse af målene for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik inden for rammerne af afsnit V i TEU, og de foranstaltninger, der vedtages inden for rammerne af femte del i TEUF. Rådet og Kommissionen bør i overensstemmelse med deres respektive beføjelser samarbejde om at sikre en sådan ensartethed.
(13)
Denne forordning bør være i overensstemmelse med bestemmelserne vedrørende tilrettelæggelsen og funktionen af Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (»EU-Udenrigstjenesten«), jf. Rådets afgørelse 2010/427/EU (3). Erklæringen fra 2010 fra den højtstående repræsentant om politisk ansvarlighed bekræftede principperne om dialog med og høring af samt informationsformidling og rapportering til Europa-Parlamentet.
(14)
Alt efter omstændighederne bør Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten regelmæssigt og hyppigt udveksle synspunkter og oplysninger med Europa-Parlamentet. Herudover skal Europa-Parlamentet i henhold til relevante interinstitutionelle aftaler om forholdet gives adgang til dokumenter for at sikre, at retten til indsigelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (4) udøves på et informeret grundlag.
(15)
Der er fastsat fælles regler og procedurer for gennemførelse af instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 231/2014 (5).
(16)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser for så vidt angår programmerings- og gennemførelsesforanstaltninger. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 182/2011.
(17)
Under hensyn til disse gennemførelsesretsakters art, især deres politiske retningsgivende karakter og budgetmæssige konsekvenser, bør undersøgelsesproceduren i princippet anvendes ved deres vedtagelse, undtagen i forbindelse med mindre finansielle foranstaltninger.
(18)
Kommissionen bør vedtage gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks, når det i behørigt begrundede tilfælde i forbindelse med behovet for en hurtig indsats fra Unionens side er påkrævet af særligt hastende årsager.
(19)
Unionen bør tilstræbe den mest effektive anvendelse af de ressourcer, der er til rådighed, for at optimere virkningen af sin optræden udadtil. Dette bør ske ved hjælp af sammenhæng og komplementaritet mellem instrumenterne for Unionens optræden udadtil samt skabelse af synergier mellem nærværende instrument, andre EU-instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil og andre af Unionens politikker. Dette bør endvidere føre til gensidig styrkelse af de programmer, der iværksættes i henhold til instrumenterne til finansiering af optræden udadtil.
(20)
Målene for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af handlingens omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(21)
Denne forordning fastlægger en finansieringsramme for dens anvendelsesperiode, der skal udgøre det primære referencebeløb for Europa-Parlamentet og Rådet under den årlige budgetprocedure, jf. punkt 17 i den interinstitutionelle aftale af 2. december 2013 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin, om samarbejde på budgetområdet og om forsvarlig økonomisk forvaltning (6).
(22)
Det er hensigtsmæssigt at afstemme denne forordnings anvendelsesperiode med anvendelsesperioden for Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1311/2013 (7). Nærværende forordning bør derfor finde anvendelse fra den 1. januar 2014 indtil den 31. december 2020 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
Artikel 1
Genstand og mål
1. Ved denne forordning oprettes et instrument (»instrument, der bidrager til stabilitet og fred«), der for perioden 2014-2020 direkte støtter Unionens eksterne politikker ved at øge effektiviteten af og sammenhængen i Unionens aktioner i forbindelse med krisestyring, forebyggelse af konflikter, fredsopbygning og kriseberedskab og ved håndtering af globale og tværregionale trusler.
2. Unionen træffer foranstaltninger vedrørende udviklingssamarbejde samt finansielt, økonomisk og teknisk samarbejde med tredjelande, regionale og internationale organisationer og andre statslige aktører og civilsamfundsaktører på de betingelser, der er fastsat i denne forordning.
3. Med henblik på denne forordning omfatter begrebet »civilsamfundsaktører« ikke-statslige organisationer, organisationer, der repræsenterer oprindelige folk, lokale borgergrupper og erhvervssammenslutninger, kooperativer, fagforeninger, organisationer, der repræsenterer økonomiske og sociale interesser, lokale organisationer (herunder netværk) inden for decentralt regionalt samarbejde og decentral regional integration, forbrugerorganisationer, kvinde- og ungdomsorganisationer, organisationer inden for undervisning, kultur, forskning og videnskab, universiteter, kirker, religiøse sammenslutninger og trossamfund, medier og alle ikke-statslige sammenslutninger og private og offentlige stiftelser, som vil kunne bidrage til de interne politikkers udvikling eller eksterne dimension. Andre organer eller aktører, der ikke er opført i dette afsnit, kan finansieres, når det er nødvendigt for at nå denne forordnings mål.
4. De specifikke mål for denne forordning er:
a)
i en eksisterende eller begyndende krisesituation at bidrage hurtigt til stabilitet gennem en effektiv indsats, der er udformet med henblik på at hjælpe med at opretholde, etablere eller genetablere de betingelser, som er nødvendige for en korrekt gennemførelse af Unionens eksterne politikker og tiltag i overensstemmelse med artikel 21 i TEU
b)
at bidrage til at forebygge konflikter og til at sikre kapacitet og beredskab til at håndtere situationer før og efter en krise og opbygge fred, og
c)
at håndtere specifikke globale og tværregionale trusler mod fred, international sikkerhed og stabilitet.
Artikel 2
EU-bistandens ensartethed og komplementaritet
1. Kommissionen sikrer, at foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning, er i overensstemmelse med Unionens overordnede strategiske politiske ramme for partnerlandene og især med målene med de foranstaltninger, der er omhandlet i stk. 2, samt med andre relevante EU-foranstaltninger.
2. Foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning, kan supplere og skal være i overensstemmelse med de foranstaltninger, der vedtages i henhold til afsnit V i TEU og femte del i TEUF. Foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning, skal tage behørigt hensyn til Europa-Parlamentets synspunkter.
3. EU-bistand i henhold til denne forordning supplerer den bistand, der ydes i henhold til EU-instrumenter vedrørende ekstern bistand, den ydes kun i det omfang, der ikke kan gøres en tilstrækkelig og effektiv indsats på grundlag af disse instrumenter, og den programmeres og gennemføres, hvor det er relevant, på en sådan måde, at der opnås kontinuitet i forbindelse med aktionerne under disse instrumenter.
4. Følgende tværgående spørgsmål, inddrages, så vidt muligt også i programmeringen:
a)
fremme af demokrati og god regeringsførelse
b)
menneskerettigheder samt humanitær folkeret, herunder børns rettigheder og oprindelige folks rettigheder
c)
ikke-diskrimination
d)
ligestilling mellem mænd og kvinder samt styrkelse af kvinders indflydelse og status
e)
konfliktforebyggelse, og
f)
klimaændringer.
5. Der kan ikke ydes støtte i henhold til denne forordning til aktiviteter, der falder ind under anvendelsesområdet for Rådets forordning (EF) nr. 1257/96 (8) og Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU (9), og som er støtteberettigede i henhold til disse retsakter.
6. For at gøre både Unionens og de nationale bistandsforanstaltninger mere effektive og indbyrdes komplementære og undgå dobbelt finansiering fremmer Kommissionen en snæver samordning af Unionens aktiviteter og med medlemsstaternes aktiviteter såvel på beslutningsniveau som på stedet. Med henblik herpå anvender medlemsstaterne og Kommissionen et informationsudvekslingssystem. Kommissionen kan tage initiativer for at fremme en sådan samordning. Kommissionen sikrer endvidere samordning og samarbejde med multilaterale, regionale og subregionale organisationer og andre donorer.
AFSNIT II
TYPER AF EU-BISTAND
Artikel 3
Bistand i tilfælde af eksisterende eller begyndende krisesituationer for at forebygge konflikter
1. Unionen yder teknisk og finansiel bistand til at nå de specifikke mål, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, litra a), i tilfælde af følgende ekstraordinære og uforudsete situationer:
a)
en eksisterende eller begyndende krisesituation
b)
en situation, der udgør en trussel mod demokratiet, lov og orden, beskyttelsen af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder eller enkeltpersoners sikkerhed, navnlig personer, der er udsat for kønsrelateret vold i situationer med ustabilitet, eller
c)
en situation, der truer med at udvikle sig til en væbnet konflikt eller med alvorligt at destabilisere det eller de berørte tredjelande.
Sådan bistand kan også tjene til håndtering af situationer, hvor Unionen har påberåbt sig bestemmelserne om væsentlige elementer i internationale aftaler med henblik på helt eller delvis at suspendere samarbejde med tredjelande.
2. Teknisk og finansiel bistand som omhandlet i stk. 1 kan omfatte følgende:
a)
støtte i form af teknisk og logistisk bistand til internationale og regionale organisationers og statslige aktørers og civilsamfundsaktørers bestræbelser på at fremme tillidsskabelse, mægling, dialog og forsoning
b)
støtte til gennemførelsen af FN's Sikkerhedsråds resolutioner om kvinder, fred og sikkerhed, især i skrøbelige lande og konflikt- eller postkonfliktlande
c)
støtte til oprettelse af midlertidige administrationer med folkeretligt mandat og støtte til deres arbejde
d)
støtte til udvikling af demokratiske, pluralistiske statslige institutioner, herunder foranstaltninger til styrkelse af kvinders rolle i sådanne institutioner, effektiv civil administration og civil kontrol med sikkerhedssystemet samt foranstaltninger til styrkelse af kapaciteten hos de retshåndhævende og retslige myndigheder, der er involveret i bekæmpelsen af terrorisme, organiseret kriminalitet og alle former for ulovlig handel
e)
støtte til internationale straffedomstole og nationale undersøgelsesdomstole, sandheds- og forsoningskommissioner samt mekanismer til retsforfølgelse af menneskerettighedskrænkelser og fremsættelse af krav om og fastlæggelse af ejendomsrettigheder, som er oprettet i overensstemmelse med internationale standarder inden for menneskerettigheder og retsstatsprincippet
f)
støtte til foranstaltninger, der er nødvendige for at påbegynde rehabilitering og genopbygning af nøgleinfrastruktur, boliger, offentlige bygninger og økonomiske aktiver og væsentlig produktionskapacitet, og støtte til andre foranstaltninger, som skal genoplive den økonomiske aktivitet, fremme beskæftigelsen og skabe de nødvendige mindstebetingelser for en bæredygtig social udvikling
g)
støtte til civile foranstaltninger i forbindelse med demobilisering og reintegrering af tidligere kombattanter og deres familier i det civile samfund og om nødvendigt deres repatriering og foranstaltninger til håndtering af problematikken med børnesoldater og kvindelige kombattanter
h)
støtte til foranstaltninger til afbødning af de sociale følger af en omstrukturering af væbnede styrker
i)
støtte til foranstaltninger til inden for rammerne af Unionens samarbejdspolitikker og deres målsætninger at håndtere de socioøkonomiske følger for den civile befolkning af personelminer, ueksploderet ammunition eller eksplosive krigsefterladenskaber. Aktiviteter, der finansieres i henhold til denne forordning, kan blandt andet omfatte risikooplysning, minesporing og -rydning samt i forbindelse hermed destruktion af lagre
j)
støtte til foranstaltninger til inden for rammerne af Unionens samarbejdspolitikker og deres målsætninger at bekæmpe ulovlig brug af og adgang til skydevåben, håndskydevåben og lette våben
k)
støtte til foranstaltninger til at sikre, at der tages behørigt hensyn til kvinders og børns særlige behov i krise- og konfliktsituationer, herunder situationer, hvor de udsættes for kønsbestemt vold
l)
støtte til rehabilitering og reintegrering af ofre for væbnede konflikter, herunder foranstaltninger til opfyldelse af kvinders og børns særlige behov
m)
støtte til foranstaltninger til fremme af og forsvar for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, demokrati og retsstatsprincippet samt de hermed forbundne internationale instrumenter
n)
støtte til socioøkonomiske foranstaltninger til at fremme lige adgang til og transparent forvaltning af naturressourcerne i en eksisterende eller begyndende krisesituation, herunder fredsopbygning
o)
støtte til foranstaltninger til at håndtere de potentielle følger af pludselige befolkningsbevægelser af relevans for den politiske og sikkerhedsmæssige situation, herunder foranstaltninger til dækning af værtssamfundenes behov i en eksisterende eller begyndende krisesituation, herunder fredsopbygning
p)
støtte til foranstaltninger til at fremme civilsamfundets udvikling og organisering og dets deltagelse i den politiske proces, herunder foranstaltninger til at styrke kvinders rolle i sådanne processer, samt foranstaltninger til fremme af uafhængige, pluralistiske og professionelle medier
q)
støtte til foranstaltninger til håndtering af naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer, der er en trussel mod stabiliteten og folkesundheden i forbindelse med pandemier, i mangel af eller som supplement til humanitær bistand og civilbeskyttelsesbistand fra Unionen.
3. I de situationer, der er omhandlet i stk. 1 i denne artikel, kan Unionen også yde teknisk og finansiel bistand, som ikke udtrykkeligt er omfattet af stk. 2 i denne artikel. Denne bistand begrænses til ekstraordinære bistandsforanstaltninger, jf. artikel 7, stk. 2, som opfylder følgende betingelser:
a)
de henhører både under denne forordnings generelle anvendelsesområde og de specifikke mål, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, litra a)
b)
de er tidsmæssigt begrænset til den periode, der er fastsat i artikel 7, stk. 2
c)
de ville normalt være omfattet af andre EU-instrumenter vedrørende ekstern bistand eller de andre komponenter i denne forordning, men fordi der er behov for at reagere hurtigt på situationen, bør de behandles via kriseforanstaltninger til eksisterende eller begyndende krisesituationer.
Artikel 4
Bistand til forebyggelse af konflikter, fredsopbygning og kriseberedskab
1. Unionen yder teknisk og finansiel bistand til at nå de specifikke mål, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, litra c). Denne bistand skal omfatte foranstaltninger til opbygning og styrkelse af Unionens og dens partneres kapacitet til at forebygge konflikter, opbygge fred og imødekomme behov før og efter en krisesituation i tæt samordning med FN og andre internationale, regionale og subregionale organisationer og statslige aktører og civilsamfundsaktører i deres bestræbelser for:
a)
at fremme tidlig varsling og konfliktfølsom risikoanalyse ved politikudformningen og gennemførelsen af politikker
b)
at fremme og opbygge kapacitet til tillidsskabende foranstaltninger, mægling, dialog og forsoning under særligt hensyn til nye spændinger mellem forskellige samfundsgrupper
c)
at styrke kapaciteten til deltagelse og deployering i civile stabiliseringsmissioner
d)
at forbedre genopbygningen efter konflikter og efter katastrofer af relevans for den politiske og sikkerhedsmæssige situation
e)
at bremse brugen af naturressourcer til finansiering af konflikter og at støtte interessenternes overholdelse af initiativer, f.eks. Kimberleyprocessens certificeringsordning, navnlig i forbindelse med gennemførelsen af effektiv national kontrol med produktionen af og handelen med naturressourcer.
2. Foranstaltninger i henhold til denne artikel:
a)
omfatter overførsel af knowhow, udveksling af oplysninger og bedste praksis, vurdering af risici eller trusler, forskning og analyse, systemer for tidlig varsling, uddannelse og levering af tjenesteydelser.
b)
skal bidrage til yderligere udvikling af en strukturel dialog om spørgsmål vedrørende fredsopbygning
c)
kan omfatte teknisk og finansiel bistand til gennemførelse af fredsopbyggende aktioner og statsopbygningsaktioner.
Artikel 5
Bistand til håndtering af globale og tværregionale trusler og begyndende trusler
1. Unionen yder teknisk og finansiel bistand til at nå de specifikke mål, der er fastsat i artikel 1, stk. 4, litra c), på følgende områder:
a)
trusler mod lov og orden, den enkeltes sikkerhed, kritisk infrastruktur og folkesundheden.
b)
begrænsning af og beredskab vedrørende risici, hvad enten af forsætlig, tilfældig eller naturlig oprindelse, i forbindelse med kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare materialer og agenser
2. Bistand på de i stk. 1, litra a), omhandlede områder omfatter støtte til foranstaltninger, der tager sigte på:
a)
at styrke kapaciteten hos de retshåndhævende, de retslige og de civile myndigheder, der er involveret i bekæmpelse af terrorisme, organiseret kriminalitet, herunder it-kriminalitet, og alle former for ulovlig handel samt i effektiv kontrol med ulovlig handel og transit
b)
at håndtere trusler mod kritisk infrastruktur, hvilket kan omfatte international transport, herunder passager- og godstransport, energivirksomhed og -distribution samt elektroniske informations- og kommunikationsnet. Sådanne foranstaltninger skal lægge særlig vægt på tværregionalt samarbejde og gennemførelse af internationale standarder inden for risikoerkendelse, sårbarhedsanalyse, katastrofeberedskab, varsling og konsekvensstyring
c)
at sikre en fyldestgørende reaktion på større trusler mod folkesundheden, som f.eks. pludseligt opståede epidemier med potentielle tværnationale virkninger
d)
at håndtere klimaændringernes globale og tværregionale virkninger, der har potentielt destabiliserende følger for fred og sikkerhed.
3. For så vidt angår de i stk. 2, litra a), omhandlede foranstaltninger:
a)
tværregionalt samarbejde mellem to eller flere tredjelande, der har udvist klar politisk vilje til at imødegå de problemer, der opstår, skal prioriteres. Der kan også gennemføres et samarbejde med individuelle lande, regioner eller internationale, regionale og subregionale organisationer om bekæmpelse af terrorisme
b)
de skal lægge særlig vægt på god forvaltningspraksis og være i overensstemmelse med international ret
c)
med hensyn til bistand til myndigheder, der er involveret i bekæmpelse af terrorisme, prioriteres støtteforanstaltninger vedrørende udvikling og styrkelse af lovgivning til bekæmpelse af terrorisme, gennemførelse og anvendelse af skatte-, told- og immigrationslovgivning, udvikling af retshåndhævelsesprocedurer, der er i overensstemmelse med de højeste internationale standarder og som overholder international ret, styrkelse af demokratisk kontrol og institutionelle tilsynsmekanismer samt forebyggelse af voldelig radikalisme
d)
med hensyn til bistand i forbindelse med narkotikaproblemet lægges der behørig vægt på internationalt samarbejde med henblik på fremme af bedste praksis for begrænsning af efterspørgsel, produktion og skader.
4. Bistand på de i stk. 1, litra b), omhandlede områder omfatter støtte til foranstaltninger, der tager sigte på:
a)
at fremme civile forskningsaktiviteter som et alternativ til forsvarsrelateret forskning
b)
at forbedre sikkerhedspraksis på civile anlæg, hvor følsomme kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare materialer eller agenser oplagres, eller hvor de håndteres i forbindelse med civile forskningsprogrammer
c)
inden for rammerne af Unionens samarbejdspolitikker og deres målsætninger at støtte etablering af civil infrastruktur og gennemførelse af relevante civile undersøgelser, der er nødvendige for nedlukning, oprydning eller omstilling af våbenrelaterede faciliteter og anlæg, når det erklæres, at de ikke længere er del af et forsvarsprogram
d)
at styrke kapaciteten hos de kompetente civile myndigheder, der er involveret i udvikling og håndhævelse af effektiv kontrol med ulovlig handel med kemiske, biologiske, radiologiske og nukleare materialer og agenser (herunder udstyr til produktion eller levering heraf)
e)
at udvikle de retlige rammer og den institutionelle kapacitet til indførelse og håndhævelse af effektiv eksportkontrol med produkter med dobbelt anvendelse, herunder regionale samarbejdsforanstaltninger
f)
at udvikle et effektivt civilt katastrofeberedskab, beredskabsplaner, kriseindsats og kapacitet til oprydningsforanstaltninger.
AFSNIT III
PROGRAMMERING OG GENNEMFØRELSE
Artikel 6
Generel ramme
Unionens bistand gennemføres i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 236/2014 ved hjælp af:
a)
ekstraordinære bistandsforanstaltninger og midlertidige indsatsprogrammer, jf. artikel 7
b)
tematiske strategidokumenter og flerårige vejledende programmer, jf. artikel 8
c)
årlige handlingsprogrammer, individuelle foranstaltninger og særlige foranstaltninger
d)
støtteforanstaltninger.
Artikel 7
Ekstraordinære bistandsforanstaltninger og midlertidige indsatsprogrammer
1. EU-bistand i henhold til artikel 3 ydes i form af ekstraordinære bistandsforanstaltninger og midlertidige indsatsprogrammer.
2. I situationer som omhandlet i artikel 3, stk. 1, kan Kommissionen vedtage ekstraordinære bistandsforanstaltninger, som opfylder betingelserne i artikel 3, stk. 3. En sådan ekstraordinær bistandsforanstaltning kan have en varighed af op til 18 måneder, som kan forlænges to gange med op til yderligere seks måneder, op til en maksimal varighed på 30 måneder, hvis der ligger objektive og uforudsete hindringer i vejen for gennemførelsen af dem, forudsat at der ikke sker en stigning i udgifterne til foranstaltningerne.
I tilfælde af at en krisesituation eller konflikt trækker i langdrag, kan Kommissionen vedtage en anden ekstraordinær bistandsforanstaltning af en varighed på op til 18 måneder.
Varigheden af den ekstraordinære bistandsforanstaltning som omhandlet i første afsnit kombineret med varigheden i andet afsnit må ikke overstige 36 måneder.
3. Er udgifterne til en ekstraordinær bistandsforanstaltning på mere end 20 000 000 EUR, vedtages den efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014.
4. Inden Kommissionen vedtager eller forlænger en ekstraordinær bistandsforanstaltning, hvortil udgifterne andrager op til 20 000 000 EUR, underretter den Rådet om foranstaltningernes karakter og formål og om de forventede udgifter. Kommissionen underretter ligeledes Rådet, inden den foretager betydelige grundlæggende ændringer i ekstraordinære bistandsforanstaltninger, der allerede er vedtaget. Af hensyn til sammenhængen i Unionens optræden udadtil tager Kommissionen højde for Rådets relevante politiske strategi ved såvel sin planlægning som sin efterfølgende gennemførelse af sådanne foranstaltninger.
5. Kommissionen aflægger hurtigst muligt efter vedtagelsen af en ekstraordinær bistandsforanstaltning og under alle omstændigheder senest tre måneder herefter beretning til Europa-Parlamentet og Rådet, idet den forelægger en oversigt over de vedtagne foranstaltningers art og berettigelse samt den sammenhæng, hvori de indgår, herunder sådanne foranstaltningers komplementaritet med Unionens igangværende og planlagte indsats.
6. Kommissionen kan vedtage midlertidige indsatsprogrammer efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014 med henblik på at etablere eller genetablere de væsentlige betingelser, der er nødvendige for en effektiv gennemførelse af Unionens eksterne samarbejdspolitikker.
Midlertidige indsatsprogrammer skal bygge på ekstraordinære bistandsforanstaltninger.
7. Kommissionen holder Europa-Parlamentet behørigt og rettidigt underrettet om sin planlægning og gennemførelsen af EU-bistand i henhold til artikel 3, herunder de forventede udgifter, og underretter ligeledes Europa-Parlamentet, når den foretager omfattende ændringer eller forlængelser af denne bistand.
Artikel 8
Tematiske strategidokumenter og flerårige vejledende programmer
1. Tematiske strategidokumenter udgør det generelle grundlag for gennemførelse af bistand i henhold til artikel 4 og 5. Tematiske strategidokumenter skal danne ramme om samarbejdet mellem Unionen og de berørte partnerlande eller -regioner.
2. Udarbejdelsen og gennemførelsen af tematiske strategidokumenter skal overholde principperne om bistandseffektivitet, såsom partnerskab, samordning og, hvor dette er relevant, harmonisering. De tematiske strategidokumenter skal derfor være i overensstemmelse med og undgå overlapning af programmeringsdokumenter, der er godkendt eller vedtaget i henhold til andre EU-instrumenter vedrørende ekstern bistand.
Tematiske strategidokumenter skal principielt baseres på en dialog mellem Unionen og eventuelt de relevante medlemsstater på den ene side og de berørte partnerlande eller -regioner, herunder civilsamfundet og regionale og lokale myndigheder, på den anden side for at sikre, at de berørte lande eller regioner får tilstrækkeligt ejerskab til programmeringsprocessen.
Unionen og medlemsstaterne konsulterer hinanden på et tidligt tidspunkt i programmeringsprocessen for at fremme ensartetheden og komplementariteten i deres samarbejdsaktiviteter.
3. Hvert tematisk strategidokument skal ledsages af et flerårigt vejledende program med en kortfattet oversigt over de prioriterede områder, der er udvalgt til EU-finansiering, samt EU-bistandens specifikke mål, forventede resultater, resultatindikatorer og tidsramme.
Det flerårige vejledende program fastlægger de vejledende finansielle bevillinger til hvert program deri under hensyn til de berørte partnerlandes eller -regioners behov og særlige vanskeligheder. De finansielle bevillinger kan eventuelt angives i form af et beløbsinterval.
4. Kommissionen godkender tematiske strategidokumenter og vedtager flerårige vejledende programmer efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. Denne procedure finder også anvendelse i forbindelse med omfattende revisioner, som medfører markante ændringer af tematiske strategidokumenter eller flerårige vejledende programmer.
5. Undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014, anvendes ikke ved ubetydelige ændringer eller tekniske tilpasninger i de tematiske strategidokumenter og flerårige vejledende programmer, i henhold til hvilke midlerne omfordeles inden for de vejledende finansielle bevillinger pr. prioriteret område, eller de oprindelige vejledende finansielle bevillinger forøges eller mindskes med højst 20 % svarende til et beløb på højst 10 000 000 EUR, forudsat at sådanne ændringer eller tekniske tilpasninger ikke påvirker de prioriterede områder og mål, der er fastsat i de pågældende dokumenter.
I sådanne tilfælde skal ændringerne eller de tekniske tilpasninger hurtigst muligt meddeles Europa-Parlamentet og medlemsstaternes repræsentanter i det i artikel 11 omhandlede udvalg.
6. I behørigt begrundede særligt hastende tilfælde vedrørende behovet for en hurtig indsats fra Unionens side kan Kommissionen ændre tematiske strategidokumenter og flerårige vejledende programmer efter proceduren i artikel 16, stk. 4, i forordning (EU) nr. 236/2014.
7. Enhver programmering eller revision af programmer, der finder sted efter offentliggørelsen af den midtvejsrevisionsrapport, der er nævnt i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014, skal tage hensyn til resultaterne og konklusionerne i nævnte rapport.
Artikel 9
Civilsamfundet
Ved udarbejdelse, programmering, gennemførelse og overvågning af de foranstaltninger, der er omfattet af denne forordning, konsulteres civilsamfundet, hvor dette er muligt og hensigtsmæssigt.
Artikel 10
Menneskerettigheder
1. Kommissionen sikrer, at alle foranstaltninger, der vedtages i henhold til denne forordning i forbindelse med bekæmpelsen af terrorisme og organiseret kriminalitet, gennemføres i overensstemmelse med international ret, herunder den humanitære folkeret.
2. I henhold til EU's strategiske ramme og handlingsplan for menneskerettigheder og demokrati udarbejder Kommissionen praktisk vejledning for at sikre, at der tages hensyn til menneskerettigheder ved udformningen og gennemførelsen af de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger, navnlig med hensyn til forebyggelse af tortur og anden grusom, umenneskelig eller nedværdigende behandling samt overholdelse af den behørige proces, herunder uskyldsformodning, retten til en retfærdig rettergang og retten til et forsvar. Der skal ligeledes være et klart menneskerettighedsperspektiv i foranstaltninger vedrørende it-sikkerhed og bekæmpelse af it-kriminalitet.
3. Kommissionen overvåger omhyggeligt gennemførelsen af foranstaltningerne i stk. 1 med henblik på at sikre overholdelse af menneskerettighedsforpligtelser. Kommissionen indarbejder oplysninger herom i sin regelmæssige rapportering.
AFSNIT IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 11
Udvalg
Kommissionen bistås af et udvalg (»Udvalget for Instrumentet, der bidrager til Stabilitet og Fred«). Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 12
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil
Denne forordning anvendes i overensstemmelse med afgørelse 2010/427/EU, særlig artikel 9.
Artikel 13
Finansieringsramme
1. Finansieringsrammen for gennemførelsen af denne forordning for perioden 2014-2020 fastsættes til 2 338 719 000 EUR.
2. De årlige bevillinger godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet inden for den flerårige finansielle ramme.
3. I perioden 2014-2020:
a)
tildeles mindst 70 procentpoint af finansieringsrammen til foranstaltninger, der falder ind under artikel 3, og
b)
ni procentpoint til foranstaltninger, der falder ind under artikel 4.
Artikel 14
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2014 indtil den 31. december 2020.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 11. marts 2014.
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 230/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje nástroj přispívající ke stabilitě a míru
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
v souladu s řádným legislativním postupem (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení představuje jeden z nástrojů, které přímo podporují vnější politiky Unie, a navazuje na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1717/2006 (2), jehož platnost skončila dne 31. prosince 2013.
(2)
Zachovávání míru, předcházení konfliktům, posilování mezinárodní bezpečnosti a pomoc obyvatelstvu, zemím a regionům, které čelí přírodním nebo člověkem způsobeným katastrofám, patří mezi hlavní cíle vnější činnosti Unie, jak jsou stanoveny mimo jiné v článku 21 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“). Krize a konflikty postihující země a regiony a další faktory, jako jsou terorismus, organizovaná trestná činnost, násilí na základě pohlaví, změna klimatu, problémy v oblasti kybernetické bezpečnosti a bezpečnostní hrozby související s přírodními katastrofami, ohrožují stabilitu a bezpečnost. K účinnému a včasnému řešení těchto otázek je zapotřebí specifických finančních zdrojů a nástrojů financování, jejichž působení může doplňovat humanitární pomoc a nástroje dlouhodobé spolupráce.
(3)
Evropská rada v závěrech ze zasedání konaného ve dnech 15. a 16. června 2001 potvrdila program Unie pro předcházení násilným konfliktům, zdůraznila politický závazek Unie usilovat o předcházení konfliktům jakožto jeden z hlavních cílů vnějších vztahů Unie a uznala, že k dosažení tohoto cíle mohou přispět nástroje rozvojové spolupráce. Závěry Rady ze dne 20. června 2011 o předcházení konfliktům znovu upozornily na hodnotu tohoto programu jakožto platného základu politiky pro další činnost Unie v oblasti předcházení konfliktům. V závěrech ze dne 17. listopadu 2009 potvrdila Rada „koncepci posílení kapacit EU pro mediaci a dialog“.
(4)
V závěrech Rady ze dne 19. listopadu 2007 o reakci EU na nestabilní situace a v závěrech Rady a zástupců vlád členských států zasedajících v Radě rovněž ze dne 19. listopadu 2007 o bezpečnosti a rozvoji bylo zdůrazněno, že propojení mezi rozvojem a bezpečností by mělo být východiskem pro strategie a politiky Unie, aby se tak přispělo k soudržnosti politik v zájmu rozvoje v souladu s článkem 208 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) a obecně k soudržnosti vnější činnosti Unie. Konkrétněji Rada dospěla k závěru, že by budoucí činnost v oblasti bezpečnosti a rozvoje měla zahrnovat důsledky, které má pro bezpečnost a rozvoj změna klimatu, otázky týkající se životního prostředí a řízení přírodních zdrojů a migrace.
(5)
Dne 12. prosince 2003 schválila Evropská rada Evropskou bezpečnostní strategii a dne 11. prosince 2008 společnou analýzu zprávy o jejím provádění. Ve sdělení nazvaném „Strategie vnitřní bezpečnosti Evropské unie: pět kroků směrem k bezpečnější Evropě“ Komise rovněž upozornila na význam spolupráce se třetími zeměmi a regionálními organizacemi, zvláště pro účely potírání nejrůznějších hrozeb, jako jsou obchod s lidmi, obchod s drogami a terorismus.
(6)
Ve sdělení nazvaném „Úvahy o postupu EU v nestabilních situacích - činnost ve složitém prostředí pro trvale udržitelný rozvoj, stabilitu a mír“ Komise uznala, že Unie zásadním způsobem přispívá k prosazování míru a stability tím, že řeší projevy násilí a počáteční příčiny nedostatečné bezpečnosti a násilných konfliktů. Toto nařízení by mělo přispívat k dosažení uvedených cílů.
(7)
Dne 8. prosince 2008 schválila Rada komplexní přístup k provádění rezolucí Rady bezpečnosti OSN 1325 (2000) a 1820 (2008) o ženách, míru a bezpečnosti ze strany Unie, přičemž uznala úzké propojení otázek míru, bezpečnosti, rozvoje a rovnosti žen a mužů. Unie soustavně požaduje plné uplatňování programu pro ženy, mír a bezpečnost, který byl stanoven v příslušných rezolucích Rady bezpečnosti OSN, a to především pokud jde o nutnost bojovat proti násilí páchanému na ženách během konfliktů a podporovat účast žen na budování míru.
(8)
Strategický rámec a akční plán EU pro lidská práva a demokracii, který Rada přijala dne 25. června 2012, požaduje vypracování operativních pokynů s cílem zajistit, aby byla lidská práva zohledňována při navrhování a provádění opatření zaměřených na pomoc v boji proti terorismu, a zdůrazňuje, že prioritou Unie při uplatňování lidských práv je vymýcení mučení a jiného krutého, nelidského či ponižujícího zacházení a dodržování požadavků na řádné soudní řízení (včetně presumpce neviny, práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu).
(9)
Demokracie a lidská práva jsou ve vztazích Unie se třetími zeměmi na předním místě, a měly by tudíž být v rámci tohoto nařízení považovány za zásadní principy.
(10)
V prohlášení Evropské rady ze dne 25. března 2004 o boji proti terorismu se požaduje, aby byly cíle týkající se boje proti terorismu začleněny do programů vnější pomoci. Strategie Evropské unie pro boj proti terorismu, přijatá Radou dne 30. listopadu 2005, požadovala posílení spolupráce v boji proti terorismu se třetími zeměmi a OSN. V závěrech Rady ze dne 23. května 2011 o posílení vazeb mezi vnitřními a vnějšími aspekty boje proti terorismu se požadovalo posílení kapacit příslušných orgánů zapojených do boje proti terorismu ve třetích zemích v rámci strategického programování nástroje stability, který byl zřízen nařízením (ES) č. 1717/2006.
(11)
Nařízení (ES) č. 1717/2006 bylo přijato s cílem umožnit Unii uplatňovat soustavnou a integrovanou reakci na krizové situace a na nově vznikající krize, řešit specifické globální a transregionální bezpečnostní hrozby a posílit připravenost na krize. Cílem tohoto nařízení je zavést revidovaný nástroj a vycházet přitom ze zkušeností s nařízením (ES) č. 1717/2006 s cílem zvýšit účinnost a soudržnost činností Unie v oblasti reakce na krize, předcházení konfliktům, budování míru a připravenosti na krize a při řešení bezpečnostních hrozeb a výzev.
(12)
Opatření přijatá podle tohoto nařízení by měla sledovat cíle podle článku 21 Smlouvy o EU a článků 208 a 212 Smlouvy o fungování EU. Mohou doplňovat opatření, která Unie přijala v zájmu dosahování cílů společné zahraniční a bezpečnostní politiky v rámci hlavy V Smlouvy o EU, a opatření přijatá v rámci části V Smlouvy o fungování EU a měla by být s těmito opatřeními v souladu. Rada a Komise by měly v rámci svých pravomocí spolupracovat za účelem zajištění této soustavnosti.
(13)
Toto nařízení by mělo být v souladu s ustanoveními o organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost (dále jen „ESVČ“), která byla zřízena rozhodnutím Rady 2010/427/EU (3). V prohlášení vysoké představitelky o politické odpovědnosti z roku 2010 byly potvrzeny zásady dialogu a konzultací s Evropským parlamentem a poskytování informací a podávání zpráv Evropskému parlamentu.
(14)
Komise a případně ESVČ by si měly pravidelně a často vyměňovat názory a informace s Evropským parlamentem. Kromě toho by v souladu s příslušnými interinstitucionálními dohodami o této otázce měl být Evropskému parlamentu poskytnut přístup k dokumentům, aby mohly být na základě odpovídajících informací vykonávány kontrolní pravomoci podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (4).
(15)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (5).
(16)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o programování a prováděcí opatření. Prováděcí pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením (EU) č. 182/2011.
(17)
Tyto prováděcí akty by s ohledem na svou povahu, zejména na své politické zaměření a rozpočtové dopady, měly být přijímány přezkumným postupem, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(18)
Je-li to nezbytné v závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech, v nichž je nutná rychlá reakce Unie, měla by Komise přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty.
(19)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno soudržností a doplňkovosti nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi tímto nástrojem, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. To by mělo dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených v rámci nástrojů pro financování vnější činnosti.
(20)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků činnosti, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(21)
Toto nařízení stanoví finanční krytí na celou dobu své použitelnosti, které představuje pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (6).
(22)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (7). Proto by se toto nařízení mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět a cíle
1. Toto nařízení zřizuje nástroj (nástroj přispívající ke stabilitě a míru), který na období let 2014 až 2020 poskytuje přímou podporu pro vnější politiky Unie tím, že zvyšuje účinnost a soudržnost činností Unie v oblastech reakce na krize, předcházení konfliktům, budování míru a připravenosti na krize a při řešení globálních a nadregionálních hrozeb.
2. Unie přijímá opatření pro rozvojovou spolupráci a opatření pro finanční, hospodářskou a technickou spolupráci se třetími zeměmi, regionálními a mezinárodními organizacemi a dalšími státními subjekty i subjekty z řad občanské společnosti podle podmínek stanovených v tomto nařízení.
3. Pro účely tohoto nařízení zahrnuje pojem „subjekty občanské společnosti“ nevládní organizace, organizace zastupující původní obyvatelstvo, místní sdružení občanů a podnikatelů, družstva, odbory, organizace zastupující hospodářské a sociální zájmy, místní organizace (včetně sítí) podílející se na decentralizované regionální spolupráci a integraci, spotřebitelské organizace, ženské a mládežnické organizace, vzdělávací, kulturní, výzkumné a vědecké organizace, univerzity, církve a náboženská sdružení a společenství, sdělovací prostředky a veškerá nevládní sdružení a soukromé a veřejné nadace, které mohou přispívat k rozvoji vnitřních politik nebo jejich vnějšímu rozměru. Je-li to nutné k dosažení cílů tohoto nařízení, mohou být financovány i jiné organizace nebo subjekty, které nejsou v tomto odstavci uvedeny.
4. Toto nařízení má tyto specifické cíle:
a)
v krizových situacích nebo v případě vznikajících krizí urychleně přispívat k nastolení stability účinnou reakcí, která má pomoci zachovat, vytvořit nebo obnovit podmínky potřebné k řádnému provádění vnějších politik a činností Unie podle článku 21 Smlouvy o EU;
b)
přispívat k předcházení konfliktům a zajišťování kapacity a připravenosti k řešení situací před krizí a po ní a budování míru; a
c)
řešit specifické globální a nadregionální hrozby ohrožující mír, mezinárodní bezpečnost a stabilitu.
Článek 2
Soulad a doplňkovost pomoci Unie
1. Komise zajistí, aby opatření přijatá podle tohoto nařízení byla v souladu s celkovým strategickým rámcem politiky Unie pro dané partnerské země, zejména s cíli opatření uvedených v odstavci 2, i s jinými příslušnými opatřeními Unie.
2. Opatření přijatá podle tohoto nařízení mohou doplňovat opatření přijatá podle hlavy V Smlouvy o EU a části páté Smlouvy o fungování EU a musí být s nimi v souladu. Opatření přijatá podle tohoto nařízení řádně zohledňují stanoviska Evropského parlamentu.
3. Pomoc Unie poskytovaná podle tohoto nařízení doplňuje pomoc poskytovanou na základě nástrojů Unie pro vnější pomoc, je poskytována pouze tehdy, jestliže odpovídající a účinnou reakci nelze poskytnout na základě uvedených nástrojů, a je plánována a prováděna tak, aby byla v případě potřeby zajištěna kontinuita činností v rámci těchto nástrojů.
4. V rámci možností jsou zahrnuty tyto průřezové otázky, a to i ve fázi programování:
a)
podpora demokracie a řádné správy věcí veřejných,
b)
lidská práva a humanitární právo včetně práv dětí a práv původního obyvatelstva,
c)
nediskriminace,
d)
rovnost žen a mužů a posílení postavení žen,
e)
předcházení konfliktům a
f)
změna klimatu.
5. Činnosti, na které se vztahuje nařízení Rady (ES) č. 1257/96 (8) a rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1313/2013/EU (9) a které jsou způsobilé pro financování podle uvedených aktů, nejsou financovány podle tohoto nařízení.
6. Pro zvýšení účinnosti a doplňkovosti opatření v oblasti pomoci poskytované Unií a členskými státy a s cílem zabránit dvojímu financování podporuje Komise úzkou koordinaci činností Unie a činností členských států, a to jak na úrovni rozhodování, tak v praxi. Za tímto účelem provozují členské státy a Komise systém výměny informací. Komise může dávat podněty na podporu takové koordinace. Komise kromě toho zajišťuje koordinaci a spolupráci s mnohostrannými, regionálními a subregionálními organizacemi a dalšími dárci.
HLAVA II
DRUHY POMOCI UNIE
Článek 3
Pomoc v reakci na krizovou situaci nebo vznikající krizi s cílem předejít konfliktům
1. Unie poskytne technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. a) v reakci na tyto výjimečné a nepředvídané situace:
a)
naléhavá situace, krize nebo vznikající krize,
b)
situace, která představuje hrozbu pro demokracii, veřejný pořádek, ochranu lidských práv a základních svobod nebo ochranu a bezpečnost osob, zejména těch, které jsou v nestabilních situacích vystaveny násilí páchanému na základě pohlaví, nebo
c)
situace, u které hrozí, že by mohla vyústit v ozbrojený konflikt nebo by mohla vážně destabilizovat dotyčnou třetí zemi nebo země.
Tato pomoc může rovněž řešit situace, kdy se Unie dovolává základních ustanovení mezinárodních dohod s cílem částečně či úplně pozastavit spolupráci se třetími zeměmi.
2. Technická a finanční pomoc podle odstavce 1 se může vztahovat na:
a)
podporu uskutečňovanou poskytováním technické a logistické pomoci, která se zaměřuje na úsilí mezinárodních a regionálních organizací a státních subjektů a subjektů občanské společnosti o podporu budování důvěry, zprostředkování, dialog a usmíření;
b)
podporu provádění rezolucí Rady bezpečnosti Organizace spojených národů o ženách, míru a bezpečnosti, zejména v zemích v nestabilní situaci, zasažených konflikty nebo po skončení konfliktů;
c)
podporu zřízení a fungování prozatímních správ ustavených v souladu s mezinárodním právem;
d)
podporu rozvoje demokratických státních institucí fungujících na principu plurality, včetně opatření na podporu úlohy žen v těchto institucích, podporu účinné civilní správy a civilního dohledu nad bezpečnostním systémem, jakož i opatření k posílení kapacity donucovacích a justičních orgánů zapojených do boje proti terorismu, organizované trestné činnosti a všem formám nezákonného obchodování;
e)
podporu mezinárodních trestních tribunálů a ad hoc vnitrostátních tribunálů, komisí pro pravdu a usmíření a mechanismů pro právní řešení nároků v oblasti lidských práv a uplatňování majetkových práv a rozhodování o nich, zřízených v souladu s mezinárodními standardy v oblasti lidských práv a právního státu;
f)
podporu opatření nezbytných k zahájení obnovy a rekonstrukce základní infrastruktury, bydlení, veřejných budov a hospodářského majetku a základní výrobní kapacity a rovněž opatření k obnovení hospodářské činnosti, vytváření pracovních míst a nastolení minimálních podmínek nutných pro udržitelný sociální rozvoj;
g)
podporu civilních opatření týkajících se demobilizace a opětovného začlenění bývalých bojovníků a jejich rodin do občanské společnosti a v případě potřeby jejich návratu do vlasti a rovněž opatření zaměřených na řešení situace dětských vojáků a bojovnic;
h)
podporu opatření na zmírnění sociálních následků restrukturalizace ozbrojených sil;
i)
podporu opatření, která v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů řeší socioekonomické dopady, jež pro civilní obyvatelstvo vyplývají z přítomnosti protipěchotních min, nevybuchlé munice nebo výbušných zbytků válečné munice. Činnosti financované na základě tohoto nařízení mohou mimo jiné zahrnovat informování o rizicích, odhalování min a odminování a s tím spojenou likvidaci zásob;
j)
podporu opatření, která se v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů přijímají za účelem boje proti nedovolenému používání palných, ručních palných a lehkých zbraní a k zabránění přístupu k nim;
k)
podporu opatření, která zajistí, že budou odpovídajícím způsobem uspokojeny zvláštní potřeby žen a dětí v krizových situacích a konfliktech, včetně situací, kdy jsou vystaveny násilí na základě pohlaví;
l)
podporu rehabilitace obětí ozbrojených konfliktů a jejich opětovného začleňování do společnosti, včetně opatření, která řeší zvláštní potřeby žen a dětí;
m)
podporu opatření, jejichž cílem je prosazovat a hájit úctu k lidským právům a základním svobodám, demokracii a právnímu státu a příslušné mezinárodní nástroje;
n)
podporu socioekonomických opatření, která prosazují spravedlivý přístup k přírodním zdrojům v krizové situaci nebo v případě vznikající krize a jejich transparentní řízení, včetně budování míru;
o)
podporu opatření, která řeší možný dopad náhlých přesunů obyvatelstva významných z hlediska politické a bezpečnostní situace, včetně opatření, která řeší potřeby hostitelských komunit v krizové situaci nebo při vznikající krizi, včetně budování míru;
p)
podporu opatření, která podporují rozvoj a organizovanost občanské společnosti a její účast na politickém procesu, včetně opatření, která mají podpořit úlohu žen v těchto procesech, a opatření na podporu nezávislých, pluralitních a profesionálních sdělovacích prostředků;
q)
podporu opatření, jejichž cílem je reakce na přírodní nebo člověkem způsobené katastrofy, které ohrožují stabilitu, a na ohrožení veřejného zdraví související s pandemiemi, která buď zastoupí, nebo doplní humanitární pomoc Unie a pomoc v oblasti civilní ochrany.
3. V situacích uvedených v odstavci 1 tohoto článku může Unie poskytnout také technickou a finanční pomoc, která není výslovně zahrnuta v odstavci 2 tohoto článku. Tato pomoc se omezuje na mimořádná opatření pomoci podle čl. 7 odst. 2, která splňují všechny tyto podmínky:
a)
spadají do obecné oblasti působnosti tohoto nařízení i specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. a);
b)
jsou časově omezena na období stanovené v čl. 7 odst. 2;
c)
za obvyklé situace by byla způsobilá podle jiných nástrojů Unie pro poskytování vnější pomoci nebo jiných složek tohoto nařízení, avšak vzhledem k nutnosti reagovat na danou situaci urychleně by měla být řešena prostřednictvím opatření pro případ krize nebo vznikající krize.
Článek 4
Pomoc určená pro předcházení konfliktům, budování míru a připravenost na krize
1. Unie poskytuje technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. b). Tato pomoc zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je budování a posilování kapacity Unie a jejích partnerů v oblasti předcházení konfliktům, budování míru a řešení potřeb před krizí a po ní v úzké koordinaci s OSN a dalšími mezinárodními, regionálními a subregionálními organizacemi a státními subjekty a subjekty občanské společnosti v souvislosti s úsilím o:
a)
podporu včasného varování a začlenění analýzy rizik spojených s konfliktem do tvorby a provádění politik;
b)
zprostředkování a budování kapacity pro účely budování důvěry, vyjednávání, dialogu a usmíření, zejména v souvislosti se vznikajícím napětím mezi společenstvími;
c)
posilování kapacit pro účast a nasazování v civilních stabilizačních misích;
d)
zlepšování obnovy po skončení konfliktu, jakož i obnovy po katastrofě v souvislosti s politickou a bezpečnostní situací;
e)
potlačování praxe spočívající ve využívání přírodních zdrojů k financování konfliktů a podporu dodržování pravidel iniciativ, jako je Kimberleyský systém certifikace, zúčastněnými stranami, zejména v souvislosti s prováděním účinných vnitrostátních kontrol těžby přírodních zdrojů a obchodování s nimi.
2. Opatření podle tohoto článku:
a)
zahrnují předávání know-how, výměnu informací a osvědčených postupů, posuzování, zkoumání a analýzu rizik nebo hrozeb, systémy včasného varování, odbornou přípravu a poskytování služeb;
b)
přispívají k dalšímu rozvoji strukturálního dialogu o otázkách budování míru;
c)
mohou zahrnovat technickou a finanční pomoc při provádění podpůrných činností zaměřených na budování míru a státu.
Článek 5
Pomoc při řešení globálních a nadregionálních hrozeb a vznikajících hrozeb
1. Unie poskytuje technickou a finanční pomoc v zájmu dosažení specifických cílů stanovených v čl. 1 odst. 4 písm. c) v těchto oblastech:
a)
ohrožení veřejného pořádku, ochrany a bezpečnosti osob, kritické infrastruktury a veřejného zdraví;
b)
zmírňování rizik, ať již vzniklých záměrně, náhodně nebo z přírodních příčin, spojených s chemickými, biologickými, radiologickými nebo jadernými materiály či látkami, a připravenost na tato rizika.
2. Pomoc v oblastech uvedených v odst. 1 písm. a) zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je:
a)
posílení kapacity donucovacích, justičních a civilních orgánů, které jsou zapojeny do boje proti terorismu, organizované trestné činnosti včetně počítačové trestné činnosti a všem formám nezákonného obchodování a provádějí účinnou kontrolu nezákonného obchodu a tranzitu;
b)
řešení hrozeb pro kritickou infrastrukturu, která může zahrnovat mezinárodní dopravu, včetně osobní a nákladní dopravy, energetické operace a distribuci energie a elektronické informační a komunikační sítě. Taková opatření musí klást důraz zejména na nadregionální spolupráci a uplatňování mezinárodních standardů v oblastech informování o rizicích, analýzy ohroženosti, připravenosti na mimořádné situace, varování a zvládání důsledků;
c)
zajištění přiměřené reakce na závažná ohrožení veřejného zdraví, včetně náhlých epidemií s potenciálním nadnárodním dopadem;
d)
řešení globálních a nadregionálních důsledků změny klimatu s potenciálně destabilizačním dopadem na mír a bezpečnost.
3. Pokud jde o opatření uvedená v odst. 2 písm. a):
a)
prioritou je nadregionální spolupráce se zapojením dvou nebo více třetích zemí, které projevily jednoznačnou politickou vůli vznikající problémy řešit. Spolupráce v boji proti terorismu může rovněž probíhat s jednotlivými zeměmi, regiony nebo mezinárodními, regionálními a subregionálními organizacemi;
b)
kladou důraz zejména na řádnou správu věcí veřejných a musí být v souladu s mezinárodním právem;
c)
pokud jde o pomoc orgánům zapojeným do boje proti terorismu, je prioritou podpora opatření, která se týkají vypracovávání a posilování právních předpisů pro boj proti terorismu, provádění a uplatňování právních předpisů ve finanční, celní a imigrační oblasti, vypracovávání donucovacích postupů, které jsou v souladu s nejpřísnějšími mezinárodními normami a mezinárodním právem, posílení demokratické kontroly a mechanismů institucionálního dohledu a předcházení násilnému radikalismu;
d)
pokud jde o pomoc v souvislosti s problematikou drog, je třeba věnovat náležitou pozornost mezinárodní spolupráci s cílem šířit osvědčené postupy vedoucí ke snižování poptávky, výroby a napáchaných škod.
4. Pomoc v oblastech uvedených v odst. 1 písm. b) zahrnuje podporu opatření, jejichž cílem je:
a)
podpora civilních výzkumných činností jako alternativy k obrannému výzkumu;
b)
zlepšení bezpečnostních postupů týkajících se civilních objektů, v nichž jsou uloženy citlivé chemické, biologické, radiologické nebo jaderné materiály či látky nebo v nichž se s těmito materiály nebo látkami nakládá v rámci civilních výzkumných programů;
c)
podpora - poskytovaná v rámci politik spolupráce Unie a jejich cílů - vytvoření civilní infrastruktury a příslušných civilních studií nutných k demontáži, dekontaminaci nebo přebudování těch zařízení a lokalit sloužících k výrobě nebo skladování zbraní, které byly prohlášeny za vyňaté z obranného programu;
d)
posílení kapacity příslušných civilních orgánů zapojených do vytváření a vykonávání účinné kontroly nedovoleného obchodu s chemickými, biologickými, radiologickými a jadernými materiály nebo látkami (včetně vybavení pro jejich výrobu nebo nosiče);
e)
vytváření právního rámce a institucionálních kapacit pro zavedení a prosazování účinných kontrol vývozu zboží dvojího užití, včetně opatření v oblasti regionální spolupráce;
f)
vypracování účinných opatření v oblasti civilní připravenosti na katastrofy, plánování pro případ mimořádných situací, reakce na krizi a kapacit pro sanační opatření.
HLAVA III
PROGRAMOVÁNÍ A PROVÁDĚNÍ
Článek 6
Obecný rámec
Pomoc Unie se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 a prostřednictvím:
a)
mimořádných opatření pomoci a programů prozatímní reakce uvedených v článku 7;
b)
tematických strategických dokumentů a víceletých orientačních programů uvedených v článku 8;
c)
ročních akčních programů, individuálních opatření a zvláštních opatření;
d)
podpůrných opatření.
Článek 7
Mimořádná opatření pomoci a programy prozatímní reakce
1. Pomoc Unie podle článku 3 se poskytuje prostřednictvím mimořádných opatření pomoci a programů prozatímní reakce.
2. V situacích uvedených v čl. 3 odst. 1 může Komise přijmout mimořádná opatření pomoci, která splňují podmínky stanovené v čl. 3 odst. 3. Takové mimořádné opatření pomoci může trvat až 18 měsíců a v případě objektivních a nepředvídatelných překážek bránících jeho provedení může být dvakrát prodlouženo o další období až šesti měsíců, nejvýše na celkovou dobu 30 měsíců, jestliže nedojde ke zvýšení finanční částky určené pro dané opatření.
V případě vleklých krizí a konfliktů může Komise přijmout druhé mimořádné opatření pomoci trvající až 18 měsíců.
Doba trvání mimořádného opatření pomoci podle prvního pododstavce v kombinaci s dobou trvání mimořádného opatření pomoci podle druhého pododstavce nesmí přesáhnout 36 měsíců.
3. Pokud náklady na mimořádné opatření pomoci převyšují částku 20 000 000 EUR, přijímá se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014.
4. Před přijetím nebo prodloužením mimořádného opatření pomoci, jež vyžaduje náklady do výše 20 000 000 EUR, informuje Komise Radu o jeho povaze a cílech a předpokládaných finančních částkách. Komise rovněž informuje Radu dříve, než přistoupí k zásadním změnám mimořádných opatření pomoci, která již byla přijata. V zájmu soudržnosti vnější činnosti Unie zohlední Komise přístup přijatý Radou v rámci příslušné politiky, a to jak při plánování, tak při následném provádění těchto opatření.
5. Co nejdříve po přijetí mimořádného opatření pomoci a v každém případě do tří měsíců od jeho přijetí Komise informuje Evropský parlament a Radu tím, že jim předloží přehled o povaze opatření, souvislostech a důvodech pro jejich přijetí a rovněž o doplňkovosti těchto opatření k probíhající a plánované reakci Unie.
6. Komise může přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijmout programy prozatímní reakce za účelem vytvoření nebo obnovení základních podmínek nezbytných pro účinné provádění politik Unie v oblasti vnější spolupráce.
Programy prozatímní reakce navazují na mimořádná opatření pomoci.
7. Komise včas řádně informuje Evropský parlament o plánování a provádění pomoci Unie podle článku 3, mimo jiné o plánovaných finančních částkách, a rovněž informuje Evropský parlament o případných zásadních změnách nebo prodlouženích této pomoci.
Článek 8
Tematické strategické dokumenty a víceleté orientační programy
1. Tematické strategické dokumenty představují obecný základ pro provádění pomoci podle článků 4 a 5. Tematické strategické dokumenty jsou rámcem pro spolupráci mezi Unií a dotčenými partnerskými zeměmi nebo regiony.
2. Při přípravě a provádění tematických strategických dokumentů jsou dodržovány zásady účinnosti pomoci, jako je partnerství, koordinace a případně harmonizace. Za tímto účelem musí být tematické strategické dokumenty v souladu s programovými dokumenty schválenými nebo přijatými v rámci jiných nástrojů Unie pro vnější pomoc a bránit jejich zdvojování.
Tematické strategické dokumenty jsou v zásadě založeny na dialogu Unie nebo případně příslušných členských států s dotčenými partnerskými zeměmi nebo regiony, do něhož jsou zapojeny občanská společnost a regionální a místní orgány, s cílem zajistit, aby se dotčené země nebo regiony s programovacím procesem dostatečně ztotožnily.
V zájmu podpory jednotnosti a doplňkovosti svých činností v oblasti spolupráce vedou Unie a členské státy v počáteční fázi programovacího procesu vzájemné konzultace.
3. Každý tematický strategický dokument musí být doplněn o víceletý orientační program shrnující prioritní oblasti vybrané pro financování Unie, specifické cíle, očekávané výsledky, výkonnostní ukazatele a harmonogram pomoci Unie.
Víceletý orientační program stanoví orientační finanční částky pro jednotlivé programy s přihlédnutím k potřebám a konkrétním obtížím dotčených partnerských zemí či regionů. Je-li to nezbytné, mohou být tyto finanční příděly vyjádřeny v podobě rozpětí.
4. Tematické strategické dokumenty schvaluje a víceleté orientační programy přijímá Komise přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Uvedený postup se použije také na podstatné přezkumy, v jejichž důsledku se tematické strategické dokumenty nebo víceleté orientační programy výrazně změní.
5. Přezkumný postup podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 se nepoužije v případě méně podstatných změn nebo technických úprav tematických strategických dokumentů a víceletých orientačních programů spočívajících v přesunu prostředků v rámci orientačních finančních částek na jednotlivé prioritní oblasti nebo ve zvýšení či snížení původně přiděleného orientačního finančního příspěvku nejvýše o 20 %, přičemž částka nesmí přesáhnout 10 000 000 EUR, pokud tyto změny nebo technické úpravy nemají vliv na prioritní oblasti a cíle vytyčené v uvedených dokumentech.
V takovém případě je třeba o změnách a technických úpravách neprodleně informovat Evropský parlament a zástupce členských států ve výboru podle článku 11.
6. V závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech, pokud jde o potřebu rychlé reakce Unie, může Komise změnit tematické strategické dokumenty a víceleté orientační programy postupem podle čl. 16 odst. 4 nařízení (EU) č. 236/2014.
7. Při veškerém plánování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období podle článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 se zohlední výsledky, zjištění a závěry obsažené v této zprávě.
Článek 9
Občanská společnost
Pokud je to možné a vhodné, probíhají příprava, programování, provádění a sledování opatření podle tohoto nařízení v konzultaci s občanskou společností.
Článek 10
Lidská práva
1. Komise zajistí, aby opatření týkající se boje proti terorismu a organizované trestné činnosti přijatá podle tohoto nařízení byla prováděna v souladu s mezinárodním právem, včetně mezinárodního humanitárního práva.
2. V souladu se strategickým rámcem a akčním plánem EU pro lidská práva a demokracii Komise vypracuje operativní pokyny s cílem zajistit zohledňování lidských práv při navrhování a provádění opatření uvedených v odstavci 1, zejména pokud jde o předcházení mučení a jinému krutému, nelidskému a ponižujícímu zacházení a dodržování požadavků na řádné soudní řízení včetně presumpce neviny, práva na spravedlivý proces a práva na obhajobu. Hledisko lidských práv musí být pevně zakotveno i v opatřeních zaměřených na kybernetickou bezpečnost a boj proti počítačové trestné činnosti.
3. Komise důkladně sleduje provádění opatření uvedených v odstavci 1 za účelem zajištění souladu s povinnostmi v oblasti lidských práv. Komise začlení informace v tomto ohledu do svých pravidelných zpráv.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 11
Postup projednávání ve výboru
Komisi je nápomocen výbor („Výbor pro nástroj stability a míru“). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 12
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU, a zejména s jeho článkem 9.
Článek 13
Finanční krytí
1. Celková finanční částka na provádění tohoto nařízení v období 2014-2020 činí 2 338 719 000 EUR.
2. Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
3. V období 2014-2020:
a)
se alespoň 70 procentních bodů celkového finančního krytí vyčlení na opatření spadající do působnosti článku 3 a
b)
devět procentních bodů celkového finančního krytí se vyčlení na opatření spadající do působnosti článku 4.
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.