KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESFORORDNING (EU) 2015/293
af 24. februar 2015
om registrering af en betegnelse i registret over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser (Liliputas (BGB))
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (1), særlig artikel 15, stk. 2, og artikel 52, stk. 3, litra b), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I medfør af artikel 50, stk. 2, litra a), i forordning (EU) nr. 1151/2012 er Litauens ansøgning om registrering af betegnelsen »Liliputas« blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (2).
(2)
Polen har ved indsigelsesskrivelsen af 13. september 2013 og den begrundede indsigelse af 8. november 2013 gjort indsigelse mod registreringen i henhold til artikel 51, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1151/2012. Indsigelsen blev fundet antagelig.
(3)
Ved breve af 8. januar 2014 opfordrede Kommissionen de berørte parter til at indlede passende drøftelser med henblik på at finde en indbyrdes løsning i overensstemmelse med deres egne interne procedurer.
(4)
Der blev ikke indgået en aftale mellem Litauen og Polen.
(5)
Da der ikke er opnået enighed, bør Kommissionen træffe afgørelse efter proceduren i artikel 52, stk. 3, litra b), i forordning (EU) nr. 1151/2012.
(6)
I henhold til artikel 10, stk. 1, litra c), i forordning (EU) nr. 1151/2012 hævdede indsigeren, at registreringen af »Liliputas« som beskyttet geografisk betegnelse ville skade en eksisterende delvis enslydende betegnelse samt varemærker og produkter, som lovligt har været på det polske marked i over fem år inden offentliggørelse af ansøgningen om registrering af betegnelsen »Liliputas« som beskyttet geografisk betegnelse i Den Europæiske Unions Tidende (15.6.2013). Ifølge indsigeren ville denne registrering udgøre en trussel for det eksisterende produkt med betegnelsen »Liliput«, som er en polsk ost med omtrent samme karakteristika som osten »Liliputas«, og hvis navn fonetisk ligner betegnelsen »Liliputas«.
(7)
Indsigeren hævder, at begrebet »Liliput« i Polen generelt anvendes om små produkter, og at det også bruges om ost. Ost med betegnelsen »Liliput« er blevet lovligt fremstillet og markedsført i Polen siden 1971. Med hensyn til virksomhedsstandarder, tekniske instrukser og normer for anvendelse af råvarer er osten »Liliput« opført blandt oste som gouda, edam og emmental. Den betegnelse, som anvendes om den polske ost, er populær blandt de polske forbrugere, og den har på ingen måde nogen forbindelse til den litauiske ost. Den må derfor betragtes som en artsbetegnelse for en almindelig ost i Polen. Med hensyn til produktet minder den polske ost »Liliput« i egenskaber, udseende og størrelse om den litauiske ost »Liliputas«. Endelig fremfører indsigeren, at »Liliput« og »Liliputas« er lignende produkter med artsbetegnelser. En registrering af betegnelsen »Liliputas« som beskyttet geografisk betegnelse ville forhindre de polske producenter i at markedsføreres deres ost »Liliput« eller under alle omstændigheder anvende betegnelsen »Liliput« om en ost.
(8)
Indsigeren hævder også, at det produkt og den betegnelse, som søges registreret, ikke er i overensstemmelse med kravene i artikel 5, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1151/2012. Som anført i det offentliggjorte enhedsdokument har osten fået sit navn på grund af størrelsen. Betegnelsen »Liliputas« angiver derfor ikke, at produktet kommer fra et bestemt sted, men ligesom den polske ost »Liliput« blot at osten er lille. Desuden kan produktets egenskaber ikke tilskrives det geografiske område, men blot det faktum at osten modnes i små runde former. Der er intet belæg for, at den lokale mikroskopiske skimmelsvamp Penicillium pallidum Smith har nogen indvirkning på de organoleptiske egenskaber for »Liliputas«. Desuden blev osten produceret i henhold til statslige normer i USSR (Union af Socialistiske Sovjetrepublikker), hvilket bekræfter, at den kan produceres hvor som helst i USSR, og at der ikke er nogen særlig tilknytning til det afgrænsede geografiske område. I sidste ende bør »Liliputas« anses som en artsbetegnelse.
(9)
Adskillige polske osteproducenter har fået tildelt beskyttelse af varemærker med ordet »Liliput« som bl.a. det registrerede ordmærke og figurmærke »Cheesland Liliput« og »Ser liliput« og det anvendte ordmærke »Serenada Liliput«. Produktionen af den polske ost »Liliput« er omfattende: I 2013 blev der på industrielt plan produceret 2 762 ton, som blev solgt i hele Polen i 2 250 butikker, og hvoraf 4,8 % blev eksporteret til EU. 90 % af produktionen af »Liliput«-oste er omfattet af et varemærke. Efter indsigerens opfattelse ville registreringen af betegnelsen »Liliputas« som beskyttet geografisk betegnelse udgøre en trussel for eksistensen af sådanne varemærker.
(10)
På trods af ovennævnte påstande indsendt af indsiger er det hensigtsmæssigt at registrere betegnelsen »Liliputas« som beskyttet geografisk betegnelse af følgende årsager.
(11)
Selv om anvendelsen af betegnelsen »Liliputas« må have rod i ostens lille størrelse, er det åbenlyst, at denne betegnelse gennem et halvt århundrede i Litauen har mistet sin henvisning til størrelsen, men derimod parallelt har udviklet en tæt tilknytning til produktionsområdet. I Litauen forbindes betegnelsen »Liliputas« i dag unægteligt med de håndlavede halvfaste fermenterede oste af høj kvalitet, som produceres i byen Belvederis. De litauiske forbrugere forbinder ikke denne betegnelse med en polsk ost eller almindelig industrialiseret osteproduktion. Selv om betegnelsen »Liliputas« ikke indeholder et geografisk element, er den derfor alligevel i overensstemmelse med definitionen i artikel 5, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1151/2012, som fastsætter, at en beskyttet geografisk betegnelse er en betegnelse, der identificerer et produkt, som har oprindelse et bestemt sted, i en region eller i et land.
(12)
»Liliputas« kan på baggrund af ovenstående ikke anses som en artsbetegnelse. Artsbetegnelser er betegnelser, som på trods af en historisk tilknytning til det sted, hvor produktet oprindeligt blev produceret eller markedsført, ikke længere har nogen form for forbindelse til det oprindelige geografiske område. I forbindelse med »Liliputas« gør det stik modsatte sig gældende. Den havde oprindeligt ikke nogen tilknytning til dens geografiske oprindelse, men har nu en stærk tilknytning til produktionsområdet.
(13)
Produktets egenskaber og omdømme kan tilskrives dets geografiske oprindelsesområde. Selv om det offentliggjorte enhedsdokument fastsætter, at osten har fået sit navn »Liliputas« på grund af størrelsen, præciseres det, at osten får sin særlige smag og aroma fra lagring i små runde forme ved hjælp af intern mikroflora og den mikroskopiske skimmelsvamp Penicillium pallidum Smith, som vokser i kældre i det geografiske område. Denne skimmelsvamp, som er særlig for kældre i byen Belvederis, er årsagen til den mælkesyreholdige, friske smag og aroma, som er kendetegnende for osten »Liliputas«. Området har særlige betingelser, som bevirker, at denne skimmelsvamp kan overleve. Derudover bidrager det faktum, at osten er håndlavet og ikke mekanisk fremstillet, til opretholdelsen og udviklingen af skimmelsvampen. »Liliputas« har desuden et veldokumenteret og solidt ry som flagskibet i den litauiske mejeriproduktion, hvilket er nøje beskrevet i det offentliggjorte enhedsdokument.
(14)
Forskellen mellem »Liliputas« og »Liliput« er derfor temmelig åbenlys. »Liliputas« kan ikke betragtes som en artsbetegnelse.
(15)
Hvad angår påstanden om, at »Liliputas« kan produceres hvor som helst, fordi den var omfattet af USSR-normer, skal det bemærkes, at det dengang var obligatorisk at omfatte produkter af sådanne normer. Desuden betyder dette forhold ikke, at det produkt, som er beskrevet i standarden forelagt på Litauens initiativ, blev produceret andre steder. Under alle omstændigheder modtog den mellem 1969 og 1979 mange priser, diplomer, kvalitetsmærker og medaljer, som udpejede den som en litauisk ost produceret i byen Belvederis.
(16)
Begrebet »Liliput« minder fonetisk om betegnelsen »Liliputas«, som søges registreret. Begge navne har udspring i ostens lille størrelse. Selvom »Liliputas« er et produkt med veldefinerede egenskaber, kvaliteter og et godt omdømme, har osten »Liliput« mange træk til fælles med osten »Liliputas«. Da navnene ligger tæt op ad hinanden, og på grund af ostenes visuelle lighedspunkter, kan anvendelsen af beskyttelse jf. artikel 13 i forordning (EU) nr. 1151/2012 betyde, at »Liliputas«, hvis den registreres, kan forhindre polske producenter i at anvende betegnelsen »Liliput«.
(17)
Der er dokumentation for, at anvendelsen af begrebet »Liliput« ikke har haft til formål at udnytte det gode omdømme for betegnelsen »Liliputas«. Forbrugerne er ikke eller kunne ikke være blevet vildledt med hensyn til produktets sande oprindelse. Faktisk har de to produkter to adskilte markeder, hvor de hver især er velkendte og genkendte. Derfor, og fordi det er bevist, at »Liliput« har været lovligt, konsekvent og korrekt anvendt i mindst 25 år, før ansøgningen om registrering af »Liliputas« blev indgivet til Kommissionen, bør den maksimale overgangsperiode, der er omhandlet i artikel 15, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1151/2012, af hensyn til rimelighed og traditionel brug anvendes.
(18)
Denne konklusion betyder ikke nødvendigvis, at det bliver ulovligt at anvende begrebet »Liliput«. I overensstemmelse med artikel 41, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1151/2012 berøres dette begreb ikke af en registrering af betegnelsen »Liliputas«, hvis det under hensyntagen til alle de relevante faktorer og særligt de faktiske forhold i forbrugsområderne og den relevante nationale lovgivning eller EU-lovgivning kan fastsættes, at »Liliput« er blevet en artsbetegnelse.
(19)
Hvad angår varemærker, der indeholder termen »Liliput«, som der i god tro er indgivet ansøgning for, som er registreret eller som har vundet hævd i EU forud for ansøgningen om registrering af »Liliputas« som beskyttet geografisk betegnelse i overensstemmelse med artikel 14, stk. 2, i forordning (EU) nr. 1151/2012, kan disse varemærker fortsat anvendes og fornyes for det pågældende produkt, forudsat at de generelle krav i varemærkelovgivningen ellers overholdes.
(20)
På den baggrund bør betegnelsen »Liliputas« opføres i registret over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser.
(21)
Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Komitéen for Kvalitetspolitikken for Landbrugsprodukter -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
Artikel 1
Betegnelsen »Liliputas« (BGB) registreres.
Betegnelsen i stk. 1 i denne artikel henviser til et produkt i kategori 1.3. Oste i bilag XI til Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2014 (3).
Artikel 2
Betegnelsen »Liliput« kan anvendes som betegnelse for oste, der ikke overholder varespecifikationen for »Liliputas«, i en periode på 15 år fra denne forordnings ikrafttrædelse.
Artikel 3
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 24. februar 2015.
PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2015/293
ze dne 24. února 2015
o zápisu názvu do rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení (Liliputas (CHZO))
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 ze dne 21. listopadu 2012 o režimech jakosti zemědělských produktů a potravin (1), a zejména na čl. 15 odst. 2 a čl. 52 odst. 3 písm. b) uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Litvou předložená žádost o zápis názvu „Liliputas“ do rejstříku byla v souladu s čl. 50 odst. 2 písm. a) nařízení (EU) č. 1151/2012 zveřejněna v Úředním věstníku Evropské unie (2).
(2)
Podáním námitky ze dne 13. září 2013 a odůvodněným prohlášením o námitce ze dne 8. listopadu 2013 vzneslo Polsko podle čl. 51 odst. 2 nařízení (EU) č. 1151/2012 proti zápisu námitku. Námitka byla shledána přípustnou.
(3)
Dopisy ze dne 8. ledna 2014 vyzvala Komise zúčastněné strany, aby zahájily odpovídající konzultace v zájmu hledání vzájemné dohody v souladu s jejich vnitřními postupy.
(4)
Mezi Litvou a Polskem nebylo dosaženo dohody.
(5)
Vzhledem k tomu, že nebylo dosaženo dohody, by Komise měla přijmout rozhodnutí v souladu s postupem uvedeným v čl. 52 odst. 3 písm. b) nařízení (EU) č. 1151/2012.
(6)
V souladu s čl. 10 odst. 1 písm. c) nařízení (EU) č. 1151/2012 namítající tvrdil, že zápis názvu „Liliputas“ jako chráněného zeměpisného označení do rejstříku ohrozí existenci částečně totožného názvu nebo ochranné známky nebo existenci produktů, které byly v souladu s právem uváděny na polský trh po dobu nejméně pěti let před datem zveřejnění žádosti o zápis názvu „Liliputas“ jako chráněného zeměpisného označení v Úředním věstníku Evropské unie dne 15. června 2013. Podle namítajícího by zápis do rejstříku ohrozil existenci produktu s názvem „Liliput“, což je polský sýr, který má podobné vlastnosti jako sýr „Liliputas“ a jehož název je názvu „Liliputas“ foneticky podobný.
(7)
Namítající tvrdí, že výraz „Liliput“ se v Polsku obvykle používá při označování produktů, které se vyznačují malou velikostí, přičemž je používán také v případě sýrů. Sýr nesoucí název „Liliput“ se v Polsku vyrábí a prodává v souladu s právem již od roku 1971. V podnikových standardech, technických pokynech a normách pro využití surovin je sýr „Liliput“ uváděn spolu s jinými druhy sýrů jako Gouda, Eidam a Ementál. Tento výraz pro polský sýr se u polských spotřebitelů zažil a nijak neodkazuje na litevský sýr. Je ho proto třeba považovat za druhový výraz pro druhový sýr v Polsku. Co se týče produktu, má polský sýr„Liliput“ vlastnosti, vzhled, a rozměry podobné litevskému sýru „Liliputas“. Závěrem namítající naznačuje, že „Liliput“ a „Liliputas“ jsou podobné produkty nesoucí druhové názvy. Zápis názvu „Liliputas“ jakožto chráněného zeměpisného označení by polským výrobcům zabránil uvádět jejich sýr „Liliput“ na trh, nebo jim minimálně znemožnil používat název „Liliput“ v případě sýru.
(8)
Namítající rovněž tvrdí, že produkt a název, které mají být zapsány do rejstříku, nesplňují požadavky čl. 5 odst. 2 nařízení (EU) č. 1151/2012. Podle zveřejněného jednotného dokumentu dostal sýr název „Liliputas“ kvůli svým rozměrům. Název „Liliputas“ tak nesděluje, že produkt pochází z určitého místa, ale stejně jako polský sýr „Liliput“ odkazuje pouze na malou velikost sýra. Kromě toho nelze vlastnosti produktu přičíst jeho zeměpisnému původu, ale pouze skutečnosti, že zraje v malých formátech. Dopad místní mikroskopické plísně Penicillium pallidum Smith na organoleptické vlastnosti sýru „Liliputas“ není prokázán. Skutečnost, že produkt byl vyroben v rámci státních norem SSSR (Svazu sovětských socialistických republik), by nadto potvrzovala, že mohl být vyráběn kdekoliv na území SSSR, a že neexistuje žádný specifický vztah s vymezenou zeměpisnou oblastí. Sýr „Liliputas“ by tudíž měl být považován za druhový produkt.
(9)
Několika polským výrobcům sýra byla poskytnuta ochrana pro ochranné známky obsahující výraz „Liliput“, např. do rejstříku zapsaným, slovním a obrazovým ochranným známkám „Cheesland Liliput“ a „Ser Liliput“ a používané slovní ochranné známce „Serenada Liliput“. Objem produkce polského sýru „Liliput“ je značný: 2 762 tun vyprodukovaných v roce 2013 v průmyslovém měřítku a uvedených na trh po celém Polsku ve 2 250 obchodech, přičemž 4,8 % produkce bylo vyvezeno na trh EU. Na 90 % výroby sýru „Liliput“ se vztahuje ochranná známka. Podle názoru namítajícího by zápisem názvu „Liliputas“ jakožto chráněného zeměpisného označení mohlo dojít k ohrožení existence takových ochranných známek.
(10)
I přes výše uvedená tvrzení předložená namítajícím je třeba název „Liliputas“ zapsat do rejstříku jako chráněné zeměpisné označení, a to z těchto důvodů.
(11)
Ačkoli používání názvu „Liliputas“ musí mít původ v malé velikosti sýru, na kterou odkazuje, je zřejmé, že po padesáti letech existence v Litvě již název neznamená tento odkaz na velikost, nýbrž si během této doby vytvořil silné spojení s oblastí produkce. V současné době je název „Liliputas“ v Litvě nepochybně spojován s ručně vyráběným polotvrdým fermentovaným sýrem z vesnice Belvederis, který je považován za vysoce kvalitní produkt. Litevští spotřebitelé si název nespojují s polským sýrem nebo se sýry standardní průmyslové produkce. I když tedy název neobsahuje odkaz na zeměpisnou oblast, je název „Liliputas“ v souladu s definicí v čl. 5 odst. 2 nařízení (EU) č. 1151/2012, která stanoví, že chráněným zeměpisným označením se rozumí název, který identifikuje produkt pocházející z určitého místa, regionu nebo země.
(12)
S ohledem na výše uvedené nelze výraz „Liliputas“ považovat za druhový název. Druhové názvy jsou názvy, kterým i přes jejich historickou svázanost s místem, kde byl produkt, na který odkazují, původně vyroben nebo uveden na trh, již tento odkaz na počáteční zeměpisný původ zcela chybí. V případě názvu „Liliputas“ je to přesně naopak. Původně neměl se svým zeměpisným původem nic do činění, ale nyní je se svou oblastí produkce úzce spjat.
(13)
Produkt má vlastnosti a pověst, které lze přičíst jeho zeměpisnému původu. Ačkoli se ve zveřejněném jednotném dokumentu uvádí, že sýr nese název „Liliputas“ z důvodu své velikosti, je zde upřesněno, že svoji typickou chuť a vůni sýr získává zráním v malých formátech prostřednictvím vnitřní mikroflóry a mikroskopické plísně Penicillium pallidum Smith, které se daří ve sklepích ve vymezené zeměpisné oblasti. Tato plíseň, která se vyskytuje ve sklepích ve vesnici Belvederis, je zdrojem kyseliny mléčné, čerstvé chutě a aromatu, jimž se vyznačuje sýr „Liliputas“. V oblasti panují zvláštní podmínky zaručující výskyt této plísně. K zachování a rozvoji této plísně kromě toho přispívá i skutečnost, že sýr se vyrábí ručně a nikoli průmyslově. Sýr „Liliputas“ se může pochlubit dobře doloženou a solidní pověstí coby chlouby mezi litevskými mléčnými výrobky, jehož produkce byla přesně popsána ve zveřejněném jednotném dokumentu.
(14)
Rozdíly mezi produkty „Liliputas“ a „Liliput“ jsou tudíž zcela zjevné. Sýr „Liliputas“ nelze považovat za druhový produkt.
(15)
K tvrzení, že „sýr Liliputas“ podléhal normám SSSR, a proto mohl být vyráběn kdekoli na území SSSR, je nutno poznamenat, že zařazení produktů pod tyto normy bylo v té době povinné. Kromě toho tato okolnost nutně neznamená, že se tento výrobek, jak je popsán v normě přiložené z iniciativy Litvy, vyráběl někde jinde. V každém případě obdržel v letech 1969 až 1979 řadu ocenění, značek jakosti a vyznamenání, přičemž se o něm vždy jasně hovořilo jako o litevském sýru vyráběném ve vesnici Belvederis.
(16)
Výraz „Liliput“ je foneticky podobný výrazu „Liliputas“, který má být zapsán do rejstříku. Původem obou názvů jsou malé rozměry sýra. Ačkoli je sýr „Liliputas“ produktem s výraznými vlastnostmi, jakostí a pověstí, kterými se odlišuje od jiných produktů, je mu sýr „Liliput“ některými svými vlastnostmi velmi podobný. Vzhledem k blízkosti názvů a podobnému vzhledu produktů by uplatňování ochrany podle článku 13 nařízení (EU) č. 1151/2012 mohlo vést k tomu, že v případě zápisu do rejstříku bude sýr „Liliputas“ polským výrobcům bránit v používání výrazu „Liliput“.
(17)
Je zřejmé, že záměrem použití výrazu „Liliput“ nebylo využít pověsti názvu „Liliputas“. Spotřebitelé nebyli nebo nemohli být uvedeni v omyl, pokud jde o skutečný původ produktů. Oba produkty se prodávají na dvou odlišných trzích, na nichž jsou dobře známy a kde nelze hovořit o možnosti jejich záměny. Z těchto důvodů a protože bylo prokázáno, že označení „Liliput“ bylo v souladu s právem používáno nepřetržitě a řádně po dobu nejméně dvaceti pěti let před podáním žádosti o zápis označení „Liliputas“ Komisi, by v zájmu spravedlnosti a tradičního užívání mělo být uděleno maximální přechodné období uvedené v čl. 15 odst. 2 nařízení (EU) č. 1151/2012.
(18)
Tento závěr nutně neznamená, že používání výrazu „Liliput“ je neoprávněné. Jestliže může být podle čl. 41 odst. 2 nařízení (EU) č. 1151/2012, s přihlédnutím ke všem relevantním činitelům, zejména ke stávající situaci v oblastech spotřeby a k příslušným vnitrostátním právním aktům nebo právním aktům Unie, určeno, že výraz „Liliput“ zdruhověl, neměl by mít zápis názvu „Liliputas“ vliv na užívání názvu „Liliput“.
(19)
Pokud jde o ochranné známky obsahující výraz „Liliput“, o jejichž zápis bylo zažádáno, jež jsou zapsány nebo zavedeny používáním v dobré víře na území Unie přede dnem podání žádosti o zápis výrazu „Liliputas“ jako chráněného zeměpisného označení podle čl. 14 odst. 2 nařízení (EU) č. 1151/2012, mohou být pro daný produkt tyto ochranné známky nadále používány a obnovovány za předpokladu, že jsou splněny obecné požadavky stanovené právními předpisy pro ochranné známky.
(20)
Na základě výše uvedených skutečností by tedy název „Liliputas“ měl být zapsán do rejstříku chráněných označení původu a chráněných zeměpisných označení.
(21)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro politiku jakosti zemědělských produktů,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Název „Liliputas“ (CHZO) je zapsán do rejstříku.
Název uvedený v prvním pododstavci označuje produkt třídy 1.3. Sýry z přílohy XI prováděcího nařízení Komise (EU) č. 668/2014 (3).
Článek 2
Výraz „Liliput“ může být používán k označení sýra, který neodpovídá specifikaci uvedené pro produkt „Liliputas“, po dobu 15 let ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 24. února 2015.