KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 17. december 2014
om anerkendelse af Japan i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/106/EF for så vidt angår ordningerne for uddannelse og udstedelse af kvalifikationsbeviser til søfarende
(meddelt under nummer C(2014) 9590)
(EØS-relevant tekst)
(2014/935/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/106/EF af 19. november 2008 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv (1), særlig artikel 19, stk. 3, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
En medlemsstat kan i henhold til direktiv 2008/106/EF beslutte at påtegne beviser for søfarende, der er udstedt af tredjelande, forudsat at det pågældende tredjeland er anerkendt af Kommissionen. Tredjelandene skal opfylde kravene i Den Internationale Søfartsorganisations (IMO) konvention om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold fra 1978 (STCW-konventionen) med efterfølgende ændringer.
(2)
Republikken Cypern anmodede ved brev af 13. maj 2005 om, at Japan anerkendes. Kommissionen har efter denne anmodning kontaktet de japanske myndigheder med henblik på at foretage en vurdering af ordningerne for uddannelse og udstedelse af kvalifikationsbeviser i Japan for at kunne fastslå, om Japan overholder alle kravene i STCW-konventionen, og om der er truffet passende forholdsregler til at forebygge svig i forbindelse med kvalifikationsbeviser. Det blev forklaret, at vurderingen ville bygge på et informationskontrolbesøg foretaget af eksperter fra Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed. Efter langvarige drøftelser af EU's retlige rammer accepterede de japanske myndigheder i brev af 8. marts 2011 et kontrolbesøg. Kommissionen gik herefter videre med vurderingen af Japans ordninger for uddannelse og udstedelse af kvalifikationsbeviser på grundlag af et informationskontrolbesøg foretaget af eksperter fra Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed i februar 2012 og de japanske myndigheders svar den 10. januar 2014 på en anmodning af 25. oktober 2012 om en frivillig handlingsplan med korrigerende foranstaltninger.
(3)
Vurderingen gav ikke anledning til alvorlige bekymringer, men der blev identificeret nogle områder, hvor der skulle sættes ind. Der var navnlig nogle processer, som ikke var omfattet af søfartsmyndighedernes eller søfartsuddannelsesinstitutionernes kvalitetsstandarder. Herudover garanterede læreplanen og den praktiske uddannelse, som var fastlagt efter de nationale standarder, ikke opfyldelsen af de fastsatte kompetencekrav for kurserne »livredning« og »brandbekæmpelse«.
(4)
Den japanske lovgivning gav ansøgere til kvalifikationsbeviser mulighed for at færdiggøre deres tjeneste på skibe, som ikke opfyldte tonnage- og maskinkraftangivelserne på beviset, eller på fiskefartøjer eller kystvagtskibe. For at sikre, at denne type tjeneste var relevant for det ansøgte bevis, og at alle relevante kvalifikationer blev opnået under tjenesten, anvendte søfartsmyndighederne visse kriterier for ansøgere, som havde fuldført 12 måneders tjeneste til søs som led i et godkendt uddannelsesprogram. På grundlag af en analyse af den dokumentation, som de japanske myndigheder har forelagt, lader det dog til, søfartsmyndigheden ikke sikrede, at den pågældende type tjeneste til søs var relevant for det ansøgte bevis, og heller ikke at alle relevante kvalifikationer blev opnået under denne tjeneste, for de ansøgere, som havde fuldført 36 måneders tjeneste til søs. Det ser også ud til, at søfartsmyndigheden ikke sikrede, at den pågældende type tjeneste til søs var relevant for det ansøgte bevis, og heller ikke at alle relevante kvalifikationer blev opnået under denne tjeneste i forbindelse med fornyelse og opgradering af beviser for alle ansøgere.
(5)
Endelig krævede søfartsmyndigheden, at ansøgere, som havde godkendt tjeneste til søs på 12 måneder som led i et godkendt uddannelsesprogram, skulle fuldføre en godkendt uddannelse for at kunne søge om et bevis på operationelt niveau. Søfartsmyndigheden lod dog ikke til at kræve, at ansøgere, som havde fuldført 36 måneders tjeneste til søs, også skulle fuldføre en godkendt uddannelse for at kunne ansøge om et bevis på operationelt niveau.
(6)
Med brev af 5. juni 2014 opfordrede Kommissionen de japanske myndigheder til at forelægge de nødvendige afklaringer af de spørgsmål, der blev rejst i vurderingen, støttet af relevant dokumentation. De japanske myndigheder fremsendte deres svar den 4. august 2014.
(7)
Svaret omfattede dokumentation, som påviser, at alle manglende processer nu er omfattet af et kvalitetsstandardsystem. Der er også lavet udkast til ny lovgivning, og myndighederne har opgraderet deres faciliteter, så de nu opfylder standarderne for kurserne »livredning« og »brandbekæmpelse«.
(8)
Hvad angår myndighedernes kontrol af, at tjenesten til søs er relevant for det ansøgte bevis, og at alle relevante kvalifikationer opnås under denne tjeneste for de ansøgere, der har fuldført 36 måneders tjeneste til søs, og de ansøgere, der har anmodet om fornyelse og opgradering af deres bevis, fremførte de japanske myndigheder, at de anvender kriterier for udstedelse, opgradering og fornyelse af beviser, som vedrører skibets størrelse, sejlområde og den udførte funktion. Anvendelsen af disse kriterier fremgik dog ikke tilstrækkelig tydeligt af de forelagte oplysninger.
(9)
Hvad angår fuldførelsen af en godkendt uddannelse for ansøgere om et bevis på operationelt niveau, som har fuldført 36 måneders tjeneste til søs, fremførte de japanske myndigheder, at de overholder de relevante krav i STCW-konventionen. Overholdelsen fremgik dog ikke tilstrækkelig tydeligt af de forelagte oplysninger.
(10)
Selv om begrundelserne vedrørende de to sidste punkter ikke helt fjerner tvivlen vedrørende de spørgsmål, der rejses i vurderingen, er der ikke nogen tvivl om, at Japan generelt overholder STCW-konventionens krav til uddannelse af og udstedelse af kvalifikationsbeviser til søfarende.
(11)
Slutresultaterne af vurderingen viser, at Japan opfylder kravene i STCW-konventionen og har truffet passende forholdsregler til at forhindre svig i forbindelse med kvalifikationsbeviser.
(12)
Medlemsstaterne har modtaget en rapport om resultaterne af vurderingen.
(13)
Foranstaltningen i denne afgørelse er i overensstemmelse med udtalelse fra Udvalget for Sikkerhed til Søs og Forebyggelse af Forurening fra Skibe -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Japan anerkendes i henhold til artikel 19 i direktiv 2008/106/EF for så vidt angår ordningerne for uddannelse af og udstedelse af kvalifikationsbeviser til søfarende.
Artikel 2
Denne afgørelse er rettet til medlemsstaterne.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. december 2014.
PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. prosince 2014
o uznání Japonska podle směrnice 2008/106/ES Evropského parlamentu a Rady, pokud jde o systémy výcviku a vydávání průkazů způsobilosti námořníkům
(oznámeno pod číslem C(2014) 9590)
(Text s významem pro EHP)
(2014/935/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/106/ES ze dne 19. listopadu 2008 o minimální úrovni výcviku námořníků (1), a zejména na čl. 19 odst. 3 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle směrnice 2008/106/ES mohou členské státy rozhodnout, zda potvrdí odpovídající průkazy způsobilosti námořníků vydané třetími zeměmi za předpokladu, že dotčená třetí země je uznána Komisí. Uvedené třetí země musí splňovat všechny požadavky Úmluvy Mezinárodní námořní organizace (IMO) o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků z roku 1978 (dále jen „úmluva STCW“) v pozměněném znění.
(2)
Dopisem ze dne 13. května 2005 Kyperská republika požádala o uznání Japonska. Na základě této žádosti Komise kontaktovala japonské orgány s cílem posoudit systémy výcviku a vydávání průkazů způsobilosti, aby ověřila, zda Japonsko splňuje všechny požadavky úmluvy STCW a zda byla přijata vhodná opatření k zabránění podvodům s průkazy způsobilosti. Bylo vysvětleno, že posouzení by vycházelo z výsledků vyšetřovací inspekce provedené odborníky z Evropské agentury pro námořní bezpečnost. Po dlouhých jednáních ohledně právního rámce Evropské unie japonské orgány přijaly inspekční cestu dopisem ze dne 8. března 2011. Komise poté přistoupila k posouzení systémů výcviku a vydávání průkazů způsobilosti v Japonsku, které vycházelo z výsledků inspekce provedené odborníky z Evropské agentury pro námořní bezpečnost v únoru 2012 a z odpovědi japonských orgánů ze dne 10. ledna 2014 na žádost ze dne 25. října 2012 o dobrovolný plán nápravných opatření.
(3)
Z posouzení nevyplynuly vážné obavy, nicméně odhalilo některé oblasti vyžadující pozornost. Zejména jde o to, že systém norem kvality námořní správy a námořních vzdělávacích a výcvikových institucí neuplatňoval některé postupy. Osnovy a praktický výcvik stanovené vnitrostátními normami nezajistily dosažení předepsaných norem způsobilosti pro kurzy „záchrany života“ a „požární ochrany“.
(4)
Japonské právní předpisy umožňovaly uchazeči o průkaz způsobilosti dokončit námořní službu na palubě lodí o nižší tonáži nebo hnacím výkonu, než je limit odpovídající průkazu, který má být vydán, nebo na palubě rybářských plavidel nebo lodí pobřežní stráže. S cílem zajistit, aby tento typ námořní služby odpovídal průkazu způsobilosti, o který bylo požádáno, a aby byly během námořní služby získány všechny odpovídající dovednosti, uplatnily správní orgány některá kritéria na uchazeče, kteří absolvovali 12 měsíců námořní služby v rámci schváleného výcvikového programu. Nicméně z analýzy dokumentace, kterou poskytly japonské orgány, vyplynulo, že tyto správní orgány nezajistily, aby tento typ námořní služby odpovídal požadovanému průkazu způsobilosti a aby uchazeči, kteří absolvovali 36 měsíců námořní služby, získali během této námořní služby všechny odpovídající dovednosti. Rovněž se ukázalo, že správní orgány nezajistily, aby tento typ námořní služby odpovídal požadovanému průkazu způsobilosti a aby bylo během této námořní služby nabyto všech odpovídajících dovedností v případě prodloužení či rozšíření platnosti průkazů způsobilosti pro všechny uchazeče.
(5)
Správní orgány požadovaly po uchazečích, kteří absolvovali schválenou 12měsíční námořní službu v rámci výcvikového programu, dokončení schváleného vzdělávání, pokud měli zájem požádat o vydání průkazu způsobilosti na provozní úrovni. Ukázalo se však, že správní orgány dokončení schváleného vzdělávání před požádáním o vydání průkazu způsobilosti na provozní úrovni nepožadovaly po uchazečích, kteří absolvovali námořní službu v délce 36 měsíců.
(6)
Dopisem ze dne 5. června 2014 Komise vyzvala japonské orgány, aby poskytly nezbytné objasnění týkající se otázek, které vyvstaly v rámci posouzení na základě příslušné dokumentace. Dne 4. srpna 2014 japonské orgány předložily svou odpověď.
(7)
V uvedené odpovědi japonské orgány poskytly dokumenty dokládající, že na všechny chybějící postupy se nyní vztahuje systém norem kvality. Kromě toho byly vypracovány nové právní předpisy a modernizována zařízení, takže již uplatňují chybějící normy týkající se kurzů „záchrany života“ a „požární ochrany“.
(8)
Co se týče ověření toho, že v případě uchazečů, kteří absolvovali 36 měsíců námořní služby, a těch, kteří požádali o prodloužení či rozšíření platnosti průkazů způsobilosti, námořní služba odpovídá požadovanému průkazu způsobilosti a že je při ní nabyto všech odpovídajících dovedností, japonské orgány uvedly, že uplatňují kritéria pro udělení průkazů způsobilosti a prodloužení a rozšíření jeho platnosti ve vztahu k rozměru lodě, plavební oblasti a vykonávané funkci. Poskytnutými informacemi však nebylo toto uplatňování dostatečně prokázáno.
(9)
Pokud jde o dokončení schváleného vzdělání uchazečů, kteří požádali o vydání průkazu způsobilosti na provozní úrovni a absolvovali námořní službu v délce 36 měsíců, japonské orgány uvedly, že splňují příslušné požadavky úmluvy STCW. Poskytnutými informacemi však nebylo splnění požadavků dostatečně prokázáno.
(10)
I když odůvodnění, pokud jde o poslední dva body, nerozptylují zcela obavy, které byly vyjádřeny v průběhu posuzování, o celkové úrovni dodržování požadavků úmluvy STCW na výcvik a vydávání průkazů způsobilosti námořníků ze strany Japonska není pochyb.
(11)
Konečné výsledky posouzení prokazují, že Japonsko splňuje požadavky úmluvy STCW a že přijalo vhodná opatření k zabránění podvodům s průkazy způsobilosti.
(12)
Členským státům byla předána zpráva o výsledcích posouzení.
(13)
Opatření stanovené tímto rozhodnutím je v souladu se stanoviskem Výboru pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Pro účely článku 19 směrnice 2008/106/ES se Japonsko uznává, pokud jde o systémy výcviku a vydávání průkazů způsobilosti námořníkům.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 17. prosince 2014.