RÅDETS AFGØRELSE
af 24. juni 2014
om ordninger til Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen
(2014/415/EU)
RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 222, stk. 3, første punktum,
under henvisning til det fælles forslag fra Europa-Kommissionen og Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Denne afgørelse vedrører Unionens gennemførelse af artikel 222 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) (»solidaritetsbestemmelsen«). Den vedrører ikke medlemsstaternes gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen i henhold til artikel 222, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. I henhold til erklæring (nr. 37) ad artikel 222 i TEUF, kan en medlemsstat vælge de mest passende midler til at opfylde sin egen solidaritetsforpligtelse over for en anden medlemsstat.
(2)
I henhold til artikel 222, stk. 1, i TEUF skal Unionen og medlemsstaterne handle i fællesskab på et solidarisk grundlag, hvis en medlemsstat udsættes for et terrorangreb eller er offer for en naturkatastrofe eller en menneskeskabt katastrofe. Der bør tilstræbes sammenhæng og komplementaritet i Unionens og medlemsstaternes aktioner til fordel for enhver medlemsstat, der påberåber sig solidaritetsbestemmelsen, og med henblik på at undgå overlapninger. Eftersom medlemsstaterne skal foretage en samordning i Rådet for at opfylde deres egne solidaritetsforpligtelser i henhold til artikel 222, stk. 2, i TEUF, er det hensigtsmæssigt at have ordninger for samordningen i Rådet med hensyn til Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen.
(3)
Ordninger for samordning i Rådet bør bygge på EU's integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR), der blev godkendt af Rådet den 25. juni 2013, hvorefter IPCR også skal støtte ordninger til gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen. Det er hensigtsmæssigt, at Rådet tilpasser IPCR-ordningerne, navnlig i tilfælde af en revision.
(4)
Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen bør så vidt muligt benytte sig af eksisterende instrumenter, bør øge effektiviteten ved at forbedre koordinering og undgå overlapninger, bør fungere uden yderligere tilførsel af ressourcer, bør give medlemsstaterne en simpel og entydig kontaktflade på EU-plan og bør respektere de kompetencer, som hver EU-institutions og -tjenestegren er tillagt.
(5)
Solidaritetsbestemmelsen opfordrer Unionen til at mobilisere alle de instrumenter, det har til rådighed. Relevante instrumenter omfatter strategien for den indre sikkerhed for Den Europæiske Union, Den Europæiske Unions civilbeskyttelsesmekanisme oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1313/2013/EU (1) (»EU-mekanismen«), Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 1082/2013/EU (2) og de strukturer, der er udviklet inden for rammerne af den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik (FSFP).
(6)
Anvendelsesområdet for ordningerne for Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen bør være klart defineret.
(7)
For så vidt angår bekæmpelsen af terrorisme er den strategiske ramme for Unionens indsats Den Europæiske Unions terrorbekæmpelsesstrategi. Forskellige instrumenter er oprettet, herunder instrumenter, der styrker beskyttelsen af kritiske infrastrukturer inden for energi- og transportsektoren (3). Der er desuden foretaget aktioner i lyset af Kommissionens meddelelse med titlen: »EU's terrorbekæmpelsespolitik: vigtigste resultater og fremtidige udfordringer«, f.eks. aktioner, der fremmer samarbejdet mellem retshåndhævende myndigheder, styrker forebyggelsen af radikalisering, navnlig gennem oprettelsen af netværket til bevidstgørelse omkring radikalisering, og begrænser terroristers adgang til økonomiske midler samt sprængstoffer (4) og kemisk, biologisk, radiologisk og nukleart materiale samt aktioner, der forbedrer sikkerheden for eksplosivstoffer.
(8)
En påberåbelsesmekanisme og en udfasningsmekanisme for ordningerne i henhold til denne afgørelse bør defineres på EU-plan, baseret på en anmodning på højt politisk plan fra den berørte medlemsstat og understøttet af et enkelt kontaktpunkt på EU-plan.
(9)
Responsordninger på EU-plan bør forbedre effektiviteten gennem en styrket koordinering, der bygger på eksisterende instrumenter.
(10)
EU-mekanismen har til formål at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne og Unionen og at lette koordineringen på civilbeskyttelsesområdet. Afgørelse nr. 1313/2013/EU oprettede et katastrofeberedskabskoordineringscenter (»ERCC«), som skal sikre operationel kapacitet 24/7 og betjene medlemsstaterne og Kommissionen med henblik på at opfylde målene for EU-mekanismen.
(11)
Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EU-Udenrigstjenesten) råder over strukturer med efterretningsmæssig og militær ekspertise samt et netværk af delegationer, der også kan bidrage til respons på trusler eller katastrofer på medlemsstaternes område eller på kriser, der har en ydre dimension. Afhængigt af krisen, bør andre strukturer og EU-agenturer inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), herunder FSFP, i givet fald tilvejebringe bidrag i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i EU-retten.
(12)
I de tilfælde, hvor det er nødvendigt og muligt på grund af situationens hastende karakter, bør responsordninger på EU-plan suppleres med vedtagelsen af retsakter eller ændringer af eksisterende retsakter i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i traktaten.
(13)
Denne afgørelse har ingen indvirkning på forsvarsområdet. Hvis en krise kræver aktion inden for FUSP eller FSFP, bør Rådet vedtage en afgørelse i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i traktaten.
(14)
Denne afgørelse berører ikke artikel 42, stk. 7, i traktaten om Den Europæiske Union.
(15)
Kommissionens meddelelse med titlen: »Strategien for EU's indre sikkerhed i praksis - Fem skridt hen imod et mere sikkert EU« fastlægger et mål om at øge Unionens modstandsdygtighed over for kriser og katastrofer gennem en række aktioner, herunder ved fuld brug af solidaritetsbestemmelsen. Som Rådet mindede om i sine konklusioner af den 24. og 25. februar 2011, er det af afgørende betydning at øge Europas modstandskraft over for kriser og katastrofer for yderligere at styrke frihed, sikkerhed og retfærdighed i Unionen.
(16)
Det Europæiske Råd skal regelmæssigt vurdere de trusler, som Unionen står over for, således at Unionen og dens medlemsstater kan foretage effektive aktioner. På anmodning af Det Europæiske Råd bør der udarbejdes rapporter om konkrete trusler.
(17)
I henhold til artikel 346, stk. 1, litra a), i TEUF er ingen medlemsstat forpligtet til at meddele oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville stride mod dens væsentlige sikkerhedsinteresser.
(18)
Den 22. november 2012 vedtog Europa-Parlamentet beslutning 2012/2223 med titlen: »EU's bestemmelser om gensidigt forsvar og solidaritet: politiske og operationelle dimensioner«.
(19)
Denne afgørelse respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, der er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og den bør anvendes i overensstemmelse med disse rettigheder og principper.
(20)
Målet for denne afgørelse, nemlig Unionens gennemførelse af solidaritetsbestemmelsen, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af aktionens omfang og virkning bedre gennemføres på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går afgørelsen ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Generelt mål og emne
1. Denne afgørelse fastlægger regler og procedurer for Unionens gennemførelse af artikel 222 i TEUF (»solidaritetsbestemmelsen«).
2. For at sikre sammenhæng og komplementaritet i Unionens og medlemsstaternes aktioner koordinerer Rådet på politisk plan responsen på påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen under anvendelse af IPCR-ordningerne. Generalsekretariatet for Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten yder operationel støtte til IPCR-ordningerne.
3. Ordninger på EU-plan baseres på eksisterende mekanismer i Rådet, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og EU's agenturer til at levere oplysninger og yde bistand. Når det er relevant, bidrager Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik (HR) og EU-Udenrigstjenesten ved at tage initiativer og levere relevante oplysninger og yde bistand inden for HR's kompetenceområde.
4. Relevante EU-instrumenter og IPCR-ordningerne skal følge deres egne procedurer og kan være aktive inden påberåbelsen og efter udfasningen af responsen i medfør af denne afgørelse.
5. Ordningerne i henhold til denne afgørelse forbedrer effektiviteten gennem øget koordinering mellem Unionens og medlemsstaternes respons.
Artikel 2
Anvendelsesområde
1. I tilfælde af et terrorangreb eller en naturkatastrofe eller en menneskeskabt katastrofe, uanset om de opstår inden for eller uden for medlemsstaternes område, finder denne afgørelse anvendelse:
a)
inden for medlemsstaternes område, hvor traktaterne finder anvendelse, dvs. landområder, indre farvande, ydre territorialfarvande og luftrummet
b)
når infrastrukturer (såsom offshore olie- og gasinstallationer), der er beliggende i en medlemsstats ydre territorialfarvande eller eksklusive økonomiske zone eller på en medlemsstats kontinentalsokkel, berøres.
Når Unionen anvender ordningerne under denne afgørelse, og navnlig når den tager alle de instrumenter i brug, der står til dens rådighed, er den bundet af folkeretten og bør ikke gribe ind i tredjelandes rettigheder.
2. Denne afgørelse har ingen indvirkning på forsvarsområdet.
Artikel 3
Definitioner
I denne afgørelse forstås ved:
a) »katastrofe«: enhver situation, der har eller kan have alvorlige konsekvenser for mennesker, miljøet eller ejendom, herunder kulturarv
b) »terrorangreb«: en terrorhandling, som defineret Rådets rammeafgørelse 2002/475/RIA (5)
c) »krise«: en katastrofe eller et terrorangreb med så vidtrækkende konsekvenser eller politisk betydning, og at det kræver en rettidig politisk koordinering og respons på politisk plan i Unionen
d) »respons«: enhver aktion, der træffes i tilfælde af en katastrofe eller et terrorangreb for at imødegå de umiddelbare skadelige konsekvenser.
Artikel 4
Påberåbelse af solidaritetsbestemmelsen
1. I tilfælde af en katastrofe eller et terrorangreb, kan den berørte medlemsstat påberåbe sig solidaritetsbestemmelsen, hvis den efter at have udnyttet alle muligheder i eksisterende ressourcer og værktøjer, der findes på nationalt plan og EU-plan, finder, at krisen klart overstiger den responskapacitet, den har til rådighed.
2. De politiske myndigheder i den berørte medlemsstat fremsender deres påberåbelse til formandskabet for Rådet. Påberåbelsen fremsendes også til formanden for Europa-Kommissionen gennem ERCC.
Artikel 5
Responsordninger på EU-plan
1. Når solidaritetsbestemmelsen er blevet påberåbt, sikrer Rådet den politiske og strategiske styring af Unionens respons på påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen under fuld hensyntagen til Kommissionens og HR's beføjelser. Med henblik herpå aktiverer Rådets formandskab straks IPCR-ordningerne, hvis de ikke allerede er i brug, og dermed informere alle medlemsstater om påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen.
2. Samtidig og i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, skal Kommissionen og HR:
a)
identificere alle relevante EU-instrumenter, der bedst kan bidrage til responsen på krisen, herunder sektorspecifikke, operationelle, politiske eller finansielle instrumenter og strukturer, og træffe alle nødvendige foranstaltninger, der er fastsat i disse instrumenter
b)
identificere de militære kapaciteter, som bedst kan bidrage til responsen på krisen med støtte fra EU's Militærstab
c)
identificere og foreslå anvendelse af de instrumenter og ressourcer, der falder ind under EU-agenturernes ansvarsområde, og som bedst kan bidrage til responsen på krisen
d)
rådgive Rådet om, hvorvidt de eksisterende instrumenter er tilstrækkelige midler til at hjælpe de berørte medlemsstater efter påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen
e)
udarbejde regelmæssige samlede integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse, som skal informere og støtte koordinering og beslutningstagning på politisk plan i Rådet i overensstemmelse med artikel 6 i denne afgørelse.
3. Når det er relevant, og i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, forelægger Kommissionen og HR forslag for Rådet, navnlig vedrørende:
a)
afgørelser om ekstraordinære foranstaltninger, som ikke findes i eksisterende instrumenter
b)
anmodninger om militær kapacitet, som går videre end de eksisterende ordninger for civilbeskyttelse, eller
c)
foranstaltninger til støtte for en hurtig respons fra medlemsstaterne.
4. Ved anvendelse af IPCR-ordningerne sikrer formandskabet for Rådet, at der er sammenhæng mellem håndteringen i Rådet og den overordnede respons på politisk plan i Unionen, herunder for så vidt angår udvikling og ajourføring af forslag til aktioner, samtidig med at Kommissionens og HR's initiativret respekteres inden for deres kompetenceområder. I den forbindelse modtager formandskabet støtte og rådgivning fra Generalsekretariatet for Rådet, Kommissionen og EU-Udenrigstjenesten samt, i tilfælde af et terrorangreb, fra EU-antiterrorkoordinatoren. Afhængig af krisen tilvejebringer strukturer og EU-agenturer inden for FUSP/FSFP i givet fald bidrag i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i EU-retten.
5. Formandskabet for Rådet underretter formanden for Det Europæiske Råd og formanden for Europa-Parlamentet om påberåbelsen af solidaritetsbestemmelsen og om den vigtigste udvikling.
6. Ved påberåbelse af solidaritetsbestemmelsen fungerer ERCC som det centrale kontaktpunkt 24/7 på EU-plan for medlemsstaternes kompetente myndigheder og andre interessenter, jf. dog de eksisterende ansvarsområder i Kommissionen og for HR og de eksisterende informationsnet. ERCC vil lette udarbejdelsen af integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse (ISAA) i samarbejde med EU's situationsrum og andre EU-krisecentre i overensstemmelse med denne afgørelses artikel 6.
Artikel 6
Integrerede rapporter om situationsbevidsthed og analyse
ISAA-rapporter tilpasses behovene på Unionens politiske plan som fastsat af Rådets formandskab og giver et strategisk overblik over situationen i Rådet i overensstemmelse med IPCR-ordningerne. Disse rapporter samler validerede bidrag, som medlemsstaterne, Kommissionen, EU-Udenrigstjenesten og de relevante EU-agenturer samt relevante internationale organisationer frivilligt stiller til rådighed. I tilfælde af en påberåbelse i forbindelse med terrorangreb håndteres efterretningsvurderinger og briefinger separat gennem eksisterende kanaler.
Artikel 7
Udfasning
Udfasningen af responsen i medfør af denne afgørelse skal følge den samme procedure som fastsat i artikel 4, stk. 2. Den medlemsstat, der har påberåbt sig solidaritetsbestemmelsen, giver besked, så snart den vurderer, at der ikke længere er behov for at opretholde påberåbelsen.
Artikel 8
Trusselsvurdering på EU-plan
1. For regelmæssigt at vurdere truslerne mod Unionen kan Det Europæiske Råd anmode Kommissionen, HR og i givet fald EU-agenturer om at udarbejde rapporter om konkrete trusler.
2. Medmindre andet fastsættes af Det Europæiske Råd, baseres de pågældende rapporter alene på de tilgængelige vurderinger af trusler, som relevante EU-institutioner, -organer og -agenturer har udarbejdet under de eksisterende ordninger, og på de oplysninger, som medlemsstaterne frivilligt har stillet til rådighed, og overlapninger skal undgås. EU-antiterrorkoordinatoren inddrages i udarbejdelsen af disse rapporter, hvis det er relevant. I overensstemmelse med artikel 346, stk. 1, litra a), i TEUF er ingen medlemsstat forpligtet til at meddele oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville stride mod dens væsentlige sikkerhedsinteresser.
Artikel 9
Revision
1. Ordningerne i denne afgørelse tages op til revision med jævne mellemrum i overensstemmelse med identificerede behov og under alle omstændigheder senest 12 måneder, efter at påberåbelsen heraf er ophørt for at sikre, at de relevante erfaringer identificeres og behandles. Denne revision foretages i Rådet på grundlag af en fælles rapport udarbejdet af Kommissionen og HR.
2. Denne afgørelse kan revideres, hvis det er relevant. I så fald og i overensstemmelse med artikel 222, stk. 3, i TEUF bistås Rådet af Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité og Den Stående Komité for det Operationelle Samarbejde om den Indre Sikkerhed.
3. Hvis det er relevant, kan Rådet tilpasse IPCR-ordningerne, navnlig for at imødekomme behov, som Rådet har identificeret i forbindelse med en revision eller efter en revision af denne afgørelse.
Artikel 10
Finansielle virkninger
De finansielle midler, der er nødvendige for gennemførelsen af denne afgørelse, mobiliseres inden for rammerne af de vedtagne årlige udgiftsgrænser og i overensstemmelse med de eksisterende EU-instrumenters anvendelsesområde og overholder de årlige lofter i den flerårige finansielle ramme.
Artikel 11
Ikrafttræden
Denne afgørelse træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Luxembourg, den 24. juni 2014.
ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 24. června 2014
o způsobu provádění doložky solidarity Unií
(2014/415/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 222 odst. 3 větu první této smlouvy,
s ohledem na společný návrh Evropské komise a vysoké představitelky Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Toto rozhodnutí se vztahuje na provádění ustanovení článku 222 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) (dále jen „doložka solidarity“) ze strany Unie. Nevztahuje se na provádění doložky solidarity členskými státy podle čl. 222 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“). Podle Prohlášení (č. 37) k článku 222 Smlouvy o fungování Evropské unie může členský stát zvolit nejvhodnější prostředek ke splnění svého závazku solidarity vůči jinému členskému státu.
(2)
Podle čl. 222 odst. 1 Smlouvy o fungování EU jednají Unie a členské státy společně v duchu solidarity, pokud je některý členský stát cílem teroristického útoku nebo obětí přírodní nebo člověkem způsobné pohromy. Je třeba usilovat o soudržnost a doplňkovost opatření Unie a členských států, a to v zájmu členského státu uplatňujícího doložku solidarity a s cílem předejít zdvojování úsilí. Vzhledem k tomu, že členské státy mají koordinovat svou činnost v Radě, aby splnily své povinnosti ohledně solidarity podle čl. 222 odst. 2 Smlouvy o fungování EU, je vhodné stanovit pro provádění doložky solidarity Unií způsob koordinace v Radě.
(3)
Způsob koordinace v Radě by měl vycházet z opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize, která Rada schválila dne 25. června 2013, v nichž se stanoví, že v rámci integrované politické reakce Unie na krize budou podporována i opatření pro provádění doložky solidarity. Je třeba, aby Rada zejména v případě přezkumu upravila opatření pro integrovanou politickou reakci Unie na krize.
(4)
Provádění doložky solidarity Unií by mělo vycházet v co největší míře ze stávajících nástrojů, zvyšovat účinnost posilováním koordinace a předcházením zdvojování, fungovat bez přidávání dalších zdrojů, poskytovat členským státům jednoduché a jasné rozhraní na úrovni Unie a respektovat pravomoci svěřené jednotlivým orgánům a útvarům Unie.
(5)
Doložka solidarity vyzývá Unii, aby uvedla do pohotovosti veškeré nástroje, které má k dispozici, jako například strategii vnitřní bezpečnosti Evropské unie, mechanismus civilní ochrany Evropské unie zřízený rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 1313/2013/EU (1) (dále jen „mechanismus Unie“), rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1082/2013/EU (2) a struktury vytvořené v rámci společné bezpečnostní a obranné politiky (SBOP).
(6)
Rozsah opatření pro provádění doložky solidarity Unií by měl být jasně vymezen.
(7)
Pokud jde o boj proti terorismu, strategickým rámcem pro činnost Unie je Strategie Evropské unie pro boj proti terorismu. K dispozici jsou různé nástroje, jako například nástroje pro posílení ochrany kritických infrastruktur v energetice a dopravě (3). Na základě sdělení Komise nazvaném „Politika EU pro boj proti terorismu: dosažené úspěchy a budoucí úkoly“ byla přijata nejrůznější opatření, jako například akce zaměřené na posilování spolupráce mezi donucovacími orgány, na lepší předcházení radikalizaci, zejména zřízením sítě pro zvyšování povědomí o radikalizaci (Radicalisation Awareness Network), a na omezování přístupu teroristů k finančním prostředkům, jakož i k výbušninám (4) a k chemickým, biologickým, radiologickým a jaderným materiálům, nebo akce zaměřené na zvyšování bezpečnosti výbušnin.
(8)
Mechanismus pro uplatňování opatření podle tohoto rozhodnutí a mechanismus postupného ukončování by měly být vymezeny na úrovni Unie, založeny na žádosti na vysoké politické úrovni, kterou předloží dotčený členský stát či státy, a podporovány prostřednictvím jediného kontaktního místa na úrovni Unie.
(9)
Opatření pro odezvu na úrovni Unie by měla zvyšovat účinnost prostřednictvím posílené koordinace, jež se bude opírat o stávající nástroje.
(10)
Cílem mechanismu Unie je posílení spolupráce mezi členskými státy a Unií a usnadnění koordinace v oblasti civilní ochrany. Rozhodnutím č. 1313/2013/EU bylo zřízeno středisko pro koordinaci odezvy na mimořádné události (dále jen „středisko“), které zajišťuje nepřetržitou provozní kapacitu a slouží členským státům a Komisi při sledování cílů mechanismu Unie.
(11)
Evropská služba pro vnější činnost (ESVČ) má k dispozici struktury, jež jsou vybaveny know-how v oblasti bezpečnostního zpravodajství a vojenství, jakož i síť delegací, jež rovněž mohou přispět k odezvě na hrozby nebo pohromy na území členských států nebo na krize s vnějším rozměrem. V závislosti na konkrétním případu krize by měly v souladu s příslušnými ustanoveními práva Unie případně přispět i další struktury a agentury Unie v oblasti společné bezpečnostní a zahraniční politiky (SZBP) a SBOP.
(12)
Je-li to s ohledem na naléhavost situace nezbytné a proveditelné, měla by být opatření pro odezvu na úrovni Unie doprovázena přijímáním právních aktů nebo změnou stávajících aktů v souladu s příslušnými ustanoveními Smluv.
(13)
Toto rozhodnutí nemá žádné důsledky v oblasti obrany. Je-li v případě krizové situace zapotřebí přijmout opatření v rámci SZBP nebo SBOP, měla by Rada přijmout rozhodnutí v souladu s příslušnými ustanoveními Smluv.
(14)
Tímto rozhodnutím není dotčen čl. 42 odst. 7 Smlouvy o Evropské unii.
(15)
Ve sdělení Komise nazvaném „Strategie vnitřní bezpečnosti Evropské unie: pět kroků směrem k bezpečnější Evropě“ je jako cíl stanoveno zlepšení odolnosti Unie vůči krizím a katastrofám, a to prostřednictvím řady opatření včetně plného využití doložky solidarity. Jak připomíná Rada ve svých závěrech ze dne 24. a 25. února 2011, zvýšení odolnosti Evropy vůči krizím a katastrofám je zcela zásadní pro další posílení svobody, bezpečnosti a práva v Unii.
(16)
Evropská rada má pravidelně vyhodnocovat hrozby, jimž Unie čelí, tak aby Unie a její členské státy mohly přijímat účinná opatření. Na žádost Evropské rady by také měly být vypracovávány zprávy o konkrétních hrozbách.
(17)
V souladu s čl. 346 odst. 1 písm. a) Smlouvy o fungování EU by neměl být žádný členský stát povinen poskytovat údaje, jejichž zpřístupnění podle jeho názoru odporuje podstatným zájmům jeho bezpečnosti.
(18)
Evropský parlament přijal dne 22. listopadu 2012 usnesení č. 2012/2223 s názvem „Doložky EU o vzájemné obraně a solidaritě: politický a operační rozměr“.
(19)
Toto rozhodnutí respektuje základní práva a je v souladu se zásadami uznávanými v Listině základních práv Evropské unie, a musí být v souladu s těmito právy a zásadami uplatňováno.
(20)
Jelikož cílů tohoto rozhodnutí, totiž provádění doložky solidarity Unií, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich může z důvodu rozsahu a účinků tohoto rozhodnutí být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Obecný cíl a předmět
1. Toto rozhodnutí stanoví pravidla a postupy pro provádění ustanovení článku 222 Smlouvy o fungování EU (dále jen „doložka solidarity“) ze strany Unie.
2. Za účelem zajištění soudržnosti a doplňkovosti činnosti Unie a členských států zajišťuje Rada na politické úrovni koordinaci odezvy na žádost o použití doložky solidarity, přičemž využije opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize. Při provádění opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize poskytuje podporu Generální sekretariát Rady, Komise a ESVČ.
3. Opatření na úrovni Unie, jejichž účelem je poskytovat informace a podporu, vycházejí ze stávajících mechanismů Rady, Komise, ESVČ a agentur Unie. V případě potřeby přispívá vysoký představitel Unie pro zahraniční a bezpečnostní politiku (dále jen „vysoký představitel“) a ESVČ tím, že v oblasti působnosti vysokého představitele přijímají náležité iniciativy a poskytují relevantní informace a podporu.
4. Příslušné nástroje Unie a opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize mají stanoveny vlastní postupy a mohou fungovat před uplatněním opatření pro odezvu podle tohoto rozhodnutí i po jejich postupném ukončení.
5. Opatření podle tohoto rozhodnutí zajišťují těsnější koordinaci mezi odezvou na úrovni Unie a na úrovni členských států.
Článek 2
Oblast působnosti
1. V případě teroristických útoků či přírodních nebo člověkem způsobených pohrom, a to bez ohledu na to, zda mají svůj původ na území členských států, či mimo ně, se toto rozhodnutí použije:
a)
na území členských států, na něž se použijí Smlouvy, včetně pevniny, vnitrozemských vod, teritoriálních vod a vzdušného prostoru;
b)
v případě zasažení infrastruktury (jako jsou ropná a plynová zařízení na moři) v teritoriálních vodách, výlučné ekonomické zóně nebo na kontinentálním šelfu členského státu.
Unie je při uplatňování opatření podle tohoto rozhodnutí a zejména tehdy, když používá nástroje, které má k dispozici, vázána mezinárodním právem a nezasahuje do práv států, které nejsou členy EU.
2. Toto rozhodnutí nemá žádné důsledky v oblasti obrany.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a)
„pohromou“ situace, která má či může mít závažný dopad na obyvatelstvo, životní prostředí nebo majetek, včetně kulturního dědictví;
b)
„teroristickým útokem“ teroristický trestný čin ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2002/475/SVV (5), ve znění rámcového rozhodnutí Rady 2008/919/SVV ze dne 28. listopadu 2008;
c)
„krizí“ pohroma či teroristický útok s tak rozsáhlým dopadem nebo politickým významem, jaký vyžaduje včasnou politickou koordinaci a odezvu na politické úrovni Unie;
d)
„odezvou“ jakékoli opatření přijaté v případě pohromy či teroristického útoku s cílem řešit jejich bezprostřední nepříznivé následky.
Článek 4
Uplatnění doložky solidarity
1. Členský stát zasažený pohromou nebo teroristickým útokem může uplatnit doložku solidarity, pokud poté, co vyčerpá možnosti stávajících prostředků a nástrojů na vnitrostátní a unijní úrovni, dospěje k závěru, že jeho schopnost odezvy nepostačuje k řešení dané krize.
2. Politické orgány zasaženého členského státu se se svou žádostí o uplatnění obrátí na předsednictví Rady. Žádost o uplatnění je prostřednictvím střediska pro koordinaci odezvy na mimořádné události předána rovněž předsedovi Evropské komise.
Článek 5
Opatření pro odezvu na úrovni Unie
1. Jakmile je uplatněna doložka solidarity, Rada zajistí politické a strategické řízení odezvy Unie na uplatnění doložky solidarity, přičemž zohlední pravomoci Komise a vysokého představitele. Za tímto účelem předsednictví Rady ihned aktivuje opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize, pokud se již nepoužívají, a informuje všechny členské státy o uplatnění doložky solidarity.
2. Komise a vysoký představitel v souladu s čl. 1 odst. 3 rovněž:
a)
určí všechny příslušné nástroje Unie, jimiž lze přispět k odezvě na krizi, včetně operativních, politických či finančních nástrojů a struktur, a přijmou veškerá potřebná opatření stanovená v těchto nástrojích;
b)
určí za podpory Vojenského štábu EU vojenské kapacity, jež mohou nejlépe přispět k odezvě na krizi;
c)
určí a navrhnou použití nástrojů a prostředků, jež spadají do působnosti agentur Unie a jež mohou nejlépe přispět k odezvě na krizi;
d)
uvědomí Radu o tom, zda jsou stávající nástroje dostačujícími prostředky pro pomoc zasaženému členskému státu po uplatnění doložky solidarity;
e)
předkládají pravidelné integrované hodnotící a analytické zprávy o situaci, jejichž účelem je poskytnout informace a podporu při koordinaci a rozhodování na politické úrovni v Radě v souladu s článkem 6 tohoto rozhodnutí.
3. Komise a vysoký představitel v případě potřeby předloží v souladu s čl. 1 odst. 3 Radě návrhy týkající se zejména:
a)
rozhodnutí o mimořádných opatřeních, která nejsou stanovena ve stávajících nástrojích,
b)
žádostí o vojenské kapacity nad rámec stávajících opatření pro civilní ochranu, nebo
c)
opatření na podporu rychlé odezvy členských států.
4. Při použití opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize předsednictví Rady zajistí soudržnost jednání Rady a celkové odezvy na politické úrovni EU, včetně vypracování a aktualizace návrhů opatření, přičemž respektuje právo Komise a vysokého představitele na iniciativu v oblasti jejich působnosti. Podporu a poradenství přitom budou předsednictví poskytovat generální sekretariát Rady, Komise a ESVČ a v případě teroristických útoků protiteroristický koordinátor EU. V závislosti na konkrétním případu krize by měly v souladu s příslušnými ustanoveními práva Unie případně přispět i další struktury a agentury Unie v oblasti SZBP a SBOP.
5. Předsednictví Rady informuje o uplatnění doložky solidarity a o hlavních událostech předsedu Evropské rady a předsedu Evropského parlamentu.
6. Po uplatnění doložky solidarity působí středisko pro koordinaci odezvy na mimořádné události jako kontaktní místo s nepřetržitým provozem na úrovni Unie pro kontakt s členskými státy a dalšími zúčastněnými stranami, aniž jsou tím dotčeny stávající povinnosti, které mají Komise a vysoký představitel, a stávající informační sítě. Toto středisko bude ve spolupráci se situačním střediskem EU a dalšími krizovými středisky Unie v souladu s článkem 6 tohoto rozhodnutí usnadňovat vypracovávání integrovaných zpráv týkajících se situačního povědomí a analýzy.
Článek 6
Integrované zprávy týkající se situačního povědomí a analýzy
Integrované zprávy týkající se situačního povědomí a analýzy budou uzpůsobeny potřebám politické úrovně Unie definovaným předsednictvím Rady a poskytnou Radě strategický přehled situace v souladu s opatřeními pro integrovanou politickou reakci EU na krize. V těchto zprávách budou použity ověřené příspěvky poskytnuté dobrovolně členskými státy, Komisí, ESVČ a příslušnými agenturami Unie, jakož i příslušnými mezinárodními organizacemi. V případě uplatnění doložky solidarity v souvislosti s teroristickým útokem budou odděleně prostřednictvím stávajících kanálů zpracovávána vyhodnocení zpravodajských informací.
Článek 7
Postupné ukončení
Postupné ukončení odezvy podle tohoto rozhodnutí se řídí stejným postupem, který je stanoven v čl. 4 odst. 2. Jakmile je členský stát uplatňující doložku solidarity toho názoru, že její uplatňování již není zapotřebí, tuto skutečnost oznámí.
Článek 8
Vyhodnocení hrozeb na úrovni Unie
1. Pro účely pravidelného vyhodnocování hrozeb, kterým Unie čelí, může Evropská rada v případě potřeby požádat Komisi, vysokého představitele a příslušné agentury Unie o vypracování zpráv týkajících se konkrétních hrozeb.
2. Nestanoví-li Evropská rada jinak, musí tyto zprávy vycházet pouze z dostupných hodnocení hrozeb vypracovaných příslušnými orgány, subjekty a agenturami Unie v rámci stávajících opatření a z informací, které dobrovolně poskytují členské státy, přičemž je třeba zabránit zdvojování činností. V případě potřeby se k vypracování těchto zpráv připojí protiteroristický koordinátor EU. V souladu s čl. 346 odst. 1 písm. a) Smlouvy o fungování EU není žádný členský stát povinen poskytovat údaje, jejichž zpřístupnění podle jeho názoru odporuje podstatným zájmům jeho bezpečnosti.
Článek 9
Přezkum
1. Opatření podle tohoto rozhodnutí jsou pravidelně přezkoumávána na základě zjištěných potřeb a v každém případě do 12 měsíců od ukončení jejich uplatňování, a to s cílem zajistit určení a řešení příslušných poznatků. Tento přezkum provádí Rada na základě společné zprávy vypracované Komisí a vysokým představitelem.
2. V případě potřeby lze provést revizi tohoto rozhodnutí. V těchto případech a v souladu s čl. 222 odst. 3 Smlouvy o fungování EU je Radě nápomocen Politický a bezpečnostní výbor a Stálý výbor pro operativní spolupráci v oblasti vnitřní bezpečnosti.
3. Rada může případně upravit opatření pro integrovanou politickou reakci EU na krize, zejména s cílem řešit problémy zjištěné Radou v rámci přezkumu nebo v návaznosti na revizi tohoto rozhodnutí.
Článek 10
Finanční dopady
Veškeré finanční prostředky nezbytné k provádění tohoto rozhodnutí se uvolňují v rámci dohodnutých ročních omezení pro výdaje a v mezích stávajících nástrojů Unie a při dodržení stropů podle víceletého finančního rámce pro jednotlivé roky.
Článek 11
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
V Lucemburku dne 24. června 2014.