EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 232/2014
af 11. marts 2014
om oprettelse af et europæisk naboskabsinstrument
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 209, stk. 1, og artikel 212, stk. 2,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure, (3) og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Ved denne forordning oprettes det europæiske naboskabsinstrument (ENI) som et af de instrumenter, der direkte støtter Den Europæiske Unions eksterne politikker. Den erstatter Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1638/2006 (4), som udløber den 31. december 2013.
(2)
I artikel 8 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU) fastsættes bestemmelser om, at Unionen skal udvikle særlige forbindelser med sine nabolande med henblik på at skabe et område med velstand og godt naboskab, der bygger på Unionens værdier og er kendetegnet ved tætte og fredelige forbindelser baseret på samarbejde.
(3)
Inden for rammerne af den europæiske naboskabspolitik (ENP) tilbyder Unionen de europæiske naboskabslande et privilegeret forhold, der bygger på gensidig tilslutning til og fremme af værdier som demokrati og respekt for menneskerettighederne, retsstatsprincippet, god regeringsførelse og de markedsøkonomiske principper og en bæredygtig og inklusiv udvikling. Den fastlægger desuden, når det er hensigtsmæssigt, rammer for øget mobilitet og øgede mellemfolkelige kontakter, særlig gennem visumlempelses- og tilbagetagelsesaftaler og gennem visumliberalisering på ad hoc-basis.
(4)
Siden ENP blev lanceret, har den styrket forbindelserne med partnerlandene og medført mærkbare fordele for både Unionen og dens partnere, herunder igangsættelsen af regionale initiativer og støtte til demokratisering i det europæiske naboskabsområde. En række større ændringer i det europæiske naboskabsområde førte i 2011 til en omfattende strategisk revision af ENP. Revisionen sikrer bl.a. større støtte til partnere, der arbejder på at opbygge demokratiske samfund og gennemføre reformer i overensstemmelse med den incitamentbaserede tilgang (princippet om, at »flere reformer giver flere midler«), og princippet om »gensidig ansvarlighed«, partnerskab med samfund og en mere differentieret og skræddersyet tilgang til de enkelte partnerlande. Denne forordning bør etablere klare forbindelser mellem rammerne for ENP og den støtte, der vil blive ydet i medfør af denne forordning.
(5)
Denne forordning bør støtte gennemførelsen af politiske initiativer, der har bidraget til at udforme ENP: det østlige partnerskab mellem Unionen og dens østlige nabolande, partnerskabet for demokrati og fælles velstand og Middelhavsunionen i de sydlige nabolande. Disse initiativer er alle strategisk vigtige og udgør lige betydningsfulde politiske rammer for uddybningen af forbindelser med og mellem partnerlandene på grundlag af principperne om gensidig ansvarlighed, fælles ejerskab og delt ansvar. Denne forordning bør også støtte gennemførelsen af regionalt samarbejde i hele det europæiske naboskabsområde, f.eks. inden for rammerne af politikken for den nordlige dimension eller Sortehavssynergien samt primært i tilfælde af grænseoverskridende samarbejde de eksterne aspekter af relevante makroregionale strategier.
(6)
Målene med denne forordning bør søges nået under passende inddragelse af de eksterne partnere, herunder civilsamfundsorganisationer og lokale myndigheder, i forberedelsen, gennemførelsen og overvågningen af EU-støtten, og under hensyntagen til betydningen af deres rolle. Denne forordning bør også støtte styrkelsen af civilsamfundsorganisationernes evne til at garantere effektiv national ansvarliggørelse og lokalt ejerskab og til at spille en fuldstændig rolle i demokratiseringsprocessen.
(7)
Denne forordning anerkender Den Russiske Føderations særlige status som både Unionens nabo og en strategisk partner i regionen.
(8)
Støtten inden for rammerne af både denne forordning og Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) bør ydes til programmerne for grænseoverskridende samarbejde mellem på den ene side medlemsstaterne og på den anden side partnerlandene og/eller Den Russiske Føderation (»andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde«) langs Unionens ydre grænser for at fremme en integreret og bæredygtig regional udvikling og et integreret og bæredygtigt regionalt samarbejde mellem grænseområder, der støder op til hinanden, og en harmonisk territorial integration i hele Unionen og med nabolandene. For at sikre en effektiv gennemførelse af det grænseoverskridende samarbejde er det vigtigt at harmonisere procedurerne med procedurerne inden for rammerne af det europæiske territoriale samarbejde, når det er relevant.
(9)
Det er desuden vigtigt at fremme og lette samarbejdet mellem Unionen og dens partnere samt andre deltagende lande til deres fælles gavn, navnlig gennem den bedste og mest effektive samordning af de tildelte midler og en sammenlægning af bidragene fra interne og eksterne instrumenter fra Unionens budget, især til projekter vedrørende grænseoverskridende samarbejde og regionalt samarbejde, infrastrukturprojekter af interesse for Unionen, som involverer nabolande, og andre samarbejdsområder.
(10)
Territoriale enheder langs grænserne, der hører ind under lande i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), og de relevante territoriale enheder under de støttemodtagere, der er opført i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 231/2014 (5), bør ligeledes have mulighed for at deltage i det grænseoverskridende samarbejde. EØS-landenes deltagelse i programmerne for grænseoverskridende samarbejde bør fortsat være baseret på deres egne midler.
(11)
Det forventes, at de medlemsstater, partnerlande og andre deltagende lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde og i det regionale samarbejde, vil yde samfinansiering. Det vil styrke landenes ejerskab, øge de finansielle midler, der er til rådighed til programmerne, og gøre det lettere for lokale interessenter at deltage.
(12)
Med henblik på at harmonisere den terminologi, der anvendes i denne forordning, med den terminologi, som er anvendt inden for det europæiske territoriale samarbejde, bør gennemførelsesdokumenterne for programmerne for grænseoverskridende samarbejde kaldes fælles operationelle programmer.
(13)
Den støtte, der skal ydes til udviklingslandene blandt nabolandene inden for rammerne af ENP, bør være i overensstemmelse med målene og principperne for Unionens eksterne politikker, særlig dens udviklingspolitik og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik. Overensstemmelsen med de eksterne aspekter af Unionens interne politikker og instrumenter bør ligeledes sikres.
(14)
Unionen bør tilstræbe den mest effektive anvendelse af de disponible midler, for at optimere virkningen af sin optræden udadtil. Dette bør ske ved hjælp af sammenhæng og komplementaritet mellem instrumenterne for Unionens optræden udadtil samt skabelse af synergier mellem ENI, andre instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil og andre af Unionens politikker. Dette bør endvidere føre til gensidig styrkelse af de programmer, der udformes i henhold til instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil.
(15)
Den fælles EU-Afrika-strategi er relevant for forbindelserne med de nordafrikanske lande i Middelhavsområdet.
(16)
Unionen og dens medlemsstater bør forbedre sammenhængen, effektiviteten og komplementariteten, hvad angår deres respektive politikker for samarbejde med nabolandene. For at sikre, at Unionens samarbejde og medlemsstaternes samarbejde supplerer og styrker hinanden, er det hensigtsmæssigt at sikre en fælles programmering, hvilket bør ske, når det overhovedet er muligt og relevant. Der bør også sikres egentligt samarbejde og koordinering med andre donorer uden for Unionen.
(17)
EU-støtten i medfør af denne forordning bør principielt tilpasses de tilsvarende nationale eller lokale strategier og foranstaltninger i partnerlandene og, når det er relevant, også Den Russiske Føderations strategier og foranstaltninger.
(18)
Kommissionen bør sikre den mest effektive anvendelse af de disponible midler ved at anvende finansielle instrumenter, der giver en løftestangseffekt. Denne effekt kan øges ved at gøre det muligt at anvende og genanvende de midler, der er investeret og genereret via de finansielle instrumenter.
(19)
Bekæmpelse af klimaændringerne er en af de store udfordringer, Unionen står over for, og der er et pressende behov for en indsats på internationalt plan. I overensstemmelse med hensigtserklæringerne i Kommissionens meddelelse af 29. juni 2011 med titlen »Et budget for Europa 2020« om at øge den klimarelaterede andel af EU-budgettet til mindst 20 % bør denne forordning bidrage til at nå dette mål.
(20)
En stabil samarbejdsramme med nabolandene vedrørende energi og ressourcer, som er i tråd med Unionens bestemmelser for det indre marked, bidrager til at forbedre Unionens energi- og ressourcesikkerhed.
(21)
Ligestilling mellem kønnene, rettigheder for personer, der tilhører mindretal, og bekæmpelse af forskelsbehandling og uligheder udgør tværgående mål i forbindelse med alle de foranstaltninger, der gennemføres inden for rammerne af denne forordning.
(22)
I forbindelserne med sine partnere verden over bestræber Unionen sig på at fremme værdigt arbejde og social retfærdighed og ratifikationen og en effektiv gennemførelse af de internationalt anerkendte arbejdsstandarder, herunder udryddelse af børnearbejde, og multilaterale miljøaftaler.
(23)
Denne forordning fastlægger en finansieringsramme for dens anvendelsesperiode, som skal udgøre det primære referencegrundlag, jf. punkt 17 i den interinstitutionelle aftale af 2. december 2013 mellem Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om budgetdisciplin, om samarbejde på budgetområdet og om forsvarlig økonomisk forvaltning (6) for Europa-Parlamentet og Rådet under den årlige budgetprocedure.
(24)
Unionens finansielle interesser bør beskyttes ved hjælp af forholdsmæssige foranstaltninger i hele udgiftscyklussen, herunder forebyggelse, påvisning og efterforskning af uregelmæssigheder, inddrivelse af tabte, uberettiget udbetalte eller ukorrekt anvendte midler og i givet fald indførelse af sanktioner. Disse foranstaltninger bør gennemføres i henhold til de gældende aftaler, der er indgået med internationale organisationer og tredjelande.
(25)
For at tilpasse EU-støtten i henhold til denne forordning bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår ændring af listen over prioriteterne for EU-støtte i henhold til denne forordning og finansielle bevillinger alt efter programmernes art. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(26)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser.
(27)
Gennemførelsesbeføjelserne vedrørende flerårige fælles støtterammer, andre programmeringsdokumenter og gennemførelsesregler, der fastsætter detaljerede bestemmelser om gennemførelsen af det grænseoverskridende samarbejde, bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (7).
(28)
Undersøgelsesproceduren bør i princippet bruges til vedtagelsen af sådanne gennemførelsesretsakter henset til arten af disse gennemførelsesretsakter, navnlig deres politiske karakter, eller de finansielle følger heraf, med undtagelse af finansielt mindre omfattende foranstaltninger.
(29)
Der er i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 236/2014 (8) fastsat fælles regler og procedurer for gennemførelsen af instrumenterne til finansiering af Unionens optræden udadtil.
(30)
Reglerne for, hvordan Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) skal tilrettelægges og fungere er fastsat i Rådets afgørelse 2010/427/EU (9).
(31)
I europæiske naboskabslande, hvor tilpasningen til Unionens regler og standarder er et af de vigtigste politiske mål, er Unionen bedst placeret til at yde sin støtte i henhold til denne forordning. Visse specifikke former for støtte kan kun ydes på EU-plan. Medlemsstaternes overgangsrelaterede erfaringer kan også bidrage til reformernes succes i europæiske naboskabslande og til at fremme universelle værdier i det europæiske naboskabsområde.
(32)
Målene for denne forordning kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, men kan på grund af handlingens omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i TEU. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går denne forordning ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
(33)
Det er hensigtsmæssigt at afstemme anvendelsesperioden for denne forordning med anvendelsesperioden for Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1311/2013 (10). Nærværende forordning bør derfor anvendes fra den 1. januar 2014 til den 31. december 2020 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
AFSNIT I
MÅL OG PRINCIPPER
Artikel 1
Generelt formål og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning oprettes et europæisk naboskabsinstrument (ENI) med henblik på yderligere fremskridt i retning af et område med fælles velstand og godt naboskab mellem Unionen og de lande og områder, der er opført på listen i bilag I (i det følgende benævnt »partnerlandene«), ved at udvikle særlige forbindelser på grundlag af samarbejde, fred og sikkerhed, gensidig ansvarlighed og fælles tilslutning til de universelle værdier demokrati, retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne i overensstemmelse med TEU.
2. EU-støtten i henhold til denne forordning skal anvendes til gavn for partnerlande og de områder, der er involveret i det grænseoverskridende samarbejde. Den kan også anvendes til fælles gavn for Unionen og partnerlandene.
3. EU-støtten i henhold til denne forordning kan også anvendes til at sætte Den Russiske Føderation i stand til at deltage i det grænseoverskridende samarbejde, i regionalt samarbejde med EU-deltagelse og i relevante flerlandeprogrammer, herunder i samarbejde på uddannelsesområdet, navnlig udveksling af studerende.
4. Unionen fremmer, udvikler og konsoliderer værdierne frihed, demokrati, menneskerettighedernes og de grundlæggende frihedsrettigheders universalitet og udelelighed, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt princippet om lighed og retsstatsprincippet, som den bygger på, gennem dialog og samarbejde med tredjelande og under overholdelse af principperne i international ret. Finansiering i henhold til denne forordning skal derfor overholde disse værdier og principper samt Unionens forpligtelser i henhold til international ret, idet der tages hensyn til Unionens relevante politikker og holdninger.
Artikel 2
Specifikke mål for EU-støtten
1. EU-støtten i henhold til denne forordning skal fokusere på at fremme et udvidet politisk samarbejde, et velforankret og bæredygtigt demokrati, en gradvis økonomisk integration og et styrket partnerskab med samfund mellem Unionen og partnerlandene og særlig gennemførelsen af partnerskabs- og samarbejdsaftaler, associeringsaftaler og andre eksisterende og fremtidige aftaler samt i fællesskab aftalte handlingsplaner eller tilsvarende dokumenter.
2. EU-støtten i henhold til denne forordning sigter navnlig mod:
a)
at fremme menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, retsstatsprincippet og principperne om lighed og bekæmpelse af alle former for forskelsbehandling, at skabe et velforankret og bæredygtigt demokrati, at fremme god regeringsførelse, at bekæmpe korruption, at styrke den institutionelle kapacitet på alle niveauer og at udvikle et velfungerende civilsamfund, der omfatter arbejdsmarkedets parter
b)
at sikre en gradvis integration på Unionens indre marked og et øget sektorsamarbejde og samarbejde på tværs af sektorer, bl.a. via en tilnærmelse af lovgivningerne og harmonisering af reglerne til EU-standarder og andre relevante internationale standarder og forbedret markedsadgang, herunder gennem vidtgående og brede frihandelsområder, hertil knyttet institutionsopbygning og investeringer, navnlig via fælles net
c)
at skabe betingelserne for en bedre tilrettelæggelse af den lovlige migration og fremme af en velforvaltet mobilitet for mennesker, for gennemførelse af eksisterende eller fremtidige aftaler indgået i overensstemmelse med den samlede strategi for migration og mobilitet og for fremme af den mellemfolkelige kontakt, navnlig i forbindelse med kultur-, uddannelses-, erhvervs- og sportsaktiviteter
d)
at støtte en intelligent, bæredygtig og inklusiv udvikling i alle henseender, nedbringe fattigdom, herunder via udvikling af den private sektor og bekæmpe social udstødelse, fremme kapacitetsopbygningen inden for videnskab, uddannelse og især videregående uddannelse, teknologi, forskning og innovation, fremme den interne økonomiske, sociale og territoriale samhørighed, fremme udvikling af landdistrikterne og folkesundhed og støtte miljøbeskyttelse, klimaindsats og modstandsdygtighed over for katastrofer
e)
at fremme tillidsskabende foranstaltninger, godt naboskab og andre foranstaltninger, der er med til at skabe sikkerhed i alle dens former og forebygge og løse konflikter, herunder langvarige konflikter
f)
at øge det subregionale og regionale samarbejde og samarbejdet i naboskabsområdet samt det grænseoverskridende samarbejde.
3. Opfyldelsen af de specifikke mål i stk. 1 og 2 måles ved hjælp af især relevante, regelmæssige EU-rapporter om gennemførelsen af ENP; hvad angår stk. 2, litra a), d) og e), ved hjælp af de relevante indikatorer, der er fastsat af internationale organisationer og andre relevante organer; hvad angår stk. 2, litra b), c) og d), ved hjælp af omfanget af partnerlandenes tilpasning til Unionens retsforskrifter i det omfang, det er relevant, og hvad angår stk. 2, litra c) og f), ved hjælp af en række relevante aftaler og samarbejdsforanstaltninger.
Indikatorerne til brug ved måling af opfyldelsen af de specifikke mål skal være foruddefinerede, klare, gennemsigtige og, hvor det er relevant, landespecifikke og målbare og bl.a. omfatte hensigtsmæssigt overvågede demokratiske valg, respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, et uafhængigt retsvæsen, samarbejde om spørgsmål vedrørende retlige anliggender, frihed og sikkerhed, omfanget af korruption, handelsmønstre, ligestilling mellem kønnene og indikatorer, der gør det muligt at måle de interne økonomiske forskelle, herunder beskæftigelsesniveauet.
4. EU-støtten i henhold til denne forordning kan også anvendes på andre relevante områder, når det er i overensstemmelse med de overordnede mål for ENP.
Artikel 3
Politisk ramme
1. Partnerskabs- og samarbejdsaftalerne, associeringsaftalerne og andre eksisterende eller fremtidige aftaler, der fastsætter bestemmelser om forbindelserne med partnerlandene, tilsvarende meddelelser fra Kommissionen, Det Europæiske Råds konklusioner og Rådets konklusioner samt relevante topmødeerklæringer eller konklusioner fra ministermøder med de partnerlande, der er omfattet af ENP, herunder i forbindelse med det østlige partnerskab og Middelhavsunionen samt Europa-Parlamentets relevante beslutninger, skal, idet ejerskabsprincippet skal overholdes, udgøre den overordnede politiske ramme for programmeringen og gennemførelsen af EU-støtten i henhold til denne forordning.
2. De vigtigste referencerammer for fastsættelsen af prioriteterne for EU-støtten i henhold til denne forordning og for vurderingen af fremskridt, jf. artikel 2, stk. 3, er: handlingsplaner og andre tilsvarende dokumenter udarbejdet i fællesskab som f.eks. associeringsdagsordenerne mellem partnerlandene og Unionen i bilaterale eller multilaterale formater, herunder, når det er relevant, inden for rammerne af det østlige partnerskab og ENP's sydlige dimension.
3. Hvis der ikke er indgået aftaler som fastsat i stk. 1 mellem Unionen og partnerlandene, kan der ydes EU-støtte i henhold til denne forordning, såfremt den findes egnet til at realisere Unionens politiske mål, og støtten programmeres på grundlag af disse mål under hensyntagen til det berørte lands behov.
Artikel 4
Differentiering, partnerskab og samfinansiering
1. EU-støtte i henhold til denne forordning, der ydes til hvert partnerland i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, litra a), er incitamentsbaseret og differentieret i form og størrelse under hensyn til alle nedenfor anførte elementer, der afspejler partnerlandets:
a)
behov på grundlag af indikatorer som f.eks. befolkning og udviklingsniveau
b)
tilslutning til og fremskridt med gennemførelsen af de i fællesskab aftalte politiske, økonomiske og sociale reformmål
c)
tilslutning til og fremskridt med opbygningen af et velforankret og bæredygtigt demokrati
d)
partnerskab med Unionen, herunder ambitionsniveauet for dette partnerskab
e)
absorptionskapacitet og de potentielle virkninger af EU-støtten i henhold til denne forordning.
Sådan støtte vil blive afspejlet i de flerårige programmeringsdokumenter, jf. artikel 7.
2. Efter vedtagelsen af programmeringsdokumenterne, jf. artikel 7, og med forbehold af de øvrige elementer, der er angivet i stk. 1 i nærværende artikel, vil andelen af disponible midler, der gives til partnerlande, primært blive tilpasset afhængigt af deres fremskridt med opbygningen og konsolideringen af et velforankret og bæredygtigt demokrati og gennemførelsen af de aftalte politiske, økonomiske og sociale reformmål i overensstemmelse med den incitamentbaserede tilgang.
For paraplyprogrammer for flere lande fastsættes andelen i overensstemmelse med de fremskridt, som partnerlandene gør med opbygningen af et velforankret og bæredygtigt demokrati, også under hensyntagen til deres fremskridt med at gennemføre aftalte reformmål, der bidrager til at nå dette.
Partnerlandenes fremskridt vurderes regelmæssigt, navnlig ved hjælp af fremskridtsrapporter under ENP, der omfatter tendenser sammenlignet med tidligere år.
Støtten kan tages op til fornyet overvejelse i tilfælde af alvorlig eller vedvarende regression.
3. Den incitamentsbaserede tilgang gælder ikke støtte til civilsamfundet, mellemfolkelige kontakter, herunder samarbejde mellem lokale myndigheder, støtte til forbedring af menneskerettighederne eller kriserelaterede støtteforanstaltninger. Sådan støtte kan forhøjes i tilfælde af alvorlig eller vedvarende regression.
4. Den incitamentsbaserede tilgang i denne forordning skal være genstand for regelmæssige drøftelser i Europa-Parlamentet og i Rådet.
5. EU-støtte, der ydes inden for rammerne af denne forordning, fastsættes principielt i partnerskab med støttemodtagerne. Partnerskabet inddrager eventuelt følgende interessenter i forberedelsen og gennemførelsen af samt kontrollen med EU-støtten:
a)
nationale og lokale myndigheder, og
b)
civilsamfundsorganisationer
herunder gennem høring og rettidig adgang til relevante oplysninger, der gør det muligt for dem at spille en væsentlig rolle i denne proces.
6. EU-støtten i henhold til denne forordning samfinansieres principielt af partnerlandene og andre deltagende lande ved hjælp af offentlige midler, bidrag fra støttemodtagerne eller andre kilder. Kravene om samfinansiering kan fraviges i behørigt begrundede tilfælde, og når det er nødvendigt for at støtte udviklingen af civilsamfundet og ikke-statslige aktører, navnlig mindre civilsamfundsorganisationer, uden at det berører overholdelsen af andre betingelser, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 (11).
Artikel 5
Sammenhæng og koordinering af donorforanstaltninger
1. Ved gennemførelsen af denne forordning sikres sammenhængen med alle områder af Unionens optræden udadtil samt med andre relevante EU-politikker. Med henblik herpå baseres de foranstaltninger, der finansieres inden for rammerne af denne forordning, herunder dem der forvaltes af Den Europæiske Investeringsbank (EIB), på de i artikel 3, stk. 1 og 2, nævnte dokumenter vedrørende samarbejdspolitikken samt på Unionens specifikke interesser, politiske prioriteter og strategier. Disse foranstaltninger overholder forpligtelserne i henhold til de multilaterale aftaler og de internationale konventioner, som Unionen og partnerlandene er parter i.
2. Unionen, medlemsstaterne og EIB sikrer sammenhængen mellem den støtte, der ydes inden for rammerne af denne forordning, og anden støtte, der ydes af Unionen, medlemsstaterne og europæiske finansieringsinstitutioner.
3. Unionen og medlemsstaterne koordinerer deres respektive støtteprogrammer for at øge støttens og den politiske dialogs virkning og effektivitet og undgå overlappende støtte i overensstemmelse med de fastsatte principper for styrkelse af den operationelle koordinering på området ekstern bistand og for harmonisering af politikker og procedurer. Koordineringen indebærer regelmæssige høringer og hyppig udveksling af relevant information i de forskellige faser i støttecyklussen, særlig i marken. Fælles programmering gennemføres, når det er muligt og relevant. Når dette ikke er muligt, overvejes der andre ordninger, f.eks. delegeret samarbejde og overførselsordninger, med henblik på at sikre størst mulig koordinering.
Kommissionen aflægger rapport om fælles programmering med medlemsstaterne som led i den rapport, der omhandles i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014, og indarbejder henstillinger i tilfælde, hvor fælles programmering ikke blev opnået fuldt ud.
4. Unionen tager sammen med medlemsstaterne de nødvendige skridt, herunder høringer på et tidligt tidspunkt af programmeringsprocessen, til at garantere komplementaritet, en passende koordinering og et passende samarbejde med multilaterale og regionale organisationer og enheder såsom de europæiske finansieringsinstitutioner, internationale finansieringsinstitutioner, De Forenede Nationers særorganisationer, fonde og programmer, private og politiske fonde og donorer uden for Unionen.
5. De dokumenter, der er omhandlet i artikel 7, stk. 2 og 3, henviser også så vidt muligt til andre EU-donorers aktiviteter.
AFSNIT II
VEJLEDENDE PROGRAMMERING OG TILDELING AF MIDLER
Artikel 6
Programmernes art
1. EU-støtten i henhold til denne forordning gennemføres ved hjælp af:
a)
bilaterale programmer, der omfatter EU-støtte til et partnerland
b)
flerlandeprogrammer, der vedrører udfordringer, der er fælles for alle eller en række partnerlande, på grundlag af prioriteterne for det østlige partnerskab og ENP's sydlige dimension og under hensyn til det arbejde, der er udført i forbindelse med Middelhavsunionen, og regionalt og subregionalt samarbejde, hovedsagelig mellem to eller flere partnerlande, herunder også inden for rammerne af den nordlige dimension og Sortehavssynergien. Dette kan omfatte Den Russiske Føderation i henhold til artikel 1, stk. 3
c)
programmerne for grænseoverskridende samarbejde, der vedrører samarbejdet mellem på den ene side en eller flere medlemsstater og på den anden side et eller flere partnerlande og/eller Den Russiske Føderation (»andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde«), og som finder sted langs den del af Unionens ydre grænser, som de deler.
2. Prioriteterne for EU-støtte i henhold til denne forordning fastlægges i bilag II.
3. EU-støtten i henhold til denne forordning gennemføres i henhold til forordning (EU) nr. 236/2014, og for de programmer, der er omhandlet i nærværende forordnings artikel 6, stk. 1, litra c), ligeledes i henhold til gennemførelsesbestemmelserne, der fastsæter de specifikke bestemmelser for gennemførelsen af det grænseoverskridende samarbejde som omhandlet i nærværende forordnings artikel 12.
Artikel 7
Programmering og vejledende tildeling af midler til de vejledende landeprogrammer og flerlandeprogrammer
1. De vejledende finansielle bevillinger til landeprogrammer fastsættes på grundlag af de kriterier, der er omhandlet i artikel 4, stk. 1.
2. Hvad angår de lande, hvor de dokumenter, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, findes, vedtages en omfattende flerårig, fælles støtteramme i henhold til undersøgelsesproceduren, jf. artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014 Inden for den nævnte ramme:
a)
ses der nærmere på de fremskridt, der gøres i forbindelse med den politiske ramme og opfyldelsen af tidligere aftalte mål, og der gøres status med hensyn til forbindelserne mellem Unionen og partnerlandet, herunder ambitionsniveauet for partnerlandets partnerskab med Unionen
b)
fastsættes mål og prioriteter for EU-støtten, hovedsagelig udvalgt blandt de prioriteter, der er medtaget i de dokumenter, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, og i partnerlandenes strategier eller planer, når disse strategier eller planer stemmer overens med den overordnede politiske ramme, og for hvilke Unionens regelmæssige vurderinger har vist, at der er behov for støtte
c)
angives de forventede resultater og
d)
fastsættes det vejledende finansieringsniveau opdelt per prioritet.
De vejledende finansielle bevillinger til hver fælles støtteramme tildeles i form af intervaller på højst 20 % af disse bevillinger.
Varigheden af den fælles støtteramme svarer i princippet til varigheden af de relevante dokumenter, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2.
3. Hvad angår de lande, hvor de dokumenter, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, i denne forordning ikke findes, vedtages et omfattende programmeringsdokument, der omfatter en strategi og et flerårigt vejledende program efter undersøgelsesproceduren i artikel 15, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. I dette dokument:
a)
fastsættes en EU-indsatsstrategi på grundlag af en analyse af situationen i det pågældende land, dets forbindelser med Unionen og partnerlandenes strategier eller planer, når disse strategier eller planer stemmer overens med den overordnede politiske ramme
b)
fastsættes målene og prioriteterne for EU-støtten
c)
angives de forventede resultater, og
d)
fastsættes det vejledende finansieringsniveau opdelt per prioritet.
De tilhørende vejledende finansielle bevillinger tildeles i form af intervaller på højst 20 % af disse bevillinger. Programmeringsdokumentet skal strække sig over et passende flerårigt tidsrum.
4. Hvad angår flerlandeprogrammerne, vedtages et omfattende programmeringsdokument, der omfatter en strategi og et flerårigt vejledende program efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. I dette dokument:
a)
fastsættes målene og prioriteterne for EU-støtten til regioner eller subregioner, idet de afspejler de prioriteter, som er fastlagt inden for rammerne af det østlige partnerskab eller Middelhavsunionen, hvor det er relevant
b)
angives de forventede resultater, og
c)
fastsættes det vejledende finansieringsniveau opdelt per prioritet.
De vejledende finansielle bevillinger til flerlandeprogrammer fastsættes på grundlag af gennemsigtige og objektive kriterier.
Programmeringsdokumentet skal strække sig over et passende flerårigt tidsrum.
5. De dokumenter vedrørende den fælles støtteramme gennemgås om nødvendigt på ny, herunder i lyset af de relevante regelmæssige EU-rapporter og under hensyn til det arbejde, der er udført i de fælles organer, der er oprettet i henhold til aftalerne med partnerlandene, og kan revideres efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. Programmeringsdokumenterne i stk. 2 og 3, tages op til fornyet overvejelse midtvejs i deres løbetid, eller når det måtte være nødvendigt, og kan revideres efter samme procedure.
6. For at lette gennemførelsen af den incitamentbaserede tilgang i artikel 4, stk. 2, afsættes et beløb på omkring 10 % af finansieringsrammen i artikel 17, stk. 1, til paraplyprogrammer for flere lande, som vil supplere de finansielle landebevillinger, der er omhandlet i artikel 7, stk. 2 og 3. De relevante kommissionsafgørelser om oprettelse af de pågældende paraplyprogrammer angiver, hvilke lande der kan modtage tildelinger, idet de faktiske tildelinger fastsættes på grundlag af fremskridtene i retning af et velforankret og bæredygtigt demokrati og gennemførelsen af de aftalte reformmål, der bidrager til at nå dette mål.
7. Når det er nødvendigt mere effektivt at gennemføre foranstaltninger til fælles gavn for Unionen og partnerlandene på områder såsom tværnationalt samarbejde og fælles net kan midlerne inden for rammerne af denne forordning lægges sammen med midler i henhold til andre relevante EU-forordninger. I så tilfælde beslutter Kommissionen, hvilket fælles sæt regler der skal finde anvendelse på gennemførelsen.
8. Medlemsstaterne inddrages i programmeringsprocessen i overensstemmelse med artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. De medlemsstater og andre donorer, der har givet tilsagn om at programmere deres støtte i fællesskab med Unionen, involveres særlig tæt. Programmeringsdokumenterne kan eventuelt også omfatte deres bidrag.
9. Hvis medlemsstaterne og andre donorer har givet tilsagn om at programmere deres støtte i fællesskab, kan et fælles flerårigt programmeringsdokument erstatte den fælles støtteramme og de programmeringsdokumenter, der er omhandlet i stk. 3 og 4, på betingelse af, at det opfylder kravene i disse stykker.
10. I tilfælde af kriser eller trusler mod demokratiet, retsstatsprincippet eller menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder eller ved naturkatastrofer eller menneskeskabte katastrofer kan der foretages en ad hoc-revision af programmeringsdokumenterne. Denne hasterevision skal sikre sammenhængen mellem EU-politikker, EU-støtte, der ydes inden for rammerne af denne forordning, og støtte, der ydes inden for rammerne af andre EU-instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil. En hasterevision kan føre til vedtagelsen af reviderede programmeringsdokumenter. I så tilfælde sender Kommissionen de reviderede programmeringsdokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet til orientering senest en måned efter deres vedtagelse.
11. Enhver programmering eller revision af programmer, der finder sted efter offentliggørelsen af den midtvejsevalueringsrapport, der er nævnt i artikel 17 i forordning (EU) nr. 236/2014, skal tage hensyn til rapportens resultater og konklusioner.
AFSNIT III
GRÆNSEOVERSKRIDENDE SAMARBEJDE
Artikel 8
Geografisk støtteberettigelse
1. Programmerne for grænseoverskridende samarbejde, som er omhandlet i artikel 6, stk. 1, litra c), kan fastsættes:
a)
for landegrænser, der omfatter alle territoriale enheder svarende til niveau 3 i den fælles nomenklatur for statistiske regionale enheder (NUTS) eller tilsvarende langs landegrænser mellem medlemsstaterne og de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, med forbehold af eventuelle tilpasninger, der kan være påkrævet for at sikre samarbejdsaktionens sammenhæng og kontinuitet, og i overensstemmelse med artikel 9, stk. 4
b)
for søgrænser, der omfatter alle territoriale enheder svarende til NUTS 3-niveau eller tilsvarende langs søgrænser mellem medlemsstaterne og de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, og som der højst er 150 km mellem, med forbehold af eventuelle tilpasninger, der kan være påkrævet for at sikre samarbejdsaktionens sammenhæng og kontinuitet
c)
rundt om et havområde, der omfatter alle territoriale kystenheder svarende til NUTS 2-niveau eller tilsvarende langs et havområde mellem medlemsstater og de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde.
2. For at sikre, at de eksisterende samarbejdsordninger fortsætter, og i andre begrundede tilfælde samt med henblik på at bidrage til programmets mål kan de territoriale enheder, der støder op til dem, der er omhandlet i stk. 1, få tilladelse til at deltage i det grænseoverskridende samarbejde. Betingelserne for, hvorledes tilstødende territoriale enheder kan deltage i samarbejdet, fastsættes i de fælles operationelle programmer.
3. I behørigt begrundede tilfælde kan større sociale, økonomiske eller kulturelle centre i medlemsstaterne eller i andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, som ikke støder op til de støtteberettigede territoriale enheder, medtages på betingelse af, at deres deltagelse bidrager til de mål, der er fastsat i programmeringsdokumentet. Betingelserne for, hvorledes sådanne centre kan deltage i samarbejdet, fastsættes i de fælles operationelle programmer.
4. For programmer, der udarbejdes i overensstemmelse med stk. 1, litra b), kan Kommissionen efter aftale med deltagerne foreslå, at den geografiske støtteberettigelse udvides til hele den territoriale enhed på NUTS 2-niveau, på hvis område den territoriale enhed på NUTS 3-niveau er beliggende.
5. Det grænseoverskridende samarbejde sigter mod at være sammenhængende med målene for eksisterende og fremtidige makroregionale strategier.
Artikel 9
Programmering og tildeling af midler til det grænseoverskridende samarbejde
1. Der udarbejdes et programmeringsdokument med henblik på fastsættelse af følgende:
a)
de strategiske mål, der skal forfølges i forbindelse med det grænseoverskridende samarbejde, samt prioriteringerne og de forventede resultater af samarbejdet
b)
listen over de fælles operationelle programmer, der skal fastsættes
c)
den vejledende fordeling af midlerne mellem de land- og søgrænseprogrammer, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra a) og b), og de havområdeprogrammer, der er omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra c)
d)
de vejledende flerårige bevillinger til hvert fælles operationelt program
e)
de territoriale enheder, der er berettiget til at deltage i hvert fælles operationelle program, og de territoriale enheder og centre, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, 3 og 4
f)
den vejledende tildeling af eventuelle midler til horisontale kapacitetsopbyggende foranstaltninger, netværkssamarbejde og udveksling af erfaringer mellem programmerne
g)
bidragene til de tværnationale programmer, der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1299/2013 (12), som partnerlande og/eller Den Russiske Føderation deltager i.
Programmeringsdokumentet skal dække et tidsrum på syv år og vedtages af Kommissionen efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014. Det tages op til fornyet overvejelse midtvejs i sin løbetid, eller når det måtte være nødvendigt, og kan revideres efter den nævnte procedure.
2. De fælles operationelle programmer samfinansieres af EFRU. Det samlede beløb, som EFRU bidrager med, fastsættes i henhold til artikel 4, stk. 4, i forordning (EU) nr. 1299/2013. Denne forordning gælder for anvendelsen af dette bidrag.
3. Førtiltrædelsesinstrumentet (IPA II) som oprettet ved forordning (EU) nr. 236/2014 kan anvendes til at samfinansiere de fælles operationelle programmer, som de støtteberettigede, der er anført i bilag I til nævnte forordning, deltager i. Nærværende forordning gælder for anvendelsen af denne samfinansiering.
4. De vejledende tildelinger af midler til de fælles operationelle programmer beregnes på grundlag af objektive kriterier, navnlig befolkningen i de støtteberettigede territoriale enheder som defineret i artikel 8, stk. 1, litra a), b) og c). Ved fastsættelsen af de vejledende tildelinger kan der foretages tilpasninger, der afspejler behovet for at skabe balance mellem bidragene fra EFRU og bidragene i henhold til denne forordning samt andre faktorer, der påvirker samarbejdets intensitet såsom særlige kendetegn i grænseområderne og deres kapacitet til at forvalte og absorbere EU-støtten.
Artikel 10
Fælles operationelle programmer
1. Det grænseoverskridende samarbejde gennemføres via flerårige fælles operationelle programmer, der dækker samarbejdet om en grænse eller en gruppe af grænser, og som omfatter flerårige foranstaltninger, der forfølger et ensartet sæt prioriteter, og som kan gennemføres med EU-støtte. De fælles operationelle programmer tager udgangspunkt i det programmeringsdokument, der er omhandlet i artikel 9, stk.1. De skal indeholde en kortfattet beskrivelse af de forvaltnings- og kontrolsystemer, der omfatter de elementer, der er omhandlet i artikel 11, stk. 2, og i artikel 12, stk. 2.
2. De fælles operationelle programmer for land- og søgrænser skal udarbejdes for hver grænse på det mest hensigtsmæssige territoriale niveau og omfatte støtteberettigede territoriale enheder tilhørende en eller flere medlemsstater og et eller flere andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde.
3. De fælles operationelle programmer rundt om havområder skal være multilaterale, udarbejdet på det mest hensigtsmæssige territoriale niveau og omfatte støtteberettigede territoriale enheder, der støder op til et fælles havområde tilhørende flere deltagende lande, herunder mindst én medlemsstat og ét andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde. I programmerne kan indgå bilaterale aktiviteter, der støtter samarbejdet mellem én medlemsstat og ét andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde.
4. Senest et år efter godkendelsen af det programmeringsdokument, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, og efter vedtagelsen af gennemførelsesbestemmelserne, der indeholder de specifikke bestemmelser for gennemførelsen af det grænseoverskridende samarbejde, forelægger de deltagende lande i fællesskab Kommissionen forslag til fælles operationelle programmer. Kommissionen vedtager inden for en frist, der fastsættes i gennemførelsesbestemmelserne, hvert fælles operationelt program efter at have undersøgt, om det er i overensstemmelse med denne forordning, med programmeringsdokumentet og med gennemførelsesbestemmelserne. Kommissionen forelægger de fælles operationelle programmer for Europa-Parlamentet og medlemsstaterne til orientering senest en måned efter disse programmers vedtagelse.
5. Områder i andre lande end medlemsstater eller andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, og som støder op til støtteberettigede områder som defineret i artikel 8, stk. 1, litra a) og b), eller som støder op til et fælles havområde, for hvilket der er fastsat et fælles operationelt program, kan omfattes af et fælles operationelt program og modtage EU-støtte i henhold til denne forordning på de betingelser, der er fastsat i det programmeringsdokument, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1.
6. Kommissionen og de deltagende lande træffer hensigtsmæssige foranstaltninger for at sikre, at programmerne for grænseoverskridende samarbejde, særlig for et havområde, der fastsættes inden for rammerne af denne forordning, og programmerne for tværnationalt samarbejde, der fastsættes inden for rammerne af forordning (EU) nr. 1299/2013, og som delvis overlapper hinanden geografisk, fuldt ud supplerer og styrker hinanden gensidigt.
7. De fælles operationelle programmer kan revideres på de deltagende landes og Kommissionens initiativ af årsager såsom:
a)
ændringer i samarbejdsprioriteterne eller den socioøkonomiske udvikling
b)
resultaterne af gennemførelsen af de pågældende foranstaltninger og resultaterne af kontrol- og evalueringsprocessen
c)
behovet for at tilpasse størrelsen af de disponible midler og omfordele dem.
8. Senest ved udgangen af kalenderåret efter året for vedtagelsen af de fælles operationelle programmer indgår Kommissionen finansieringsaftaler med de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde. Finansieringsaftalen skal indeholde de retlige bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre et fælles operationelt program og kan medundertegnes af de andre deltagende lande og af den forvaltningsmyndighed, der er omhandlet i artikel 12, stk. 2, litra c), eller af det land, hvor forvaltningsmyndigheden har sit sæde.
Der indgås om nødvendigt en aftale, f.eks. i form af et aftalememorandum, mellem de deltagende lande og forvaltningsmyndigheden, hvori de pågældende landes specifikke finansielle ansvar og de nærmere bestemmelser for programgennemførelsen, herunder deres forvaltningsmæssige og administrative opgaver og ansvarsområder, fastsættes.
9. Der udarbejdes et fælles operationelt program, der involverer mere end ét andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, hvis mindst ét andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, har undertegnet finansieringsaftalen. Andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, og som er omfattet af det fastsatte program, kan tilslutte sig det på et hvilket som helst tidspunkt ved at undertegne finansieringsaftalen.
10. Hvis et deltagende land påtager sig at samfinansiere et fælles operationelt program, skal ordningerne og de nødvendige garantier for revision, tilvejebringelse, anvendelse og kontrol af samfinansieringen præciseres i dette program. Den tilknyttede finansieringsaftale undertegnes af alle deltagende lande og forvaltningsmyndigheden for det fælles operationelle program eller af det land, hvor forvaltningsmyndigheden har sit sæde.
11. De fælles operationelle programmer kan også indeholde bestemmelser om et finansielt bidrag fra eller til finansielle instrumenter, som støtten kan kombineres med under hensyn til reglerne for disse instrumenter, forudsat at det bidrager til at nå disse programmers prioriteter.
12. På grundlag af partnerskabsprincippet udvælger de deltagende lande, hvis det er relevant, deres lokale myndigheder i fællesskab de foranstaltninger, der skal have EU-støtte, og som er i overensstemmelse med prioriteterne og foranstaltningerne i et fælles operationelt program.
13. I særlige og behørigt begrundede tilfælde, hvor:
a)
der ikke kan fremlægges et fælles operationelt program på grund af problemer i forbindelserne mellem de deltagende lande eller mellem Unionen og et andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde
b)
et fælles operationelt program ikke kan gennemføres på grund af problemer i forbindelserne mellem deltagende lande
c)
de deltagende lande ikke har forelagt Kommissionen et fælles operationelt program senest den 30. juni 2017, eller
d)
ingen af de andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde i programmet, har undertegnet den relevante finansieringsaftale senest ved udgangen af året efter programmets vedtagelse
tager Kommissionen efter at have hørt den eller de pågældende medlemsstater de nødvendige skridt til at sætte den eller de pågældende medlemsstater i stand til at anvende bidraget fra EFRU til det fælles operationelle program i henhold til artikel 4, stk. 7 og 8, i forordning (EU) nr. 1299/2013.
14. Budgetforpligtelser for foranstaltninger eller programmer på området grænseoverskridende samarbejde, som løber over mere end ét regnskabsår, kan opdeles over flere år i årlige trancher.
Artikel 11
Forvaltning af fælles operationelle programmer
1. Fælles operationelle programmer gennemføres i reglen ved delt forvaltning sammen med medlemsstaterne. De deltagende lande kan dog foreslå, at de gennemføres ved indirekte forvaltning foretaget af en enhed, der er anført i forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012, og i overensstemmelse med de gennemførelsesbestemmelser, der er omhandlet i artikel 12, stk. 2.
2. Kommissionen sikrer selv på grundlag af de disponible oplysninger, at medlemsstaten i tilfælde af delt forvaltning, eller det andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, eller den internationale organisation i tilfælde af indirekte forvaltning har oprettet og anvender forvaltnings- og kontrolsystemer, der er i overensstemmelse med forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012, med nærværende forordning og med gennemførelsesbestemmelserne hertil som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i nærværende forordning.
De pågældende medlemsstater, de pågældende andre lande, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, og de pågældende internationale organisationer sikrer, at deres forvaltnings- og kontrolsystem fungerer effektivt, og sikrer de underliggende transaktioners lovlighed og formelle rigtighed og overholdelse af princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning. De er ansvarlige for forvaltningen af og kontrollen med programmerne.
Kommissionen kan kræve, at den pågældende medlemsstat, det pågældende andet land, der deltager i det grænseoverskridende samarbejde, eller den pågældende internationale organisation undersøger klager, der indgives til Kommissionen vedrørende udvælgelsen eller gennemførelsen af de foranstaltninger, der støttes inden for rammerne af dette afsnit, eller den måde, hvorpå forvaltnings- og kontrolsystemet fungerer.
3. For at muliggøre en passende forberedelse af gennemførelsen af de fælles operationelle programmer er de udgifter, der påløber efter indgivelsen af et fælles operationelt program til Kommissionen støtteberettigede fra den 1. januar 2014.
4. Såfremt der er begrænsninger i støtteberettigelsen, jf. artikel 8, stk. 7, i forordning (EU) nr. 236/2014, er den i stk. 1 i nærværende artikel omhandlede enhed, som kan iværksætte indkaldelser af forslag og bud, berettiget til at acceptere støtteberettigede tilbudsgivere, ansøgere og kandidater fra ikke-støtteberettigede lande eller varer af en ikke-støtteberettiget oprindelse, jf. artikel 8, stk. 2, og artikel 9, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014.
Artikel 12
Gennemførelsesregler for det grænseoverskridende samarbejde
1. Gennemførelsesbestemmelserne, der indeholder de specifikke bestemmelser for gennemførelsen af dette afsnit, vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 16, stk. 3, i forordning (EU) nr. 236/2014.
2. Gennemførelsesbestemmelserne omfatter bl.a. detaljerede bestemmelser om:
a)
samfinansieringssatsen og metoden
b)
indhold, forberedelse, ændring og afslutning af fælles operationelle programmer
c)
programstrukturernes rolle og funktion, f.eks. det fælles kontroludvalg, forvaltningsmyndigheden og dens fælles tekniske sekretariat, herunder deres stilling, en effektiv fastlæggelse af deres struktur, ansvarlighed og ansvarsområder, en beskrivelse af forvaltnings- og kontrolsystemer og betingelser, som gælder for den tekniske og økonomiske forvaltning af EU-støtten, herunder udgifternes støtteberettigelse
d)
tilbagebetalingsprocedurer i alle deltagende lande
e)
kontrol og evaluering
f)
synlighed og informationsaktiviteter
g)
delt og indirekte forvaltning, jf. artikel 6, stk. 2, i forordning (EU) nr. 236/2014.
AFNSIT IV
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 13
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 14 med henblik på at ændre bilag II. Efter offentliggørelsen af midtvejsevalueringsrapporten, og på grundlag af henstillingerne i nævnte rapport vedtager Kommissionen navnlig en delegeret retsakt om ændring af bilag II senest den 31. marts 2018.
Artikel 14
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 13, tillægges Kommissionen indtil den 31. december 2020.
3. Den i artikel 13 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 13 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har underrettet Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Denne frist forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 15
Udvalg
Kommissionen bistås af udvalget for det europæiske naboskabsinstrument. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
Artikel 16
Deltagelse af et tredjeland, som ikke er omfattet af artikel 1
1. I behørigt begrundede tilfælde og for at sikre sammenhængen og effektiviteten af EU-støtten eller for at fremme det regionale eller tværregionale samarbejde kan Kommissionen fra sag til sag beslutte at udvide støtteberettigelsen for specifikke foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 2 i forordning (EU) nr. 236/2014 til at omfatte lande, territorier og områder, som ellers ikke ville være støtteberettigede.
Uanset artikel 8, stk. 1, i forordning (EU) nr. 236/2014 kan fysiske og juridiske personer fra de pågældende lande, territorier og områder deltage i procedurerne for gennemførelsen af sådanne foranstaltninger.
2. Der kan fastsættes bestemmelser om muligheden omhandlet i stk. 1 i de programmeringsdokumenter, der er omhandlet i artikel 7.
Artikel 17
Finansieringsramme
1. Finansieringsrammen for gennemførelsen af denne forordning for perioden 2014-2020 fastsættes til 15 432 634 000 EUR i løbende priser. Op til 5 % af finansieringsrammen tildeles programmerne for grænseoverskridende samarbejde, jf. artikel 6, stk. 1, litra c).
2. De årlige bevillinger godkendes af Europa-Parlamentet og Rådet inden for rammerne af den flerårige finansielle ramme.
3. I overensstemmelse med artikel 18, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1288/2013 (13) afsættes der et vejledende beløb på 1 680 000 000 EUR fra forskellige instrumenter til finansiering af Unionens optræden udadtil, dvs. instrumentet for udviklingssamarbejde oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 233/2014 (14), ENI, instrumentet for førtiltrædelsesbistand (IPA II) oprettet ved forordning (EU) nr. 231/2014 og partnerskabsinstrumentet oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 234/2014 (15) til aktioner vedrørende læringsmobilitet til eller fra partnerlande som omhandlet i forordning (EU) nr. 1288/2013 og til samarbejde og politisk dialog med myndigheder, institutioner og organisationer fra disse lande. Forordning (EU) nr. 1288/2013 gælder for anvendelsen af disse midler.
Midlerne stilles til rådighed via kun to flerårige tildelinger, der omfatter henholdsvis de første fire år og de resterende tre år. Bevillingen af disse midler afspejles i den i nærværende forordning omhandlede vejledende flerårige programmering i overensstemmelse med de identificerede behov og prioriteter i de pågældende lande. Hvis forholdene uventet ændrer sig på afgørende vis, eller hvis der sker betydelige politiske ændringer, kan bevillingerne ændres i overensstemmelse med prioriteterne for Unionens optræden udadtil.
Artikel 18
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil
Denne forordning anvendes i overensstemmelse med afgørelse 2010/427/EU.
Artikel 19
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 1. januar 2014 til den 31. december 2020.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i enhver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 11. marts 2014.
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 232/2014
ze dne 11. března 2014,
kterým se zřizuje evropský nástroj sousedství
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 209 odst. 1 a čl. 212 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto nařízení zřizuje evropský nástroj sousedství jako jeden z nástrojů přímo podporujících vnější politiky Evropské unie. Nahrazuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1638/2006 (4), jež pozbylo platnosti dne 31. prosince 2013.
(2)
Článek 8 Smlouvy o Evropské unii stanoví, že Unie má rozvíjet se zeměmi ve svém sousedství výsadní vztahy s cílem vytvořit prostor prosperity a dobrých sousedských vztahů, založený na hodnotách Unie a vyznačující se úzkými a mírovými vztahy spočívajícími na spolupráci.
(3)
V rámci evropské politiky sousedství nabízí Unie zemím v sousedství privilegovaný vztah na základě vzájemných závazků k vyznávání a podpoře hodnot demokracie a lidských práv, právního státu, řádné správy věcí veřejných, zásad tržní ekonomiky a udržitelného rozvoje podporujícího začlenění. Tato politika dále ve vhodných případech stanoví rámec pro větší mobilitu a intenzivnější mezilidské kontakty, zejména prostřednictvím dohod o zjednodušení vízového režimu a o zpětném přebírání osob a v jednotlivých případech prostřednictvím uvolnění vízové povinnosti.
(4)
Evropská politika sousedství od svého zavedení posílila vztahy s partnerskými zeměmi a přináší hmatatelný prospěch Unii i jejím partnerům, včetně zahájení regionálních iniciativ a podpory demokratizace evropského sousedství. Řada významných událostí v evropském sousedství vyvolala komplexní strategický přezkum evropské politiky sousedství v roce 2011. Revize obsahuje mimo jiné větší podporu partnerů, kteří jsou odhodláni budovat demokratickou společnost a provádět reformy, v souladu se pobídkovým přístupem (zásada „více za více“) a s principem vzájemné odpovědnosti, dále partnerství se společností a diferencovanější a individuální přístup k jednotlivým partnerským zemím. Toto nařízení by mělo stanovit jasné vazby mezi rámcem evropské politiky sousedství a podporou, která má být podle nástroje zavedeného tímto nařízením poskytována.
(5)
Toto nařízení by mělo podporovat provádění politických iniciativ, které přispívají k utváření evropské politiky sousedství: Východního partnerství mezi Unií a jejími východními sousedy, Partnerství pro demokracii a sdílenou prosperitu a Unie pro Středomoří v jižním sousedství. Všechny tyto iniciativy jsou strategicky důležité a představují stejně významné politické rámce pro prohlubování vztahů s partnerskými zeměmi i vztahů mezi nimi na základě zásady vzájemné odpovědnosti, společné odpovědnosti a závazků. Toto nařízení by mělo podporovat také uskutečňování regionální spolupráce v celém evropském sousedství, mimo jiné v rámci politiky Severní dimenze nebo černomořské synergie, a vnějších aspektů příslušných makroregionálních strategií, zejména pak v případě přeshraniční spolupráce.
(6)
Do plnění cílů tohoto nařízení by s ohledem na jejich významnou úlohu měli být vhodným způsobem zapojeni partneři při vnější činnosti, včetně organizací občanské společnosti a místních orgánů, pokud jde o přípravu podpory Unie a její poskytování a monitorování. Toto nařízení by mělo rovněž přispět k tomu, aby organizace občanské společnosti byly lépe schopny zajistit skutečnou odpovědnost domácích aktérů za své jednání i odpovědnost na místní úrovni a hrát úlohu plnohodnotných činitelů v demokratizačním procesu.
(7)
Toto nařízení uznává zvláštní postavení Ruské federace jako souseda Unie i jako strategického partnera v regionu.
(8)
Podpora podle tohoto nařízení i z Evropského fondu pro regionální rozvoj (EFRR) by se měla poskytovat na programy přeshraniční spolupráce mezi členskými státy na jedné straně a partnerskými zeměmi nebo Ruskou federací na straně druhé („dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce“), které jsou realizovány podél vnějších hranic Unie s cílem napomáhat jednak integrovanému a udržitelnému regionálnímu rozvoji a spolupráci mezi sousedními hraničními oblastmi, jednak harmonické územní integraci napříč Unií a se sousedními zeměmi. K zajištění účinného provádění přeshraniční spolupráce je ve vhodných případech důležité harmonizovat postupy s postupy v rámci evropské územní spolupráce.
(9)
Důležité je také podporovat a usnadňovat spolupráci mezi Unií, jejími partnery a dalšími zúčastněnými zeměmi k jejich vzájemnému prospěchu, především prostřednictvím co nejlepší a nejúčinnější koordinace poskytnutých zdrojů a sdružování příspěvků z vnitřních a vnějších nástrojů rozpočtu Unie, zejména pak ku prospěchu projektů přeshraniční spolupráce a regionální spolupráce, infrastrukturních projektů v zájmu Unie, které zahrnují země v sousedství, a jiných oblastí spolupráce.
(10)
Přeshraniční spolupráce by se měly moci účastnit také územní jednotky podél hranic, které náležejí zemím Evropského hospodářského prostoru (EHP), a příslušné územní jednotky příjemců uvedených v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 231/2014 (5). Zapojení zemí EHP do programů přeshraniční spolupráce by se mělo i nadále zakládat na jejich vlastních zdrojích.
(11)
Očekává se, že členské státy, partnerské země a další země účastnící se přeshraniční a regionální spolupráce budou tuto spolupráci spolufinancovat. Země se tak budou s programy lépe ztotožňovat, zvýší se finanční zdroje dostupné pro programy a usnadní se zapojení místních zúčastněných stran.
(12)
Za účelem sjednocení terminologie používané v tomto nařízení s terminologií evropské územní spolupráce by se měly prováděcí dokumenty pro programy přeshraniční spolupráce nazývat společnými operačními programy.
(13)
Podpora, jež bude poskytována sousedním zemím v rámci vytyčeném evropskou politikou sousedství, by měla být v souladu s cíli a zásadami vnějších politik Unie, zejména její rozvojové politiky a společné zahraniční a bezpečnostní politiky Unie. Měla by být rovněž zajištěna soudržnost s vnějšími rozměry vnitřních politik a nástrojů Unie.
(14)
Unie by měla usilovat o co nejúčinnější využití dostupných zdrojů k optimalizaci dopadu své vnější činnosti. Toho by mělo být dosahováno soudržností a doplňkovostí nástrojů Unie pro vnější činnost, jakož i vytvářením synergie mezi evropským nástrojem sousedství, ostatními nástroji Unie pro financování vnější činnosti a dalšími politikami Unie. To by mělo dále vést ke vzájemnému posílení programů navržených na základě nástrojů pro financování vnější činnosti.
(15)
Z hlediska vztahů se středomořskými sousedy ze severní Afriky má význam společná strategie EU-Afrika.
(16)
Unie a její členské státy by měly zlepšit soudržnost, účinnost a doplňkovost svých politik spolupráce se sousedními zeměmi. Aby se zajistilo, že spolupráce Unie a spolupráce členských států se bude vzájemně doplňovat a posilovat, je vhodné zajistit společné programování, k němuž by se mělo přistupovat vždy, když to bude možné a relevantní. Přitom by měla být zajištěna náležitá spolupráce a koordinace s dalšími dárci mimo Unii.
(17)
Podpora Unie podle tohoto nařízení by měla být v zásadě v souladu s příslušnými státními či místními strategiemi a opatřeními partnerských zemí a případně i se strategiemi a opatřeními Ruské federace.
(18)
Komise by měla usilovat o to, aby se s dostupnými zdroji nakládalo co nejúčinněji, a to využíváním finančních nástrojů s pákovým efektem. Ten by se mohl zvýšit, pokud by se umožnilo jednorázově a opakovaně využívat prostředků investovaných a vytvořených finančními nástroji.
(19)
Jedním z největších problémů, kterým Unie čelí, je boj se změnou klimatu a v tomto ohledu jsou zapotřebí naléhavá opatření na mezinárodní úrovni. V souladu se záměrem formulovaným ve sdělení Komise ze dne 29. června 2011 nazvaným „Rozpočet - Evropa 2020“ zvýšit podíl prostředků, jež jsou v rozpočtu Unie vyhrazeny na výdaje související s klimatem, alespoň na 20 %, by toto nařízení mělo ke splnění tohoto cíle přispět.
(20)
K zabezpečení Unie v oblasti energetiky a zdrojů přispěje stabilní rámec spolupráce se sousedními zeměmi v této oblasti, který bude v souladu s pravidly Unie týkajícími se vnitřního trhu.
(21)
Průřezovými cíli všech opatření přijatých podle tohoto nařízení jsou rovnost žen a mužů, práva příslušníků menšin a boj proti diskriminaci a nerovnostem.
(22)
Unie je odhodlána podporovat ve vztazích se svými partnery z celého světa důstojnou práci a sociální spravedlnost, jakož i ratifikaci a skutečné provádění mezinárodně uznaných pracovních norem, včetně vymýcení dětské práce, a vícestranných dohod v oblasti životního prostředí.
(23)
Toto nařízení stanoví finanční krytí na celou dobu své použitelnosti, které představuje pro Evropský parlament a Radu hlavní referenční částku při ročním rozpočtovém procesu ve smyslu bodu 17 interinstitucionální dohody ze dne 2. prosince 2013 mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o rozpočtové kázni, spolupráci v rozpočtových záležitostech a řádném finančním řízení (6).
(24)
Finanční zájmy Unie by měly být chráněny přiměřenými opatřeními v celém výdajovém cyklu, včetně prevence, odhalování a vyšetřování nesrovnalostí, vymáhání ztracených, neoprávněně vyplacených nebo nesprávně použitých finančních prostředků a případně ukládání sankcí. Tato opatření by měla být prováděna v souladu s platnými dohodami uzavřenými s mezinárodními organizacemi a třetími zeměmi.
(25)
Za účelem uzpůsobení podpory Unie podle tohoto nařízení by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o změny seznamu priorit podpory Unie podle tohoto nařízení a finančních přídělů podle druhu programu. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(26)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci.
(27)
Prováděcí pravomoci týkající se víceletých jednotných rámců podpory, jiných programových dokumentů a prováděcích pravidel obsahujících konkrétní ustanovení k provádění přeshraniční spolupráce by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).
(28)
Při přijímání těchto prováděcích aktů by se s ohledem na jejich povahu, zejména jejich politické zaměření a finanční dopady, měl v zásadě použít přezkumný postup, s výjimkou opatření malého finančního rozsahu.
(29)
Společná pravidla a postupy pro provádění nástrojů Unie pro financování vnější činnosti jsou stanoveny v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 236/2014 (8).
(30)
Organizaci a fungování Evropské služby pro vnější činnost stanoví rozhodnutí Rady 2010/427/EU (9).
(31)
V zemích evropského sousedství, kde je jedním z klíčových politických cílů sblížení s pravidly a standardy Unie, je Unie nejlépe schopna podporu podle tohoto nařízení poskytnout. Určitá specifická podpora může být poskytována pouze na úrovni Unie. K úspěšnému provedení reforem v zemích evropského sousedství a k prosazování všeobecně platných hodnot v evropském sousedství mohou přispět i zkušenosti členských států s transformací.
(32)
Jelikož cílů tohoto nařízení nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu jeho rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto nařízení rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(33)
Je vhodné uvést dobu použitelnosti tohoto nařízení do souladu s dobou použitelnosti nařízení Rady (EU, Euratom) č. 1311/2013 (10). Proto by se toto nařízení mělo použít od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2020,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
HLAVA I
CÍLE A ZÁSADY
Článek 1
Obecný cíl a oblast působnosti
1. Tímto nařízením se zavádí evropský nástroj sousedství s cílem pokročit při vytváření prostoru společné prosperity a dobrých sousedských vztahů, jehož součástí bude Unie a země a území uvedené v příloze I (dále jen „partnerské země“), vytvořením zvláštních vztahů založených na spolupráci, míru a bezpečnosti, vzájemné odpovědnosti a společné oddanosti všeobecně platným hodnotám demokracie, právního státu a dodržování lidských práv v souladu se Smlouvou o Evropské unii.
2. Podpora Unie podle tohoto nařízení se využívá ku prospěchu partnerských zemí a oblastí zapojených do přeshraniční spolupráce. Může se rovněž využívat ke společnému prospěchu Unie a partnerských zemí.
3. Finanční podpora podle tohoto nařízení se může rovněž používat k tomu, aby se Ruské federaci umožnila účast v přeshraniční spolupráci, regionální spolupráci s účastí Unie a příslušných programech pro více zemí, včetně spolupráce v oblasti vzdělávání, zejména výměn studentů.
4. Unie prostřednictvím dialogu a spolupráce se třetími zeměmi a v souladu se zásadami mezinárodního práva podporuje, rozvíjí a upevňuje hodnoty svobody, demokracie, univerzálnosti a nedělitelnosti lidských práv a základních svobod a jejich dodržování, jakož i zásady rovnosti a právního státu, na nichž je založena. Financování podle tohoto nařízení musí být proto prováděno v souladu s uvedenými hodnotami a zásadami, jakož i se závazky Unie podle mezinárodního práva s přihlédnutím k příslušným politikám a postojům Unie.
Článek 2
Specifické cíle podpory Unie
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení se zaměřuje na podporování posílené politické spolupráce, pevné a udržitelné demokracie, postupné hospodářské integrace a posíleného partnerství se společností mezi Unií a partnerskými zeměmi, zejména pak provádění dohod o partnerství a spolupráci, dohod o přidružení nebo jiných stávajících a budoucích dohod, jakož i společně sjednaných akčních plánů nebo rovnocenných dokumentů.
2. Podpora Unie podle tohoto nařízení se soustřeďuje zejména na:
a)
podporu lidských práv a základních svobod, právního státu, zásad rovnosti a boje proti všem formám diskriminace, na zavádění pevné a udržitelné demokracie, na podporu řádné správy věcí veřejných a boje proti korupci, na posilování institucionálních kapacit na všech úrovních a budování prosperující občanské společnosti včetně sociálních partnerů;
b)
dosažení postupné integrace do vnitřního trhu Unie a posílené odvětvové a meziodvětvové spolupráce, mimo jiné prostřednictvím sbližování a sjednocování právních a správních předpisů s předpisy Unie a dalšími příslušnými mezinárodními standardy, a lepšího přístupu na trh, mimo jiné prostřednictvím prohloubených a komplexních zón volného obchodu, souvisejícího budování institucí a investic, zejména do propojování;
c)
vytváření podmínek pro lepší organizaci legální migrace a podporu řádně řízené mobility osob, pro provádění stávajících nebo budoucích dohod uzavřených v souladu s globálním přístupem k migraci a mobilitě a pro podporu mezilidských kontaktů, zejména pokud jde o kulturní, vzdělávací, profesní či sportovní činnosti;
d)
podporu inteligentního, udržitelného a všestranného rozvoje podporujícího začlenění; snižování chudoby, mimo jiné prostřednictvím rozvoje soukromého sektoru, a snižování sociálního vyloučení; podporu budování kapacit v oblasti vědy, vzdělávání, především vysokoškolského, technologií, výzkumu a inovací; podporu vnitřní hospodářské, sociální a územní soudržnosti; podporu rozvoje venkova; podporu veřejného zdraví; a podporu ochrany životního prostředí, opatření v oblasti klimatu a odolnosti vůči pohromám;
e)
podporu budování důvěry, dobrých sousedských vztahů a dalších opatření všestranně přispívajících k bezpečnosti a předcházení konfliktům, včetně dlouhotrvajících, a jejich řešení;
f)
podporu spolupráce na úrovni subregionů, regionů a celého evropského sousedství a podporu přeshraniční spolupráce.
3. Dosahování specifických cílů uvedených v odstavcích 1 a 2 se měří především pomocí příslušných pravidelných zpráv Unie o provádění evropské politiky sousedství, v případě odst. 2 písm. a), d) a e) pomocí příslušných ukazatelů stanovených mezinárodními organizacemi a jinými významnými subjekty, v případě odst. 2 písm. b), c) a d) se posuzuje případně rozsah přejímání právního rámce Unie partnerskými zeměmi a v případě odst. 2 písm. c) a f) se zvažuje počet příslušných dohod a opatření v oblasti spolupráce.
Ukazatele používané k měření dosažení specifických cílů musí být předem vymezené, jasné, transparentní, případně určené jednotlivým zemím a měřitelné a patří mezi ně mimo jiné náležitě monitorované demokratické volby, dodržování lidských práv a základních svobod, nezávislé soudnictví, spolupráce ve věcech spravedlnosti, svobody a bezpečnosti, úroveň korupce, obchodní toky, rovnost žen a mužů a ukazatele umožňující měření vnitřních hospodářských rozdílů včetně míry zaměstnanosti.
4. Podporu Unie podle tohoto nařízení lze využívat i v jiných relevantních oblastech, je-li to v souladu s celkovými cíli evropské politiky sousedství.
Článek 3
Politický rámec
1. Zastřešující politický rámec tohoto nařízení pro programování a provádění podpory Unie podle tohoto nařízení vytvářejí, při respektování zásady vlastní odpovědnosti, dohody o partnerství a spolupráci, dohody o přidružení a jiné stávající nebo budoucí dohody o navázání vztahů s partnerskými zeměmi, příslušná sdělení Komise, závěry Evropské rady a závěry Rady, jakož i příslušná prohlášení z vrcholných schůzek nebo závěry ministerských zasedání s partnerskými zeměmi evropské politiky sousedství, mimo jiné v kontextu Východního partnerství a Unie pro Středomoří, a rovněž příslušná usnesení Evropského parlamentu.
2. Hlavním referenčním rámcem pro stanovení priorit pro podporu Unie podle tohoto nařízení a pro posuzování pokroku podle čl. 2 odst. 3 jsou akční plány nebo jiné rovnocenné společně dohodnuté dokumenty jako programy přidružení mezi partnerskými zeměmi a Unií na dvoustranném a mnohostranném základě, v příslušných případech rovněž v rámci Východního partnerství a jižního rozměru evropské politiky sousedství.
3. V případech, kdy žádné dohody uvedené v odstavci 1 mezi Unií a partnerskými zeměmi neexistují, lze podporu Unie podle tohoto nařízení poskytnout, pokud se ukáže, že je užitečná k naplňování cílů politiky Unie; tato podpora se pak programuje na základě těchto cílů s přihlédnutím k potřebám dotčené země.
Článek 4
Diferenciace, partnerství a spolufinancování
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení poskytovaná jednotlivým partnerským zemím v souladu s čl. 6. odst. 1 písm. a) je založena na pobídkách, je diferencovaná co do formy a příslušných částek a bere v úvahu všechny níže uvedené prvky, jež u dané partnerské země zohledňují její:
a)
potřeby na základě ukazatelů, jako jsou například počet obyvatel a úroveň rozvoje;
b)
odhodlání naplňovat vzájemně dohodnuté cíle v oblasti politických, hospodářských a sociálních reforem a pokrok při jejich provádění;
c)
odhodlání vybudovat pevnou a udržitelnou demokracii a pokrok v tomto procesu;
d)
partnerství s Unií, včetně úrovně jejích ambicí pro toto partnerství;
e)
schopnost využívat podporu Unie podle tohoto nařízení a potenciální dopad této podpory.
Tato podpora se zohlední ve víceletých programových dokumentech uvedených v článku 7.
2. Po přijetí programových dokumentů uvedených v článku 7 a aniž jsou dotčeny ostatní prvky uvedené v odstavci 1 tohoto článku, se podíl dostupných zdrojů nabídnutých partnerským zemím upraví především s ohledem na jejich pokrok při budování a konsolidaci pevné a udržitelné demokracie a při naplňování dohodnutých cílů v oblasti politických, hospodářských a sociálních reforem v souladu s motivačním přístupem.
U zastřešujících programů pro více zemí se tento podíl stanoví s ohledem na pokrok, jehož partnerské země dosáhly při budování pevné a udržitelné demokracie, mimo jiné i s přihlédnutím k jejich pokroku při plnění dohodnutých cílů reforem, které k budování demokracie přispívají.
Pokrok partnerských zemí je pravidelně vyhodnocován, zejména prostřednictvím zpráv o pokroku v oblasti evropské politiky sousedství, které informují i o vývoji v porovnání s předchozími roky.
V případě závažných nebo přetrvávajících nedostatků je možné podporu znovu zvážit.
3. Motivační přístup se nevztahuje na podporu občanské společnosti, mezilidských kontaktů včetně spolupráce mezi místními orgány, podporu zlepšení situace v oblasti lidských práv nebo podpůrná opatření v souvislosti s krizí. Tuto podporu lze v případě závažných nebo přetrvávajících nedostatků zvýšit.
4. Motivační přístup podle tohoto nařízení je předmětem pravidelné výměny názorů v Evropském parlamentu a v Radě.
5. Podpora Unie podle tohoto nařízení se v zásadě stanovuje v partnerství s příjemci. V rámci tohoto partnerství jsou do přípravy, provádění a monitorování podpory Unie podle potřeby zapojeny tyto zúčastněné strany:
a)
státní a místní orgány a
b)
organizace občanské společnosti,
mimo jiné prostřednictvím konzultací a včasného přístupu k příslušným informacím, jež jim umožní plnit v tomto procesu smysluplnou úlohu.
6. Podporu Unie podle tohoto nařízení v zásadě spolufinancují partnerské země a jiné zúčastněné země z veřejných finančních prostředků, příspěvků příjemců nebo jiných zdrojů. Od požadavků na spolufinancování lze upustit v řádně odůvodněných případech a pokud je to nezbytné pro podporu rozvoje občanské společnosti a nestátních subjektů, zejména malých organizací občanské společnosti, aniž je tím dotčeno plnění ostatních podmínek stanovených v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (11).
Článek 5
Soudržnost a koordinace dárců
1. Při provádění tohoto nařízení se zajistí soudržnost se všemi oblastmi vnější činnosti Unie, jakož i s dalšími příslušnými politikami Unie. Za tímto účelem musí být opatření financovaná podle tohoto nařízení, včetně opatření řízených Evropskou investiční bankou (EIB), založena na dokumentech týkajících se politiky spolupráce a popsaných v čl. 3 odst. 1 a 2 a také na konkrétních zájmech, politických prioritách a strategiích Unie. Tato opatření musí respektovat závazky vyplývající z mnohostranných dohod a mezinárodních úmluv, jichž jsou Unie a partnerské země stranami.
2. Unie, členské státy a EIB zajistí soudržnost mezi podporou poskytovanou podle tohoto nařízení a jinou podporou poskytovanou Unií, členskými státy a evropskými finančními institucemi.
3. Unie a členské státy koordinují své programy podpory, aby se zvýšila účinnost a efektivita poskytování podpory a politického dialogu a předešlo dvojímu financování, v souladu se zavedenými zásadami pro posilování operativní koordinace v oblasti vnější podpory a pro harmonizaci politik a postupů. Koordinace zahrnuje pravidelné konzultace a časté výměny příslušných informací v jednotlivých fázích cyklu podpory, zejména přímo na místě. Vždy, když je to možné a vhodné, provádí se společné programování. Pokud toho nelze dosáhnout, zváží se jiný postup, například delegovaná spolupráce nebo ujednání o přenosu, aby tak byla zajištěna co nejvyšší míra koordinace.
Komise informuje o společném programování s členskými státy ve zprávě uvedené v článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 a v případech, kdy společné programování nebylo zajištěno v plném rozsahu, připojí doporučení.
4. Unie ve spolupráci s členskými státy činí nezbytné kroky, včetně konzultací v počáteční fázi programového procesu, s cílem zajistit doplňkovost, řádnou koordinaci a spolupráci s mnohostrannými a regionálními organizacemi a subjekty, včetně evropských finančních institucí, mezinárodních finančních institucí, agentur, fondů a programů OSN, soukromých a politických nadací a dárců mimo Unii.
5. Dokumenty uvedené v čl. 7 odst. 2 a 3 rovněž v co nejvyšší míře informují o činnostech jiných dárců v Unii.
HLAVA II
ORIENTAČNÍ PROGRAMOVÁNÍ A PŘIDĚLOVÁNÍ PROSTŘEDKŮ
Článek 6
Druhy programů
1. Podpora Unie podle tohoto nařízení se programuje prostřednictvím:
a)
dvoustranných programů týkajících se podpory Unie jedné partnerské zemi;
b)
programů pro více zemí zaměřených na problémy, jež jsou společné všem nebo několika partnerským zemím, a to na základě priorit Východního partnerství a jižního rozměru evropské politiky sousedství a s přihlédnutím k činnostem prováděným v kontextu Unie pro Středomoří, a na regionální a subregionální spolupráci, především mezi dvěma nebo více partnerskými zeměmi, mimo jiné i v rámci Severní dimenze a černomořské synergie. V souladu s čl. 1 odst. 3 může být zapojena i Ruská federace;
c)
programů přeshraniční spolupráce zaměřených na spolupráci mezi jedním či více členskými státy na jedné straně a jednou či více partnerskými zeměmi nebo Ruskou federací (dále jen „další země účastnící se přeshraniční spolupráce“) na straně druhé, která probíhá podél sdílené části vnější hranice Unie.
2. Priority pro podporu Unie podle tohoto nařízení jsou uvedeny v příloze II.
3. Podpora Unie podle tohoto nařízení se provádí v souladu s nařízením (EU) č. 236/2014 a v případě programů uvedených v čl. 6 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení rovněž v souladu s prováděcími pravidly obsahujícími specifická ustanovení o provádění přeshraniční spolupráce uvedené v článku 12 tohoto nařízení.
Článek 7
Programování a orientační přidělování prostředků na orientační programy pro jednotlivé země a pro více zemí
1. Orientační finanční příděly na programy pro jednotlivé země se určí na základě kritérií stanovených v čl. 4 odst. 1.
2. Pro země, pro něž existují dokumenty uvedené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení, se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní víceletý jednotný rámec podpory. Tento rámec:
a)
posoudí pokrok, jehož bylo dosaženo ve vztahu k politickému rámci, a plnění dříve dohodnutých cílů a zhodnotí situaci, pokud jde o vztahy mezi Unií a dotyčnou partnerskou zemí, včetně míry ambicí partnerství této země s Unií;
b)
stanoví cíle a priority pro podporu Unie, vybrané převážně z cílů a priorit stanovených v dokumentech uvedených v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení a ve strategiích či plánech partnerských zemí, jsou-li tyto strategie nebo plány v souladu s celkovým politickým rámcem a z pravidelného hodnocení Unie u nich vyplynulo, že podporu potřebují;
c)
uvede očekávané výsledky a
d)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Orientační finanční příděly pro každý jednotný rámec podpory se uvádějí formou rozpětí maximálně ve výši 20 % těchto přídělů.
Doba platnosti jednotného rámce podpory v zásadě odpovídá době platnosti příslušného dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení.
3. Pro země, pro něž dokumenty uvedené v čl. 3 odst. 2 tohoto nařízení neexistují, se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní programový dokument včetně strategie a víceletého orientačního programu. Tento dokument:
a)
vymezí strategii pro reakci Unie na základě rozboru situace v dotyčné zemi, jejích vztahů s Unií a strategií či plánů partnerských zemí, jsou-li tyto strategie nebo plány v souladu s celkovým politickým rámcem;
b)
stanoví cíle a priority pro podporu Unie;
c)
uvede očekávané výsledky a
d)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Související orientační finanční příděly se uvádějí formou rozpětí maximálně ve výši 20 % těchto přídělů. Programový dokument platí pro odpovídající víceleté období.
4. U programů pro více zemí se přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 přijme komplexní programový dokument včetně strategie a víceletého orientačního programu. Tento dokument:
a)
vymezí cíle a priority pro podporu Unie v daném regionu či subregionu a zohlední případné priority, o nichž bylo rozhodnuto v rámci Východního partnerství nebo Unie pro Středomoří;
b)
uvede očekávané výsledky a
c)
stanoví orientační výši financování rozčleněného podle priorit.
Orientační finanční příděly na programy pro více zemí se určí na základě transparentních a objektivních kritérií.
Programový dokument platí pro odpovídající víceleté období.
5. Dokumenty jednotného rámce podpory se v případě potřeby přezkoumají, mimo jiné s ohledem na příslušné pravidelné zprávy Unie a s přihlédnutím k činnosti společných subjektů zřízených podle dohod s partnerskými zeměmi, a mohou být revidovány přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Programové dokumenty uvedené v odstavcích 3 a 4 tohoto článku se přezkoumají v polovině období nebo vždy v případě potřeby a mohou být revidovány týmž postupem.
6. Pro snadnější uplatňování motivačního přístupu uvedeného v čl. 4 odst. 2 se prostředky ve výši přibližně 10 % finančního krytí stanoveného v čl. 17 odst. 1, které doplní finanční příděly pro jednotlivé země uvedené v čl. 7 odst. 2 a 3, přidělí na zastřešující programy pro více zemí. V příslušných rozhodnutích Komise o zřízení těchto zastřešujících programů se přesně stanoví země, které mohou tyto příděly obdržet, přičemž o skutečných přídělech se rozhodne na základě pokroku při budování pevné a udržitelné demokracie a při naplňování dohodnutých cílů reforem, které k dosažení tohoto cíle přispívají.
7. Je-li-to zapotřebí k účinnějšímu provádění opatření ke společnému prospěchu Unie i partnerských zemí v oblastech, jako je nadnárodní spolupráce a propojování, lze financování podle tohoto nařízení sloučit s financováním, na které se vztahují jiná příslušná nařízení Unie zřizující finanční nástroje. V takovém případě Komise rozhodne, který soubor pravidel se má jako jediný použít k provádění.
8. Do programového procesu jsou zapojeny členské státy v souladu s čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Obzvláště úzce se zapojí ty členské státy a jiní dárci, kteří se zavázali, že budou svou podporu programovat společně s Unií. V programových dokumentech může být také případně stanoven jejich příspěvek.
9. Pokud se členské státy a jiní dárci zavázali ke společnému programování své podpory, mohou být jednotný rámec podpory a programové dokumenty uvedené v odstavcích 3 a 4 nahrazeny společným víceletým programovým dokumentem, který musí splňovat požadavky stanovené v uvedených odstavcích.
10. V případě krizí či ohrožení demokracie, právního státu nebo lidských práv a základních svobod nebo v případě přírodních či člověkem způsobených katastrof mohou být programové dokumenty podrobeny přezkumu ad hoc. Tento nouzový přezkum zajistí zachování soudržnosti mezi politikami Unie, podporou Unie poskytovanou podle tohoto nařízení a podporou poskytovanou podle jiných nástrojů Unie pro financování vnější činnosti. Nouzový přezkum může vést k přijetí revidovaných programových dokumentů. V takovém případě Komise zašle revidované programové dokumenty do jednoho měsíce od jejich přijetí pro informaci Evropskému parlamentu a Radě.
11. Při veškerém programování nebo přezkumech programů probíhajících po zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období uvedené v článku 17 nařízení (EU) č. 236/2014 (dále jen „zpráva o přezkumu v polovině období“) se zohlední její výsledky, zjištění a závěry.
HLAVA III
PŘESHRANIČNÍ SPOLUPRÁCE
Článek 8
Zeměpisná způsobilost
1. Programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c) lze zavést:
a)
pro pozemní hranice v územních jednotkách odpovídajících úrovni 3 v klasifikaci územních statistických jednotek (NUTS) nebo rovnocenné úrovni podél pozemních hranic mezi členskými státy a dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce, aniž jsou dotčeny případné úpravy nutné pro zajištění soudržnosti a návaznosti opatření v oblasti spolupráce a v souladu s čl. 9 odst. 4;
b)
pro námořní hranice v územních jednotkách odpovídajících úrovni NUTS 3 nebo rovnocenné úrovni podél námořních hranic mezi členskými státy a dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce, pokud jsou od sebe vzdálené nejvíce 150 km, aniž jsou dotčeny případné úpravy nutné pro zajištění soudržnosti a návaznosti opatření v oblasti spolupráce;
c)
v přímořských oblastech v pobřežních územních jednotkách odpovídajících úrovni NUTS 2 nebo rovnocenné úrovni, jež leží u moře společného členským státům a dalším zemím účastnícím se přeshraniční spolupráce.
2. V zájmu zajištění návaznosti stávajících režimů spolupráce a v jiných odůvodněných případech a s cílem přispět k cílům programu lze povolit, aby se přeshraniční spolupráce účastnily i územní jednotky, jež přiléhají k jednotkám uvedeným v odstavci 1. Podmínky, za nichž se tyto přilehlé územní jednotky mohou spolupráce účastnit, se stanoví ve společných operačních programech.
3. V řádně odůvodněných případech se do přeshraniční spolupráce mohou zapojit i významná společenská, hospodářská či kulturní střediska v členských státech nebo v dalších zemích účastnících se přeshraniční spolupráce, která ke způsobilým územním jednotkám nepřiléhají, pokud jejich účast přispěje k cílům stanoveným v programovém dokumentu. Podmínky, za nichž se tato střediska mohou spolupráce účastnit, se stanoví ve společných operačních programech.
4. Při zavádění programů podle odst. 1 písm. b) může Komise po dohodě s účastníky navrhnout, aby se zeměpisná způsobilost rozšířila na celou územní jednotku úrovně NUTS 2, na jejímž území se nachází územní jednotka úrovně NUTS 3.
5. Při přeshraniční spolupráci se usiluje o soudržnost s cíli stávajících a budoucích makroregionálních strategií.
Článek 9
Programování a přidělování prostředků na přeshraniční spolupráci
1. Připraví se programový dokument, jehož účelem je vymezit:
a)
strategické cíle, které má přeshraniční spolupráce sledovat, a priority a očekávané výsledky této spolupráce;
b)
seznam společných operačních programů, které budou zavedeny;
c)
orientační rozčlenění zdrojů mezi programy týkající se pozemních a námořních hranic uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) a programy pro přímořské oblasti uvedené v čl. 8 odst. 1 písm. c);
d)
orientační víceleté příděly pro jednotlivé společné operační programy;
e)
územní jednotky, jež jsou způsobilé k účasti v jednotlivých společných operačních programech, a územní jednotky a střediska uvedené v čl. 8 odst. 2, 3 a 4;
f)
orientační příděl určený na podporu horizontálních opatření k budování kapacit, popřípadě na podporu vytváření sítí a výměny zkušeností mezi programy;
g)
příspěvky do nadnárodních programů zřízených podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1299/2013 (12), na nichž se podílejí partnerské země nebo Ruská federace.
Programový dokument se vztahuje na období sedmi let a Komise ho přijme přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014. Přezkoumá se v polovině období nebo vždy v případě potřeby a může být revidován týmž postupem.
2. Společné operační programy jsou spolufinancovány z EFRR. Celková výše příspěvku z EFRR se určí podle čl. 4 odst. 4 nařízení (EU) č. 1299/2013. Použití tohoto příspěvku se řídí tímto nařízením.
3. Společné operační programy mohou být používány ke spolufinancování z nástroje předvstupní pomoci (NPP II), zřízeného nařízením (EU) č. 236/2014, pokud se jich účastní příjemci uvedení v příloze I uvedeného nařízení. Použití tohoto spolufinancování se řídí tímto nařízením.
4. Orientační příděly finančních prostředků na společné operační programy jsou založeny na objektivních kritériích, zejména počtu obyvatel ve způsobilých územních jednotkách vymezených v čl. 8 odst. 1 písm. a), b) a c). Při určování orientačních přídělů je možné provést úpravy, aby se zohlednila potřeba vyváženosti mezi příspěvky z EFRR a příspěvky poskytovanými podle tohoto nařízení, jakož i další faktory ovlivňující intenzitu spolupráce, jako jsou zvláštní rysy hraničních oblastí a jejich schopnost, pokud jde o správu a schopnost využití podpory Unie.
Článek 10
Společné operační programy
1. Přeshraniční spolupráce se provádí prostřednictvím víceletých společných operačních programů, které se týkají spolupráce na jedné či více hranicích a zahrnují víceletá opatření, která jsou zaměřena na jednotný soubor priorit a mohou se provádět za podpory Unie. Společné operační programy vycházejí z programového dokumentu uvedeného v čl. 9 odst. 1. Jejich součástí je souhrnný popis řídicích a kontrolních systémů, který se týká prvků uvedených v čl. 11 odst. 2 a v čl. 12 odst. 2.
2. Společné operační programy pro pozemní a námořní hranice se stanoví pro každou hranici na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky náležející jednomu nebo více členským státům a jedné nebo více z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce.
3. Společné operační programy v přímořských oblastech jsou mnohostranné, zavádějí se na vhodné územní úrovni a zahrnují způsobilé územní jednotky, které leží u moře společného několika zúčastněným zemím, mezi nimi nejméně jednomu členskému státu a jedné další zemi účastnící se přeshraniční spolupráce. Mohou zahrnovat dvojstranné činnosti podporující spolupráci mezi jedním členským státem a jednou z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce.
4. Zúčastněné země do jednoho roku od schválení programového dokumentu uvedeného v čl. 9 odst. 1 a po přijetí prováděcích pravidel obsahujících specifická ustanovení o provádění přeshraniční spolupráce společně předloží Komisi návrhy společných operačních programů. Komise ve lhůtě stanovené v prováděcích pravidlech přijme každý společný operační program po posouzení jeho souladu s tímto nařízením, programovým dokumentem a prováděcími pravidly. Komise společné operační programy do jednoho měsíce od jejich přijetí předloží pro informaci Evropskému parlamentu a členským státům.
5. Oblasti jiných zemí, než jsou členské státy nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce, které přiléhají ke způsobilým oblastem vymezeným v čl. 8 odst. 1 písm. a) a b) nebo leží při společném moři, kde se zavádí společný operační program, mohou být do společného operačního programu zahrnuty a přijímat podporu Unie podle tohoto nařízení za podmínek stanovených v programovém dokumentu uvedeném v čl. 9 odst. 1.
6. Komise a zúčastněné země přijmou vhodná opatření, aby zajistily, aby se programy přeshraniční spolupráce, zejména programy pro přímořské oblasti, zavedené podle tohoto nařízení a programy nadnárodní spolupráce zavedené podle nařízení (EU) č. 1299/2013, jež mají částečně shodnou zeměpisnou působnost, plně doplňovaly a vzájemně posilovaly.
7. Společné operační programy mohou být z podnětu zúčastněných zemí nebo Komise revidovány například z důvodu:
a)
změn v prioritách spolupráce nebo socioekonomického vývoje,
b)
výsledků v provádění dotčených opatření a výsledků monitorovacího a hodnotícího procesu,
c)
potřeby upravit částky dostupných finančních prostředků a přerozdělit zdroje.
8. Do konce kalendářního roku následujícího po roce, v němž byly společné operační programy přijaty, uzavře Komise s dalšími zeměmi účastnícími se přeshraniční spolupráce dohodu o financování. Tato dohoda musí obsahovat právní ustanovení nezbytná pro provádění společných operačních programů a mohou ji spolupodepsat i ostatní zúčastněné země a řídící orgán uvedený v čl. 12 odst. 2 písm. c) nebo hostitelská země, v níž má řídící orgán sídlo.
V případě potřeby uzavřou zúčastněné země a řídící orgán dohodu, například ve formě memoranda o porozumění, v níž stanoví dotčeným zemím konkrétní finanční povinnosti a způsoby provádění programu, včetně jejich řídicích a správních úkolů a odpovědnosti.
9. Společný operační program týkající se více než jedné z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce se zavede tehdy, pokud alespoň jedna z těchto zemí podepíše dohodu o financování. Další země účastnící se přeshraniční spolupráce, na které se zavedený program vztahuje, se mohou k programu kdykoli připojit tím, že podepíší dohodu o financování.
10. Jestliže se zúčastněná země rozhodne společný operační program spolufinancovat, v tomto programu se jasně stanoví postupy a nezbytné ochranné mechanismy týkající se auditu, poskytování, využívání a monitorování tohoto spolufinancování. Související dohodu o financování podepíšou všechny zúčastněné země a řídící orgán společného operačního programu nebo hostitelská země, v níž má řídící orgán sídlo.
11. Společné operační programy mohou rovněž stanovit finanční příspěvek z nástrojů a do finančních nástrojů, který by mohl být s výhradou pravidel platných pro tyto nástroje kombinován s granty, pokud se tím přispěje k dosažení priorit těchto programů.
12. Podle zásady partnerství zúčastněné země a případně i jejich místní orgány vyberou společně pro podporu Unie činnosti, jež jsou v souladu s prioritami a opatřeními společného operačního programu.
13. Ve zvláštních a řádně odůvodněných případech, kdy
a)
společný operační program není možné předložit v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi nebo mezi Unií a některou z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce;
b)
společný operační program není možné provádět v důsledku problémů vzniklých ve vztazích mezi zúčastněnými zeměmi;
c)
zúčastněné země nepředloží společný operační program Komisi do 30. června 2017; nebo
d)
žádná z dalších zemí účastnících se přeshraniční spolupráce a uvedených v programu nepodepíše do konce roku následujícího po přijetí programu příslušnou dohodu o financování,
učiní Komise po konzultacích s dotčeným členským státem nebo státy kroky nezbytné k tomu, aby mohl tento dotčený členský stát nebo státy využít příspěvku z EFRR na společný operační program podle čl. 4 odst. 7 a 8 nařízení (EU) č. 1299/2013.
14. Rozpočtové závazky na činnosti nebo programy v rámci přeshraniční spolupráce, které trvají déle než jeden rozpočtový rok, mohou být rozděleny na roční splátky v průběhu několika let.
Článek 11
Řízení společných operačních programů
1. Společné operační programy se obvykle provádějí ve sdíleném řízení s členskými státy. Zúčastněné země však mohou navrhnout provádění v nepřímém řízení subjektem uvedeným v nařízení (EU, Euratom) č. 966/2012 v souladu s prováděcími pravidly uvedenými v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
2. Komise se na základě dostupných informací ujistí, že daný členský stát v případě sdíleného řízení nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce nebo mezinárodní organizace v případě nepřímého řízení zavedly a provozují systémy řízení a kontroly, které jsou v souladu s nařízením (EU, Euratom) č. 966/2012, tímto nařízením a prováděcími pravidly k němu uvedenými v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
Dotčené členské státy, další země účastnící se přeshraniční spolupráce a mezinárodní organizace zajistí účinné fungování svých systémů řízení a kontroly, legalitu a správnost uskutečněných operací a dodržování zásady řádného finančního řízení. Odpovídají za řízení a kontrolu programů.
Komise může vyžadovat, aby daný členský stát nebo další země účastnící se přeshraniční spolupráce nebo mezinárodní organizace prošetřovaly stížnosti podané Komisi v souvislosti s výběrem či prováděním operací podporovaných podle této hlavy nebo v souvislosti s fungováním systému řízení a kontroly.
3. Aby se mohlo odpovídajícím způsobem připravit provádění společných operačních programů, jsou výdaje vynaložené po předložení těchto programů Komisi způsobilé ode dne 1. ledna 2014.
4. Je-li způsobilost omezena v souladu s čl. 8 odst. 7 nařízení (EU) č. 236/2014, je subjekt uvedený v odstavci 1 tohoto článku, který může vydávat výzvy k předkládání návrhů a nabídek, v souladu s čl. 8 odst. 2 a čl. 9 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014 oprávněn přijímat žadatele a uchazeče z nezpůsobilých zemí jakožto způsobilé uchazeče nebo přijímat zboží nezpůsobilého původu.
Článek 12
Prováděcí pravidla pro přeshraniční spolupráci
1. Prováděcí pravidla, jež stanoví konkrétní ustanovení k provedení této hlavy, se přijmou přezkumným postupem podle čl. 16 odst. 3 nařízení (EU) č. 236/2014.
2. Prováděcí pravidla zahrnují podrobná ustanovení týkající se mimo jiné těchto otázek:
a)
míry a způsobů spolufinancování;
b)
obsahu, přípravy, změn a uzavírání společných operačních programů;
c)
úlohy a funkce struktur programu, například společného monitorovacího výboru, řídícího orgánu a jeho společného technického sekretariátu včetně jejich postavení, účinné identifikace, odpovědnosti a povinností, popisu systémů řízení a kontroly a podmínek upravujících technické a finanční řízení podpory Unie včetně způsobilosti výdajů;
d)
postupů pro zpětné získání prostředků ve všech zúčastněných zemích;
e)
monitorování a hodnocení;
f)
propagačních a informačních činností;
g)
sdíleného a nepřímého řízení podle čl. 6 odst. 2 nařízení (EU) č. 236/2014.
HLAVA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 13
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 14 měnící přílohu II. Komise zejména do 31. března 2018 přijme akt v přenesené pravomoci, kterým se příloha II mění v návaznosti na zveřejnění zprávy o přezkumu v polovině období a na základě doporučení v ní obsažených.
Článek 14
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 13 je svěřena Komisi do 31. prosince 2020.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 13 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článku 13 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 15
Výbor
Komisi je nápomocen Výbor pro evropský nástroj sousedství. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 16
Účast třetích zemí, na které se nevztahuje článek 1
1. V řádně odůvodněných případech a k zajištění soudržnosti a účinnosti financování Unie nebo na podporu regionální či nadregionální spolupráce může Komise v souladu s článkem 2 nařízení (EU) č. 236/2014 v jednotlivých případech rozhodnout o rozšíření způsobilosti určitých opatření na země, území a oblasti, jež by jinak nebyly pro financování způsobilé.
Do postupů provádějících taková opatření se bez ohledu na čl. 8 odst. 1 nařízení (EU) č. 236/2014 mohou zapojit fyzické a právnické osoby z dotyčných zemí, území a oblastí.
2. Možnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku mohou být stanoveny v programových dokumentech uvedených v článku 7.
Článek 17
Finanční krytí
1. Finanční krytí pro provádění tohoto nařízení na období 2014-2020 činí 15 432 634 000 EUR v běžných cenách. Až 5 % z finančního krytí se přidělí na programy přeshraniční spolupráce uvedené v čl. 6 odst. 1 písm. c).
2. Roční rozpočtové prostředky schvaluje Evropský parlament a Rada v mezích víceletého finančního rámce.
3. V souladu s čl. 18 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1288/2013 (13) se z různých nástrojů pro financování vnější činnosti, totiž nástroje pro rozvojovou spolupráci, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 233/2014 (14), evropského nástroje sousedství, nástroje předvstupní pomoci (NPP II), zřízeného nařízením (EU) č. 231/2014, a nástroje partnerství, zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 234/2014 (15), přiděluje orientační částka ve výši 1 680 000 000 EUR na opatření v oblasti mobility ve vzdělávání do partnerských zemí nebo z partnerských zemí ve smyslu nařízení (EU) č. 1288/2013 a na spolupráci a politický dialog s orgány, institucemi a organizacemi z těchto zemí. Použití těchto finančních prostředků se řídí nařízením (EU) č. 1288/2013.
Finanční prostředky se poskytnou ve dvou víceletých přídělech, z nichž první se bude vztahovat na první čtyři roky, druhý pak na tři zbývající roky. S přidělením těchto finančních prostředků počítá programování stanovené v tomto nařízení v souladu se zjištěnými potřebami a prioritami dotčených zemí. V případě závažných nepředvídaných okolností nebo významných politických změn mohou být tyto příděly přehodnoceny v souladu s prioritami vnější činnosti Unie.
Článek 18
Evropská služba pro vnější činnost
Toto nařízení se uplatňuje v souladu s rozhodnutím 2010/427/EU.
Článek 19
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2014 do dne 31. prosince 2020.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 11. března 2014.