KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) Nr. 448/2013
af 15. maj 2013
om indførelse af en procedure for bestemmelse af referencemedlemsstat for ikke-EU-FAIF'er i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2003/41/EF og 2009/65/EF samt forordning (EF) nr. 1060/2009 og (EU) nr. 1095/2010 (1), særlig artikel 37, stk. 14, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I de situationer, der er nævnt i artikel 37, stk. 4, litra b), litra c), nr. i), litra e), litra f) og litra g), nr. i), i direktiv 2011/61/EU, kan mere end én medlemsstat betragtes som mulig referencemedlemsstat for ikke-EU-baserede forvaltere af alternative investeringsfonde (FAIF'er), som har til hensigt at forvalte EU-baserede alternative investeringsfonde (AIF'er) og/eller markedsføre AIF'er, som den forvalter, i EU. I disse tilfælde skal ikke-EU-FAIF'en indgive en anmodning til de kompetente myndigheder i disse medlemsstater med henblik på at bestemme den relevante referencemedlemsstat. Anmodningen skal ledsages af alle de relevante oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for bestemmelsen af referencemedlemsstat for den pågældende FAIF. En fælles afgørelse bør vedtages af de berørte kompetente myndigheder til bestemmelse af referencemedlemsstat. Der bør fastsættes en procedure, som de relevante kompetente myndigheder skal følge ved bestemmelse af referencemedlemsstat. Mens det er de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater, som har et fælles ansvar for bestemmelse af referencemedlemsstat, skal Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 (2), sikre, at alle de mulige referencemedlemsstater involveres behørigt i denne beslutningsproces, og bistå med at nå frem til en aftale.
(2)
Proceduren for bestemmelse af referencemedlemsstat er forskellig fra proceduren for ansøgning om markedsføringspas i direktiv 2011/61/EU. Når referencemedlemsstaten er blevet bestemt, skal den berørte ikke-EU-FAIF søge om godkendelse ved den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat efter den samme procedure og på samme betingelser, som gælder for FAIF'er i henhold til artikel 7 og 8 i direktiv 2011/61/EU.
(3)
Direktiv 2011/61/EU forpligter medlemsstaterne til at anvende de love og administrative bestemmelser, der er vedtaget til gennemførelse af direktivet fra den 22. juli 2013. Uden at dette berører den delegerede retsakt, der er omhandlet i artikel 67, stk. 6, i direktiv 2011/61/EU, udsættes anvendelsen af denne forordning derfor også til samme dato.
(4)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Det Europæiske Værdipapirudvalg -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Procedure for bestemmelse af referencemedlemsstat blandt flere mulige referencemedlemsstater
1. Når en ikke-EU-baseret forvalter af alternative investeringsfonde (FAIF), der har til hensigt at forvalte EU-baserede alternative investeringsfonde (AIF'er) uden at markedsføre dem, eller der har til hensigt at markedsføre forvaltede AIF'er i EU, indgiver en anmodning om bestemmelse af referencemedlemsstat i henhold til artikel 37, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2011/61/EU, skal denne anmodning foretages skriftligt og sendes til de kompetente myndigheder i de medlemsstater, som er mulige referencemedlemsstater. Anmodningen skal opregne alle de mulige referencemedlemsstater.
2. Anmodningen fra ikke-EU-FAIF'en skal omfatte de oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for bestemmelse af referencemedlemsstat.
3. I den i artikel 37, stk. 4, litra b) i direktiv 2011/61/EU omhandlede situation skal disse oplysninger og dokumenter omfatte:
a)
en angivelse af de medlemsstater, hvor AIF'er, der forvaltes af ikke-EU-FAIF'en, er etableret
b)
en angivelse af de medlemsstater, hvor aktiver forvaltes af en ikke-EU-FAIF
c)
omfanget af aktiver under forvaltning af ikke-EU-FAIF'en i de forskellige medlemsstater.
4. I den i artikel 37, stk. 4, litra c), nr. i), i direktiv 2011/61/EU omhandlede situation skal sådanne oplysninger og dokumenter omfatte:
a)
en angivelse af den medlemsstat, hvor AIF'er, der forvaltes af ikke-EU-FAIF'en, er etableret
b)
en angivelse af de medlemsstater, hvor ikke-EU-FAIF'en har til hensigt at markedsføre AIF'en.
5. I de i artikel 37, stk. 4, litra e) og litra g), nr. i), i direktiv 2011/61/EU omhandlede situationer skal sådanne oplysninger og dokumenter omfatte:
a)
en angivelse af de medlemsstater, hvor de AIF'er, der forvaltes af ikke-EU-FAIF'en, er etableret
b)
en beskrivelse af marketingstrategien, hvormed det dokumenteres, at ikke-EU-FAIF'en har til hensigt at markedsføre en bestemt AIF eller flere AIF'er i en bestemt medlemsstat eller i flere medlemsstater, og at udvikle en effektiv markedsføring i bestemte medlemsstater, med mindst følgende oplysninger:
i)
de medlemsstater, hvor forhandlerne (og FAIF'en, i tilfælde af selvdistribution) har til hensigt at markedsføre andele eller aktier i AIF'er, der forvaltes af FAIF'en, herunder den forventede andel, i form af aktiver under forvaltning, inden for den samlede markedsføring i EU
ii)
et skøn over det forventede antal investorer i målgruppen, der har hjemsted i de medlemsstater, hvor FAIF'en har til hensigt at markedsføre AIF'erne.
iii)
de officielle sprog i de medlemsstater, som informations- og udbudsdokumenterne er blevet eller vil blive oversat til
iv)
fordelingen af markedsføringsaktiviteter på tværs af de medlemsstater, hvor FAIF'en har til hensigt at markedsføre sine AIF'er, under særlig hensyntagen til den fremtrædende plads og hyppigheden af reklamer og salgskampagner.
6. I den i artikel 37, stk. 4, litra f), i direktiv 2011/61/EU omhandlede situation skal sådanne oplysninger og dokumenter omfatte de oplysninger, der er anført i stk. 5, litra b), i nærværende artikel.
7. De kompetente myndigheder, som en ikke-EU-FAIF retter henvendelse til som kompetente myndigheder i mulige referencemedlemsstater, skal umiddelbart efter modtagelse af anmodningen som omhandlet i stk. 1 i denne artikel og senest tre arbejdsdage efter modtagelsen af anmodningen kontakte hinanden og Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed (ESMA) for at træffe afgørelse om, hvorvidt andre kompetente myndigheder i Unionen er berørt i henhold til artikel 37, stk. 4, i direktiv 2011/61/EU.
Efter anmodning fra ESMA skal de kompetente myndigheder straks give ESMA den fuldstændige anmodning, som er modtaget fra ikke-EU-FAIF'en.
8. Hvis det besluttes, at andre kompetente myndigheder i EU kan være berørt, skal ESMA straks underrette disse og sikre, at den fuldstændige anmodning fra ikke-EU-FAIF'en fremsendes til disse.
9. Hver kompetent myndighed, der er involveret i proceduren, og ESMA kan anmode ikke-EU-FAIF'en om supplerende relevante oplysninger og dokumenter, der er nødvendige for bestemmelse af referencemedlemsstat.
En sådan anmodning om supplerende oplysninger eller dokumenter skal foreligge skriftligt, indeholde en begrundelse, og fremsendes samtidig til alle øvrige berørte kompetente myndigheder og ESMA.
Når den anmodende kompetente myndighed eller ESMA modtager de supplerende oplysninger eller dokumenter, skal den anmodende myndighed straks fremsende disse oplysninger eller dokumenter til alle andre berørte myndigheder og i givet fald ESMA.
10. Senest en uge efter de kompetente myndigheders modtagelse af den i stk. 1 omhandlede anmodning fra FAIF'en eller i givet fald modtagelse af andre kompetente myndigheder i Unionen i henhold til stk. 8 skal alle berørte kompetente myndigheder forelægge en udtalelse for hinanden og ESMA med hensyn til bestemmelse af den passende referencemedlemsstat.
11. Alle de kompetente myndigheder skal herefter i fællesskab bestemme referencemedlemsstaten. Bestemmelsen skal ske senest en måned efter modtagelsen af anmodningen af de kompetente myndigheder, der er udpeget af ikke-EU-FAIF'en eller, i givet fald, af de øvrige kompetente myndigheder i Unionen i henhold til stk. 8.
Hvis der anmodes om supplerende oplysninger, skal den i første afsnit anførte frist udvides til at omfatte perioden mellem anmodningen om supplerende oplysninger og dokumenter, jf. stk. 9, og modtagelsen af sådanne oplysninger eller dokumenter.
12. ESMA bistår de relevante kompetente myndigheder og fremmer om nødvendigt bestemmelsen af referencemedlemsstat i henhold til artikel 31 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
13. Den kompetente myndighed i den medlemsstat, der er udpeget som referencemedlemsstat, skal skriftligt og uden unødig forsinkelse underrette ikke-EU-FAIF'en om denne afgørelse.
14. Hvis den anmodende ikke-EU-FAIF ikke underrettes skriftligt senest syv dage efter afgørelsen, eller hvis de relevante kompetente myndigheder ikke har bestemt referencemedlemsstaten inden den frist, der er nævnt i stk. 11, første afsnit, i nærværende artikel, kan den anmodende ikke-EU-FAIF selv vælge sin referencemedlemsstat på grundlag af kriterierne i artikel 37, stk. 4, andet afsnit, i direktiv 2011/61/EU.
Ikke-EU-FAIF'en skal straks skriftligt underrette alle de kompetente myndigheder, hvortil der oprindeligt blev rettet henvendelse, og ESMA om sit valg af referencemedlemsstat.
15. Er den referencemedlemsstat, der vælges af ikke-EU-FAIF'en, ikke den samme som den referencemedlemsstat, som bestemmes af de kompetente myndigheder, skal de berørte kompetente myndigheder hurtigst muligt og senest to arbejdsdage efter at være blevet underrettet om FAIF'ens valg i henhold til stk. 14 underrette ikke-EU-FAIF'en om bestemmelsen. I sådanne tilfælde har bestemmelsen forrang.
Artikel 2
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Den anvendes fra den 22. juli 2013.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 15. maj 2013.
PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 448/2013
ze dne 15. května 2013,
kterým se stanoví postup pro určení referenčního členského státu mimounijního správce alternativních investičních fondů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010 (1), a zejména na čl. 37 odst. 14 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. b), písm. c) bodě i), písm. e) a f) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU by mohl být za možný referenční členský stát mimounijního správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, případně nabízet jím spravované alternativní investiční fondy v Unii, považován více než jeden členský stát. V uvedených případech musí mimounijní správce požádat příslušné orgány uvedených členských států, aby určily jeho referenční členský stát. K žádosti by měly být připojeny veškeré nezbytné relevantní informace a dokumentace k určení referenčního členského státu tohoto správce. Dotyčné příslušné orgány by měly referenční členský stát určit společným rozhodnutím. Je třeba stanovit postup, podle kterého relevantní příslušné orgány určí referenční členský stát. Zatímco jmenování referenčního členského státu je společnou odpovědností příslušných orgánů dotyčných členských států, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy (ESMA) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (2) by měl zajistit, aby byly všechny potenciální referenční členské státy do tohoto rozhodování řádně zapojeny, a měl by být nápomocen při dosažení dohody.
(2)
Postup pro určení referenčního členského státu se liší od postupu pro žádost o pas podle směrnice 2011/61/EU. Poté, co byl referenční členský stát určen, musí dotčený mimounijní správce požádat příslušný orgán uvedeného členského státu o povolení podle stejného postupu a za stejných podmínek, jaké pro správce platí podle článků 7 a 8 směrnice 2011/61/EU.
(3)
Směrnice 2011/61/EU ukládá členským státům, aby použily právní a správní předpisy, které uvedené směrnici provádějí, ode dne 22. července 2013. Aniž je dotčen akt v přenesené pravomoci požadovaný v čl. 67 odst. 6 směrnice 2011/61/EU, použití tohoto nařízení se proto také odkládá ke stejnému datu.
(4)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Evropského výboru pro cenné papíry,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Postup pro určení referenčního členského státu z několika možných referenčních členských států
1. Pokud mimounijní správce alternativních investičních fondů (dále jen „správce“), který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo hodlá nabízet v Unii alternativní investiční fondy, které spravuje, požádá o určení svého referenčního členského státu podle čl. 37 odst. 4 druhého pododstavce směrnice 2011/61/EU, tato žádost musí být písemná a musí být určena každému z příslušných orgánů členských států, které jsou možnými referenčními členskými státy. V žádosti se uvedou všechny potenciální referenční členské státy.
2. Žádost mimounijního správce musí obsahovat nezbytné informace a dokumentaci potřebnou k určení referenčního členského státu.
3. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. b) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce spravuje aktiva;
c)
objem aktiv spravovaných mimounijním správcem v různých členských státech.
4. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. c) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členského státu, v němž má sídlo alternativní investiční fond spravovaný mimounijním správcem;
b)
uvedení členských států, v nichž mimounijní správce hodlá nabízet alternativní investiční fond.
5. V situacích uvedených v čl. 37 odst. 4 písm. e) a písm. g) bodě i) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují:
a)
uvedení členských států, v nichž mají sídlo alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem;
b)
popis strategie pro nabízení, která je způsobilá prokázat záměr mimounijního správce nabízet určitý alternativní investiční fond nebo několik fondů v určitém členském státě nebo v několika členských státech a realizovat účinné nabízení v určitých členských státech, přičemž se uvedou alespoň následující údaje:
i)
členské státy, v nichž budou distributoři (a správce, pokud bude distribuci provádět sám) nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů spravovaných správcem, včetně očekávaného podílu celkové nabídky v Unii, vyjádřeného spravovanými aktivy,
ii)
odhad očekávaného počtu investorů, jimž je nabídka určena, s bydlištěm v členských státech, v nichž správci hodlají nabízet své alternativní investiční fondy,
iii)
úřední jazyky členských států, do nichž byly nebo mají být přeloženy nabídkové a propagační dokumenty,
iv)
rozdělení nabídkových činností v členských státech, v nichž správce hodlá nabízet své alternativní investiční fondy, s ohledem zejména na viditelnost a četnost reklamy a předváděcích akcí.
6. V situaci uvedené v čl. 37 odst. 4 písm. f) směrnice 2011/61/EU tyto informace a dokumentace zahrnují informace stanovené v odst. 5 písm. b) tohoto článku.
7. Příslušné orgány, na něž se mimounijní správce obrátí jako na příslušné orgány možných referenčních států, ihned po přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku a nejpozději do tří pracovních dnů po přijetí žádosti navážou vzájemný kontakt a kontakt s Evropským orgánem pro cenné papíry a trhy, aby rozhodly, zda nejsou na základě čl. 37 odst. 4 směrnice 2011/61/EU potenciálně dotčeny jakékoli další příslušné orgány v Unii.
Na žádost Evropského orgánu pro cenné papíry a trhy mu příslušné orgány ihned poskytnou úplnou žádost podanou mimounijním správcem.
8. Pokud je rozhodnuto, že by mohly být dotčeny další příslušné orgány v Unii, Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je ihned informuje a zajistí, aby jim byla předána úplná žádost podaná mimounijním správcem.
9. Každý tímto postupem dotčený příslušný orgán a Evropský orgán pro cenné papíry a trhy si mohou od mimounijního správce vyžádat další nezbytné relevantní informace a dokumentaci k určení referenčního členského státu.
Tato žádost o další informace nebo dokumentaci musí být písemná, musí uvádět důvody a musí být současně sdělena všem ostatním dotčeným příslušným orgánům a Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
Jakmile dožadující příslušný orgán nebo Evropský orgán pro cenné papíry a trhy obdrží další informace nebo dokumentaci, dožadující orgán uvedené informace nebo dokumentaci ihned předá všem ostatním dotčeným orgánům a případně Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy.
10. Do jednoho týdne od přijetí žádosti uvedené v odstavci 1 příslušnými orgány, na které se správce obrátil, nebo případně jakýmikoli dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8 si všechny dotčené příslušné orgány navzájem, jakož i Evropskému orgánu pro cenné papíry a trhy, předloží stanovisko ohledně určení vhodného referenčního členského státu.
11. Všechny příslušné orgány následně společně určí referenční členský stát. K určení dojde nejpozději jeden měsíc po přijetí žádosti příslušnými orgány identifikovanými mimounijním správcem nebo případně dalšími příslušnými orgány v Unii podle odstavce 8.
Pokud jsou vyžádány další informace, lhůta uvedená v prvním pododstavci se prodlouží o dobu mezi podáním žádosti o další informace a dokumentaci uvedené v odstavci 9 a přijetím těchto informací nebo dokumentace.
12. Evropský orgán pro cenné papíry a trhy je relevantním příslušným orgánům nápomocen a v případě potřeby usnadňuje určení referenčního členského státu podle článku 31 nařízení (EU) č. 1095/2010.
13. Příslušný orgán členského státu, jenž je určen jako referenční členský stát, mimounijního správce o tomto určení neprodleně písemně informuje.
14. Pokud není dožadující mimounijní správce do sedmi dnů písemně informován o určení nebo pokud relevantní příslušné orgány neurčily referenční členský stát ve lhůtě uvedené v odst. 11 prvním pododstavci tohoto článku, může si dožadující mimounijní správce zvolit svůj referenční členský stát sám v souladu s kritérii uvedenými v čl. 37 odst. 4 druhém pododstavci směrnice 2011/61/EU.
Mimounijní správce všechny příslušné orgány, na které se původně obrátil, jakož i Evropský orgán pro cenné papíry a trhy ihned písemně informuje o své volbě referenčního členského státu.
15. Pokud se referenční členský stát zvolený mimounijním správcem a referenční členský stát určený příslušnými orgány liší, dotčené příslušné orgány informují mimounijního správce o určení co nejdříve, nejpozději však do dvou pracovních dnů poté, co byly informovány o správcově volbě v souladu s odstavcem 14. V takovém případě má přednost určení.
Článek 2
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení se použije od 22. července 2013.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 15. května 2013.