KOMMISSIONENS AFGØRELSE
af 17. juli 2013
om statsstøtte SA.33726 (11/C) (ex SA.33726 (11/NN)) - ydet af Italien (henstand med betalingen af mælkeafgifter i Italien)
(meddelt under nummer C(2013) 4046)
(Kun den italienske udgave er autentisk)
(2013/665/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med denne artikel og
ud fra følgende betragtninger:
I. PROCEDURE
(1)
Efter at have fået kendskab til ikrafttrædelsen den 27. februar 2011 af den lov, der gennemfører lovdekret nr. 225 af 29. december 2010 i den italienske lovgivning, og som fastsætter henstand med betalingen af de afgiftsrater, italienske mælkeproducenter skulle betale i medfør af den ordning for betaling i rater, der blev godkendt med Rådets beslutning 2003/530/EF af 16. juli 2003 om foreneligheden mellem en støtte, som Den Italienske Republik agter at yde sine mælkeproducenter (1), (2), og fællesmarkedet, anmodede Kommissionen ved brev af 17. marts 2011 de italienske myndigheder om yderligere oplysninger om sagen.
(2)
De italienske myndigheder sendte Kommissionen disse yderligere oplysninger ved brev af 24. juni 2011, registreret den 29. juni 2011.
(3)
Efter at have undersøgt de italienske myndigheders oplysninger og i lyset af den kendsgerning, at betalingshenstanden var blevet ydet, uden at Kommissionen var blevet underrettet herom på forhånd eller havde godkendt den, meddelte Kommissionen pr. fax af 14. oktober 2011 de italienske myndigheder, at den havde indledt en sag om ikke-anmeldt støtte under sagsnummer SA.33726 (2011/NN).
(4)
Ved brev af 11. januar 2012 underrettede Kommissionen Italien om sin beslutning om at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, for så vidt angår førnævnte henstand og det program for betaling i rater, der blev godkendt ved beslutning 2003/530/EF som ændret ved tilføjelsen af henstanden, der udgør ny støtte (SA.33726 (11/C)), og anmodede de italienske myndigheder om at fremsætte sine bemærkninger til indledningen af proceduren inden for en frist på en måned.
(5)
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende (3). Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til statsstøtten.
(6)
Kommissionen modtog bemærkninger fra interesserede parter, som den fremsendte til Italien, der fik mulighed for at svare.
(7)
Ved e-mail af 13. februar 2012 sendte Italiens faste repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen et brev fra de italienske myndigheder, hvori de anmodede om en forlængelse af fristen for indsendelse af bemærkninger til indledningen af proceduren med to måneder. Denne forlængelse blev godkendt ved fax af 21. februar 2012.
(8)
Ved e-mail af 26. april 2012 og 27. april 2012 sendte Italiens faste repræsentation ved Den Europæiske Union Kommissionen de italienske myndigheders svar på indledningen af proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2.
(9)
De italienske myndigheder fremsendte ikke nogen bemærkninger til de interesserede parters bemærkninger.
II. BESKRIVELSE
(10)
I artikel 1 i beslutning 2003/530/EF hedder det:
»Den støtte, som Den Italienske Republik agter at yde mælkeproducenterne ved at træde ind og betale Fællesskabet det beløb, som disse skylder Fællesskabet i henhold til tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter for perioden 1995/96 til 2001/02, og ved at tillade disse producenter at tilbagebetale deres gæld ved hjælp af betalingshenstand uden renter over et antal år, betragtes undtagelsesvis som forenelig med fællesmarkedet på betingelse af,
-
at gælden tilbagebetales fuldt ud i lige store årlige rater
-
at tilbagebetalingsperioden ikke overstiger 14 år fra 1. januar 2004«.
(11)
Ved lov nr. 10/2011 blev der i artikel 1 i lovdekret nr. 225 af 29. december 2010 indsat et stk. 12k om henstand med betalingen af de afgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, til den 30. juni 2011. Udgifterne til denne henstand blev bogført under en overordnet budgetbevilling på 5 mio. EUR til flere formål.
(12)
I deres brev af 24. juni 2011 forklarede de italienske myndigheder, at de havde til hensigt at anføre subventionsækvivalenten af betalingshenstanden under de minimis-reglerne i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2007 af 20. december 2007 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 (4) på de minimis-støtte til produktion af landbrugsprodukter (5).
III. BEGRUNDELSE FOR INDLEDNINGEN AF DEN FORMELLE PROCEDURE
(13)
Kommissionen besluttede at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, af følgende årsager:
-
De italienske myndigheder havde givet udtryk for, at de ville anføre subventionsækvivalenten af betalingshenstanden under de minimis-reglerne i henhold til forordning (EF) nr. 1535/2007. Kommissionen nærer dog tvivl om, hvorvidt nævnte forordning kan finde anvendelse, da de italienske myndigheder ikke har indsendt oplysninger om overholdelse af individuelle og nationale støttelofter i henhold til forordningen. Derudover forbyder forordningen tildeling af de minimis-støtte, hvis statsstøtten dermed overstiger det tilladte loft. Eftersom den støtte, Rådet godkendte, udgjorde det maksimale støttebeløb, Italien kunne tildele landets mælkeproducenter, gør tilføjelsen af subventionsækvivalenten af betalingshenstanden under de minimis-reglerne, at statsstøtten overstiger det loft, der er godkendt af Rådet.
-
Det følger heraf, at Kommissionen ikke kunne udelukke muligheden for, at henstanden udgør statsstøtte (da den svarede til et rentefrit lån, i det følgende benævnt »den relaterede støtte«) - hvilket ikke berettiges af nogen af de oplysninger, som de italienske myndigheder har fremlagt, jf. statsstøttereglerne inden for landbrug (EF-rammebestemmelser for statsstøtte til landbrug og skovbrug for 2007-2013) (6).
-
Henstanden er i modstrid med beslutning 2003/530/EF (da en af betingelserne - lige store årlige rater - ikke længere er overholdt). Med henstanden omdannes hele rateordningen derfor til ny støtte til dem, der har modtaget den (fordi den ikke var omfattet af beslutning 2003/530/EF), hvilket ovennævnte rammebestemmelser ikke synes at berettige.
IV. DE ITALIENSKE MYNDIGHEDERS BEMÆRKNINGER TIL INDLEDNINGEN AF DEN FORMELLE PROCEDURE
(14)
I deres e-mail af 26. april 2012 indsendte de italienske myndigheder først oplysninger om anvendelsen af rateordningen for mælkeafgifter, som blev godkendt med beslutning 2003/530/EF, og forklarede, at der var 11 271 støttemodtagere i ordningen. Heraf havde 9 965 (dvs. 88,41 % af støttemodtagerne) betalt de af deres afgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, til tiden. 1 291 havde betalt inden fristen for henstanden, og 15 havde ikke foretaget nogen indbetalinger, hvilket betød, at de var blevet udelukket fra programmet.
(15)
De italienske myndigheder forklarede, at der for at beregne subventionsækvivalenten af den støtte, modtagerne af henstanden havde modtaget, var taget højde for renter for perioden mellem den 1. januar 2011 og datoen for den reelle betaling af de rater, der var givet henstand for, med anvendelse af EURIBOR 3 mdr.-rentesatsen pr. 1. oktober 2010 plus 100 basispoint (1,942 %). Resultaterne af beregningen gav en subventionsækvivalent på 0,08-694,19 EUR og viste endvidere, at 1 187 af de 1 291 modtagere af henstanden havde modtaget støtte for et beløb på under 100,00 EUR. Ifølge myndighederne tyder disse tal på, at betalingshenstanden i henhold til lov nr. 10/2011 ikke truede den gnidningsløse forvaltning af programmet for betaling i rater, der fortsat er i overensstemmelse med bestemmelserne i beslutning 2003/530/EF, hvilket den kendsgerning, at kun 11,45 % af de producenter, der er involveret i programmet, blev ydet henstand, vidner om.
(16)
Derfor bekræfter de italienske myndigheder, jf. deres brev af 24. juni 2011 (se punkt 13), at henstanden med betaling af afgiften udgør de minimis-støtte. De påpeger endvidere, at de har konstateret, at det individuelle støtteloft i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1535/2007 fuldt ud er overholdt, hvilket også er tilfældet for det loft på 320 505 000 EUR i en periode på tre regnskabsår, som blev fastlagt for Italien i nævnte forordning, og at subventionsækvivalenten af betalingshenstanden beløb sig til i alt 50 877,41 EUR. Endelig oplyste de italienske myndigheder, at de var i gang med at undersøge, om støtten holdt sig under disse lofter, idet de tog højde for de øvrige de minimis-støtteordninger i 2009, 2010 og 2011.
(17)
Hvad angår Kommissionens synspunkt, at den støtte, der blev godkendt med beslutning 2003/530/EF, som følge af sin art og særlige karakter skulle betragtes som et enkelt maksimalt støttebeløb, der ikke kan lægges sammen med andre typer foranstaltninger, understregede de italienske myndigheder for det første, at den pågældende beslutning havde anerkendt, at der var tale om særlige omstændigheder, der førte til, at Rådet betragtede støtten som forenelig med traktatens artikel 107, hvis visse betingelser var opfyldt. De fremhævede endvidere, at de udførte kontroller viste, at programmet for betaling i rater var i overensstemmelse med bestemmelserne i beslutning 2003/530/EF, eftersom alle producenter havde foretaget betalingen af den syvende rate, bortset fra 15 producenter, der allerede var blevet udelukket fra ordningen. De mener ikke, at de særlige omstændigheder, der førte til vedtagelsen af beslutning 2003/530/EF, i sig selv forhindrer, at modtagere af den støtte, Rådet har godkendt, kan modtage anden støtte. Traktaten henviser kun til de særlige omstændigheder, der er nævnt ovenfor, og begrænser ikke på nogen måde arten af den godkendte støtte eller detaljerede gennemførelsesbestemmelser. Den gør blot undtagelser fra artikel 107 og de forordninger, der er omhandlet i traktatens artikel 109, betinget af vedtagelsen af en enstemmig rådsbeslutning. I dette tilfælde kommer den særlige karakter, der førte til vedtagelsen af beslutning 2003/530/EF, fuldt ud til udtryk i den måde, hvorpå den pågældende beslutning blev vedtaget, nemlig med enstemmighed, og vedrører de omstændigheder, der nødvendiggør vedtagelsen af støtten, nærmere end selve støtten.
(18)
De italienske myndigheder hævdede desuden, at betalingshenstanden udgør de minimis-støtte og derfor bør betragtes som en isoleret foranstaltning i lyset af den begrænsede anvendelse heraf blandt producenterne, de små beløb og fraværet af ændringer af programmet for betaling i rater, hvis struktur var den samme, både med hensyn til samlet antal rater og udløbsdato.
(19)
Endelig påpegede de italienske myndigheder igen, at deltagere i programmet for betaling i rater i henhold til ministerielt dekret af 30. juli 2003 til gennemførelse af Rådets beslutning skal frasige sig retten til domstolsprøvelse med hensyn til betaling af afgifterne, og at debitorer, som ikke betaler, udelukkes fra programmet. De italienske myndigheder hævder, at denne betingelse ville indebære indledning af procedurer for tvungen tilbagesøgning, hvilket ville føre til nye klager fra producenter. Det ville derfor være hensigtsmæssigt at undgå retstvister vedrørende tilbagesøgning af meget lave beløb gennem procedurer, der koster mere end de beløb, der skal tilbagesøges. I denne henseende henviser de italienske myndigheder til artikel 32, stk. 6, i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (7), i henhold til hvilken medlemsstaterne i behørigt begrundede tilfælde kan beslutte ikke at fortsætte inddrivelsen, hvis de allerede påløbne og de yderligere forventede udgifter til inddrivelse tilsammen vil være større end det beløb, der skal inddrives. De mener, at denne bestemmelse bør finde analog anvendelse i denne sag. Under alle omstændigheder fastlægges der tilsvarende bestemmelser i artikel 25, stk. 4, i lov nr. 289/2002 (finansloven for 2003), hvori det fastsættes, at beløbet 12 EUR betragtes som et lavt beløb, som ikke skal tilbagesøges. Ud af de modtagere, der er ydet henstand, modtog 559 støtte på under 12 EUR.
(20)
Ved e-mail af 26. april 2012 fremsendte de italienske myndigheder en liste over de modtagere, der er ydet henstand, og det støttebeløb, som de enkelte havde modtaget.
V. INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER TIL INDLEDNINGEN AF PROCEDUREN
(21)
Den 7. marts 2012 modtog Kommissionen bemærkninger fra en tredjepart til indledningen af proceduren.
(22)
Den interesserede part ønskede i bund og grund at få oplyst, hvorfor Kommissionen havde begrænset indledningen af proceduren til betalingshenstanden i henhold til lov nr. 10/2011 og ikke udvidet den til at omfatte bestemmelserne i artikel 40a i lov nr. 122/2010, som fastlægger bestemmelser om henstand med betaling af rater under et andet program for betaling i rater indført ved lov nr. 33/2009, og opfordrede Kommissionen til at udvide procedurens anvendelsesområde i overensstemmelse hermed. I denne henseende påpegede parten, at der allerede var indgivet en klage vedrørende bestemmelserne i artikel 40a i lov nr. 122/2010 til Kommissionen, og at Kommissionen havde afsluttet sagen.
(23)
Den 10. marts 2012 modtog Kommissionen bemærkninger fra en anden interesseret part til indledningen af proceduren.
(24)
Den pågældende interesserede part henledte Kommissionens opmærksomhed på bestemmelserne i artikel 1, stk. 4, i lovdekret nr. 16/2012, som gør det muligt for virksomheder i økonomiske vanskeligheder at betale beløb i faste rater. Den interesserede part opfordrede Kommissionen til at gribe ind, idet den påpegede, at sådanne foranstaltninger ikke var forenelige med det indre marked.
(25)
Den 14. marts 2012 modtog Kommissionen bemærkninger fra yderligere en interesseret part til indledningen af proceduren.
(26)
I disse bemærkninger henviste den interesserede part også til lovdekret nr. 16/2012 og fremhævede den deraf følgende forskelsbehandling mellem landbrugere og nøjagtigheden af de data, der blev anvendt af AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura - det italienske betalingsorgan) til at beregne tillægsafgiften.
VI. VURDERING
VI.1. Forekomst af statsstøtte
(27)
I henhold til traktatens artikel 107, stk. 1, er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
(28)
Den anmeldte foranstaltning, dvs. den støtte, der er forbundet med betalingshenstanden (ydelsen af det, der svarer til et rentefrit lån, jf. punkt 13, andet led), men også den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF (ubetalte renter for allerede betalte rater og endnu ikke betalt hovedstol og renter med hensyn til resterende år frem til udløbet af betalingen i rater, dvs. den 31. december 2017) (ny støtte, jf. punkt 13, tredje led) falder ind under følgende definition:
(29)
Foranstaltningen kan tilskrives staten, idet den er en følge af en national lov. Den er finansieret med offentlige midler i den forstand, at den italienske stat, ved at yde henstand med betalingen af en årlig rate i henhold til beslutning 2003/530/EF og ved at skabe en ny støtte gennem denne henstand, i et nærmere bestemt tidsrum har fraskrevet sig et beløb, der kunne have været anvendt til andre formål.
(30)
Denne situation begunstiger visse virksomheder, navnlig mælkeproducerende landbrugsbedrifter.
(31)
Den kan også i lyset af Italiens position på markedet (8) påvirke samhandelen.
(32)
Støtten kan desuden fordreje konkurrencevilkårene, eftersom de virksomheder, der har modtaget den, er blevet begunstiget (henstanden pålægges ikke renter og svarer derfor til et rentefrit lån) på en måde, der ikke kunne have fundet sted under normale markedsvilkår, og som har stillet de pågældende virksomheder mere gunstigt i en konkurrencesituation i forhold til de virksomheder, der ikke har modtaget støtten (9).
(33)
I lyset af de italienske myndigheders supplerende oplysninger som svar på indledningen af proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, skal det imidlertid fastslås, hvorvidt den anmeldte foranstaltning kan betragtes som de minimis-støtte i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1535/2007 og derfor ikke skal betragtes som statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1.
(34)
I en e-mail af 26. april 2012 forklarede de italienske myndigheder, at de renter, der er forbundet med betalingshenstanden, beløb sig til mellem 0,08 EUR og 694,19 EUR. De anførte endvidere, at udførte kontroller havde vist, at det loft, der var fastlagt for Italien i perioden på tre regnskabsår, ikke var overskredet, men at det alligevel var nødvendigt at undersøge, om der fortsat var en risiko for, at det individuelle loft ville blive overskredet for kumuleret de minimis-støtte for regnskabsårene 2009, 2010 og 2011.
(35)
Kommissionen kan konstatere, at de rentebeløb, der er forbundet med henstanden, isoleret set ikke overstiger de 7 500 EUR, der er fastlagt i artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1535/2007. Den kan også konstatere, at det samlede støttebeløb, der er forbundet med henstanden, nemlig 50 877,41 EUR, ikke har ført til, at Italiens loft på 320 505 000 EUR i henhold til bilaget til forordningen er blevet overskredet. Ikke desto mindre har Kommissionen ikke modtaget nye oplysninger, der dokumenterer, at det individuelle loft på 7 500 EUR ikke er blevet overskredet i nogen tilfælde, idet der også tages højde for den samlede de minimis-støtte modtaget af samme modtager i perioden på tre regnskabsår, eftersom den pr. 26. april 2012 ikke havde modtaget nogen oplysninger fra de italienske myndigheder, der var involveret i udførelsen af kontrollerne. Det kan derfor ikke konkluderes, at det individuelle støtteloft er overholdt i alle tilfælde, især eftersom Kommissionen også skal tage højde for den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF. Kommissionen skal da også undersøge den anmeldte foranstaltning i sin helhed (dvs. den støtte, der er forbundet med henstanden, ydelsen af det, der svarer til et rentefrit lån, og den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF): Et betydeligt antal modtagere (over 1 250) er blevet ydet henstand, og støttebeløbet omfatter også en del af hovedstolen (dvs. svarende til de skyldige årlige rater pr. 31. december 2013, 2014, 2015, 2016 og 2017) plus renter, der langt overstiger de renter, der er forbundet med den betalingshenstand, de italienske myndigheder anvender som støtte for deres argumenter.
(36)
I artikel 3, stk. 7, i forordning (EF) nr. 1535/2007 hedder det endvidere: »De minimis-støtte må ikke kumuleres med statsstøtte til de samme støtteberettigede omkostninger, hvis en sådan kumulation vil medføre en støtteintensitet, der er højere end det niveau, der i EF-bestemmelserne er fastsat under hensyn til hvert tilfældes særlige omstændigheder«.
(37)
I denne henseende har Kommissionen allerede ved at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2, indikeret, at henstanden kom ud over den støtte, der er godkendt af Rådet, og som bør betragtes som det maksimale støttebeløb i dette tilfælde.
(38)
De italienske myndigheder mener desuden, at betalingshenstanden udgør en isoleret foranstaltning i lyset af den begrænsede anvendelse heraf blandt producenterne, de små beløb og den kendsgerning, at der ikke er foretaget ændringer i programmet for betaling i rater, hvis struktur er forblevet den samme, både med hensyn til samlet antal rater og udløbsdato.
(39)
Kommissionen er ikke enig med de italienske myndigheder. Det er klart, at henstanden med betalingen er direkte forbundet med en tilbagebetaling, hvis betaling i rater blev præciseret i beslutning 2003/530/EF. Af første led i artikel 1, stk. 1, i denne beslutning fremgår det klart, at »gælden tilbagebetales fuldt ud i lige store årlige rater«. Henstanden kan derfor ikke betragtes som værende helt uden relation til systemet med betaling i rater, der er fastlagt i beslutning 2003/530/EF.
(40)
De italienske myndigheder bestrider også, at den støtte, Rådet har godkendt, er det maksimale støttebeløb, der kan ydes til mælkeproducenter. De mener, at den pågældende beslutning anerkendte, at der var tale om særlige omstændigheder, der førte til godkendelsen af programmet for betaling i rater, men at denne særlige karakter ikke i sig selv kan fungere som begrundelse for, at støttemodtagere ikke skal have mulighed for andre typer støtte, eftersom traktaten udelukkende henviser til særlige omstændigheder, men ikke begrænser arten af den godkendte støtte eller de præcise regler for dens gennemførelse. I dette tilfælde kommer den særlige karakter, der førte til vedtagelsen af Rådets beslutning 2003/530/EF, fuldt ud til udtryk i den måde, hvorpå den pågældende beslutning blev vedtaget, nemlig med enstemmighed, og vedrører de omstændigheder, der nødvendiggør vedtagelsen af støtten, nærmere end selve støtten.
(41)
Kommissionen er ikke enig med de italienske myndigheder. Selv om det i traktatens artikel 108, stk. 2, tredje afsnit, hedder, at »[…] Rådet med enstemmighed [kan] beslutte, at […] støtte […] skal betragtes som forenelig med det indre marked, hvis ganske særlige omstændigheder berettiger en sådan beslutning«, og det i betragtning 8 i beslutning 2003/530/EF hedder, at der således er tale om »ganske særlige omstændigheder, der berettiger til at betragte [støtten] som forenelig med fællesmarkedet«, er det en kendsgerning, at Rådet selv, i beslutningens dispositive del, slog fast, at støtten »undtagelsesvis« betragtes som forenelig uanset de ganske særlige omstændigheder. Ordet »undtagelsesvis« angiver klart, at Rådet har til hensigt at rette opmærksomhed mod ydelsen af støtte og tildele den undtagelsesvis karakter trods tilstedeværelsen af ganske særlige omstændigheder, jf. betragtning 8. Selvom de italienske myndigheders henvisning til enstemmighed kan vise, at der var tale om en særlig procedure, rejser det ikke tvivl om støttens undtagelsesvise karakter, jf. beslutningen.
(42)
Eftersom den støtte, som Rådet godkendte, i lyset af sin undtagelsesvise karakter, var det maksimale tilladte beløb i den givne sammenhæng, dvs. subventionsækvivalent på 100 %, ville tilføjelsen af betalingshenstanden medføre automatisk anvendelse af bestemmelserne i artikel 3, stk. 7, i forordning (EF) nr. 1535/2007, dvs. at subventionsækvivalenten af betalingshenstanden ikke kan anses for at falde ind under forordningens anvendelsesområde og derfor udgør statsstøtte. Støttens forenelighed med det indre marked skal vurderes i lyset af de konkurrenceregler, der var gældende, da der blev ydet henstand, og det samme skal den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF.
VI.2 Støttens forenelighed med det indre marked
(43)
De konkurrenceregler, der fandt anvendelse, da der blev ydet henstand, findes i EF-rammebestemmelserne for statsstøtte til landbrug og skovbrug for 2007-2013.
(44)
De italienske myndigheders holdning, som fremgik af deres e-mail af 26. april 2012, var baseret på det argument, at betalingshenstanden skulle falde ind under de minimis-reglerne. Myndighederne gav derfor ikke nogen forklaring på betalingshenstandens forenelighed med det indre marked eller foreneligheden af den nye støtte, som falder uden for rammerne af beslutning 2003/530/EF, i lyset af de regler, der er fastlagt i førnævnte rammebestemmelser.
(45)
Kommissionen har derfor ikke modtaget nye oplysninger, som fjerner den tvivl, Kommissionen havde, da den indledte proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2. Den støtte, der er forbundet med betalingshenstanden, og dermed den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF udgør derfor unilateral støtte, der udelukkende har til formål at forbedre producenternes økonomiske situation uden at bidrage til udviklingen af sektoren. Det udgør dermed driftsstøtte, som er uforenelig med det indre marked, jf. punkt 15 i førnævnte rammebestemmelser.
VI.3 Tilbagesøgning
(46)
I overensstemmelse med traktaten og Domstolens retspraksis er Kommissionen, når den fastslår en støtteordnings uforenelighed med det indre marked, beføjet til at bestemme, at den pågældende stat skal ophæve eller ændre ordningen (10). I henhold til Domstolens retspraksis skal en stat, når Kommissionen har fastslået støttens uforenelighed med det indre marked, ophæve støtten og genoprette situationen fra tiden før støtten. I den forbindelse har Domstolen erklæret, at dette mål er nået, når modtageren har tilbagebetalt de støttebeløb, han har modtaget, og dermed mistet den fordel, der er opnået på markedet i forhold til konkurrenterne, og situationen fra tiden før ydelsen af støtten dermed er genoprettet (11).
(47)
I overensstemmelse med denne retspraksis hedder det i artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (12), at i negative beslutninger om ulovlig støtte bestemmer Kommissionen, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren (her alle de støttemodtagere, der er ydet betalingshenstand).
(48)
Italien skal derfor træffe alle nødvendige foranstaltninger for at tilbagesøge den uforenelige støtte fra støttemodtagerne. I overensstemmelse med punkt 42 i Kommissionens meddelelse »Mod en effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutninger, som pålægger en medlemsstat at tilbagesøge ulovlig og uforenelig statsstøtte« (13) har Italien fire måneder fra beslutningens ikrafttræden til at gennemføre tilbagesøgningsbeslutningen. Der skal betales renter af de beløb, der skal tilbagesøges, beregnet på grundlag af Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (14).
(49)
Denne afgørelse skal gennemføres omgående, særlig for så vidt angår tilbagesøgningen af den samlede ydede uforenelige individuelle støtte.
(50)
I lyset af den meget specifikke situation, støtten blev ydet i (hvor støtten var blevet tilføjet til et program i en pakke, der var godkendt af Rådet), og konsekvenserne af støtten (overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF for de støttemodtagere, der var ydet betalingshenstand, idet støtten allerede var blevet godkendt undtagelsesvis i beslutningen), skal følgende tilbagesøges fra de parter, der blev ydet betalingshenstand:
a)
de renter, der er forbundet med henstanden med betalingen af de afgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, plus eventuelle påløbne renter af udeståender frem til tilbagesøgningsdatoen
b)
påløbne renter af årlige rater, der udløb den 31. december 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 og 2009 (hovedstolen for de årlige rater blev betalt, inden betalingshenstanden førte til overtrædelse af beslutning 2003/530/EF), plus påløbne renter af udeståender frem til tilbagesøgningsdatoen
c)
påløbne renter af årlige rater, der udløb den 31. december 2011 og 2012 (ingen oplysninger dokumenterer, at hovedstolen ikke var betalt inden fristen), plus påløbne renter af forsinkede betalinger frem til tilbagesøgningsdatoen
d)
hovedstol og renter i forbindelse med de årlige rater, der udløber den 31. december 2013, 2014, 2015, 2016 og 2017, idet slutdatoen for tidsplanen for tilbagebetalingen fastsættes i overensstemmelse med beslutning 2003/530/EF.
(51)
Italien tillægger det betydning, at de beløb, der skal tilbagesøges, er lave, og at producenterne risikerer at indbringe nye sager for de nationale domstole, men det ændrer ikke på den kendsgerning, at statsstøtte, der ikke opfylder kriterierne for at kunne indrømmes en undtagelse i henhold til traktatens artikel 107, og som derfor er uforenelig med det indre marked, skal tilbagesøges fra støttemodtagerne med henblik på at genoprette situationen fra tiden før ydelsen af støtten. I henhold til Domstolens retspraksis er ophævelse af ulovlig støtte, der er erklæret uforenelig med det indre marked, det logiske resultat af en sådan erklæret ulovlighed, eftersom det eneste formål med tilbagesøgningen er at genoprette situationen fra tiden før støtten (15). Målet om at genoprette situationen fra tiden før støtten er først nået, når støttemodtageren har tilbagebetalt den ulovlige støtte, der er uforenelig med det indre marked, og når støttemodtageren dermed er blevet frataget den tidligere eksisterende fordel på markedet i forhold til konkurrenterne. Er dette tilfældet, er situationen fra tiden før ydelsen af støtten derfor genoprettet (16).
(52)
For så vidt angår de lave beløb, der skal tilbagesøges, ser det desuden ud til, at de italienske myndigheder begrænser anvendelsesområdet for tilbagesøgningen til de renter, der skal tilføjes til den årlige betaling for det år, der er genstand for henstanden. Tilbagesøgningen, som kun påvirker dem, der reelt blev ydet betalingshenstand, skal omfatte hele det støttebeløb, der er erklæret uforeneligt, plus eventuelle påløbne renter (se punkt 50).
(53)
Endelig kan argumentet om, at producenter risikerer at indbringe sager for de nationale domstole, ikke betragtes som relevant, eftersom det i henhold til Domstolens retspraksis gælder, at blot muligheden for interne, selv uløselige, problemer ikke giver medlemsstaten ret til at undlade at overholde sine forpligtelser i henhold til EU-lovgivningen (17).
(54)
Italien kunne derfor anvende den de minimis-regel, der finder anvendelse på landbrugssektoren, på tilbagesøgning af individuel støtte fra støttemodtagere, der opfyldte alle kriterierne i den gældende de minimis-forordning (forordning (EF) nr. 1535/2007) på det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte, der er uforenelig med det indre marked, blev ydet. I punkt 49 i Kommissionens meddelelse »Mod en effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutninger, som pålægger en medlemsstat at tilbagesøge ulovlig og uforenelig statsstøtte« (18) hedder det, at medlemsstaten vil skulle foretage en detaljeret analyse af den støtte, der tildeles i hver enkelt sag i henhold til den pågældende støtteordning. For at kvantificere det præcise støttebeløb, der skal tilbagesøges fra de enkelte støttemodtagere i støtteordningen, vil Italien derfor skulle vurdere, i hvilket omfang støtten er blevet tildelt til et specifikt projekt, der på tidspunktet for tildelingen opfyldte samtlige kriterier for en gruppefritagelsesforordning eller en støtteordning godkendt af Kommissionen. I sådanne tilfælde kan medlemsstaten endvidere anvende de relevante de minimis-kriterier, der fandt anvendelse på tidspunktet for tildelingen af en ulovlig og uforenelig støtte, som er genstand for en tilbagesøgningsbeslutning i henhold til artikel 2 i forordning (EF) nr. 994/98 af 7. maj 1998 om anvendelse af artikel 92 og 93 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab på visse former for horisontal støtte (19). I henhold til dette kriterium udgør den støtte, der tildeles i hver enkelt sag under denne foranstaltning, ikke støtte for modtagere, der på tidspunktet for tildelingen opfyldte de kriterier, der er fastlagt i den gældende de minimis-forordning (forordning (EF) nr. 1535/2007).
VI.4 Vurdering af bemærkningerne fra interesserede parter vedrørende andre procedurer
(55)
For så vidt angår den første interesserede parts bemærkninger (punkt 22), ønsker Kommissionen at understrege, at betalingshenstanden i henhold til artikel 40a i lov nr. 122/2010 for én rate, som skal betales under et andet program for betaling i rater i henhold til lov nr. 33/2009, ikke er omfattet af procedurerne under denne afgørelse, eftersom den ikke vedrører det andet program for betaling i rater i henhold til beslutning 2003/530/EF.
(56)
For så vidt angår de øvrige to interesserede parters bemærkninger til lovdekret nr. 16/2012 (punkt 24 og 26), er Kommissionen i gang med at undersøge bemærkningerne. Kommissionen mener dog, at de bør undersøges særskilt bl.a. af hensyn til den administrative effektivitet, eftersom foreningen af de to procedurer ved en udvidelse af procedurerne og anvendelsen af alle de dermed forbundne administrative formaliteter ville forsinke afslutningen af procedurerne i henhold til denne afgørelse betydeligt.
VII. KONKLUSION
(57)
Kommissionen mener, at Italiens gennemførelse af den anmeldte betalingshenstand er ulovlig, hvilket også gør den støtte, der er forbundet hermed (se punkt 13, andet led), og den nye støtte som følge af overtrædelsen af beslutning 2003/530/EF (se punkt 13, tredje led) ulovlig. Støtten kan dermed ikke betragtes som forenelig med det indre marked, eftersom de italienske myndigheder ikke har fremsendt oplysninger som støtte for foreneligheden i henhold til de konkurrenceregler, der finder anvendelse på landbrugssektoren (se punkt 43-45). (De har blot argumenteret for, at betalingshenstanden skulle anses som en isoleret foranstaltning, dvs. uden at tage højde for indvirkningen på beslutning 2003/530/EF, og kan betragtes som en de minimis-ordning). Kommissionen har derfor ikke været i stand til at fjerne den tvivl, den gav udtryk for i forbindelse med indledningen af proceduren i henhold til traktatens artikel 108, stk. 2.
(58)
Den uforenelige støtte skal tilbagesøges med renter fra de relevante støttemodtagere, med andre ord dem, der reelt er blevet ydet betalingshenstand -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
1. Henstanden med betalingen af de mælkeafgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, indført med stk. 12k i artikel 1 i lovdekret nr. 225 af 29. december 2010 ved lov nr. 10/2011 og anvendt ulovligt af Italien i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, udgør statsstøtte, som er uforenelig med det indre marked.
2. Støtten som følge af den manglende overholdelse af kravene i beslutning 2003/530/EF, som fastlagt ved betalingshenstanden som omhandlet i artikel 1 og ulovligt anvendt af Italien i strid med artikel 108, stk. 3, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, er uforenelig med det indre marked.
Artikel 2
1. Italien skal tilbagesøge den uforenelige støtte som omhandlet i artikel 1, stk. 1 og 2, fra modtagerne af henstanden, jf. artikel 1, stk. 1.
2. Den støtte, der skal tilbagesøges, pålægges renter fra det tidspunkt, hvor den blev udbetalt til støttemodtagerne, og indtil den er blevet tilbagebetalt.
3. Renterne beregnes på et grundlag, der fastlægges efter bestemmelserne i kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004.
4. Tilbagesøgningen, der kun gælder de parter, der reelt er ydet betalingshenstand som omhandlet i artikel 1, og som dermed har modtaget støtten som omhandlet i artikel 2, finder anvendelse på følgende:
a)
de renter, der er forbundet med henstanden med betalingen af de afgiftsrater, der udløb den 31. december 2010, plus eventuelle påløbne renter af udeståender frem til tilbagesøgningsdatoen
b)
påløbne renter af årlige rater, der udløb den 31. december 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 og 2009 (hovedstolen for de årlige rater blev betalt, inden betalingshenstanden førte til overtrædelse af Rådets beslutning), plus påløbne renter af udeståender frem til tilbagesøgningsdatoen
c)
påløbne renter af årlige rater, der udløb den 31. december 2011 og 2012 (ingen oplysninger dokumenterer, at hovedstolen ikke var betalt inden fristen), plus påløbne renter af forsinkede betalinger frem til tilbagesøgningsdatoen
d)
hovedstol og renter i forbindelse med de årlige rater, der udløber den 31. december 2013, 2014, 2015, 2016 og 2017, idet slutdatoen for tidsplanen for tilbagebetalingen fastsættes i overensstemmelse med Rådets beslutning.
5. Individuel støtte tildelt som led i ordningen som omhandlet i artikel 1 udgør ikke statsstøtte, hvis den på det tidspunkt, den blev tildelt, opfyldte kriterierne i en forordning vedtaget i overensstemmelse med artikel 2 i forordning (EF) nr. 994/98, som fandt anvendelse på tidspunktet for tildelingen af støtten.
Artikel 3
1. Tilbagesøgning af den i artikel 1 omhandlede støtte iværksættes omgående og effektivt.
2. Italien garanterer, at denne afgørelse gennemføres senest fire måneder efter dens meddelelse.
Artikel 4
1. Senest to måneder efter meddelelsen af denne afgørelse sender Italien Kommissionen følgende oplysninger:
a)
en liste over støttemodtagere, som har modtaget støtte i henhold til ordningerne ifølge artikel 1, og det samlede beløb, som hver enkelt har modtaget i forbindelse med ordningen
b)
det samlede beløb (hovedstol og renter), der skal tilbagesøges hos hver støttemodtager, som har modtaget støtte, der ikke kan dækkes af de minimis-reglen
c)
en detaljeret beskrivelse af allerede trufne eller planlagte foranstaltninger med henblik på at efterkomme denne afgørelse
d)
dokumenter, der godtgør, at støttemodtagerne har fået besked på at tilbagebetale støtten.
2. Italien holder Kommissionen orienteret om fremskridtene med de nationale foranstaltninger, der træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den støtte, der er ydet i henhold til ordningerne ifølge artikel 1, er tilbagebetalt. Italien forelægger straks på Kommissionens anmodning enhver oplysning om de foranstaltninger, der allerede er truffet og er planlagt for at efterkomme denne afgørelse. Italien skal også fremsende detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, som støttemodtagerne allerede har tilbagebetalt.
Artikel 5
Denne afgørelse er rettet til Den Italienske Republik.
Udfærdiget i Bruxelles, den 17. juli 2013.
ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 17. července 2013
týkající se státní podpory SA.33726 (11/C) [ex SA.33726 (11/NN)] poskytnuté Itálií (posunutí platby za dávky na mléko v Itálii)
(oznámeno pod číslem C(2013) 4046)
(Pouze italské znění je závazné)
(2013/665/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedeným článkem, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Poté, co se Komise dozvěděla, že dne 27. února 2011 vstoupil v platnost zákon, kterým se uzákonil vládní dekret (decreto legge) č. 225 ze dne 29. prosince 2010, jenž umožňuje posunutí platby splátky dávek na mléko splatných italskými producenty mléka v souladu se splátkovým kalendářem schváleným rozhodnutím Rady 2003/530/ES ze dne 16. července 2003 o slučitelnosti podpory, kterou má Italská republika v úmyslu poskytnout svým producentům mléka, se společným trhem (1), (2), požádala italské orgány dopisem ze dne 17. března 2011 o doplňující informace ohledně dotčené zprávy.
(2)
Dopisem ze dne 24. června 2011 zaevidovaným dne 29. června 2011 italské orgány předaly Komisi požadované doplňující informace.
(3)
Faxem ze dne 14. října 2011 útvary Komise poté, co přezkoumaly doplňující informace poskytnuté italskými orgány, a s přihlédnutím ke skutečnosti, že výše uvedené posunutí platby bylo provedeno, aniž by bylo předem Komisi oznámeno a Komisí schváleno, oznámily orgánům otevření spisu o neoznámené podpoře, kterému bylo přiřazeno číslo SA.33726 (2011/NN).
(4)
Dopisem ze dne 11. ledna 2012 Komise informovala Itálii o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy ve věci výše uvedeného posunutí platby a splátkového kalendáře schváleného rozhodnutím 2003/530/ES, do kterého se doplňuje uvedené posunutí, jež představuje novou podporu [(podpora SA.33726 (11/C)]), a vyzvala italské orgány, aby ve lhůtě jednoho měsíce předložily své připomínky k zahájení řízení.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k dotčené podpoře.
(6)
Komise obdržela připomínky zúčastněných třetích stran, které předala Itálii, a poskytla jí příležitost se k nim vyjádřit.
(7)
E-mailem ze dne 13. února 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi dopis italských orgánů s žádostí o prodloužení lhůty pro podání připomínek k zahájení řízení o dva měsíce. Faxem ze dne 21. února 2012 bylo uvedené žádosti o prodloužení vyhověno.
(8)
E-maily ze dne 26. dubna 2012 a ze dne 27. dubna 2012 předalo Stálé zastoupení Itálie při Evropské unii Komisi odpověď italských orgánů k zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(9)
K připomínkám zúčastněných stran se italské orgány nijak nevyjádřily.
II. POPIS
(10)
V článku 1 rozhodnutí 2003/530/ES se uvádí:
„Podpora plánovaná Italskou republikou ve prospěch producentů mléka, v jejímž rámci Itálie uhradí Společenství dlužnou částku v souvislosti s doplňkovou dávkou na mléko a mléčné produkty za hospodářské roky 1995/96 až 2001/02 namísto producentů a v jejímž rámci Itálie umožní svým producentům vyrovnat dluhy prostřednictvím bezúročného posunutí platby v průběhu několika let, se výjimečně považuje za slučitelnou se společným trhem, a to pod podmínkou, že:
-
splacení se uskuteční v plné výši v konstantních ročních splátkách,
-
nebude překročena čtrnáctiletá lhůta splatnosti počínající dnem 1. ledna 2004.“
(11)
Zákonem č. 10/2011 byl do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 doplněn odstavec 12k, který posouvá platbu splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 na 30. června 2011. Náklady na posunutí splatnosti se zahrnou do celkově přidělené částky ve výši pěti milionů EUR určené pro různé účely.
(12)
Ve svém dopise ze dne 24. června 2011 italské orgány upřesnily, že grantový ekvivalent tohoto opatření bude zahrnut do režimu podpory de minimis stanoveného pro Itálii nařízením Komise (ES) č. 1535/2007 ze dne 20. prosince 2007 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES (4) na podporu de minimis v produkčním odvětví zemědělských produktů (5).
III. DŮVODY ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(13)
Komise zahájila řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy z těchto důvodů:
-
italské orgány projevily svůj záměr zahrnout grantový ekvivalent dotčeného posunutí platby do režimu „de minimis“ stanoveného nařízením (ES) č. 1535/2007. Avšak nejen že použitelnost uvedeného nařízení byla právně sporná, neboť italské orgány neposkytly žádné podrobnosti o dodržování stropů jednotlivých podpor nebo podpory na členský stát jako celek stanovených nařízením, ale toto nařízení navíc zakazuje udělování podpor de minimis, které by při kumulaci s jinými státními podporami znamenaly překročení maximální povolené výše státní podpory. Jelikož podpora schválená Radou představovala maximální podporu, kterou mohla Itálie svým producentům mléka poskytnout, zahrnutí grantového ekvivalentu posunutí platby do režimu de minimis má za následek překročení maximální výše podpory schválené Radou,
-
z toho tedy vyplývá, že Komise nemohla vyloučit existenci prvku podpory v posunutí platby (kdy toto posunutí představuje ekvivalent bezúročného úvěru, dále jen „související podpora“), a italské orgány nepředaly žádné informace, které by umožňovaly odůvodnění podpory na základě použitelných předpisů týkajících se státních podpor v odvětví zemědělství (pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013) (6),
-
posunutí plateb má za následek porušení rozhodnutí 2003/530/ES (neboť již není dodržena jedna z jeho podmínek - konstantnost ročních splátek), a celý splátkový režim tedy mění, ve vztahu k těm, kdo posunutí využili, v novou podporu (neboť nespadá do rámce rozhodnutí 2003/530/ES), která zjevně není podle žádného z ustanovení výše uvedených pokynů přípustná.
IV. PŘIPOMÍNKY ITALSKÝCH ORGÁNŮ K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO ŘÍZENÍ
(14)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 se italské orgány zaměřily především na použití splátkového režimu plateb dávky na mléko schváleného rozhodnutím 2003/530/ES. Podle italských orgánů využívá tento režim 11 271 příjemců. Z nich 9 965 (tj. 88,41 % z celkového počtu) zaplatilo splátku dávek splatnou ke dni 31. prosince 2010 včas, 1 291 využilo posunutí platby a 15 příjemců neprovedlo žádnou platbu, což mělo za následek jejich vyloučení ze splátkového programu.
(15)
Italské orgány dále upřesnily, že pro výpočet grantového ekvivalentu podpor obdržených příjemci v rámci posunutí platby byly zohledněny úroky za období od 1. ledna 2011 do data skutečného uhrazení splátky, na kterou se posunutí vztahuje, při použití tříměsíční sazby Euribor ke dni 1. října 2010 zvýšené o 100 bazických bodů (1,942 %). Dosažené výsledky ukazují, že grantový ekvivalent posunutí platby se pohybuje v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR a že z 1 291 příjemců, kteří využili posunutí platby, jich 1 187 obdrželo podporu ve výši méně než 100,00 EUR. Podle italských orgánů tyto číselné údaje ukazují, že posunutí platby podle zákona č. 10/2011 neohrozilo řádný průběh splátkového programu, který je i nadále v souladu s obsahem rozhodnutí 2003/530/ES, jak prokazuje skutečnost, že posunutí platby využilo pouze 11,45 % producentů účastnících se dotčeného programu.
(16)
Z výše uvedených důvodů italské orgány potvrzují, že jak bylo uvedeno v dopise ze dne 24. června 2011 (viz bod 13), přiznané posunutí platby splátky dávek představuje podporu de minimis. Italské orgány také dodávají, že ověřily dodržování (v absolutních údajích) stropu jednotlivé podpory podle čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007 a rovněž stropu ve výši 320 505 000 EUR za tříleté rozpočtové období stanoveného pro Itálii týmž nařízením a že grantový ekvivalent posunutí platby ve skutečnosti činí celkem 50 877,41 EUR. V současné době italské orgány ověřují, zda byly tyto stropy dodrženy s přihlédnutím k dalším podporám de minimis poskytnutým v rozpočtových letech 2009, 2010 a 2011.
(17)
Pokud jde o postoj Komise, podle něhož podpora schválená rozhodnutím 2003/530/ES musí být pro svou povahu a pro svůj mimořádný charakter považována za jedinou maximální podporu, kterou nelze kumulovat s žádným jiným druhem zásahu, italské orgány především zdůrazňují, že dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly Radu k tomu, aby dotčenou podporu považovala za slučitelnou s článkem 107 Smlouvy, pokud budou dodrženy určité podmínky. Italské orgány dále zdůrazňují, že z provedených kontrol vyplývá, že splátkový program je v souladu s ustanoveními rozhodnutí 2003/530/ES, neboť s výjimkou patnácti producentů, kteří již byli z programu vyloučeni, všichni producenti uhradili sedm splátek. Podle jejich názoru mimořádný charakter okolností, které vedly k přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, sám o sobě nepředstavuje prvek, který vylučuje možnost, aby příjemci podpory schválené Radou využívali veškerých dalších výhod: Smlouva se pouze dovolává zmíněných mimořádných okolností, aniž by stanovila omezení s ohledem na povahu nebo způsob provádění schválených podpor, a výjimku z článku 107 a z nařízení podle článku 109 Smlouvy pouze podmiňuje přijetím jednomyslného rozhodnutí Rady. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(18)
Podle italských orgánů navíc posunutí platby přestavuje podporu de minimis, a musí být proto posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké dotčené částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(19)
Italské orgány konečně připomínají, že ministerský dekret ze dne 30. července 2003, kterým se provádí rozhodnutí Rady, stanoví, že subjekty zapojené do splátkového programu se závazně zříkají jakéhokoli sporu v souvislosti s platbou splatných dávek a že dlužníci, kteří platby neprovedou, budou z programu vyloučeni. Podle italských orgánů má tato podmínka za následek zahájení postupů vymáhání, které producenty přimějí k tomu, aby se obrátili na soud. Bylo by tedy rozumné vyhnout se sporům kvůli navracení směšně malých částek v rámci operací, jejichž náklady by byly vyšší než částky, které mají být navráceny. V této souvislosti odkazují italské orgány na čl. 32 odst. 6 nařízení Rady (ES) č. 1290/2005 ze dne 21. června 2005 o financování společné zemědělské politiky (7), podle kterého mohou v náležitě odůvodněných případech členské státy rozhodnout, že nebudou ve zpětném získávání pokračovat, pokud jsou vynaložené a odhadované náklady na zpětné získávání vyšší než částka, která má být získána zpět. Podle nich by toto ustanovení mělo být analogicky použito i v daném případě. Každopádně obdobné ustanovení je obsaženo také v čl. 25 odst. 4 zákona č. 289/2002 (finanční zákon z roku 2003), podle něhož je 12 EUR považováno za částku malé výše, která nepodléhá vymáhání. Z příjemců, kteří posunutí platby využili, jich 559 obdrželo podporu nižší, než je uvedená částka.
(20)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány poskytly seznam příjemců, kteří využili posunutí platby, a částky podpory, kterou každý z těchto příjemců obdržel.
V. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(21)
Dne 7. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od jedné ze zúčastněných třetích stran.
(22)
V těchto připomínkách chce zúčastněná strana v zásadě vědět, proč Komise omezila zahájení řízení na posunutí platby podle zákona č. 10/2011 a nevztáhla jej na ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010, který stanoví posunutí platby jedné ze splátek, které mají být uhrazeny v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, a vyzývá Komisi, aby postupovala v tomto smyslu. V této souvislosti uvedená zúčastněná strana připomíná, že podnět týkající se ustanovení článku 40a zákona č. 122/2010 byl již Komisi předložen a Komisí odložen.
(23)
Dne 10. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(24)
V těchto připomínkách zúčastněná strana Komisi upozorňuje na ustanovení čl. 1 odst. 4 vládního dekretu č. 16/2012, který v případě podniků v ekonomických obtížích dlužníkovi umožňuje rozdělit platbu splatných částek do konstantních splátek. Tato zúčastněná strana Komisi žádá, aby zasáhla a konstatovala neslučitelnost uvedených ustanovení s vnitřním trhem.
(25)
Dne 14. března 2012 Komise obdržela připomínky k zahájení řízení od další zúčastněné třetí strany.
(26)
Rovněž tato zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách odkazuje na vládní dekret č. 16/2012 a zdůrazňuje nerovnost zacházení, která podle ní existuje mezi chovateli, a také přesnost údajů použitých agenturou AGEA (Agentura pro poskytování podpor v oblasti zemědělství - italská platební agentura) pro výpočet doplňkové dávky.
VI. POSOUZENÍ
VI.1. Existence podpory
(27)
Podle čl. 107 odst. 1 Smlouvy podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem.
(28)
Dotčené opatření, tj. podpora související s posunutím platby (poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - viz bod 13 druhá odrážka), ale také nová podpora vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES (nezaplacené úroky z již uhrazených ročních splátek a jistina a dosud nezaplacené úroky ze zbývajících ročních splátek až do ukončení splátkového kalendáře, tedy do 31. prosince 2017) (nová podpora - viz bod 13 třetí odrážka) odpovídá této definici:
(29)
Podpora je přičitatelná státu, protože vychází z vnitrostátního zákona; je financována z veřejných prostředků v tom smyslu, že italský stát se tím, že schválil posunutí platby roční splátky stanovené rozhodnutím 2003/530/ES a tímto posunutím vytvořil novou podporu, v určitém časovém období připravil o částku, kterou mohl využít pro jiné účely.
(30)
Podpora zvýhodňuje určité podniky, zejména zemědělské podniky produkující mléko.
(31)
S ohledem na italskou pozici na trhu může podpora ovlivnit obchod (8).
(32)
Podpora by mohla narušit hospodářskou soutěž, neboť podniky, které ji přijaly, získaly ve skutečnosti výhodu (posunutí není úročeno, a odpovídá tedy úvěru s nulovou úrokovou sazbou), kterou by za běžných tržních podmínek nezískaly a díky níž se v porovnání s podniky, které tuto výhodu neměly, dostaly z hlediska hospodářské soutěže do zajímavější pozice (9).
(33)
Nicméně s ohledem na doplňující informace poskytnuté italskými orgány v reakci na zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy je zapotřebí ověřit, zda dotčené opatření může spadat do režimu de minimis v souladu s ustanoveními nařízení (ES) č. 1535/2007, a zda tedy nemusí být považováno za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(34)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány prokázaly, že úroky spojené s posunutím platby se pohybují v rozmezí od 0,08 EUR do 694,19 EUR. Italské orgány dále upřesnily, že ověření neprokázalo překročení stropu stanoveného pro Itálii za tříleté rozpočtové období, ale že musí ještě ověřit, zda existuje riziko překročení stropu jednotlivé podpory v případě kumulace podpor de minimis za rozpočtová období 2009, 2010 a 2011.
(35)
Komise může s jistotou konstatovat, že výše úroků souvisejících s posunutím plateb, pokud jsou uvažovány samostatně, nepřekračuje částku 7 500 EUR stanovenou v čl. 3 odst. 2 nařízení (ES) č. 1535/2007, a bere na vědomí skutečnost, že celková výše podpor poskytnutých formou posunutí platby, tj. 50 877,41 EUR, neměla za následek překročení stropu 320 505 000 EUR stanoveného pro Itálii v příloze uvedeného nařízení. Komise však nemá k dispozici žádný nový důkaz o tom, že strop jednotlivé podpory ve výši 7 500 EUR nebyl v žádném případě překročen, pokud se započítají také všechny podpory de minimis obdržené stejným příjemcem v kterémkoli tříletém rozpočtovém období, neboť od 26. dubna 2012 Komise od italských orgánů, které v tomto smyslu prováděly ověření, již neobdržela žádné informace. Komise proto nemůže dospět k závěru, že výše uvedený strop jednotlivé podpory byl ve všech případech dodržen, tím spíše, že Komise musí také přihlížet k nové podpoře vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES. Komise skutečně musí dotčené opatření (podporu související s posunutím platby - poskytnutí ekvivalentu bezúročného úvěru - a novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí 2003/530/ES) komplexně přezkoumat: posunutí platby využil značný počet příjemců (více než 1 250) a částka podpory zahrnuje také část jistiny (odpovídající ročním splátkám, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017) s úroky, čímž významně přesahuje úroky související s posunutím platby použité italskými orgány na podporu své argumentace.
(36)
Navíc čl. 3 odst. 7 nařízení Komise (ES) č. 1535/2007 stanoví, že „podporu de minimis nelze kumulovat se státní podporou na tytéž způsobilé výdaje, pokud v důsledku této kumulace míra podpory přesahuje úroveň stanovenou právními předpisy Společenství za zvláštních okolností každého případu“.
(37)
V tomto ohledu již Komise při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy uvedla, že posunutí platby je nutné přičlenit k podpoře schválené Radou, kterou je třeba v této souvislosti považovat za přípustný strop.
(38)
Italské orgány se také domnívají, že posunutí platby musí být posuzováno jako samostatné opatření s ohledem na malou účast producentů, nízké částky a zachování splátkového programu, jehož struktura zůstává nedotčena jak z hlediska celkového počtu splátek, tak z hlediska splatnosti.
(39)
Komise tento postoj nesdílí. Je totiž jasné, že posunutí platby je přímo spojené se splácením, jehož splátkový kalendář byl podrobně stanoven rozhodnutím 2003/530/ES, kde se v čl. 1 odst. 1 první odrážce jasně uvádí, že splacení se musí uskutečnit v plné výši v konstantních ročních splátkách. Nelze se tedy domnívat, že posunutí nemá žádnou souvislost se splátkovým kalendářem zavedeným rozhodnutím 2003/530/ES.
(40)
Italské orgány dále popírají skutečnost, že podpora schválená Radou je maximální částkou, která může být producentům mléka poskytnuta. Podle nich dotčené rozhodnutí uznalo existenci mimořádných okolností, které vedly ke schválení splátkového kalendáře plateb, ale mimořádný charakter těchto okolností sám o sobě nepředstavuje faktor vylučující jakoukoli možnost, aby příjemci obdrželi jakoukoli další podporu, neboť Smlouva pouze zmiňuje mimořádné okolnosti, aniž by kladla omezení týkající se povahy a způsobů použití schválených podpor. V daném případě se mimořádný charakter, který měl za následek přijetí rozhodnutí 2003/530/ES, plně odráží ve způsobech přijetí samotného rozhodnutí, tj. existence jednomyslnosti, a je třeba jej hledat v okolnostech, které určují přijetí rozhodnutí, a nikoli v samotné podpoře.
(41)
Komise nemůže sdílet názor vyjádřený italskými orgány. Je sice pravdou, že Smlouva v čl. 108 odst. 2 třetím pododstavci stanoví, že „Rada může […] jednomyslně rozhodnout, že podpora […] má být […] považována za slučitelnou s vnitřním trhem, odůvodňují-li takové rozhodnutí mimořádné okolnosti“ a bod 8 odůvodnění rozhodnutí 2003/530/ES uvádí, že „[…] se uznává existence mimořádných okolností, které […] opravňují považovat podporu […] za slučitelnou se společnou organizací trhů“, nic to však nemění na tom, že Rada ve výroku rozhodnutí stanovila, že podporu lze pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem „mimořádně“ a bez „přihlédnutí k mimořádným okolnostem“. Výraz „mimořádně“ jasně naznačuje, že Rada chtěla oznámit poskytnutí podpory a přiznat jí jedinečný charakter navzdory existenci mimořádných okolností podle bodu 8 odůvodnění a že odkaz na jednomyslnost italských orgánů, pokud může skutečně prokázat mimořádný postup, nemůže zpochybnit jedinečný charakter podpory vymezený v rozhodnutí.
(42)
Vzhledem k tomu, že v daných souvislostech představovala podpora schválená Radou pro svůj jedinečný charakter přípustný strop, tj. ekvivalent 100 % podpory, doplnění posunutí platby má za následek automatické uplatnění ustanovení čl. 3 odst. 7 nařízení (ES) č. 1535/2007. Grantový ekvivalent posunutí platby tudíž nemůže spadat do působnosti výše uvedeného nařízení, a představuje proto prvek státní podpory, jehož slučitelnost s vnitřním trhem je nezbytné analyzovat na základě pravidel hospodářské soutěže platných v okamžiku přiznání posunutí platby, stejně jako novou podporu vyplývající z porušení rozhodnutí Rady 2003/530/ES.
VI.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(43)
Pravidla hospodářské soutěže použitelná v okamžiku přiznání posunutí platby jsou obsažena v pokynech Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013.
(44)
V dopise předaném e-mailem ze dne 26. dubna 2012 italské orgány vycházely z argumentu, podle něhož mělo být posunutí platby považováno za součást rámce režimu de minimis, a proto podle pravidel obsažených ve výše uvedených pokynech neposkytly žádné odůvodnění slučitelnosti posunutí platby s vnitřním trhem ani nové podpory poskytované nad rámec rozhodnutí 2003/530/ES.
(45)
Komise tedy nemá k dispozici žádný nový důkaz, který by umožnil vyvrátit pochybnosti vyjádřené v okamžiku zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy. Podpora související s posunutím plateb a následně nová podpora poskytnutá nedodržením rámce rozhodnutí 2003/530/ES proto představují jednostranné podpory zaměřené jednoduše na vylepšení finanční situace výrobců, ale nijak nepřispívající k rozvoji odvětví, tj. provozní podpory neslučitelné s vnitřním trhem ve smyslu bodu 15 výše uvedených pokynů.
VI.3 Navrácení
(46)
V případě zjištění neslučitelnosti podpory s vnitřním trhem má Komise v souladu s ustanoveními Smlouvy a ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie pravomoc rozhodnout, zda má příslušný členský stát podporu zrušit nebo změnit (10). Cílem povinnosti uložené danému státu, aby zrušil podporu, kterou Komise považuje za neslučitelnou s vnitřním trhem, je podle ustálené judikatury Soudního dvora obnova stavu. V tomto smyslu Soudní dvůr prohlásil, že tento cíl je splněn, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté z titulu protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou vůči svým konkurentům na trhu měl, a dojde k obnově stavu, jenž existoval před poskytnutím podpory (11).
(47)
V souladu s touto judikaturou článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), stanoví, že je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (v tomto případě všichni příjemci, kteří využili posunutí platby).
(48)
Itálie je tedy povinna přijmout veškerá nezbytná opatření, aby příjemci navrátili neslučitelnou podporu, která jim byla poskytnuta. Podle bodu 42 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (13), má Itálie na to, aby toto rozhodnutí provedla, čtyři měsíce od data jeho oznámení. Částky, které mají být navráceny, se úročí podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (14).
(49)
Toto rozhodnutí musí být provedeno okamžitě, zejména pokud jde o navrácení všech jednotlivých neslučitelných podpor, které byly poskytnuty.
(50)
S ohledem na velmi zvláštní souvislosti, v nichž byla podpora poskytnuta (podpora byla doplněna do programu, který tvoří balíček schválený Radou), a na její důsledky (porušení podmínek rozhodnutí 2003/530/ES pro ty, kdo využili posunutí platby, zatímco podpora již byla rozhodnutím mimořádně schválena) by se navrácení, k němuž by mělo dojít u subjektů, které využily posunutí platby, mělo týkat těchto prvků:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí 2003/530/ES), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(51)
Důležitost, kterou italské orgány přisuzují nízké výši částek k navrácení, a riziko, že se producenti obrátí na vnitrostátní soudy, nic nemění na skutečnosti, že státní podporu, která nesplňuje podmínky požadované pro uplatnění některé z výjimek podle článku 107 Smlouvy, a je tedy neslučitelná s vnitřním trhem, musí příjemci navrátit tak, aby se obnovilo konkurenční prostředí existující před poskytnutím podpory. Skutečně podle ustálené judikatury Soudního dvora je zrušení protiprávní podpory prohlášené za neslučitelnou se společným trhem logickým důsledkem protiprávnosti, neboť cílem navrácení je pouze obnovení předchozího stavu (15); cíle obnovení předchozího stavu bylo dosaženo v okamžiku, kdy byly protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem příjemcem navráceny, čímž příjemce ztratil výhodu, kterou na trhu vůči svým konkurentům měl, a obnovil se stav předcházející poskytnutí podpory (16).
(52)
Navíc, pokud jde o nízkou výši částek k navrácení, italské orgány zjevně omezují rozsah navracení pouze na úroky, které je třeba připočítat k ročním splátkám, na něž se vztahuje posunutí platby. Navracení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby, musí proto zahrnovat celou podporu prohlášenou za neslučitelnou, zvýšenou o splatné úroky (v této souvislosti však viz bod 50).
(53)
Konečně názor, že producenti by se mohli obrátit na vnitrostátní soudy, nelze považovat za relevantní, neboť podle judikatury Soudního dvora pouhá obava z interních potíží, byť nepřekonatelných, nemůže odůvodnit to, že členský stát neplní své povinnosti vyplývající z unijního práva (17).
(54)
Za těchto podmínek bude moci Itálie uplatnit pravidla de minimis použitelná v odvětví zemědělství na navracení jednotlivých podpor od příjemců, kteří v okamžiku poskytnutí protiprávní podpory neslučitelné s vnitřním trhem splňují všechny podmínky použitelného nařízení de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007). V souladu s ustanoveními bodu 49 oznámení Komise „Cesta k účinnému provádění rozhodnutí Komise, jimiž se členským státům nařizuje zajistit navrácení protiprávní a neslučitelné podpory“ (18), se v případě protiprávních režimů podpor neslučitelných s vnitřním trhem od členského státu požaduje, aby vypracoval podrobnou analýzu každé jednotlivé podpory poskytnuté na základě uvedeného režimu. Aby mohla být určena přesná částka podpory, která má být navrácena každým jednotlivým příjemcem podle tohoto režimu, musí Itálie vymezit rozsah, v jakém byla podpora poskytnuta na konkrétní projekt, který v době poskytnutí podpory splňoval všechny podmínky nařízení o blokových výjimkách nebo režimu podpor schváleného Komisí. V takovém případě může členský stát uplatnit důležitou zásadu de minimis použitelnou v okamžiku poskytnutí protiprávní a neslučitelné podpory, která je předmětem rozhodnutí o navrácení ve smyslu článku 2 nařízení Rady (ES) č. 994/98 ze dne 7. května 1998 o použití článků 92 a 93 Smlouvy o založení Evropského společenství na určité kategorie horizontální státní podpory (19). Podle uvedené zásady jednotlivá podpora poskytnutá v rámci dotčeného opatření nepředstavuje podporu pro příjemce, kteří v okamžiku poskytnutí splňují podmínky stanovené platným nařízením de minimis (nařízení (ES) č. 1535/2007).
VI.4 Posouzení připomínek zúčastněných stran k dalším řízením
(55)
Pokud jde o připomínky formulované první zúčastněnou stranou (viz bod 22), Komise zdůrazňuje, že při odkladu platby podle článku 40a zákona č. 122/2010 týkající se splátky, která má být uhrazena v rámci doplňkového splátkového programu zavedeného zákonem č. 33/2009, se nepoužije řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí, neboť toto řízení se netýká doplňkového splátkového programu zavedeného rozhodnutím 2003/530/ES.
(56)
Pokud jde o připomínky předložené dalšími dvěma zúčastněnými stranami týkající se vládního dekretu č. 16/2012 (body 24 a 26), Komise zkoumá jejich obsah, ale považuje za nezbytné k nim přistupovat samostatně z důvodů administrativní efektivity souvisejících, mimo jiné, se skutečností, že spojení obou řízení prostřednictvím rozšíření řízení a uplatnění všech souvisejících administrativních formálních náležitostí by značně zpozdilo uzavření řízení, které je předmětem tohoto rozhodnutí.
VII. ZÁVĚR
(57)
Komise konstatuje, že Itálie provedla dotčené posunutí platby protiprávně, čímž se protiprávními staly i s tím související podpora (viz bod 13 druhá odrážka) a nový režim podpory daný porušením rozhodnutí 2003/530/ES (viz bod 13 třetí odrážka). Výše uvedená analýza prokazuje, že žádnou z těchto podpor nelze prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem, neboť italské orgány neposkytly důkazy slučitelnosti podle pravidel hospodářské soutěže použitelných v odvětví zemědělství (viz body 43 až 45) (italské orgány pouze tvrdily, že posunutí platby musí být uvažováno samostatně, tj. bez přihlédnutí k jeho dopadu na rozhodnutí 2003/530/ES, a lze jej považovat za režim de minimis). Komise tedy nemůže vyvrátit pochybnosti vyjádřené již při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy.
(58)
Neslučitelné podpory se souvisejícími úroky musí být navráceny příslušnými příjemci, tj. těmi, kdo skutečně využili posunutí dotčené platby,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Posunutí platby splátky dávek na mléko splatné ke dni 31. prosince 2010 doplněné jako odstavec 12k do článku 1 vládního dekretu č. 225 ze dne 29. prosince 2010 zákonem č. 10/2011 a protiprávně uplatněné Itálií v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie představuje státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
2. Podpora vyplývající z nedodržení podmínek stanovených v rozhodnutí 2003/530/ES daná posunutím platby podle článku 1, kterou Itálie uplatnila protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Itálie je povinna zajistit navrácení neslučitelných podpor podle čl. 1 odst. 1 a 2 od příslušných příjemců, kteří využili posunutí platby podle čl. 1 odst. 1.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny za období od data, kdy byly dány příjemcům k dispozici, do data jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Navrácení, které se týká pouze těch, kdo skutečně využili posunutí platby podle článku 1, a jimž se tedy dostalo podpory podle článku 2, musí zahrnovat tyto prvky:
a)
úroky spojené s posunutím platby splátky dávky, která byla splatná ke dni 31. prosince 2010, zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
b)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2004, 2005, 2006, 2007, 2008 a 2009 (jistina těchto ročních splátek byla uhrazena předtím, než posunutí platby vedlo k porušení rozhodnutí Rady), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
c)
vzniklé úroky z ročních splátek, které byly splatné ke dni 31. prosince 2011 a 2012 (žádná informace neprokazuje, že jistina nebyla ve lhůtě splatnosti uhrazena), zvýšené o úroky z prodlení vzniklé do data skutečného navrácení;
d)
jistina a úroky spojené s ročními splátkami, které jsou splatné ke dni 31. prosince 2013, 2014, 2015, 2016 a 2017, což je poslední datum splátkového kalendáře zavedeného rozhodnutím Rady.
5. Jednotlivé podpory poskytnuté v rámci režimu podle článku 1 nepředstavují státní podpory, pokud v okamžiku jejich poskytnutí splňují podmínky stanovené nařízením přijatým podle článku 2 nařízení (ES) č. 994/98 platného v okamžiku poskytnutí podpor.
Článek 3
1. Navrácení podpor uvedené v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Itálie Komisi tyto informace:
a)
seznam příjemců, kteří obdrželi podpory v rámci režimů podpor podle článku 1, a celkovou částku podpor obdržených každým z nich v rámci daného režimu;
b)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou musí navrátit každý z příjemců, jenž obdržel podpory, na které se nevztahuje pravidlo de minimis;
c)
podrobný popis již přijatých a plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
d)
doklady prokazující, že příjemcům již bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem provést toto rozhodnutí až do úplného navrácení podpor poskytnutých v rámci režimů uvedených v článku 1. Na žádost Komise Itálie neprodleně předloží informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již příjemci navrátili.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 17. července 2013.