EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS AFGØRELSE Nr. 994/2012/EU
af 25. oktober 2012
om indførelse af en mekanisme for udveksling af oplysninger vedrørende mellemstatslige aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande på energiområdet
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 194,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter høring af Regionsudvalget,
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Det Europæiske Råd har bedt medlemsstaterne om fra den 1. januar 2012 at oplyse Kommissionen om alle deres nye og eksisterende bilaterale aftaler med tredjelande på energiområdet. Kommissionen bør stille disse oplysninger til rådighed for alle de øvrige medlemsstater på en hensigtsmæssig måde under hensyntagen til behovet for beskyttelse af forretningsmæssigt følsomme oplysninger.
(2)
Ifølge artikel 4 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) pålægges medlemsstaterne at træffe alle hensigtsmæssige foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af traktaterne eller af retsakter vedtaget af EU-institutionerne. Medlemsstaterne bør derfor undgå eller fjerne enhver uforenelighed mellem EU-retten og internationale aftaler indgået mellem medlemsstaterne og tredjelande.
(3)
Et velfungerende indre energimarked kræver, at energi, der importeres til Unionen, er fuldt omfattet af reglerne for etablering af det indre energimarked. Et indre energimarked, der ikke fungerer tilfredsstillende, bringer Unionen i en sårbar og ufordelagtig situation med hensyn til energiforsyningssikkerheden og underminerer dets potentielle fordele for de europæiske forbrugere og den europæiske industri. En høj grad af gennemsigtighed med hensyn til aftaler mellem medlemsstater og tredjelande på energiområdet vil gøre det muligt for Unionen at træffe koordinerede foranstaltninger i en ånd af solidaritet for at sikre, at sådanne aftaler er i overensstemmelse med EU-retten og effektivt sikrer energiforsyningen. En sådan gennemsigtighed vil også virke befordrende for at opnå både et tættere internt samarbejde i Unionen om eksterne forbindelser på energiområdet og nå Unionens langsigtede politiske mål vedrørende energi, klima og energiforsyningssikkerhed.
(4)
En ny mekanisme for udveksling af oplysninger bør derfor indføres. Den bør kun omfatte mellemstatslige aftaler, der har indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen, da de to områder er uløseligt forbundet. Den første vurdering af, om en mellemstatslig aftale eller en anden tekst, som en mellemstatslig aftale udtrykkeligt henviser til, har indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen, bør være medlemsstaternes ansvar; i tvivlstilfælde bør medlemsstaterne rådføre sig med Kommissionen. I princippet har aftaler, der ikke længere er i kraft eller ikke længere anvendes, ikke nogen indvirkning på det indre energimarked eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen og bør derfor ikke være omfattet af denne mekanisme for udveksling af oplysninger. Mekanismen for udveksling af oplysninger bør navnlig omfatte alle de mellemstatslige aftaler, som har indvirkning på levering af gas, olie eller elektricitet gennem fast infrastruktur, eller som har betydning for den mængde energi, der importeres til Unionen.
(5)
Mellemstatslige aftaler, som skal meddeles i deres helhed til Kommissionen på grundlag af andre EU-retsakter, bør undtages fra mekanismen for udveksling af oplysninger. Denne undtagelse bør dog ikke finde anvendelse på mellemstatslige aftaler med tredjelande, der har indvirkning på udviklingen og brugen af gasinfrastruktur og gasforsyningerne, og som skal meddeles Kommissionen i overensstemmelse med artikel 13, stk. 6, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 994/2010 af 20. oktober 2010 om foranstaltninger til opretholdelse af naturgasforsyningssikkerheden (3). Sådanne aftaler bør meddeles i henhold til de regler, der er fastsat i denne afgørelse. For at undgå overlapning bør en meddelelse, der er forelagt i overensstemmelse med denne afgørelse, anses for at opfylde forpligtelsen i artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010.
(6)
Mellemstatslige aftaler vedrørende spørgsmål, der henhører under traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskabs anvendelsesområde, bør ikke omfattes af denne afgørelse.
(7)
Denne afgørelse skaber ikke forpligtelser i forbindelse med aftaler mellem kommercielle enheder. Den er dog ikke til hinder for, at medlemsstaterne frivilligt videregiver kommercielle aftaler, der udtrykkeligt henvises til i mellemstatslige aftaler, til Kommissionen. Da det endvidere er muligt, at kommercielle aftaler indeholder lovbestemmelser, bør kommercielle operatører, der forhandler kommercielle aftaler med operatører fra tredjelande, have mulighed for at søge vejledning fra Kommissionen for at undgå en potentiel konflikt med EU-retten.
(8)
Medlemsstaterne bør forelægge Kommissionen alle eksisterende mellemstatslige aftaler, uanset om de er trådt i kraft eller anvendes midlertidigt i henhold til artikel 25 i Wienerkonventionen om traktatretten, samt alle nye mellemstatslige aftaler.
(9)
Mere gennemsigtighed med hensyn til fremtidige mellemstatslige aftaler, som vil blive forhandlet, eller som er ved at blive forhandlet mellem medlemsstaterne og tredjelande på energiområdet, kan bidrage til overensstemmelse i medlemsstaternes tilgange til sådanne aftaler såvel som til overholdelse af EU-retten og til energiforsyningssikkerheden i Unionen. Medlemsstaterne bør derfor have mulighed for at underrette Kommissionen om forhandlinger om nye mellemstatslige aftaler eller ændringer af eksisterende mellemstatslige aftaler. Når medlemsstaterne vælger denne mulighed, bør Kommissionen i så fald regelmæssigt holdes orienteret om udviklingen i forhandlingerne. Medlemsstaterne bør have mulighed for at indbyde Kommissionen til at deltage i forhandlingerne som observatør.
Kommissionen bør også have mulighed for på egen anmodning at deltage som observatør med den pågældende medlemsstats samtykke. Medlemsstaterne bør ligeledes have mulighed for at anmode Kommissionen om at bistå dem under forhandlingerne med tredjelande. I så tilfælde bør Kommissionen have mulighed for at rådgive om, hvordan uforenelighed med EU-retten undgås, og henlede opmærksomheden på Unionens energipolitiske mål og princippet om solidaritet mellem medlemsstaterne.
(10)
Kommissionen bør foretage en vurdering af de eksisterende mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten. I tilfælde af uforenelighed bør medlemsstaterne tage alle nødvendige skridt med henblik på at finde en passende løsning for at fjerne den fastslåede uforenelighed.
(11)
For at sikre mere gennemsigtighed og for at undgå potentielle konflikter med EU-retten bør medlemsstaterne have mulighed for at underrette Kommissionen om en ny mellemstatslig aftale med et tredjeland enten før eller under forhandlingerne herom. Såfremt en medlemsstat, der har forhandlet en mellemstatslig aftale, således har underrettet Kommissionen inden forhandlingernes afslutning og har forelagt den udkastet til den mellemstatslige aftale, bør Kommissionen have mulighed for at meddele den pågældende medlemsstat sin vurdering af den forhandlede aftales forenelighed med EU-retten. Kommissionen har ret til at anlægge et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 258 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), hvis den finder, at en medlemsstat ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til TEUF.
(12)
Alle endelige, ratificerede mellemstatslige aftaler, der er omfattet af denne afgørelse, bør fremsendes til Kommissionen, så alle de øvrige medlemsstater kan blive underrettet herom.
(13)
Kommissionen bør stille samtlige oplysninger, som den modtager, til rådighed for alle de øvrige medlemsstater i sikker elektronisk form. Kommissionen bør respektere anmodninger fra medlemsstaterne om at behandle de til den fremsendte oplysninger som fortrolige. Anmodninger om fortrolighed bør dog ikke begrænse Kommissionens egen adgang til fortrolige oplysninger, da Kommissionen har brug for omfattende oplysninger til sin egen vurdering. Kommissionen bør have ansvaret for at sikre, at fortrolighedsklausulen respekteres. Anmodninger om fortrolig behandling bør ikke berøre retten til aktindsigt som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (4).
(14)
Anser en medlemsstat en mellemstatslig aftale for at være fortrolig, bør den give Kommissionen en sammenfatning af den med henblik på videregivelse af denne sammenfatning til de øvrige medlemsstater.
(15)
En permanent udveksling af oplysninger om mellemstatslige aftaler på EU-niveau bør gøre det muligt at udvikle bedste praksis. Kommissionen bør på grundlag af denne bedste praksis og, for så vidt angår Unionens eksterne politikker, i samarbejde med Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten), hvis det er relevant, udarbejde fakultative standardbestemmelser til anvendelse i mellemstatslige aftaler mellem medlemsstaterne og tredjelande. Anvendelsen af sådanne standardbestemmelser bør tage sigte på at undgå konflikter mellem mellemstatslige aftaler og EU-retten, især konkurrenceretten og lovgivningen vedrørende det indre energimarked, og konflikter med internationale aftaler, der indgås af Unionen. Det bør være fakultativt at anvende dem, og det bør være muligt at tilpasse deres indhold til enhver specifik situation.
(16)
I betragtning af det indre energimarkeds eksistens og Unionens energipolitiske mål bør medlemsstaterne tage behørigt hensyn til disse mål, når de forhandler mellemstatslige aftaler på energiområdet, som kan have indvirkning på Unionens energipolitik.
(17)
En bedre gensidig viden om eksisterende og nye mellemstatslige aftaler bør muliggøre bedre koordinering i energispørgsmål mellem medlemsstaterne og mellem medlemsstaterne og Kommissionen. En sådan forbedret koordinering bør sætte medlemsstaterne i stand til fuldt ud at drage fordel af Unionens politiske og økonomiske vægt og gøre det muligt for Kommissionen at foreslå løsninger på de problemer, der er påvist i de mellemstatslige aftaler.
(18)
Kommissionen bør lette og fremme koordinering mellem medlemsstaterne for at styrke Unionens samlede strategiske rolle gennem en stærk og effektiv koordineret tilgang over for producent-, transit- og forbrugerlande.
(19)
Mekanismen for udveksling af oplysninger, herunder vurderinger, som medlemsstaterne skal foretage i forbindelse med gennemførelsen heraf, berører ikke anvendelsen af EU-reglerne vedrørende overtrædelser, statsstøtte og konkurrence.
(20)
Kommissionen bør vurdere, om denne afgørelse er tilstrækkelig og effektiv med henblik på at sikre mellemstatslige aftalers overholdelse af EU-retten og en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne med hensyn til mellemstatslige aftaler på energiområdet.
(21)
Målet for denne afgørelse, nemlig udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen vedrørende mellemstatslige aftaler på energiområdet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af afgørelsens virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne afgørelse ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Genstand og anvendelsesområde
1. Ved denne afgørelse indføres en mekanisme for udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen om mellemstatslige aftaler på energiområdet, som defineret i artikel 2, med henblik på at få det indre energimarked til at fungere så tilfredsstillende som muligt.
2. Denne afgørelse finder ikke anvendelse på mellemstatslige aftaler, som allerede i deres helhed er omfattet af andre særlige meddelelsesprocedurer i henhold til EU-retten.
Uanset første afsnit finder denne afgørelse anvendelse på mellemstatslige aftaler, der skal meddeles Kommissionen i henhold til artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010.
Artikel 2
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
1) »mellemstatslig aftale«: enhver retligt bindende aftale mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere tredjelande, der har indvirkning på det indre energimarkeds virkemåde eller funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen; omfatter en sådan retligt bindende aftale også andre spørgsmål, er det dog kun de energirelaterede bestemmelser, herunder generelle bestemmelser, der gælder for disse energirelaterede bestemmelser, der udgør en »mellemstatslig aftale«
2) »eksisterende mellemstatslig aftale«: en mellemstatslig aftale, der trådte i kraft, eller som anvendes midlertidigt, inden denne afgørelses ikrafttræden.
Artikel 3
Udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne og Kommissionen
1. Medlemsstaterne forelægger senest den 17. februar 2013 Kommissionen alle eksisterende mellemstatslige aftaler med tilhørende bilag og senere ændringer. Hvis disse eksisterende mellemstatslige aftaler udtrykkeligt henviser til andre tekster, forelægger medlemsstaterne også disse andre tekster for Kommissionen, for så vidt de indeholder elementer, der har indvirkning på det indre energimarkeds funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen. Denne forpligtelse finder dog ikke anvendelse på aftaler mellem kommercielle enheder.
Eksisterende mellemstatslige aftaler, som allerede er meddelt Kommissionen i overensstemmelse med artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010 på tidspunktet for denne afgørelses ikrafttræden, anses for at være meddelt i henhold til nærværende stykke under forudsætning af, at meddelelsen opfylder kravene i nærværende stykkes første afsnit. Senest den 17. februar 2013 underretter medlemsstaterne Kommissionen, om nogen del af sådanne mellemstatslige aftaler skal betragtes som fortrolig, og om de forelagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater.
Når en medlemsstat i henhold til dette stykke forelægger Kommissionen eksisterende mellemstatslige aftaler, der tillige falder ind under anvendelsesområdet for artikel 13, stk. 6, litra a), i forordning (EU) nr. 994/2010, anses den for at have overholdt meddelelsespligten i den pågældende artikel.
2. Såfremt Kommissionen efter sin første vurdering er i tvivl om foreneligheden af de i henhold til stk. 1 forelagte aftaler med EU-retten, især med Unionens konkurrenceret og lovgivningen vedrørende det indre energimarked, underretter Kommissionen den berørte medlemsstat herom inden for ni måneder efter forelæggelsen af disse aftaler.
3. Før eller under forhandlingerne med et tredjeland om en mellemstatslig aftale eller om ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale kan en medlemsstat skriftligt meddele Kommissionen målene med forhandlingerne og de bestemmelser, der skal behandles under forhandlingerne, og den kan meddele Kommissionen eventuelle andre relevante oplysninger. Såfremt medlemsstaten underretter Kommissionen om forhandlingerne, holder den pågældende medlemsstat regelmæssigt Kommissionen orienteret om udviklingen i forhandlingerne.
Den berørte medlemsstat angiver over for Kommissionen, om oplysninger, der er afgivet i henhold til første afsnit, må videregives til alle de øvrige medlemsstater. Hvis den berørte medlemsstat har meddelt, at oplysningerne må videregives, gør Kommissionen de modtagne oplysninger tilgængelige for alle medlemsstaterne i sikker elektronisk form, med undtagelse af fortrolige dele identificeret i henhold til artikel 4.
4. Såfremt en medlemsstat underretter Kommissionen om forhandlinger i henhold til stk. 3, kan Kommissionen rådgive den om, hvordan uforenelighed mellem den mellemstatslige aftale eller ændringen af en eksisterende mellemstatslig aftale under forhandling og EU-retten undgås.
5. Ved ratifikation af en mellemstatslig aftale eller af en ændring af en mellemstatslig aftale forelægger den berørte medlemsstat den mellemstatslige aftale eller ændringen, herunder eventuelle tilhørende bilag til aftalen eller ændringen for Kommissionen.
Såfremt de mellemstatslige aftaler eller ændringerne til de mellemstatslige aftaler udtrykkeligt henviser til andre tekster, forelægger medlemsstaterne endvidere disse andre tekster, for så vidt de indeholder elementer, der har indvirkning på det indre energimarkeds funktionsmåde eller på energiforsyningssikkerheden i Unionen. Denne forpligtelse finder dog ikke anvendelse på aftaler mellem kommercielle enheder.
6. Kommissionen gør de dokumenter, den har modtaget i medfør af stk. 1 og 5, tilgængelige i sikker elektronisk form for alle de øvrige medlemsstater jf. dog denne artikels stk. 7 og artikel 4.
7. Pålægger en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 4 Kommissionen ikke at gøre en eksisterende mellemstatslig aftale, en ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale eller en ny mellemstatslig aftale tilgængelig for andre medlemsstater, skal den gøre en sammenfatning af de indsendte oplysninger tilgængelig. Denne sammenfatning skal mindst omfatte følgende oplysninger vedrørende den pågældende aftale eller ændring:
a)
genstand
b)
formål og anvendelsesområde
c)
varighed
d)
de kontraherende parter
e)
oplysninger om hovedelementerne.
Kommissionen gør sammenfatningerne tilgængelige i elektronisk form for alle de øvrige medlemsstater.
Artikel 4
Fortrolighed
1. Medlemsstaten kan, når den forelægger oplysninger for Kommissionen i henhold til artikel 3, stk. 1-6, angive, om nogle af oplysningerne, hvad enten det er kommercielle eller andre oplysninger, hvis offentliggørelse vil kunne skade de involverede parters aktiviteter, skal betragtes som fortrolige, og om de forelagte oplysninger kan videregives til andre medlemsstater. Kommissionen respekterer disse angivelser.
2. Anmodninger om fortrolighed i medfør af denne artikel begrænser ikke Kommissionens egen adgang til fortrolige oplysninger. Kommissionen sikrer, at adgangen til de fortrolige oplysninger er strengt begrænset til de af dens tjenestegrene, for hvilke det er absolut nødvendigt at råde over disse oplysninger.
Artikel 5
Bistand fra Kommissionen
Underretter en medlemsstat i henhold til artikel 3, stk. 3, Kommissionen om forhandlinger, kan den pågældende medlemsstat anmode om bistand fra Kommissionen ved disse forhandlinger.
Kommissionen kan efter anmodning fra den pågældende medlemsstat eller efter anmodning fra Kommissionen selv og med den berørte medlemsstats skriftlige samtykke deltage i forhandlingerne som observatør.
Såfremt Kommissionen deltager i forhandlingerne som observatør, kan den rådgive den berørte medlemsstat om, hvordan uforenelighed mellem den mellemstatslige aftale eller ændringen under forhandling og EU-retten undgås.
Artikel 6
Forenelighedsvurdering
1. Når en medlemsstat forhandler en mellemstatslig aftale eller en ændring af en eksisterende mellemstatslig aftale, og den på grundlag af sin egen vurdering ikke har været i stand til at nå frem til en klar konklusion om foreneligheden af den mellemstatslige aftale eller ændringen under forhandling med EU-retten, underretter den Kommissionen herom inden forhandlingernes afslutning og forelægger den udkastet til aftalen eller ændringen sammen med eventuelle dertil hørende bilag.
2. Kommissionen giver inden fire uger fra datoen for modtagelsen af udkastet til aftalen eller ændringen med tilhørende bilag den berørte medlemsstat meddelelse om sine eventuelle tvivl om foreneligheden af udkastet til den mellemstatslige aftale eller ændringen med EU-retten. Kommissionen anses for ikke at være i tvivl, hvis den ikke har svaret inden for dette tidsrum.
3. Såfremt Kommissionen i henhold til stk. 2 underretter den berørte medlemsstat om, at den er i tvivl, meddeler den senest 10 uger fra datoen for modtagelsen som omhandlet i stk. 2 (undersøgelsesperioden) den pågældende medlemsstat sin vurdering af foreneligheden med EU-retten af udkastet til den mellemstatslige aftale eller ændringen. Med den pågældende medlemsstats samtykke kan undersøgelsesperioden forlænges. Kommissionen anses for ikke at have gjort nogen indsigelse, hvis den ikke har fremsat en udtalelse i løbet af undersøgelsesperioden.
4. De i stk. 2 og 3 nævnte tidsrum afkortes efter aftale med Kommissionen, hvis omstændighederne tilsiger det.
Artikel 7
Koordinering mellem medlemsstaterne
Kommissionen letter og fremmer koordineringen mellem medlemsstaterne med henblik på:
a)
at gennemgå udviklingen i forbindelse med mellemstatslige aftaler og tilstræbe konsekvens og sammenhæng i Unionens eksterne energiforbindelser med producent-, transit- og forbrugerlande
b)
at påvise fælles problemer i forbindelse med mellemstatslige aftaler og overveje passende foranstaltninger til at tackle disse problemer, og om nødvendigt foreslå løsninger
c)
på grundlag af bedste praksis og i samråd med medlemsstaterne at udvikle fakultative standardbestemmelser, som, hvis de anvendes, vil kunne forbedre fremtidige mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten væsentligt
d)
om nødvendigt at støtte udviklingen af multilaterale mellemstatslige aftaler, der omfatter flere medlemsstater eller Unionen som helhed.
Artikel 8
Rapportering og revision
1. Kommissionen forelægger senest den 1. januar 2016 en rapport om anvendelsen af denne afgørelse for Europa-Parlamentet, Rådet og Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg.
2. I rapporten vurderes især, i hvilket omfang denne afgørelse fremmer de mellemstatslige aftalers forenelighed med EU-retten og en høj grad af koordinering mellem medlemsstaterne med hensyn til mellemstatslige aftaler. Den skal ligeledes vurdere denne afgørelses indvirkning på medlemsstaternes forhandlinger med tredjelande, og om denne afgørelses anvendelsesområde og de procedurer, den fastsætter, er hensigtsmæssige.
3. Efter forelæggelse af den første rapport som omhandlet i stk. 1 i denne artikel aflægger Kommissionen hvert tredje år rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om de oplysninger, den modtager i medfør af artikel 3, med behørig hensyntagen til bestemmelserne om fortrolighed i denne afgørelse.
Artikel 9
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 10
Adressater
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Strasbourg, den 25. oktober 2012.
ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 994/2012/EU
ze dne 25. října 2012,
kterým se zavádí mechanismus výměny informací o mezivládních dohodách mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 194 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Evropská rada požádala členské státy, aby od 1. ledna 2012 informovaly Komisi o všech svých nových a stávajících dvoustranných dohodách uzavřených se třetími zeměmi v oblasti energetiky. Komise by měla tyto informace zpřístupnit vhodnou formou všem ostatním členským státům a zohlednit přitom nutnost ochrany citlivých obchodních informací.
(2)
Podle článku 4 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) učiní členské státy veškerá vhodná opatření k plnění závazků, které vyplývají ze Smluv nebo z aktů orgánů Unie. Členské státy by proto měly zabránit jakémukoli nesouladu mezi právem Unie a mezinárodními dohodami uzavřenými mezi členskými státy a třetími zeměmi či takový nesoulad odstranit.
(3)
Pro řádné fungování vnitřního trhu s energií je nezbytné, aby se dovoz energie do Unie plně řídil pravidly o vytvoření vnitřního trhu s energií. Vnitřní trh s energií, který by nefungoval řádně, by vedl ke zranitelnosti Unie z hlediska zabezpečení dodávek energie a v tomto ohledu ji znevýhodňoval, přičemž by narušoval její potenciální přínos pro evropské spotřebitele a průmysl. Vysoký stupeň transparentnosti u dohod mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky by Unii umožnil jednat koordinovaně a v duchu solidarity s cílem zajistit, aby tyto dohody byly v souladu s právem Unie a účinně zabezpečovaly dodávky energie. Tato transparentnost by byla rovněž prospěšná pro dosažení užší spolupráce uvnitř Unie zaměřené na vnější vztahy v oblasti energetiky i pro dosažení dlouhodobých politických cílů Unie, jež se týkají energetiky, klimatu a zabezpečení dodávek energie.
(4)
Měl by proto být zaveden nový mechanismus výměny informací. Vztahovat by se měl pouze na mezivládní dohody, které mají dopad na vnitřní trh s energií nebo zabezpečení dodávek energie v Unii, neboť tyto dvě oblasti spolu vzájemně souvisí. Za počáteční posouzení, zda určitá mezivládní dohoda nebo jiný dokument, na nějž mezivládní dohoda výslovně odkazuje, mají dopad na vnitřní trh s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii, by měly být odpovědné členské státy; v případě pochybnosti by členské státy měly konzultovat Komisi. Na vnitřní trh s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii v zásadě nemají dopad dohody, které již nejsou v platnosti nebo které se již neuplatňují, a mechanismus výměny informací by se na takové dohody tedy neměl vztahovat. Mechanismus výměny informací by se měl zejména vztahovat na veškeré mezivládní dohody, které mají dopad na dodávky zemního plynu, ropy nebo elektřiny prostřednictvím pevné infrastruktury nebo které mají vliv na množství energie dovážené do Unie.
(5)
Mezivládní dohody, které musí být oznámeny Komisi v celém svém rozsahu na základě jiných aktů Unie, by měly být z mechanismu výměny informací vyňaty. Toto vynětí by však nemělo vztahovat na mezivládní dohody se třetími zeměmi, které mají dopad na rozvoj a využívání plynárenských infrastruktur a dodávek plynu a které musí být Komisi sděleny podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 994/2010 ze dne 20. října 2010 o opatřeních na zajištění bezpečnosti dodávek zemního plynu (3). Takové dohody by se měly oznamovat podle pravidel stanovených tímto rozhodnutím. Aby se zabránilo duplicitám, mělo by se mít za to, že oznámením předloženým v souladu s tímto rozhodnutím je splněna povinnost stanovená v čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010.
(6)
Toto rozhodnutí by se nemělo vztahovat na mezivládní dohody týkající se záležitostí, na něž se vztahuje Smlouva o založení Evropského společenství pro atomovou energii.
(7)
Toto rozhodnutí nevytváří závazky týkající se dohod mezi obchodními subjekty. Nebrání však členským státům v tom, aby dobrovolně oznamovaly Komisi obchodní dohody, na něž se v mezivládních dohodách výslovně odkazuje. Jelikož obchodní dohody mohou rovněž obsahovat regulační ustanovení, měly by mít obchodní subjekty sjednávající obchodní dohody se subjekty ze třetích zemí možnost požádat Komisi o poradenství, aby se zabránilo případným konfliktům s právem Unie.
(8)
Členské státy by měly Komisi předložit všechny stávající mezivládní dohody, ať již vstoupily v platnost, nebo se provádějí prozatímně ve smyslu článku 25 Vídeňské úmluvy o smluvním právu, a dále veškeré nové mezivládní dohody.
(9)
Více transparentnosti ohledně budoucích mezivládních dohod, jež budou mezi členskými státy a třetími zeměmi v oblasti energetiky sjednávány, nebo jež se sjednávají, by mohlo přispět k jednotnému přístupu členských států k takovým dohodám, jakož i k souladu s právem Unie a k zabezpečení dodávek energie v Unii. Proto by členské státy měly mít možnost Komisi informovat o jednáních týkajících se nových mezivládních dohod nebo změn mezivládních dohod stávajících. Pokud členské státy tuto možnost zvolí, měla by být Komise pravidelně informována o pokroku v jednáních. Členské státy by měly mít možnost Komisi vyzvat, aby se jednání účastnila jako pozorovatel.
Komise by rovněž měla mít možnost účastnit se jednání jako pozorovatel na vlastní žádost, souhlasí-li s její účastí dotyčný členský stát. Členské státy by rovněž měly mít možnost Komisi požádat, aby jim byla při jejich jednání s třetími zeměmi nápomocna. Komise by v takovém případě měla mít možnost poskytnout poradenství, jak zabránit nesouladu s právem Unie, a poukázat na cíle energetické politiky Unie a na zásadu solidarity mezi členskými státy.
(10)
Komise by měla provést posouzení souladu stávajících mezivládních dohod s právem Unie. V případě zjištěného nesouladu by měly členské státy učinit všechny nezbytné kroky k nalezení vhodného řešení, které tento nesoulad odstraní.
(11)
Členské státy by měly mít v zájmu větší transparentnosti a zamezení možných konfliktů s právem Unie možnost informovat Komisi o nové mezivládní dohodě se třetí zemí před zahájením vyjednávání o ní nebo v jeho průběhu. Pokud členský stát, jenž sjednal mezivládní dohodu, informoval o této skutečnosti Komisi před uzavřením jednání a postoupil jí návrh mezivládní dohody, měla by mít Komise možnost sdělit dotyčnému členskému státu své stanovisko ohledně souladu sjednané dohody s právem Unie. Komise má v souladu s článkem 258 Smlouvy o fungování EU právo zahájit řízení o porušení Smlouvy, domnívá-li se, že členský stát nesplnil povinnosti, jež pro něj ze Smlouvy o fungování EU vyplývají.
(12)
Všechny ratifikované mezivládní dohody v konečném znění, na něž se toto rozhodnutí vztahuje, by měly být předány Komisi, aby o nich mohla informovat všechny ostatní členské státy.
(13)
Komise by měla veškeré obdržené informace zpřístupnit všem ostatním členským státům v zabezpečené elektronické podobě. Požádá-li členský stát o důvěrné zacházení s informacemi, které předložil, měla by Komise tuto žádost respektovat. Žádosti o zachování důvěrnosti by však neměly omezit přístup Komise k důvěrným informacím, protože Komise potřebuje mít komplexní informace pro vlastní posouzení. Komise by měla odpovídat za to, že bude zaručeno uplatňování ustanovení o zachování důvěrnosti. Žádostmi o zachování důvěrnosti by nemělo být dotčeno právo na přístup k dokumentům stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1049/2001 ze dne 30. května 2001 o přístupu veřejnosti k dokumentům Evropského parlamentu, Rady a Komise (4).
(14)
Považuje-li členský stát některou mezivládní dohodu za důvěrnou, měl by Komisi poskytnout její shrnutí, které bude moci být postoupeno ostatním členským státům.
(15)
Stálá výměna informací o mezivládních dohodách na úrovni Unie by měla umožnit rozvoj osvědčených postupů. Komise, případně ve spolupráci s Evropskou službou pro vnější činnost, pokud jde o vnější politiky Unie, by na základě těchto osvědčených postupů měla vypracovat dobrovolná vzorová ustanovení, která lze používat v mezivládních dohodách mezi členskými státy a třetími zeměmi. Používání těchto vzorových ustanovení by mělo mít za cíl zabránit konfliktům mezivládních dohod s právem Unie, zejména s právními předpisy v oblasti hospodářské soutěže a s pravidly pro vnitřní trh s energií, či konfliktům s mezinárodními dohodami, které Unie uzavřela. Jejich používání by mělo být dobrovolné a jejich obsah by mělo být možno přizpůsobit konkrétním okolnostem.
(16)
Vzhledem k existenci vnitřního trhu s energií a cílů energetické politiky Unie by členské státy měly při sjednávání mezivládních dohod v oblasti energetiky, jež mají na energetickou politiku Unie dopad, tyto cíle náležitě zohledňovat.
(17)
Lepší vzájemné znalosti stávajících a nových mezivládních dohod by měly přispět k lepší koordinaci v oblasti energetiky mezi jednotlivými členskými státy a mezi členskými státy a Komisí. Tato účinnější koordinace by měla členským státům umožnit plně těžit z politické a ekonomické síly Unie a měla by umožnit Komisi navrhovat řešení problémů, které byly v oblasti mezivládních dohod zjištěny.
(18)
Komise by měla usnadňovat a podporovat koordinaci mezi členskými státy, s cílem posilovat celkovou strategickou úlohu Unie prostřednictvím pevného a účinného koordinovaného přístupu k producentským, tranzitním i spotřebitelským zemím.
(19)
Mechanismem výměny informací, včetně posouzení, která provedou členské státy při jeho provádění, není dotčeno uplatňování pravidel Unie týkajících se porušení předpisů, státní podpory a hospodářské soutěže.
(20)
Komise by měla posoudit, zda toto rozhodnutí dostatečně a účinně zajišťuje soulad mezivládních dohod s právem Unie a vysokou míru koordinace mezi členskými státy, pokud jde o mezivládní dohody v oblasti energetiky.
(21)
Jelikož cíle tohoto rozhodnutí, totiž zajištění výměny informací o mezivládních dohodách v oblasti energetiky mezi členskými státy a Komisí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, ale může jej být z důvodu účinků tohoto rozhodnutí lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Tímto rozhodnutím se za účelem optimalizace fungování vnitřního trhu s energií zavádí mechanismus výměny informací mezi členskými státy a Komisí o mezivládních dohodách v oblasti energetiky vymezených v článku 2.
2. Toto rozhodnutí se nevztahuje na mezivládní dohody, na které se v celém jejich rozsahu již vztahují jiné zvláštní oznamovací postupy podle práva Unie.
Bez ohledu na první pododstavec se toto rozhodnutí vztahuje na mezivládní dohody, které mají být sděleny Komisi podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
1)
„mezivládní dohodou“ jakákoli právně závazná dohoda mezi jedním či několika členskými státy a jednou či několika třetími zeměmi, která má dopad na činnost nebo fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii; upravuje-li taková právně závazná dohoda i jiné otázky, jsou za „mezivládní dohodu“ považována pouze ta její ustanovení, která souvisejí s energetikou, včetně obecných ustanovení použitelných na ustanovení související s energetikou;
2)
„stávající mezivládní dohodou“ mezivládní dohoda, která vstoupila v platnost nebo je prozatímně prováděna před vstupem tohoto rozhodnutí v platnost.
Článek 3
Výměna informací mezi členskými státy a Komisí
1. Do 17. února 2013 předloží členské státy Komisi veškeré stávající mezivládní dohody, včetně jejich příloh a změn. Pokud tyto stávající mezivládní dohody výslovně odkazují na další texty, předloží členské státy Komisi rovněž tyto další texty, pokud obsahují prvky, které mají dopad na fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii. Tato povinnost se však nevztahuje na dohody mezi obchodními subjekty.
Stávající mezivládní dohody, které v době vstupu tohoto rozhodnutí v platnost již byly Komisi sděleny podle čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010, se pro účely tohoto odstavce považují za předložené, pokud uvedené sdělení splňuje požadavky prvního pododstavce tohoto odstavce. Do 17. února 2013 informují členské státy Komisi, zda má být některá část těchto mezivládních dohod považována za důvěrnou a zda mohou být sdělené informace postoupeny dalším členským státům.
Pokud na základě tohoto odstavce předloží členský stát Komisi stávající mezivládní dohody, které rovněž spadají do oblasti působnosti čl. 13 odst. 6 písm. a) nařízení (EU) č. 994/2010, má se za to, že splnil oznamovací povinnosti podle uvedeného článku.
2. Má-li Komise na základě svého prvního posouzení pochybnosti ohledně souladu dohod jí předložených podle odstavce 1 s právem Unie, zejména s právními předpisy Unie v oblasti hospodářské soutěže a s právními předpisy pro vnitřní trh s energií, informuje o tom dotyčné členské státy do devíti měsíců od předložení uvedených dohod.
3. Před jednáním se třetí zemí o mezivládní dohodě či o změně stávající mezivládní dohody nebo během takového jednání může členský stát Komisi písemně informovat o cílech jednání a o ustanoveních, která mají být jejich předmětem, a sdělit jí jakékoli další významné informace. Pokud členský stát Komisi takto o jednáních uvědomí, pravidelně pak Komisi informuje o pokroku v jednáních.
Dotyčný členský stát Komisi sdělí, zda mohou být informace předložené podle prvního pododstavce postoupeny ostatním členským státům. Pokud dotyčný členský stát sdělil, že informace mohou být postoupeny, Komise obdržené informace zpřístupní všem členským státům v zabezpečené elektronické podobě, s výjimkou částí považovaných v souladu s článkem 4 za důvěrné.
4. Pokud členský stát uvědomí Komisi o jednáních podle odstavce 3, může mu Komise poskytnout poradenství ohledně toho, jak zabránit nesouladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny stávající mezivládní dohody s právem Unie.
5. Po ratifikaci mezivládní dohody nebo změny mezivládní dohody předloží dotyčný členský stát mezivládní dohodu nebo změnu mezivládní dohody, včetně jejich příloh, Komisi.
Pokud mezivládní dohoda nebo změna mezivládní dohody výslovně odkazují na další texty, předloží členské státy rovněž tyto další texty, pokud obsahují prvky, které mají dopad na fungování vnitřního trhu s energií nebo na zabezpečení dodávek energie v Unii. Tato povinnost se však nevztahuje na dohody mezi obchodními subjekty.
6. Aniž je dotčen odstavec 7 tohoto článku a článek 4, Komise zpřístupní dokumenty obdržené podle odstavců 1 a 5 v zabezpečené elektronické podobě všem ostatním členským státům.
7. Pokud členský stát v souladu s článkem 4 pověří Komisi, aby určitou stávající mezivládní dohodu, změnu stávající mezivládní dohody nebo novou mezivládní dohodu ostatním členským státům nezpřístupnila, dá tento členský stát k dispozici shrnutí předložených informací. Toto shrnutí obsahuje alespoň následující údaje týkající se dané dohody nebo změny:
a)
předmět;
b)
cíl a oblast působnosti;
c)
dobu trvání;
d)
smluvní strany a
e)
informace o hlavních prvcích.
Komise zpřístupní tato shrnutí všem ostatním členským státům v elektronické podobě.
Článek 4
Důvěrnost
1. Členský stát může při poskytnutí informací Komisi podle čl. 3 odst. 1 až 6 uvést, zda některé z informací, obchodní či jiné povahy, jejichž zveřejnění by mohlo poškodit činnost příslušných stran, mají být považovány za důvěrné a zda mohou být poskytnuté informace postoupeny dalším členským státům. Komise tyto pokyny respektuje.
2. Přístup Komise k důvěrným informacím není žádostmi o zachování důvěrnosti podle tohoto článku omezen. Komise zajistí, aby byl přístup k důvěrným informacím přísně omezen na útvary Komise, pro které je přístup k těmto informacím zcela nezbytný.
Článek 5
Pomoc ze strany Komise
Pokud členský stát uvědomí Komisi o jednáních podle čl. 3 odst. 3, může Komisi požádat o pomoc v těchto jednáních.
Na žádost dotyčného členského státu, nebo na žádost Komise, a s písemným souhlasem dotyčného členského státu se Komise může jednání účastnit jako pozorovatel.
Pokud se Komise účastní jednání jako pozorovatel, může dotyčnému členskému státu poskytnout poradenství ohledně toho, jak zabránit nesouladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny mezivládní dohody s právem Unie.
Článek 6
Posouzení souladu
1. Pokud členský stát sjednávající mezivládní dohodu nebo změnu stávající mezivládní dohody není s to dospět na základě vlastního posouzení k jednoznačným závěrům ohledně souladu sjednávané mezivládní dohody nebo změny s právem Unie, informuje o tom před uzavřením jednání Komisi a předloží jí návrh dohody nebo změny, včetně jejich příloh.
2. Komise do čtyř týdnů ode dne obdržení návrhu dohody nebo změny, včetně jejich příloh, dotyčný členský stát informuje o jakýchkoli pochybnostech, jež má ohledně souladu návrhu mezivládní dohody nebo změny s právem Unie. Neodpoví-li Komise během této lhůty, má se za to, že žádné pochybnosti nemá.
3. Pokud Komise informuje dotyčný členský stát o svých pochybnostech podle odstavce 2, sdělí dotyčnému členskému státu své stanovisko ohledně slučitelnosti daného návrhu dohody nebo změny s právem Unie do deseti týdnů od jeho obdržení (dále jen „přezkumná lhůta“). Se souhlasem dotyčného členského státu může být přezkumná lhůta prodloužena. Pokud Komise během přezkumné lhůty nevydá žádné stanovisko, má se za to, že nevznesla žádné námitky.
4. Vyžadují-li to okolnosti, lhůty uvedené v odstavcích 2 a 3 se po dohodě s Komisí zkrátí.
Článek 7
Koordinace mezi členskými státy
Komise usnadňuje a podporuje koordinaci mezi členskými státy s cílem:
a)
posoudit vývoj v souvislosti s mezivládními dohodami a usilovat o soulad a soudržnost ve vnějších vztazích Unie v oblasti energetiky s producentskými, tranzitními a spotřebitelskými zeměmi;
b)
určit společné problémy v souvislosti s mezivládními dohodami a zvážit vhodná opatření pro řešení těchto problémů, a případně navrhnout řešení;
c)
na základě osvědčených postupů a po konzultaci s členskými státy vypracovat dobrovolná vzorová ustanovení, jejichž používání by významně zlepšilo soulad budoucích mezivládních dohod s právem Unie;
d)
v příslušných případech podporovat utváření vícestranných mezivládních dohod za účasti několika členských států nebo Unie jako celku.
Článek 8
Podávání zpráv a přezkum
1. Komise předloží do 1. ledna 2016 zprávu o uplatňování tohoto rozhodnutí Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru.
2. Ve zprávě Komise zejména posoudí míru, v níž toto rozhodnutí napomáhá souladu mezivládních dohod s právem Unie a vysoké úrovni koordinace mezi členskými státy v souvislosti s mezivládními dohodami. Dále posoudí dopad tohoto rozhodnutí na jednání členských států se třetími zeměmi a přiměřenost oblasti působnosti tohoto rozhodnutí a postupů v něm stanovených.
3. Po předložení první zprávy uvedené v odstavci 1 tohoto článku Komise každé tři roky informuje Evropský parlament a Radu o informacích obdržených podle článku 3 a přitom náležitě dbá ustanovení o důvěrnosti obsažených v tomto rozhodnutí.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 10
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Ve Štrasburku dne 25. října 2012.