KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 1125/2014
af 19. september 2014
om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/17/EU for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder vedrørende minimumsbeløbet for den erhvervsansvarsforsikring eller tilsvarende garanti, som kreditformidlere skal have
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/17/ЕU af 4. februar 2014 om forbrugerkreditaftaler i forbindelse med fast ejendom til beboelse og om ændring af direktiv 2008/48/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 (1), særlig artikel 29, stk. 2, litra a), andet afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til artikel 29, stk. 2, litra a), i direktiv 2014/17/EU skal kreditformidlere have en erhvervsansvarsforsikring, som dækker de geografiske områder, hvor de tilbyder deres tjenesteydelser, eller en tilsvarende garanti mod erstatningskrav som følge af faglig forsømmelighed.
(2)
Kravet om, at kreditformidlere i realkreditsektoren skal have en erhvervsansvarsforsikring eller en tilsvarende garanti er et nyt lovgivningskrav på EU-plan, men findes allerede på nationalt plan i nogle medlemsstater. De medlemsstater, der har erfaringer med krav vedrørende sådanne erhvervsansvarsforsikringer, har den største andel af realkreditlångivning gennem kreditformidlere i EU, en mangeårig høj grad af markedsindtrængning fra kreditformidleres side og følgelig også en mere specifik tilgang til regulering af sektoren. EU-bestemmelser om minimumsbeløbet for erhvervsansvarsforsikringen eller den tilsvarende garanti bør derfor være baseret på erfaringerne i disse medlemsstater, når det skal fastsættes, hvilken metode det er mest hensigtsmæssigt at anvende til beregning af dette minimumsbeløb.
(3)
Denne metode vil være egnet for Unionen som helhed, herunder for medlemsstater med mindre realkreditmarkeder. Det skyldes, at krav mod kreditformidlere ikke hænger sammen med den underliggende realkreditgæld, som kan variere betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, men er baseret på faglig forsømmelighed, og at den deraf følgende skade varierer langt mindre.
(4)
I henhold til artikel 29, stk. 2, litra a), tredje afsnit, i direktiv 2014/17/EU skal bestemmelserne om minimumsbeløbet for erhvervsansvarsforsikringen eller den tilsvarende garanti gennemgås med regelmæssige mellemrum. Det kan derfor tænkes, at der i fremtiden vil være andre muligheder eller metodologier, der er mere hensigtsmæssige til at fastslå størrelsen af disse forpligtelser for kreditformidlere, navnlig efterhånden som der bliver flere historiske data til rådighed, og der indhøstes flere erfaringer med tilsynspraksis i tilknytning erhvervsansvarsforsikringsordningerne, og hvordan de fungerer.
(5)
For at minimumsbeløbet for erhvervsansvarsforsikringen eller den tilsvarende garanti kan fastsættes klart, og for at sikre en mere harmoniseret tilgang i hele Unionen bør anvendelsen af dette minimumsbeløb fastsættes pr. krav og pr. år. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/92/EF (2) indeholder et krav om et minimumsbeløb for erhvervsansvarsforsikringen eller den tilsvarende garanti gældende pr. år og pr. krav. De fleste forsikringsformidlere, og deres forsikrere, er således bekendt med denne tilgang, og det er derfor hensigtsmæssigt at indføre en lignende ordning for kreditformidlere. De fleste medlemsstater, i hvis nationale lovgivning det kræves, at kreditformidlere har en erhvervsansvarsforsikring, anvender desuden en sådan tilgang. Der bør derfor i bestemmelserne om erhvervsansvarsforsikring for kreditformidlere være en sådan sondring pr. år og pr. krav.
(6)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har forelagt Kommissionen.
(7)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om de udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold artikel 37 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (3) -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Minimumsbeløbet for den erhvervsansvarsforsikring eller tilsvarende garanti, som kreditformidlere skal have, jf. artikel 29, stk. 2, litra a), første afsnit, i direktiv 2014/17/EU, er:
a)
460 000 EUR pr. krav
b)
sammenlagt 750 000 EUR for alle krav i løbet af et kalenderår.
Artikel 2
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 19. september 2014.
NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1125/2014
ze dne 19. září 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU, pokud jde o regulační technické normy týkající se minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky pro zprostředkovatele úvěru
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (1), a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 29 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/17/EU musí mít zprostředkovatelé úvěru pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání na územích, kde nabízejí služby, nebo jinou srovnatelnou záruku splnění závazku z porušení povinné péče při výkonu povolání.
(2)
I když povinnost pro zprostředkovatele úvěru v odvětví hypoték mít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelnou záruku je na úrovni Unie novým regulatorním požadavkem, v některých členských státech uvedený požadavek existuje na národní úrovni. Uvedené jurisdikce se zkušenostmi s požadavky na pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání vykazují nepochybně největší podíly zprostředkovaných hypotečních úvěrů po celé Unii a letité významné pronikání zprostředkovatelů úvěru na trh, a v důsledku toho rovněž sledují konkrétnější přístup k regulaci tohoto odvětví. Proto by pravidla Unie týkající se minimální částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky měla být založena na zkušenostech uvedených jurisdikcí, pokud jde o určení nejvhodnějšího přístupu pro výpočet uvedené minimální částky.
(3)
Uvedený přístup by byl vhodný pro celou Unii, včetně jurisdikcí s menšími trhy s hypotečními úvěry. A sice z toho důvodu, že pohledávky za zprostředkovateli úvěru nekorelují s částkou podkladových hypotečních úvěrů, která se může po celé Unii značně lišit, ale jsou založeny na konceptu porušení povinné péče při výkonu povolání, u něhož se výsledné újmy liší mnohem méně.
(4)
Ustanovení čl. 29 odst. 2 písm. a) třetí pododstavec směrnice 2014/17/EU vyžaduje přezkoumání minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky v pravidelných intervalech. V budoucnu by se tudíž mohly ke stanovení úrovně uvedených povinností pro zprostředkovatele úvěru stát vhodnějšími jiné možnosti nebo metody, zejména budou-li k dispozici další historické údaje a větší zkušenosti z dohledu v souvislosti s fungováním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(5)
Pro jasné stanovení minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky a pro zajištění harmonizovanějšího přístupu po celé Unii by bylo vhodné stanovit uplatnění uvedené minimální částky na jednu pojistnou událost a za rok. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES (2) stanoví požadavek na minimální částku pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky za rok a na jednu pojistnou událost. Většina zprostředkovatelů, kteří vykonávají zprostředkování pojištění, i jejich pojistitelé jsou tedy obeznámeni s tímto přístupem, a proto je vhodné zavést podobný systém pro zprostředkovatele úvěru. Většina členských států, jejichž vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby zprostředkovatelé úvěru měli pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, nadto tento přístup využívá rovněž. Pravidla pro pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání pro zprostředkovatele úvěru by tudíž měla také navrhnout takové rozlišení mezi částkou za rok a na jednu pojistnou událost.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Evropský orgán pro bankovnictví předložil Komisi.
(7)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Minimální peněžní částka pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky, které musí mít zprostředkovatelé úvěru podle čl. 29 odst. 2 písm. a) prvního pododstavce směrnice 2014/17/EU, činí:
a)
460 000 EUR na každou jednotlivou pojistnou událost;
b)
celkem 750 000 eur na všechny pojistné události za kalendářní rok.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. září 2014.