KOMMISSIONENS DELEGEREDE FORORDNING (EU) Nr. 183/2014
af 20. december 2013
om udbygning af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber, for så vidt angår reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere beregningen af specifikke og generelle kreditrisikojusteringer
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 (1), særlig artikel 110, stk. 4, tredje afsnit, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Forordning (EU) nr. 575/2013 definerer kreditrisikojustering som størrelsen af specifikke og generelle hensættelser til dækning af tab på udlån for kreditrisici, som er anerkendt i instituttets årsregnskab i overensstemmelse med de gældende regnskabsregler, men fastsætter ikke specifikke regler for fastlæggelse af, hvad der er specifikke og generelle kreditrisikojusteringer.
(2)
Der bør fastsættes regler vedrørende præciseringen af de beløb, der skal medregnes ved beregningen af kreditrisikojusteringer, som afspejler tab, der alene vedrører kreditrisiko. Beregningen af kreditrisikojusteringer med henblik på at fastlægge kapitalgrundlagskrav bør begrænses til beløb, der har reduceret instituttets egentlige kernekapital.
(3)
Tab, der alene vedrører kreditrisiko, som i henhold til de gældende regnskabsregler er indregnet i det løbende regnskabsår, bør indregnes som kreditrisikojusteringer, såfremt instituttet indregner virkningen i sin egentlige kernekapital. Dette er relevant i situationer, hvor der forekommer værdiforringelser registreret i løbet af et regnskabsår, selv om der generelt er opnået foreløbige overskud i løbet af året eller ved årets udgang, som ikke er godkendt i overensstemmelse med artikel 26, stk. 2, i forordning (EU) nr. 575/2013, og hvor deres indregning som kreditrisikojusteringer vil have indvirkning på eksponeringsværdier eller supplerende kapital før end på egentlig kernekapital. For foreløbige tab omhandlet i artikel 36, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013 er en sådan justering ikke nødvendig, hvis tab i det løbende regnskabsår, jf. nævnte artikel, straks fratrækkes den egentlige kernekapital.
(4)
Visse bestemmelser i forordning (EU) nr. 575/2013 vedrørende kreditrisikojusteringer henviser udtrykkeligt til ikkebalanceførte poster. Hvis det ikke anføres udtrykkeligt, gælder de relevante bestemmelser for både balanceførte og ikkebalanceførte poster.
(5)
Der bør fastlægges regler, som omhandler tab, der alene vedrører kreditrisiko, som indregnes i henhold til de gældende regnskabsregler, og som et instituts egentlige kernekapital er blevet reduceret med. Disse regler bør omfatte forringelser og værdijusteringer for finansielle aktiver eller hensættelser til ikkebalanceførte poster, for så vidt de afspejler tab, der alene vedrører kreditrisiko, og såfremt de er regnskabsført i resultatopgørelsen i henhold til de gældende regnskabsregler. For så vidt disse tab vedrører finansielle instrumenter værdiansat til dagsværdi, bør disse regler også omfatte beløb, der er registreret som forringelser i henhold til de gældende regnskabsregler, eller der bør foretages lignende justeringer, såfremt de afspejler tab vedrørende en forringelse af kreditkvaliteten for et aktiv eller en aktivportefølje. Det er i denne fase ikke hensigtsmæssigt at regulere andre beløb, der ikke er en forringelse af et finansielt instrument i henhold til de gældende regnskabsregler, eller som ikke afspejler et tilsvarende forhold, selv om disse ændringer kan omfatte en kreditrisikokomponent.
(6)
Med henblik på at sikre fuld dækning af beregningen skal alle beløb, der er relevante med henblik på artikel 110, stk. 4, første afsnit, i forordning (EU) nr. 575/2013, fordeles til beregningen af generelle kreditrisikojusteringer eller specifikke kreditrisikojusteringer.
(7)
Med henblik på at identificere de beløb, der kan medtages i beregningen af specifikke kreditrisikojusteringer, er det eneste kriterium, jf. forordning (EU) nr. 575/2013, at de specifikke kreditrisikojusteringer ikke kan medtages i den supplerende kapital, når kreditrisikoen opgøres efter standardmetoden, jf. artikel 62, litra c), i forordning (EU) nr. 575/2013. Der skal derfor skelnes mellem beløb, som skal medtages i beregningen af specifikke kreditrisikojusteringer eller generelle kreditrisikojusteringer, i overensstemmelse med kriterierne for identifikation af beløb, der kan medtages i supplerende kapital.
(8)
Forordning (EU) nr. 575/2013 gennemfører de internationalt godkendte standarder, der er udarbejdet af Baselkomitéen for Banktilsyn (tredje reguleringsstandarder om bankernes kapitalgrundlag (2) (Basel III-reglerne)). De relevante regler om kreditrisikojusteringer bør derfor også være i overensstemmelse med Baselrammen, som bestemmer, at et af kriterierne for at skelne mellem generelle kreditrisikojusteringer og specifikke kreditrisikojusteringer er, at generelle hensættelser eller generelle reserver til imødegåelse af tab på udlån frit skal kunne anvendes til at imødegå tab, der opstår efterfølgende. I henhold til Basel III-bestemmelserne vedrørende reserver til imødegåelse af tab på udlån i forhold til fremtiden kan uidentificerede tab frit anvendes til at imødegå tab, som stammer fra kreditrisiko og opstår efterfølgende, og kan derfor indregnes i den supplerende kapital. Beløb, der indgår i beregningen af generelle kreditrisikojusteringer, bør desuden frit og fuldstændigt med hensyn til tidspunkt og beløb kunne anvendes til at imødegå sådanne tab som minimum på gone concern-basis, hvis kapitalen kan sikre tabsabsorbering ved insolvens, før indskyderne mister penge.
(9)
Det bør være muligt at anvende reglerne på dette område uanset de gældende regnskabsregler. For at sætte institutterne i stand til at skelne mellem specifikke kreditrisikojusteringer og generelle kreditrisikojusteringer på samme måde bør der fastsættes kriterier for behandling af tab relateret til kreditrisiko inden for rammerne af de gældende regnskabsregler for hver type kreditrisikojustering. Behandlingen af tab, der alene vedrører kreditrisiko indregnet i henhold til de gældende regnskabsregler, afhænger af opfyldelsen af disse kriterier, men størstedelen af disse beløb bør normalt klassificeres som specifikke kreditrisikojusteringer som følge af den restriktive karakter af kriterierne for generelle kreditrisikojusteringer.
(10)
Internationale regnskabsstandarder ændres løbende, og det kan medføre ændring af kriterierne for at skelne mellem specifikke kreditrisikojusteringer og generelle kreditrisikojusteringer. I lyset af de igangværende drøftelser, navnlig vedrørende en ny model for værdiforringelser, forekommer det at være for tidligt at forvente en sådan model for kriterier for kreditrisikojusteringer.
(11)
Forordning (EU) nr. 575/2013 kræver, at de specifikke kreditrisikojusteringer identificeres for en enkelt eksponering. Det skal derfor besluttes, hvordan specifikke kreditrisikojusteringer, der afspejler tab vedrørende kreditrisiko i forbindelse med en hel gruppe af eksponeringer, skal behandles. Det skal endvidere besluttes, for hvilke eksponeringer i gruppen og i hvilket omfang specifikke kreditrisikojusteringer skal indregnes. Dele af dette beløb, der følger af sådanne specifikke kreditrisikojusteringer, skal fordeles til eksponeringerne i forhold til de risikovægtede eksponeringsbeløb. Til det formål bør eksponeringsværdierne fastsættes uden hensyntagen til eventuelle specifikke kreditrisikojusteringer.
(12)
Med henblik på konstatering af misligholdelse, jf. artikel 178, stk. 3, litra b), i forordning (EU) nr. 575/2013, skal der kun indregnes specifikke kreditrisikojusteringer, der foretages for en enkelt eksponering eller en enkelt låntager, og ikke specifikke kreditrisikojusteringer, der foretages for hele grupper af eksponeringer. Specifikke kreditrisikojusteringer, der foretages for hele grupper af eksponeringer, identificerer ikke låntagerne i forbindelse med eksponeringer, der tilhører sådanne grupper, hvor det vurderes, at en misligholdelsesbegivenhed har fundet sted. Eksistensen af specifikke kreditrisikojusteringer for en gruppe af eksponeringer er ikke tilstrækkelig begrundelse for at konkludere, at misligholdelsesbegivenheder har fundet sted for hver låntager eller eksponering i denne gruppe.
(13)
Institutter skal kunne påvise, hvordan kriterierne for at skelne mellem specifikke kreditrisikojusteringer og generelle kreditrisikojusteringer anvendes inden for rammerne af de gældende regnskabsregler. De bør derfor dokumentere denne proces.
(14)
Denne forordning er baseret på det udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har fremsendt til Kommissionen.
(15)
Den Europæiske Banktilsynsmyndighed har afholdt åbne offentlige høringer om udkastet til reguleringsmæssige tekniske standarder, som ligger til grund for denne forordning, analyseret de potentielle omkostninger og fordele i overensstemmelse med artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 (3) samt indhentet en udtalelse fra interessentgruppen for banker, der er nedsat i henhold til artikel 37 i forordning (EU) nr. 1093/2010 -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Identifikation af generelle og specifikke kreditrisikojusteringer med henblik på artikel 111, 159, 166-168, 178, 246 og 266 i forordning (EU) nr. 575/2013
1. Med henblik på denne forordning er de beløb, der skal medtages i et instituts beregning af generelle og specifikke kreditrisikojusteringer, lig med summen af de beløb, som et instituts egentlige kernekapital er blevet reduceret med for at afspejle tab, som udelukkende vedrører kreditrisiko i henhold til de gældende regnskabsregler, og som er indregnet i overensstemmelse hermed i resultatopgørelsen, uanset om de er resultatet af værdiforringelser, værdijusteringer eller hensættelser til ikkebalanceførte poster.
Alle beløb, der følger af første afsnit, og som er indregnet i løbet af regnskabsåret, kan kun medtages i beregningen af generelle og specifikke kreditrisikojusteringer, hvis de pågældende beløb er blevet fratrukket et instituts egentlige kernekapital i overensstemmelse med artikel 36, stk. 1, i forordning (EU) nr. 575/2013, eller gennem en tilsvarende omgående reduktion i den egentlige kernekapital med henblik på beregning af kapitalgrundlaget, hvis der er tale om et foreløbigt overskud eller et overskud ved årets udgang, som ikke er blevet godkendt i overensstemmelse med artikel 26, stk. 2, i nævnte forordning.
2. De i stk. 1 omhandlede beløb medtages i instituttets beregning af generelle kreditrisikojusteringer, hvis de opfylder følgende kriterier:
a)
de kan frit og fuldstændigt med hensyn til tidspunkt og beløb anvendes til at imødegå tab relateret til kreditrisiko, der endnu ikke er opstået
b)
de afspejler tab relateret til kreditrisiko for en gruppe eksponeringer, for hvilken instituttet i øjeblikket ikke kan dokumentere, at en tabsbegivenhed er forekommet.
3. Alle andre beløb, der er omhandlet i stk. 1, medtages i beregningen af specifikke kreditrisikojusteringer.
4. Såfremt kriterierne i stk. 2 er opfyldt, medtager instituttet følgende tab i beregningen af generelle kreditrisikojusteringer:
a)
tab, der indregnes for at dække højere gennemsnitlige porteføljetab for de senere år, selv om der i øjeblikket ikke er dokumentation for tabsbegivenheder til støtte for det tidligere konstaterede tabsniveau
b)
tab, for hvilke instituttet ikke er bekendt med kreditforringelse for en gruppe eksponeringer, men hvor en vis grad af manglende betaling statistisk set er sandsynlig baseret på tidligere erfaringer.
5. Instituttet medtager altid følgende tab i beregningen af de i stk. 3 omhandlede specifikke kreditrisikojusteringer:
a)
tab opført i resultatopgørelsen for instrumenter opgjort til dagsværdi, som repræsenterer en kreditrisikoforringelse i henhold til de gældende regnskabsregler
b)
tab, som følger af nuværende eller tidligere begivenheder, der påvirker en betydelig individuel eksponering eller eksponeringer, som ikke er betydelige hver for sig, og som vurderes individuelt eller samlet
c)
tab, for hvilke historiske erfaringer, der er justeret på grundlag af aktuelle og observerbare data, viser, at tabet er forekommet, men hvor instituttet endnu ikke ved, hvilken individuel eksponering disse tab er opstået for.
Artikel 2
Fordeling af specifikke kreditrisikojusteringer for en gruppe eksponeringer til eksponeringerne i gruppen
1. I tilfælde af specifikke kreditrisikojusteringer, der afspejler tab vedrørende en gruppe eksponeringer, fordeler institutter denne specifikke kreditrisikojustering til alle enkelteksponeringer i gruppen i forhold til de risikovægtede eksponeringsbeløb. Til det formål bestemmes eksponeringsværdierne uden hensyntagen til specifikke kreditrisikojusteringer.
2. For så vidt angår behandlingen af de i artikel 159 i forordning (EU) nr. 575/2013 omhandlede forventede tab for en gruppe ikkemisligholdte eksponeringer, skal institutter ikke fordele en specifik kreditrisikojustering til enkelteksponeringer i gruppen.
3. Hvis en specifik kreditrisikojustering vedrører en gruppe eksponeringer, for hvilke kapitalgrundlagskravene i relation til kreditrisiko beregnes delvist ved hjælp af standardmetoden og delvist ved hjælp af IRB-metoden, fordeler instituttet denne specifikke kreditrisikojustering til den gruppe eksponeringer, der er dækket af hver metode, i forhold til de risikovægtede eksponeringsbeløb for gruppen, inden det udfører de handlinger, der er omhandlet i stk. 1 og 2. Til det formål bestemmes eksponeringsværdierne uden hensyntagen til specifikke kreditrisikojusteringer.
4. Når de specifikke kreditrisikojusteringer fordeles til eksponeringer, sikrer institutterne, at den samme andel ikke fordeles til flere forskellige eksponeringer.
Artikel 3
Beregning af kreditrisikojusteringer med henblik på at fastsætte eksponeringsværdien i henhold til artikel 111, 166-168, 246 og 266 i forordning (EU) nr. 575/2013
Med henblik på at fastsætte eksponeringsværdien i henhold til artikel 111, 166-168, 246 og 266 i forordning (EU) nr. 575/2013 beregner institutter specifikke kreditrisikojusteringer vedrørende en eksponering som summen af de specifikke kreditrisikojusteringer for denne enkelteksponering eller som summen af de specifikke kreditrisikojusteringer, som instituttet har fordelt til denne eksponering i medfør af artikel 2.
Artikel 4
Beregning af generelle og specifikke kreditrisikojusteringer med henblik på behandling af forventede tab i henhold til artikel 159 i forordning (EU) nr. 575/2013
1. Med henblik på behandling af forventede tab i henhold til artikel 159 i forordning (EU) nr. 575/2013 beregner instituttet de generelle kreditrisikojusteringer, der er forbundet med de eksponeringer, der indgår i behandlingen af forventede tab, som summen af de beløb, der er udpeget som generelle kreditrisikojusteringer i medfør af denne forordnings artikel 1, og som instituttet har fordelt i medfør af artikel 110, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013.
2. Med henblik på behandling af forventede tab i henhold til artikel 159 i forordning (EU) nr. 575/2013 beregnes de samlede specifikke kreditrisikojusteringer, der er forbundet med de eksponeringer, der indgår i behandlingen af forventede tab, ved at lægge litra a) og b) nedenfor sammen, eksklusive eksponeringer ved misligholdelse:
a)
beløb identificeret som specifikke kreditrisikojusteringer i henhold til artikel 1, som vedrører kreditrisikoen i forbindelse med en enkelteksponering
b)
beløb identificeret som specifikke kreditrisikojusteringer i henhold til artikel 1, som vedrører kreditrisikoen i forbindelse med en gruppe eksponeringer, og som er fordelt i overensstemmelse med artikel 2.
3. De samlede specifikke kreditrisikojusteringer vedrørende en eksponering ved misligholdelse beregnes som summen af alle specifikke kreditrisikojusteringer for denne enkelteksponering eller som summen af specifikke kreditrisikojusteringer, som instituttet har fordelt til denne eksponering i medfør af artikel 2.
Artikel 5
Beregning af specifikke kreditrisikojusteringer i forbindelse med kapitalgrundlagskrav med henblik på konstatering af misligholdelse i overensstemmelse med artikel 178 i forordning (EU) nr. 575/2013
Med henblik på at konstatere misligholdelse i henhold til artikel 178 i forordning (EU) nr. 575/2013 beregnes specifikke kreditrisikojusteringer som summen af de specifikke kreditrisikojusteringer vedrørende kreditrisikoen i relation til en enkelt eksponering eller en enkelt låntager.
Artikel 6
Dokumentation
Institutter dokumenterer identifikationen og beregningen af generelle kreditrisikojusteringer og specifikke kreditrisikojusteringer.
Artikel 7
Ikrafttrædelse
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2013.
NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 183/2014
ze dne 20. prosince 2013,
kterým se doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky, pokud jde o regulační technické normy pro upřesnění výpočtu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2013 ze dne 26. června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012 (1), a zejména na čl. 110 odst. 4 třetí pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení (EU) č. 575/2013 vymezuje úpravy o úvěrové riziko coby objem specifických a obecných rezerv na krytí úvěrových ztrát pro úvěrová rizika, který byl vykázán v účetní závěrce v souladu s použitelným účetním rámcem, avšak nestanovuje podrobná pravidla pro vymezení specifických a obecných úprav o úvěrové riziko.
(2)
Měla by být stanovena pravidla pro upřesnění hodnot, jež mají být zahrnuty do výpočtu úprav o úvěrové riziko, které zohledňují ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem. Výpočet úprav o úvěrové riziko za účelem stanovení kapitálových požadavků by měl být omezen na hodnoty, o které se snížil kmenový kapitál tier 1 instituce.
(3)
Ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a uznané podle použitelného účetního rámce v běžném účetním roce by měly být uznány jako úpravy o úvěrové riziko, pokud instituce vykáže účinek v kmenovém kapitálu tier 1. To je důležité v případě, vzniknou-li ztráty ze znehodnocení zaznamenané v průběhu účetního roku navzdory celkovému mezitímnímu zisku během roku nebo na konci roku, který nebyl schválen podle čl. 26 odst. 2 nařízení (EU) č. 575/2013, pokud by jejich uznání jako úprav o úvěrové riziko mělo dopad na hodnoty expozice nebo na kapitál tier 2 dříve než na kmenový kapitál tier 1. U prozatímních ztrát podle čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 není takováto úprava nutná, jsou-li ztráty za běžný účetní rok podle uvedeného článku okamžitě odečteny od kmenového kapitálu tier 1.
(4)
Určitá ustanovení nařízení (EU) č. 575/2013 týkající se úprav o úvěrové riziko výslovně odkazují na podrozvahové položky. Pokud takovéto rozlišení neexistuje, vztahují se příslušná ustanovení na rozvahové i podrozvahové položky.
(5)
Je třeba stanovit pravidla vztahující se na ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a uznané podle použitelného účetního rámce, o něž byl snížen kmenový kapitál tier 1 instituce. Tato pravidla by se měla týkat znehodnocení a úprav ocenění u finančních aktiv nebo rezerv na podrozvahové položky, pokud zohledňují ztráty související výhradně s úvěrovým rizikem a pokud jsou vykázány ve výsledovce podle použitelného účetního rámce. Souvisejí-li takové ztráty s finančními nástroji oceněnými reálnou hodnotou, měla by se tato pravidla vztahovat rovněž na objemy uznané podle použitelných účetních rámců jako znehodnocení nebo na podobné provedené úpravy, pokud odrážejí ztráty související se zhoršením úvěrové kvality aktiva nebo portfolia aktiv. V této fázi není vhodné upravit jiné částky, které nepředstavují znehodnocení finančního nástroje podle použitelného účetního rámce nebo neodrážejí podobnou koncepci, ačkoli by takové změny mohly zahrnovat prvek úvěrového rizika.
(6)
K zajištění úplného pokrytí výpočtu je nezbytné, aby byly veškeré hodnoty, které jsou důležité pro účely uvedené v čl. 110 odst. 4 prvním pododstavci nařízení (EU) č. 575/2013, zahrnuty do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko (obecné úpravy o úvěrové riziko), nebo do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko (specifické úpravy o úvěrové riziko).
(7)
Co se týká určení hodnot, které mohou být zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko, jediným kritériem stanoveným v nařízení (EU) č. 575/2013 je to, že podle čl. 62 písm. c) nařízení (EU) č. 575/2013 nejsou specifické úpravy o úvěrové riziko způsobilé pro zahrnutí do kapitálu tier 2 na základě standardizovaného přístupu. Rozlišení hodnot, které mají být zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko, nebo obecných úprav o úvěrové riziko, musí být proto provedeno v souladu s kritérii pro určení položek, které lze zahrnout do kapitálu tier 2.
(8)
Nařízení (EU) č. 575/2013 provádí mezinárodně schválené standardy třetího mezinárodního regulačního rámce pro banky (2) Basilejského výboru pro bankovní dohled (dále jen „Basilej III“). Příslušná pravidla pro úpravy o úvěrové riziko by tudíž měla být rovněž v souladu s basilejským rámcem, který stanoví, že jedním z kritérií pro rozlišování mezi obecnými úpravami o úvěrové riziko a specifickými úpravami o úvěrové riziko musí být to, že obecné rezervy nebo obecné rezervy na úvěrové ztráty jsou „volně dostupné ke krytí následně realizovaných ztrát“. Podle pravidel Basilej III jsou rezervy nebo rezervy na úvěrové ztráty, které jsou drženy s ohledem na budoucí, v současnosti neurčené ztráty, volně dostupné ke krytí následně realizovaných ztrát z úvěrového rizika, a splňují proto podmínky pro zahrnutí do kapitálu tier 2. Hodnoty zahrnuté do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko by měly být plně dostupné, pokud jde o časové rozvržení a výši, k pokrytí těchto ztrát přinejmenším v běžných situacích, v nichž může kapitál absorbovat ztráty v případě platební neschopnosti před tím, než by vznikly ztráty vkladatelům.
(9)
V této oblasti by měla být tato pravidla uplatněna bez ohledu na použitelný účetní rámec. Aby však mohly instituce jednotně rozlišovat specifické a obecné úpravy o úvěrové riziko, měla by být pro každý typ úprav o úvěrové riziko podle použitelných účetních rámců stanovena kritéria pro ošetření ztrát z úvěrového rizika. Jelikož zacházení se ztrátami, které souvisí výhradně s úvěrovým rizikem a které jsou uznané podle použitelných účetních rámců, závisí na splnění takových kritérií, velká většina takových hodnot by měla být vzhledem k omezující povaze kritérií pro obecné úpravy o úvěrové riziko obvykle považována za specifické úpravy o úvěrové riziko.
(10)
Mezinárodní účetní standardy však podléhají revizím, které si mohou vyžádat změny kritérií pro rozlišování mezi specifickými a obecnými úpravami o úvěrové riziko. Vzhledem k probíhajícím jednáním, zejména pokud jde o modely znehodnocení, by bylo předčasné předjímat takový model v rámci kritérií úprav úvěrového rizika.
(11)
Nařízení (EU) č. 575/2013 vyžaduje, aby byly úpravy specifického úvěrového rizika identifikovány pro jednotlivé expozice. Je proto nezbytné rozhodnout o tom, jak zacházet se specifickými úpravami o úvěrové riziko, které zohledňují ztráty související s úvěrovým rizikem celé skupiny expozic. Je rovněž nutné rozhodnout, pro jakou expozici nebo expozice ve skupině a v jaké míře by měly být specifické úpravy o úvěrové riziko uznány. Přidělení částí této hodnoty vyplývající ze specifických úprav o úvěrové riziko expozicím ve skupině je nutno provést úměrně objemu rizikově vážených expozic. Za tímto účelem by měly být hodnoty expozice stanoveny bez ohledu na případné specifické úpravy o úvěrové riziko.
(12)
Za účelem určení selhání podle čl. 178 odst. 3 písm. b) nařízení (ES) č. 575/2013 je nutné zahrnout pouze specifické úpravy o úvěrové riziko, které jsou provedeny individuálně pro jednu expozici nebo pro jednoho dlužníka, a nezahrnovat specifické úpravy o úvěrové riziko provedené pro celé skupiny expozic. Specifické úpravy o úvěrové riziko provedené pro celé skupiny expozic neurčují u expozic náležejících do těchto skupin dlužníky, u nichž se má za to, že došlo k selhání. Existence specifických úprav o úvěrové riziko pro skupinu expozic nepředstavuje dostatečný důvod pro vyvození závěru, že u každého dlužníka nebo expozice náležející do této skupiny došlo k selhání.
(13)
Je nezbytné, aby mohly instituce prokázat, jak jsou kritéria pro rozlišování mezi specifickými a obecnými úpravami o úvěrové riziko uplatňována na základě použitelného účetního rámce. Proto by měly instituce takový postup zdokumentovat.
(14)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Komisi předložil Evropský orgán pro bankovnictví.
(15)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy podle článku 10 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3) a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení (EU) č. 1093/2010,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Určení obecných a specifických úprav o úvěrové riziko pro účely článků 111, 159, 166, 167, 168, 178, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013
1. Pro účely tohoto nařízení se hodnoty, které musí být zahrnuty institucí do výpočtu obecných a specifických úprav o úvěrové riziko, rovnají veškerým hodnotám, o něž byl snížen kmenový kapitál tier 1 instituce, aby se zohlednily ztráty, které podle použitelného účetního rámce souvisejí výhradně s úvěrovým rizikem a které jsou jako takové vykázány ve výsledovce, bez ohledu na to, zda vyplývají ze znehodnocení, úprav ocenění nebo rezerv na podrozvahové položky.
Hodnoty zjištěné podle prvního pododstavce, které byly vykázány během účetního roku, mohou být zahrnuty do výpočtu obecných a specifických úprav o úvěrové riziko pouze tehdy, pokud byly příslušné hodnoty odečteny od kmenového kapitálu tier 1 instituce, a to buď v souladu s čl. 36 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, nebo v případě mezitímního zisku či zisku na konci roku, který nebyl schválen v souladu s čl. 26 odst. 2 uvedeného nařízení, odpovídajícím okamžitým snížením kmenového kapitálu tier 1 za účelem stanovení kapitálu.
2. Hodnoty uvedené v odstavci 1 jsou institucí zahrnuty do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko (obecné úpravy o úvěrové riziko), pokud splňují obě tato kritéria:
a)
jsou volně a plně dostupné, pokud jde o časové rozvržení a výši, k pokrytí ztrát z úvěrového rizika, které nebyly dosud realizovány;
b)
zohledňují ztráty z úvěrového rizika pro skupinu expozic, s ohledem na niž nemá instituce v současnosti žádné důkazy o tom, že došlo ke ztrátě.
3. Všechny ostatní hodnoty uvedené v odstavci 1 jsou zahrnuty do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko (specifické úpravy o úvěrové riziko).
4. S výhradou splnění kritérií uvedených v odstavci 2 zahrne instituce do výpočtu obecných úprav o úvěrové riziko tyto ztráty:
a)
ztráty uznané za účelem pokrytí vyšších průměrných ztrát z portfolia v posledních letech, ačkoli v současnosti nejsou k dispozici žádné důkazy o ztrátách, které by dokládaly výši ztrát zaznamenanou v minulosti;
b)
ztráty, s ohledem na něž si instituce není vědoma zhoršení úvěrové kvality skupiny expozic, u níž je však na základě minulých zkušeností statisticky pravděpodobná určitá míra neplnění.
5. Níže uvedené ztráty zahrne instituce vždy do výpočtu specifických úprav o úvěrové riziko podle odstavce 3:
a)
ztráty vykázané ve výsledovce u nástrojů oceněných reálnou hodnotou, které podle použitelného účetního rámce představují znehodnocení v důsledku úvěrového rizika;
b)
ztráty v důsledku současných nebo minulých událostí ovlivňujících významnou individuální expozici nebo expozice, které nejsou individuálně významné a které jsou posuzovány individuálně nebo společně;
c)
ztráty, s ohledem na něž minulé zkušenosti upravené podle stávajících zjistitelných údajů ukazují, že vznikla ztráta, instituce si však dosud není vědoma toho, která individuální expozice ztrátu zaznamenala.
Článek 2
Přidělení specifických úprav o úvěrové riziko pro skupinu expozic expozicím v rámci skupiny
1. Pokud specifická úprava o úvěrové riziko zohledňuje ztráty související s úvěrovým rizikem skupiny expozic, přidělí instituce takovou specifickou úpravu o úvěrové riziko všem jednotlivým expozicím v takové skupině úměrně objemu rizikově vážených expozic. Za takovým účelem by měly být hodnoty expozice stanoveny bez ohledu na případné specifické úpravy o úvěrové riziko.
2. Při zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 u skupiny expozic, které nejsou ve stavu selhání, nemusí instituce přidělit specifickou úpravu o úvěrové riziko jednotlivým expozicím ve skupině.
3. Pokud specifická úprava o úvěrové riziko souvisí se skupinou expozic, u nichž jsou kapitálové požadavky k úvěrovému riziku vypočítány částečně podle standardizovaného přístupu a částečně podle přístupu založeného na interním ratingu, přidělí instituce takovou specifickou úpravu o úvěrové riziko skupině expozic, na niž se vztahují oba přístupy, úměrně objemu rizikově vážených expozic skupiny před provedením kroků uvedených v odstavcích 1 a 2. Za takovým účelem se hodnoty expozic stanoví bez přihlédnutí k případným specifickým úpravám o úvěrové riziko.
4. Při přidělování specifických úprav o úvěrové riziko expozicím instituce zajistí, aby nebyla stejná část přidělena dvakrát různým expozicím.
Článek 3
Výpočet úprav o úvěrové riziko za účelem určení hodnoty expozice podle článků 111, 166, 167, 168, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013
Pro účely určení hodnoty expozice podle článků 111, 166 až 168, 246 a 266 nařízení (EU) č. 575/2013 instituce vypočítají specifické úpravy o úvěrové riziko související s expozicí jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko pro takovou jednu expozici, nebo jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko, které instituce přidělila takové expozici podle článku 2.
Článek 4
Výpočet specifických a obecných úprav o úvěrové riziko pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013
1. Pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 instituce vypočítá celkové obecné úpravy o úvěrové riziko související s expozicemi zahrnutými do zacházení s výší očekávané ztráty coby součet těchto výší, jež jsou vymezeny coby obecné úpravy o úvěrová rizika podle článku 1 tohoto nařízení, jež instituce přidělily podle čl. 110 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013.
2. Pro účely zacházení s výší očekávané ztráty podle článku 159 nařízení (EU) č. 575/2013 se výpočet celkových specifických úprav o úvěrové riziko souvisejících s expozicemi zahrnutými do zacházení s výší očekávané ztráty rovná součtu hodnot písmen a) a b) s vyloučením expozic, které jsou ve stavu selhání:
a)
hodnoty určené jako specifické úpravy o úvěrové riziko podle článku 1, které souvisejí s úvěrovým rizikem jednotlivé expozice,
b)
hodnoty určené jako specifické úpravy o úvěrové riziko podle článku 1, které souvisejí s úvěrovým rizikem určité skupiny expozic a které byly přiděleny podle článku 2.
3. Celkové specifické úpravy o úvěrové riziko související s expozicí, která je ve stavu selhání, se vypočítají jako součet všech hodnot specifických úprav o úvěrové riziko pro takovou jednu expozici, nebo hodnot specifických úprav o úvěrové riziko, které instituce přidělila takové expozici podle článku 2
Článek 5
Výpočet specifických úprav o úvěrové riziko pro kapitálové požadavky za účelem určení selhání podle článku 178 nařízení (EU) č. 575/2013
Za účelem určení selhání podle článku 178 nařízení (EU) č. 575/2013 se specifické úpravy o úvěrové riziko vypočítají jako hodnoty specifických úprav o úvěrové riziko souvisejících s úvěrovým rizikem jedné expozice nebo jednoho dlužníka.
Článek 6
Dokumentace
Určení a výpočet obecných a specifických úprav o úvěrové riziko instituce zdokumentují.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. prosince 2013.