EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) Nr. 952/2013
af 9. oktober 2013
om EU-toldkodeksen
(omarbejdning)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 33, 114 og 207,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
Der skal foretages en række ændringer af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 450/2008 af 23. april 2008 om EF-toldkodeksen (moderniseret toldkodeks) (3). Forordningen bør af hensyn til klarheden omarbejdes.
(2)
Det er hensigtsmæssigt at sikre, at forordning (EF) nr. 450/2008 er i overensstemmelse med traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), særlig dennes artikel 290 og 291. Det er også hensigtsmæssigt, at nævnte forordning tager hensyn til udviklingen i EU-retten og at nogle af dens bestemmelser tilpasses, således at de bliver lettere at anvende.
(3)
For at supplere eller ændre visse ikkevæsentlige elementer af denne forordning bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(4)
Navnlig bør Kommissionen, når den forbereder og udarbejder delegerede retsakter, sikre, at medlemsstaternes eksperter og erhvervslivet høres på en gennemsigtig måde og i god tid.
(5)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser til at præcisere format og kode for de fælles datakrav for udveksling af oplysninger mellem toldmyndighederne og mellem de økonomiske operatører og toldmyndighederne samt lagring af sådanne oplysninger samt procedurereglerne for udveksling og lagring af oplysninger, der kan finde sted ved hjælp af andre midler end edb, til at vedtage afgørelser, der giver en eller flere medlemsstater mulighed for at anvende andre midler end edb til at udveksle og lagre oplysninger, til at præcisere den toldmyndighed, der er ansvarlig for registrering af økonomiske operatører og andre personer, til at fastsætte den tekniske tilrettelæggelse af udvikling, vedligeholdelse og benyttelse af elektroniske systemer, til at præcisere procedurereglerne for overdragelse af og bevis for en toldrepræsentants ret til at levere ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er etableret, procedurereglerne for indgivelse og antagelse af en ansøgning om en afgørelse vedrørende anvendelsen af toldlovgivning og om kontrol med en sådan afgørelse, procedurereglerne for annullering, tilbagekaldelse og ændring af gunstige afgørelser, procedurereglerne for anvendelse af en afgørelse vedrørende bindende oplysninger, efter at den ophører med at være gyldig eller tilbagekaldes, og procedurereglerne for underretning af toldmyndighederne om, at vedtagelse af afgørelser suspenderes, og at denne suspension tilbagekaldes, til at vedtage afgørelser, hvori medlemsstater anmodes om at tilbagekalde en afgørelse vedrørende bindende oplysninger, til at vedtage de nærmere vilkår for anvendelse af kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør, til at vedtage foranstaltninger med henblik på ensartet anvendelse af toldkontrol, herunder udveksling af oplysninger om og analyser af risici,
fælles risikokriterier og -standarder, kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder, til at fastsætte de havne eller lufthavne, hvor der skal gennemføres toldkontrol og formaliteter med håndbagage og indchecket bagage, til at fastsætte regler om valutaomregning, til at vedtage foranstaltninger vedrørende ensartet forvaltning af toldkontingenter og toldlofter og forvaltning af overvågning af overgang til fri omsætning eller eksport af varer, at vedtage foranstaltninger, der fastlægger tariferingen af varer, til at præcisere procedurereglerne for fremlæggelse og verifikation af bevis for ikkepræferenceoprindelse, procedurereglerne for at lette fastsættelsen i Unionen af varers præferenceoprindelse, til at indrømme en midlertidig undtagelse fra reglerne om præferenceoprindelse for varer, der er omfattet af præferenceforanstaltninger, som er vedtaget ensidigt af Unionen, til at vedtage foranstaltninger til fastsætte nærmere angivne varers oprindelse, til at præcisere procedurereglerne for fastlæggelse af varers toldværdi, til at præcisere procedurereglerne for sikkerhedsstillelse, fastsættelse af dens størrelse, tilsyn med og frigivelse af sikkerhedsstillelse og tilbagekaldelse og annullering af tilsagn givet af en kautionist, til at præcisere procedurereglerne vedrørende midlertidigt forbud mod anvendelse af samlet sikkerhedsstillelse, til at vedtage foranstaltninger med henblik på gensidig bistand mellem toldmyndighederne, når der opstår toldskyld, til at præcisere procedurereglerne for godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet og de oplysninger, der skal gives til Kommissionen, til at vedtage afgørelser om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, til at præcisere procedurereglerne for indgivelse, ændring og ugyldiggørelse af den summariske indpassageangivelse, til at præcisere fristen for at foretage risikoanalyse på grundlag af den summariske indpassageangivelse, til at præcisere procedurereglerne for underretning om et søgående skibs eller et luftfartøjs ankomst og transport af varer til det rette sted,
til at præcisere procedurereglerne for frembydelse af varerne for toldmyndighederne, procedurereglerne for indgivelse, ændring og ugyldiggørelse af angivelsen til midlertidig opbevaring og for bevægelse af varer under midlertidig opbevaring, procedurereglerne for fremlæggelse og verifikation af bevis for toldmæssig status som EU-varer, procedurereglerne for fastlæggelse af de kompetente toldsteder, og for indgivelse af toldangivelsen, når der anvendes andre midler end edb, procedurereglerne for indgivelse af standardtoldangivelsen og for den dokumentation, der skal stilles til rådighed, procedurereglerne for indgivelse af den forenklede angivelse og den supplerende angivelse, procedurereglerne for indgivelse af en toldangivelse, inden varerne frembydes for toldmyndighederne, antagelse af toldangivelsen og ændring af toldangivelsen efter frigivelse af varerne, til at vedtage foranstaltninger vedrørende fastlæggelse af underposition i toldtariffen for varer, der er omfattet af den højeste import- eller eksportafgift, når en forsendelse er sammensat af varer, der henhører under forskellige positioner, til at præcisere procedurereglerne for centraliseret toldbehandling og fritagelse for forpligtelsen til frembydelse af varer i forbindelse hermed, procedurereglerne for indskrivningen i klarererens regnskaber, procedurereglerne for de toldformaliteter og den toldkontrol, der skal gennemføres af indehaveren af bevillingen, i forbindelse med egen beregning, til at vedtage foranstaltninger vedrørende verifikation af toldangivelsen, undersøgelse af prøveudtagningen af varer og resultaterne af verifikationen,
procedurereglerne for bortskaffelse af varer, procedurereglerne for fremskaffelse af dokumentation for, at betingelserne for fritagelse for importafgift for returvarer er opfyldt, og procedurereglerne for fremskaffelse af bevis for, at betingelserne for fritagelse for importafgift for produkter fra havfiskeri og andre produkter, der optages fra havet, er opfyldt, procedurereglerne for undersøgelsen af de økonomiske forudsætninger i forbindelse med særlige procedurer, procedurereglerne for afslutning af en særlig procedure, procedurereglerne for overdragelse af rettigheder og forpligtelser og bevægelse af varer i forbindelse med særlige procedurer, procedurereglerne for anvendelse af ækvivalente varer i forbindelse med særlige procedurer, procedurereglerne for anvendelse af bestemmelserne i internationale forsendelsesinstrumenter i Unionens toldområde, procedurereglerne for henførsel af varer under proceduren for EU-forsendelse og for afslutningen af denne procedure, for gennemførelsen af forenklingerne af denne procedure og for toldtilsyn med varer, der forsendes via et land eller område uden for Unionens toldområde under proceduren for ekstern EU-forsendelse, procedurereglerne for henførsel af varer under toldoplag- eller frizoneprocedure, til at fastsætte fristen for at foretage risikoanalyse på grundlag af angivelsen forud for afgang, til at præcisere procedurereglerne for udpassage af varer,
procedurereglerne for indgivelse, ændring og ugyldiggørelse af den summariske udpassageangivelse, procedurereglerne for indgivelse, ændring og ugyldiggørelse af reeksportmeddelelsen, til at vedtage et arbejdsprogram til støtte for udvikling af tilhørende elektroniske systemer og om regulering af fastsættelsen af overgangsperioder, til at vedtage afgørelser, der giver medlemsstaterne mulighed for at afprøve forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen, navnlig når disse forenklinger er relaterede til informationsteknologi (it). Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (4).
(6)
I betragtning af det samarbejde, som der er behov for mellem medlemsstaterne og Kommissionen med henblik på at udvikle, vedligeholde og benytte elektroniske systemer, der er nødvendige for at gennemføre EU-toldkodeksen (kodeksen), bør Kommissionen undlade at vedtage arbejdsprogrammet til støtte for udvikling af elektroniske systemer og om fastsættelse af overgangsperioder i tilfælde, hvor der ikke afgives udtalelse af det udvalg, der undersøger udkastet til gennemførelsesretsakt.
(7)
Rådgivningsproceduren bør anvendes til vedtagelsen af afgørelser, der giver en eller flere medlemsstater mulighed for at anvende andre midler end edb til at udveksle og lagre oplysninger, idet disse afgørelser ikke berører alle medlemsstater, afgørelser, hvorved det pålægges medlemsstaterne at tilbagekalde afgørelser vedrørende bindende oplysninger, idet sådanne afgørelser kun berører en enkelt medlemsstat og tager sigte på at sikre overholdelse af toldlovgivningen, afgørelser om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, eftersom sådanne afgørelser direkte berører den person, der ansøger om den pågældende godtgørelse eller fritagelse.
(8)
Kommissionen bør vedtage gennemførelsesretsakter, når det i behørigt begrundede tilfælde vedrørende foranstaltninger med henblik på ensartet anvendelse af toldkontrol, herunder udveksling af oplysninger om og analyser af risici, fælles risikokriterier og -standarder, kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder, fastlæggelsen af tariferingen af varer, bestemmelsen af nærmere angivne varers oprindelse, foranstaltninger vedrørende midlertidigt forbud mod anvendelse af samlet sikkerhedsstillelse er påkrævet af særligt hastende årsager.
(9)
Unionens grundlag er en toldunion. Af hensyn til de økonomiske operatører og toldmyndighederne i Unionen bør den nuværende toldlovgivning samles i en kodeks. Ud fra idéen om det indre marked bør den pågældende kodeks indeholde de generelle regler og procedurer, som kan sikre anvendelsen af told- og andre fælles politikforanstaltninger, der er indført på EU-plan som led i varehandelen mellem Unionen og lande eller områder uden for Unionens toldområde, under hensyntagen til kravene i disse fælles politikker. Toldlovgivningen bør bringes mere på linje med bestemmelserne om opkrævning af importafgifter, uden at der ændres ved anvendelsesområdet for gældende afgiftsbestemmelser.
(10)
For at sikre en effektiv administrativ forenkling bør der tages hensyn til de økonomiske operatørers synspunkter, når toldlovgivningen moderniseres yderligere.
(11)
Som det fremgår af Kommissionens meddelelse af 9. august 2004 med titlen "Beskyttelse af Fællesskabernes finansielle interesser - Bekæmpelse af svig - Handlingsplan 2004-2005", er det hensigtsmæssigt at tilpasse de retlige rammer for beskyttelsen af Unionens finansielle interesser.
(12)
Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (5) var baseret på en integration af de toldprocedurer, som blev anvendt særskilt i de respektive medlemsstater i 1980'erne. Denne forordning er gentagne gange og i væsentlig grad blevet ændret, siden den blev indført, for at håndtere specifikke problemer såsom beskyttelse af god tro eller iagttagelse af sikkerhedskrav. Der blev foretaget yderligere ændringer af nævnte forordning ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005 (6) - som efterfølgende blev indarbejdet i forordning (EF) nr. 450/2008 - som følge af de omfattende lovændringer, der er sket i de seneste år både på EU- plan og på internationalt plan, heriblandt udløbet af traktaten om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab og ikrafttrædelsen af tiltrædelsesakterne af henholdsvis 2003, 2005 og 2011 samt ændringsprotokollen til den internationale konvention om forenkling og harmonisering af regler om toldbehandling (den reviderede Kyotokonvention), som Rådet ved sin afgørelse 2003/231/EF af 17. marts 2003 (7) godkendte Unionens tiltrædelse af.
(13)
Der bør i kodeksen indføres retlige rammer for, hvordan visse bestemmelser i toldlovgivningen finder anvendelse på varehandelen mellem dele af toldområdet, hvor Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (8) eller Rådets direktiv 2008/118/EF af 16. december 2008 om den generelle ordning for punktafgifter (9) finder anvendelse, og dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse, eller på handelen mellem dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse. I betragtning af, at det drejer sig om EU-varer, og at denne handel inden for Unionen involverer foranstaltninger af fiskal art, er det berettiget, at der indføres passende forenklinger af toldformaliteterne for disse varer.
(14)
For at tage hensyn til de særlige skatteordninger i visse dele af Unionens toldområde bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF, for så vidt angår toldformaliteter og toldkontrol, der anvendes for handelen med EU-varer mellem de pågældende dele og resten af Unionens toldområde.
(15)
For at gøre det lettere at drive lovlig handel og bekæmpe svig er det nødvendigt med enkle, hurtige og standardiserede toldprocedurer og -processer. Det er derfor hensigtsmæssigt, som det også er anført i Kommissionens meddelelse af 24. juli 2013 med titlen "Enkle og papirløse rammer for told og handel", at forenkle toldlovgivningen for at tillade brug af moderne værktøjer og teknologi og fremme en endnu mere ensartet anvendelse af toldlovgivningen og moderne toldkontrolmetoder og dermed bidrage til at sørge for det rette grundlag for effektive og enkle toldbehandlingsprocedurer. Toldprocedurerne bør fusioneres eller gøres ensartet, og antallet af procedurer reduceres til, hvad der er økonomisk forsvarligt, med henblik på at øge erhvervslivets konkurrenceevne.
(16)
Med færdiggørelsen af det indre marked, færre barrierer for international handel og investering og større behov for at sørge for sikkerhed og sikring ved Unionens ydre grænser er toldmyndighedernes rolle blevet ændret, idet de har fået en førende rolle i forsyningskæden og gennem deres overvågning og styring af international handel er blevet en katalysator for landes og virksomheders konkurrenceevne. Toldlovgivningen bør derfor afspejle den nye økonomiske virkelighed og toldmyndighedernes nye rolle og opgaver.
(17)
Som det kommer til udtryk i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 70/2008/EF af 15. januar 2008 om papirløse rammer for told og handel (10), er brugen af informations- og kommunikationsteknologi af afgørende betydning, hvis der skal sikres handelslettelser og samtidig en effektiv toldkontrol, således at der bliver færre omkostninger for erhvervslivet og færre risici for samfundet. Det er derfor nødvendigt, at der i kodeksen fastsættes retlige rammer for gennemførelsen af denne beslutning, navnlig det retsprincip, at alle told- og handelstransaktioner skal behandles elektronisk, og at informations- og kommunikationssystemer til toldekspeditioner skal tilbyde de samme faciliteter for økonomiske operatører i alle medlemsstaterne.
(18)
For at sikre papirløse rammer for told og handel bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår fælles datakrav for udveksling og lagring af oplysninger ved hjælp af edb i tilfælde, hvor andre midler kan anvendes til den pågældende udveksling og opbevaring, samt registrering af personer. Andre midler end edb vil navnlig kunne anvendes midlertidigt i de tilfælde, hvor de nødvendige elektroniske systemer endnu ikke er operationelle, men ikke efter den 31. december 2020. For så vidt angår centraliseret toldbehandling vil de pågældende midlertidige foranstaltninger, indtil de nødvendige elektroniske systemer er operationelle, bestå i at opretholde den procedure, der i øjeblikket betegnes som "enhedsbevilling til forenklede procedurer".
(19)
Brug af informations- og kommunikationsteknologi bør ledsages af en harmoniseret og ensartet anvendelse af toldkontrollen i medlemsstaterne for at sikre et ensartet toldkontrolniveau i hele Unionen, så der ikke opstår konkurrenceforvridende adfærd ved Unionens forskellige indpassage- og udpassagesteder.
(20)
For at gøre det lettere at drive virksomhed og samtidig sikre en passende kontrol af varer, der føres ind i eller ud af Unionens toldområde, er det ønskeligt, at oplysningerne fra de økonomiske operatører - under hensyntagen til de relevante bestemmelser om databeskyttelse - deles mellem toldmyndighederne og med andre instanser, som er involveret i denne kontrol. Den pågældende kontrol bør harmoniseres, således at de økonomiske operatører kun behøver at give oplysningerne én gang, og således at varerne kontrolleres af disse myndigheder på samme tidspunkt og på samme sted.
(21)
For at gøre det lettere at drive virksomhed bør enhver person have ret til at lade sig repræsentere over for toldmyndighederne. Det bør dog ikke længere være muligt at begrænse denne repræsentationsret gennem en medlemsstats lovgivning. En toldrepræsentant, der opfylder kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser, bør desuden have ret til at levere sine ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den økonomisk operatør er etableret. Som hovedregel bør en toldrepræsentant være etableret i Unionens toldområde. Der bør dispenseres fra dette krav, når denne handler på vegne af personer, der ikke skal være etableret i Unionens toldområde, eller i andre begrundede tilfælde.
(22)
Alle afgørelser vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen, herunder bindende oplysninger, bør være omfattet af de samme regler. Alle afgørelser af den art bør være gyldige i hele Unionen og bør kunne annulleres, ændres, medmindre andet er bestemt, eller tilbagekaldes, hvis de ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen eller fortolkningen heraf.
(23)
Hvis toldprocedurerne skal strømlines inden for et elektronisk miljø, kræver det, at toldmyndighederne i de forskellige medlemsstater deler ansvaret. Det er nødvendigt at sørge for sanktioner på et passende niveau, der er effektive, har afskrækkende virkning og står i et rimeligt forhold til lovovertrædelsen, i hele det indre marked.
(24)
Regelefterlevende og pålidelige økonomiske operatører bør have status som autoriseret økonomisk operatør med forbehold af tildeling af bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser eller en bevilling vedrørende sikkerhed og sikring eller begge dele. Afhængig af arten af den indrømmede bevilling bør autoriserede økonomiske operatører kunne få størst mulig fordel af den udbredte anvendelse af forenklede toldbestemmelser eller nyde godt af sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser. De bør også have en mere fordelagtig behandling for så vidt angår toldkontrol, så som færre fysiske og dokumentrelaterede kontroller.
(25)
Regelefterlevende og pålidelige økonomiske operatører bør nyde godt af international gensidig anerkendelse af status som autoriseret økonomisk operatør.
(26)
For at sikre, at der er balance mellem på den ene side nødvendigheden af, at toldmyndighederne sikrer korrekt anvendelse af toldlovgivningen, og på den anden side de økonomiske operatørers ret til fair behandling, bør toldmyndighederne have udstrakte kontrolbeføjelser, og de økonomiske operatører bør have klageret.
(27)
Ifølge Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal alle - ud over retten til at klage over enhver afgørelse, der træffes af toldmyndighederne - desuden have ret til at blive hørt, inden der træffes en afgørelse, som måtte berøre den pågældende negativt. Begrænsninger af denne ret kan dog begrundes, når arten eller graden af truslen mod Unionens og dens borgeres sikkerhed og sikring, mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden, mod miljøet eller mod forbrugerne gør det nødvendigt.
(28)
For at mindske risikoen for Unionen, dens borgere og dens handelspartnere, bør en harmoniseret anvendelse af toldkontrollen i medlemsstaterne baseres på en fælles ramme for risikoforvaltning og et elektronisk system til gennemførelse heraf. At der fastlægges en fælles ramme for risikoforvaltning for alle medlemsstater, bør ikke forhindre medlemsstaterne i at kontrollere varer ved stikprøvekontrol.
(29)
For at sikre en konsekvent og ensartet behandling af personer, der er berørt af toldformaliteter og toldkontrol, bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår fastlæggelsen af andre tilfælde, hvor toldrepræsentanten ikke er forpligtet til at være etableret i Unionens toldområde, og regler vedrørende toldmyndighedernes afgørelse, bl.a. vedrørende bindende oplysninger, autoriserede økonomiske operatører og forenklinger.
(30)
Det er nødvendigt at fastlægge, hvilke faktorer der skal ligge til grund for import- eller eksportafgifter og andre foranstaltninger for så vidt angår varehandel. Det er også hensigtsmæssigt, at der bliver fastlagt mere detaljerede bestemmelser for udstedelse af oprindelsesbeviser i Unionen, hvis det er nødvendigt af hensyn til handelen.
(31)
For at supplere de faktorer, på grundlag af hvilke import- og eksportafgifter og andre foranstaltninger anvendes, bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler om varers oprindelse.
(32)
Alle tilfælde af toldskyld, der opstår ved import, bortset fra når det sker efter indgivelse af en toldangivelse om overgang til fri omsætning eller midlertidig import med delvis fritagelse, bør samles i en gruppe for at undgå vanskeligheder med at fastslå, hvilket retsgrundlag toldskyldens opståen hviler på. Det samme bør gælde, når der opstår toldskyld ved eksport.
(33)
Det er hensigtsmæssigt at fastlægge det sted, hvor toldskylden opstår, og hvor import- eller eksportafgifterne skal opkræves.
(34)
Reglerne for særlige procedurer bør give mulighed for, at der kan benyttes en enkelt sikkerhedsstillelse for alle kategorier af særlige procedurer, og at denne sikkerhedsstillelse kan være samlet og dække en række transaktioner.
(35)
En samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb, herunder for toldskyld og andre udgifter, der er opstået, eller en fritagelse for sikkerhedsstillelse bør være tilladt på visse betingelser. En samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb for toldskyld og andre udgifter, der er opstået, bør sidestilles med sikkerhedsstillelse for det samlede skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb, navnlig med henblik på frigivelse af de pågældende varer og bogføring.
(36)
For at sikre en bedre beskyttelse af Unionens og medlemsstaternes finansielle interesser bør en sikkerhedsstillelse også dække ikkeangivne eller ukorrekt angivne varer i en forsendelse eller i en angivelse, som den er stillet som sikkerhed for. Af samme årsag bør kautionistens tilsagn også dække import- eller eksportafgiftsbeløb, som forfalder til betaling efter efterfølgende kontrol.
(37)
For at sikre Unionens og medlemsstaternes finansielle interesser og dæmme op for svigagtig praksis er det tilrådeligt med ordninger, der indebærer graduerede foranstaltninger for anvendelse af en samlet sikkerhedsstillelse. Hvis der er øget risiko for svig, bør det være muligt midlertidigt at forbyde anvendelsen af samlet sikkerhedsstillelse under hensyntagen til de pågældende økonomiske operatørers særlige situation.
(38)
Det er rimeligt, at der tages hensyn til god tro i de tilfælde, hvor der opstår toldskyld som følge af manglende overholdelse af toldlovgivningen, og at forsømmelighed får så lille en virkning som muligt for debitor.
(39)
For at beskytte Unionens og dens medlemsstaters finansielle interesser og supplere reglerne vedrørende toldskyld og sikkerhedsstillelse bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår fastlæggelsen af det sted, hvor toldskyld opstår, beregningen af import- og eksportafgiftsbeløbet, sikkerhedsstillelsen for det pågældende beløb og opkrævning af, godtgørelse af og fritagelse for toldskyld samt toldskyldens ophør.
(40)
Det er nødvendigt at fastlægge et princip om, hvordan varers toldmæssige status som EU-varer fastsættes, og under hvilke omstændigheder denne status kan fortabes, og at skabe grundlag for at fastslå, hvornår denne status forbliver uændret for varer, der midlertidigt føres ud af Unionens toldområde.
(41)
For at sikre den frie bevægelighed for EU-varer i Unionens toldområde og toldbehandlingen af ikke-EU-varer, der føres ind i nævnte område, bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår fastlæggelsen af varers toldmæssige status, fortabelsen af den toldmæssige status som EU-varer, bevarelsen af denne status for varer, der midlertidigt forlader Unionens toldområde, samt afgiftsfritagelse for returvarer.
(42)
Når en økonomisk operatør på forhånd har givet de oplysninger, der er nødvendige for en risikobaseret kontrol af, om varerne kan importeres, er det hensigtsmæssigt at sørge for, at varerne som hovedregel frigives hurtigt. Afgiftskontrol og handelspolitisk kontrol bør primært foretages af det toldsted, der er kompetent med hensyn til det sted, hvor den økonomiske operatørs virksomhedslokaler er beliggende.
(43)
Reglerne for toldangivelse og for henførsel af varer under en toldprocedure bør moderniseres og strømlines, og det bør især kræves, at toldangivelserne som hovedregel skal foregå elektronisk, og at der kun kan være én type forenklet angivelse og mulighed for indgivelse af en toldangivelse i form af en indskrivning i klarererens regnskaber.
(44)
Eftersom den reviderede Kyotokonvention anbefaler, at toldangivelser indgives, registreres og undersøges inden varernes ankomst, og at det sted, hvor angivelsen indgives, og det sted, hvor varerne befinder sig rent fysisk, holdes adskilt, er det hensigtsmæssigt at sørge for en centraliseret toldbehandling på det sted, hvor den økonomiske operatør er etableret.
(45)
Det er hensigtsmæssigt, at der på EU-plan fastlægges regler for toldmyndighedernes tilintetgørelse eller bortskaffelse på anden måde af varer, eftersom disse spørgsmål tidligere har krævet national lovgivning.
(46)
For at supplere reglerne vedrørende henførsel af varer under en toldprocedure og sikre ensartet behandling af de berørte personer bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår reglerne for toldangivelsen og frigivelsen af varer.
(47)
Det er hensigtsmæssigt at indføre fælles, enkle regler for de særlige procedurer suppleret med et lille sæt af regler for hver kategori af de særlige procedurer for at gøre det let for operatøren at vælge den rette procedure, for at undgå fejl og for at mindske antallet af efteropkrævninger og godtgørelser.
(48)
Det bør gøres lettere at give bevillinger til flere særlige procedurer med en samlet sikkerhedsstillelse og et enkelt tilsynsførende toldsted, og der bør være enkle regler om toldskylds opståen i disse tilfælde. Grundprincippet bør være, at varer, der er henført under en særlig procedure, eller produkter, der er fremstillet af sådanne varer, værdiansættes på tidspunktet for toldskyldens opståen. Men det bør også være muligt, når det er økonomisk berettiget, at varerne værdiansættes på det tidspunkt, hvor de henføres under en særlig procedure. De samme principper bør gælde for sædvanlige behandlinger.
(49)
I lyset af de øgede sikkerhedsrelaterede foranstaltninger bør anbringelse af varer i frizoner gøres til en toldprocedure, og varerne bør gøres til genstand for toldkontrol ved indpassage og med hensyn til regnskaber.
(50)
Eftersom det ikke længere er nødvendigt med en hensigt om reeksport, bør aktiv forædling under suspensionsordningen sammensmeltes med forædling under toldkontrol, og aktiv forædling under tilbagebetalingsordningen bør udgå. Denne ene procedure for aktiv forædling bør også dække tilintetgørelse, undtagen hvis tilintetgørelsen foretages af eller under tilsyn af toldmyndighederne.
(51)
For at supplere reglerne om særlige procedurer og sikre ensartet behandling af de berørte personer bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår regler i tilfælde, hvor varer henføres under særlige procedurer, bevægelser, sædvanlige behandlinger og ligestilling af disse varer samt afslutning af disse procedurer.
(52)
Sikkerhedsrelaterede foranstaltninger i tilknytning til EU-varer, der føres ud af Unionens toldområde, bør ligeledes anvendes ved reeksport af ikke-EU-varer. De samme regler bør gælde for alle typer varer, med mulighed for undtagelser, hvor det er nødvendigt, som f.eks. for varer, der blot transiterer Unionens toldområde.
(53)
For at sikre toldtilsynet med varer, der føres ind i og ud af Unionens toldområde, og anvendelsen af sikkerhedsrelaterede foranstaltninger bør beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår reglerne vedrørende summarisk indpassageangivelse og angivelser forud for afgang.
(54)
Med henblik på at undersøge yderligere told og handelslettelser, navnlig ved at gøre brug af nye værktøjer og teknologi, bør medlemsstaterne, på visse betingelser og efter anmodning, have tilladelse til i en begrænset periode at afprøve forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen. Denne mulighed bør ikke bringe anvendelsen af toldlovgivningen i fare eller skabe nye forpligtelser for de økonomiske operatører, der kan deltage i disse forsøg på helt frivilligt grundlag.
(55)
I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet som fastsat i artikel 5 i traktaten om den Europæiske Union (TEU) er det for at virkeliggøre de grundlæggende mål om at sikre, at toldunionen fungerer effektivt, og gennemføre den fælles handelspolitik nødvendigt og hensigtsmæssigt at fastlægge de generelle regler og procedurer, der gælder for varer, som føres ind i eller ud af Unionens toldområde. I overensstemmelse med artikel 5, stk. 4, første afsnit, i TEU går denne forordning ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå de tilstræbte mål.
(56)
For at forenkle og rationalisere toldlovgivningen er der en række bestemmelser, som indgår i autonome EU-retsakter, der af klarhedshensyn er blevet indarbejdet i kodeksen. Rådets forordning (EØF) nr. 3925/91 af 19. december 1991 om afskaffelse af kontrol og formaliteter gældende for håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer, der foretager en flyvning inden for Fællesskabet, samt for bagage tilhørende personer, der foretager en overfart ad søvejen inden for Fællesskabet (11), forordning (EØF) nr. 2913/92, Rådets forordning (EF) nr. 1207/2001 af 11. juni 2001 om fremgangsmåder til forenkling af udstedelsen eller udfærdigelsen af EF-oprindelsesbeviser og udstedelsen af visse godkendte eksporttilladelser i henhold til bestemmelserne om præferencehandelsordningerne mellem Det Europæiske Fællesskab og visse lande (12) og forordning (EF) nr. 450/2008 bør derfor ophæves.
(57)
Bestemmelserne i denne forordning, som indeholder bestemmelser om delegation af beføjelser og tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser, samt bestemmelserne om afgifter og omkostninger bør finde anvendelse fra den dato, hvor denne forordning træder i kraft. De øvrige bestemmelser bør finde anvendelse fra den 1. juni 2016.
(58)
Denne forordning bør ikke berøre nuværende og fremtidige EU-regler om aktindsigt, der vedtages i overensstemmelse med artikel 15, stk. 3, i TEUF. Den bør heller ikke berøre nationale regler om aktindsigt.
(59)
Med henblik på at give medlemsstaterne mulighed for rettidig gennemførelse heraf bør Kommissionen på enhver måde tilstræbe at sikre, at de delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter, der er omhandlet i denne forordning, træder i kraft i tilpas god tid inden anvendelsesdatoen for kodeksen -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
INDHOLDSFORTEGNELSE
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldlovgivningens anvendelsesområde, toldmyndighedernes opgave samt definitioner
KAPITEL 2
Personers rettigheder og forpligtelser i henhold til toldlovgivningen
Afdeling 1
Tilvejebringelse af oplysninger
Afdeling 2
Toldrepræsentation
Afdeling 3
Afgørelser om anvendelse af toldlovgivningen
Afdeling 4
Autoriseret økonomisk operatør
Afdeling 5
Sanktioner
Afdeling 6
Klager
Afdeling 7
Kontrol med varer
Afdeling 8
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger og afgifter og omkostninger
KAPITEL 3
Valutaomregning og tidsfrister
AFSNIT II
FAKTORER, PÅ GRUNDLAG AF HVILKE IMPORT- ELLER EKSPORTAFGIFTER OG ANDRE FORANSTALTNINGER, DER ER FASTSAT SOM LED I VAREHANDELEN, FINDER ANVENDELSE
KAPITEL 1
Den fælles toldtarif og tarifering af varer
KAPITEL 2
Varers oprindelse
Afdeling 1
Ikkepræferenceoprindelse
Afdeling 2
Præferenceoprindelse
Afdeling 3
Fastsættelse af nærmere angivne varers oprindelse
KAPITEL 3
Varers toldværdi
AFSNIT III
TOLDSKYLD OG SIKKERHEDSSTILLELSE
KAPITEL 1
Toldskyldens opståen
Afdeling 1
Toldskyld ved import
Afdeling 2
Toldskyld ved eksport
Afdeling 3
Fælles bestemmelser for toldskyld, der er opstået ved import og eksport
KAPITEL 2
Sikkerhedsstillelse for en potentiel eller eksisterende toldskyld
KAPITEL 3
Opkrævning, betaling, godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 1
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet, meddelelse af toldskyld og bogføring
Afdeling 2
Betaling af import- eller eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 3
Godtgørelse og fritagelse
KAPITEL 4
Toldskyldens ophør
AFSNIT IV
VARER, DER FØRES IND I UNIONENS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk indpassageangivelse
KAPITEL 2
Varers ankomst
Afdeling 1
Varers indpassage i Unionens toldområde
Afdeling 2
Frembydelse, losning og undersøgelse af varer
Afdeling 3
Midlertidig opbevaring af varer
AFSNIT V
ALMINDELIGE REGLER FOR TOLDMÆSSIG STATUS, HENFØRSEL AF VARER UNDER EN TOLDPROCEDURE, VERIFIKATION, FRIGIVELSE OG BORTSKAFFELSE AF VARER
KAPITEL 1
Varers toldmæssige status
KAPITEL 2
Henførsel af varer under en toldprocedure
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Afdeling 2
Standardtoldangivelser
Afdeling 3
Forenklede toldangivelser
Afdeling 4
Fællesbestemmelser for toldangivelser
Afdeling 5
Andre forenklinger
KAPITEL 3
Verifikation og frigivelse af varer
Afdeling 1
Verifikation
Afdeling 2
Frigivelse
KAPITEL 4
Bortskaffelse af varer
AFSNIT VI
OVERGANG TIL FRI OMSÆTNING OG FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER
KAPITEL 1
Overgang til fri omsætning
KAPITEL 2
Fritagelse for importafgifter
Afdeling 1
Returvarer
Afdeling 2
Havfiskeri og produkter optaget fra havet
AFSNIT VII
SÆRLIGE PROCEDURER
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
KAPITEL 2
Forsendelse
Afdeling 1
Ekstern og intern forsendelse
Afdeling 2
EU-forsendelse
KAPITEL 3
Oplagring
Afdeling 1
Fælles bestemmelser
Afdeling 2
Toldoplag
Afdeling 3
Frizoner
KAPITEL 4
Særlig anvendelse
Afdeling 1
Midlertidig import
Afdeling 2
Særligt anvendelsesformål
KAPITEL 5
Forædling
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Afdeling 2
Aktiv forædling
Afdeling 3
Passiv forædling
AFSNIT VIII
VARER, DER FØRES UD AF UNIONENS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Formaliteter forud for udpassage af varer
KAPITEL 2
Formaliteter ved udpassage af varer
KAPITEL 3
Eksport og reeksport
KAPITEL 4
Summarisk udpassageangivelse
KAPITEL 5
Reeksportmeddelelse
KAPITEL 6
Fritagelse for eksportafgifter
AFSNIT IX
ELEKTRONISKE SYSTEMER, FORENKLING, DELEGATION AF BEFØJELSER, UDVALGSPROCEDURE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Udvikling af elektroniske systemer
KAPITEL 2
Forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen
KAPITEL 3
Delegation af beføjelser og udvalgsprocedure
KAPITEL 4
Afsluttende bestemmelser
BILAG
SAMMENLIGNINGSTABEL
AFSNIT I
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Toldlovgivningens anvendelsesområde, toldmyndighedernes opgave samt definitioner
Artikel 1
Emne og anvendelsesområde
1. Ved denne forordning indføres en EU-toldkodeks (kodeksen), som fastlægger de almindelige regler og procedurer, der gælder for varer, der føres ind i eller ud af Unionens toldområde.
Med forbehold af internationale retsakter og konventioner samt EU-lovgivning på andre områder finder kodeksen ensartet anvendelse i hele Unionens toldområde.
2. Nogle af bestemmelserne i toldlovgivningen kan finde anvendelse uden for Unionens toldområde på grundlag af særlig lovgivning eller som følge af internationale konventioner.
3. Nogle af bestemmelserne i toldlovgivningen, herunder de forenklinger den foreskriver, finder anvendelse på handelen med EU-varer mellem dele af Unionens toldområde, hvor direktiv 2006/112/EF eller direktiv 2008/118/EF finder anvendelse, og dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse, eller på handelen mellem dele af dette område, hvor disse bestemmelser ikke finder anvendelse.
Artikel 2
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som præciserer bestemmelserne i toldlovgivningen og forenkling heraf vedrørende toldangivelse, bevis for toldmæssig status, og brugen af proceduren for intern EU-forsendelse, som gælder for handel med EU-varer, jf. artikel 1, stk. 3, for så vidt dette ikke berører korrekt anvendelse af foranstaltninger af fiskal art. De pågældende retsakter kan omhandle særlige omstændigheder for handel med EU-varer, hvor kun én medlemsstat er involveret.
Artikel 3
Toldmyndighedernes opgave
Toldmyndighederne er først og fremmest ansvarlige for at overvåge Unionens internationale handel og derved bidrage til fair og åben handel, til gennemførelse af de eksterne aspekter af det indre marked, af den fælles handelspolitik og af andre fælles EU-politikker med relevans for handel og til generel sikkerhed i forsyningskæden. Toldmyndighederne iværksætter foranstaltninger, der navnlig har følgende formål:
a)
at beskytte Unionens og dens medlemsstaters finansielle interesser
b)
at beskytte Unionen mod unfair og ulovlig handel og samtidig støtte lovlig erhvervsaktivitet
c)
at sørge for sikkerhed for Unionen og dens borgere og for beskyttelse af miljøet, hvor det er relevant i nært samarbejde med andre myndigheder, og
d)
at opretholde en passende balance mellem toldkontrol og lettelse af den lovlige handel.
Artikel 4
Toldområde
1. Unionens toldområde omfatter følgende områder, herunder deres søterritorium, indre farvande og luftrum:
-
Kongeriget Belgiens område
-
Republikken Bulgariens område
-
Den Tjekkiske Republiks område
-
Kongeriget Danmarks område, med undtagelse af Færøerne og Grønland
-
Forbundsrepublikken Tysklands område, med undtagelse af øen Helgoland og Büsingenområdet (traktat af 23. november 1964 mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Det Schweiziske Forbund)
-
Republikken Estlands område
-
Irlands område
-
Den Hellenske Republiks område
-
Kongeriget Spaniens område, med undtagelse af Ceuta og Melilla
-
Den Franske Republiks område, med undtagelse af de franske oversøiske lande og territorier, på hvilke bestemmelserne i fjerde del af TEUF finder anvendelse
-
Republikken Kroatiens område
-
Den Italienske Republiks område, med undtagelse af Livigno og Campione d’Italia samt den til det italienske område hørende del af Luganosøen mellem bredden og den politiske grænse for den mellem Ponte Tresa og Porto Ceresio beliggende zone
-
Republikken Cyperns område, i henhold til bestemmelserne i tiltrædelsesakten af 2003
-
Republikken Letlands område
-
Republikken Litauens område
-
Storhertugdømmet Luxembourgs område
-
Ungarns område
-
Maltas område
-
Kongeriget Nederlandenes område i Europa
-
Republikken Østrigs område
-
Republikken Polens område
-
Den Portugisiske Republiks område
-
Rumæniens område
-
Republikken Sloveniens område
-
Den Slovakiske Republiks område
-
Republikken Finlands område
-
Kongeriget Sveriges område og
-
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands område samt Kanaløerne og øen Man.
2. De nedenfor anførte områder, herunder deres søterritorium, indre farvande og luftrum, der er beliggende uden for medlemsstaternes områder, anses i overensstemmelse med de konventioner og traktater, der gælder for dem, som hørende til Unionens toldområde:
a)
FRANKRIG
Monacos område, således som det er fastlagt i den toldkonvention, der blev undertegnet i Paris den 18. maj 1963 (Journal Officiel de la République française (Den Franske Republiks officielle tidende) af 27. september 1963, s. 8679)
b)
CYPERN
Det Forenede Kongeriges baseområder Akrotiri og Dhekelia, således som de er fastlagt i traktaten om oprettelse af Republikken Cypern, der blev undertegnet i Nicosia den 16. august 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Artikel 5
Definitioner
I denne kodeks forstås ved:
1) "toldmyndigheder": medlemsstaternes toldadministrationer, der er ansvarlige for at håndhæve toldlovgivningen, og alle andre myndigheder, der i henhold til national lov har beføjelse til at håndhæve visse dele af toldlovgivningen
2) "toldlovgivning": et sæt forskrifter, der består af samtlige følgende:
a)
kodeksen og de bestemmelser, der supplerer eller gennemfører denne, som vedtages på EU-plan eller på nationalt plan
b)
den fælles toldtarif
c)
lovgivningen om en EU-ordning vedrørende fritagelse for toldafgift
d)
internationale aftaler, der indeholder toldbestemmelser, for så vidt som de gælder i Unionen
3) "toldkontrol": specifikke handlinger, der foretages af toldmyndighederne for at sikre overholdelse af toldlovgivningen og anden lovgivning vedrørende indpassage, udpassage, transit, bevægelser, oplagring og særlige anvendelsesformål for så vidt angår varer, som forsendes mellem Unionens toldområde og lande eller områder uden for dette område, samt tilstedeværelse og bevægelser inden for Unionens toldområde af ikke-EU-varer og varer med særligt anvendelsesformål
4) "person": en fysisk person, en juridisk person og enhver sammenslutning af personer, som ikke er en juridisk person, men som i henhold til EU-retten eller national ret anerkendes at have rets- og handleevne
5) "økonomisk operatør": en person, der som led i sit erhverv er involveret i aktiviteter, der er omfattet af toldlovgivningen
6) "toldrepræsentant": en person, som af en anden person er udpeget til at foretage de handlinger og opfylde de formaliteter, der er fastsat i toldlovgivningen, for så vidt angår forbindelsen med toldmyndighederne
7) "risiko": sandsynligheden for og virkningerne af en hændelse, der opstår i forbindelse med indpassage, udpassage, transit, bevægelser eller særlige anvendelsesformål for så vidt angår varer, som forsendes mellem Unionens toldområde og lande eller områder uden for dette område, og i forbindelse med tilstedeværelse inden for Unionens toldområde af ikke-EU-varer, og som:
a)
forhindrer korrekt anvendelse af EU-foranstaltninger eller nationale foranstaltninger
b)
bringer Unionens og dens medlemsstaters finansielle interesser i fare eller
c)
udgør en trussel mod Unionens og dens borgeres sikkerhed og sikring, mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden, mod miljøet eller mod forbrugerne
8) "toldformaliteter": alle handlinger, der skal foretages af en person og af toldmyndighederne for at overholde toldlovgivningen
9) "summarisk indpassageangivelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler og inden for en bestemt tidsfrist oplyser toldmyndighederne om, at varer vil blive ført ind i Unionens toldområde
10) "summarisk udpassageangivelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler og inden for en bestemt tidsfrist oplyser toldmyndighederne om, at varer vil blive ført ud af Unionens toldområde
11) "angivelse til midlertidig opbevaring": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver, at varer er under midlertidig opbevaring
12) "toldangivelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver at ville henføre varer under en bestemt toldprocedure, hvor det er relevant med angivelse af eventuelle særlige ordninger, der skal anvendes
13) "reeksportangivelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver et ønske om at føre ikke-EU-varer, bortset fra dem, der befinder sig under frizoneproceduren eller til midlertidig opbevaring, ud af Unionens toldområde
14) "reeksportmeddelelse": den handling, hvorved en person i behørig form og efter de foreskrevne regler tilkendegiver et ønske om at føre ikke-EU-varer, der befinder sig under frizoneproceduren eller til midlertidig opbevaring, ud af Unionens toldområde
15) "klarerer": den person, der indgiver en toldangivelse, en angivelse til midlertidig opbevaring, en summarisk indpassageangivelse, en summarisk udpassageangivelse, en reeksportangivelse eller en reeksportmeddelelse i eget navn, eller den person, i hvis navn en sådan angivelse eller meddelelse foretages
16) "toldprocedure": enhver af følgende procedurer, som varer kan henføres under i overensstemmelse med kodeksen:
a)
overgang til fri omsætning
b)
særlige procedurer
c)
eksport
17) "midlertidig opbevaring": det forhold, at ikke-EU-varer midlertidigt opbevares under toldtilsyn i perioden mellem deres frembydelse for toldmyndighederne og deres henførsel under en toldprocedure eller reeksport
18) "toldskyld": en persons forpligtelse til at betale de import- eller eksportafgifter, der efter gældende toldlovgivning anvendes for bestemte varer
19) "debitor": enhver person, der hæfter for en toldskyld
20) "importafgifter": told, der skal betales ved import af varer
21) "eksportafgifter": told, der skal betales ved eksport af varer
22) "toldmæssig status": en vares status som EU-vare eller som ikke-EU-vare
23) "EU-varer": varer, som falder ind under en af følgende kategorier:
a)
varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Unionens toldområde, uden at der i dem indgår varer, som er importeret fra lande eller områder uden for Unionens toldområde
b)
varer, som er indført i Unionens toldområde fra lande eller områder uden for dette område, og som er bragt i fri omsætning
c)
varer, som er fremstillet inden for Unionens toldområde enten udelukkende af de i litra b) omhandlede varer eller af de i litra a) og b) omhandlede varer
24) "ikke-EU-varer": andre varer end de i nr. 23) omhandlede eller varer, som har mistet deres toldmæssige status som EU-varer
25) "risikoforvaltning": den systematiske identifikation af risici, bl.a. ved stikprøvekontrol, og gennemførelse af alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at begrænse risiciene
26) "frigivelse af varer": den handling, hvorved toldmyndighederne giver tilladelse til, at der disponeres over varer til de formål, der er angivet for den toldprocedure, som varerne er henført under
27) "toldtilsyn": enhver handling, der generelt udføres af toldmyndighederne for at sikre overholdelse af toldlovgivningen og om nødvendigt af andre bestemmelser, der gælder for varer undergivet toldtilsyn
28) "godtgørelse": tilbagebetaling af et import- eller eksportafgiftsbeløb, der er blevet betalt
29) "fritagelse": bortfald af forpligtelsen til at betale et import- eller eksportafgiftbeløb, der ikke er blevet betalt
30) "forædlingsprodukter": varer, der er henført under en forædlingsprocedure, og som har været genstand for forædlingsprocesser
31) "person etableret i Unionens toldområde":
a)
for så vidt angår en fysisk person: enhver person, som har sit sædvanlige opholdssted i Unionens toldområde
b)
for så vidt angår en juridisk person eller en sammenslutning af personer: enhver person, som har sit hjemsted, sit hovedsæde eller et fast forretningssted i Unionens toldområde
32) "fast forretningssted": et fast forretningssted, hvor både de nødvendige menneskelige og tekniske ressourcer varigt er til stede, og hvorigennem en persons toldrelaterede transaktioner helt eller delvis udføres
33) "frembydelse for toldmyndighederne": underretning af toldmyndighederne om varers ankomst på toldstedet eller ethvert andet sted, som toldmyndighederne har anvist eller godkendt, og om, at disse varer er tilgængelig for toldkontrol
34) "ihændehaveren af varer": den person, som ejer varerne, eller som har en tilsvarende ret til at disponere over dem, eller som har fysisk kontrol med dem
35) "den person, der er ansvarlig for proceduren":
a)
den person, som indgiver toldangivelsen, eller på hvis vegne den pågældende angivelse indgives, eller
b)
den person, som de pågældende rettigheder og forpligtelser vedrørende en toldprocedure er overført til
36) "handelspolitiske foranstaltninger": ikketoldmæssige foranstaltninger, der som led i den fælles handelspolitik er fastlagt i form af EU-bestemmelser, som gælder for international varehandel
37) "forædlingsprocesser": en af følgende processer:
a)
bearbejdning af varer, herunder montage og samling samt tilpasning til andre varer
b)
forarbejdning af varer
c)
tilintetgørelse af varer
d)
reparation af varer, herunder istandsættelse og justering
e)
anvendelse af varer, som ikke indgår i forædlingsprodukter, men som muliggør eller letter fremstillingen af disse produkter, selv om de ved deres anvendelse forbruges helt eller delvis (hjælpestoffer)
38) "udbyttesats": den mængde eller den procentdel af forædlingsprodukter, der opnås ved forædling af en bestemt mængde varer, der er henført under en forædlingsprocedure
39) "afgørelse": enhver handling, der udføres af toldmyndighederne i tilknytning til toldlovgivningen, hvorved der tages stilling til et konkret tilfælde, og som har retsvirkning for den eller de berørte personer
40) "transportør":
a)
i forbindelse med indpassage den person, som fører varerne ind i Unionens toldområde, eller som påtager sig ansvaret for transporten af varerne ind i dette område. Dog gælder følgende:
i)
i tilfælde af kombineret transport forstås ved "transportør" den person, der er ansvarlig for det transportmiddel, som når det kommer ind i Unionens toldområde bevæger sig ved egen kraft som et aktivt transportmiddel
ii)
i tilfælde af skibs- eller flytrafik, hvor der foreligger en sharing- eller charteraftale om et skib eller fly, forstås ved "transportør" den person, der indgår en kontrakt og udstedt et konnossement eller et luftfragtbrev for varernes faktiske transport ind i Unionens toldområde
b)
i forbindelse med udpassage den person, som fører varerne ud af Unionens toldområde, eller som påtager sig ansvaret for transporten af varerne ud af dette område. Dog gælder følgende:
i)
i tilfælde af kombineret transport, hvor det aktive transportmiddel, der forlader Unionens toldområde, udelukkende transporterer et andet transportmiddel, der, efter at det aktive transportmiddel er ankommet til bestemmelsesstedet, fortsætter ved egen kraft som et aktivt transportmiddel, forstås ved "transportør" den person, der bliver ansvarlig for det transportmiddel, der fortsætter transporten ved egen kraft, når det transportmiddel, der forlader Unionens toldområde, har nået bestemmelsesstedet
ii)
i tilfælde af skibs- eller flytrafik, hvor der foreligger en sharing- eller charteraftale om et skib eller fly, forstås ved "transportør" den person, der indgår en kontrakt og udsteder et konnossement eller et luftfragtbrev for varernes faktiske transport ud af Unionens toldområde
41) "indkøbsprovision": et beløb, som en importør betaler til en agent for at repræsentere sig ved indkøb af de varer, der skal værdiansættes.
KAPITEL 2
Personers rettigheder og forpligtelser i henhold til toldlovgivningen
Afdeling 1
Tilvejebringelse af oplysninger
Artikel 6
Midler til udveksling og lagring af oplysninger og fælles datakrav
1. Al udveksling af oplysninger så som angivelser, ansøgninger eller afgørelser mellem toldmyndigheder og mellem økonomiske operatører og toldmyndigheder samt lagring af disse oplysninger i henhold til toldlovgivningen foretages ved hjælp af edb.
2. Der udarbejdes fælles datakrav med henblik på den udveksling og lagring af oplysninger, der er omhandlet i stk. 1.
3. Andre midler til udveksling og lagring af oplysninger end edb, jf. stk. 1, kan anvendes således:
a)
på et permanent grundlag, når det er behørigt begrundet af typen af trafik, eller når brugen af edb ikke er hensigtsmæssig for de pågældende toldformaliteter
b)
på et midlertidigt grundlag i tilfælde af, at toldmyndighedernes eller de økonomiske operatørers it-systemer midlertidigt er ude af drift.
4. Uanset stk. 1 kan Kommissionen i særlige tilfælde vedtage afgørelser, hvorved den tillader en eller flere medlemsstater at anvende andre midler til udveksling og lagring af oplysninger end edb.
En sådan afgørelse om en undtagelse skal være begrundet i de særlige forhold, der gør sig gældende i de medlemsstater, der anmoder om den, og undtagelsen skal gælde for en begrænset periode. Undtagelsen tages periodisk op til fornyet vurdering og kan forlænges for yderligere begrænsede perioder efter fornyet anmodning fra den medlemsstat, som undtagelsen er rettet til. Den tilbagekaldes, hvis den ikke længere er berettiget.
Undtagelsen berører ikke udvekslingen af oplysninger mellem den medlemsstat, som undtagelsen er rettet til, og andre medlemsstater eller udvekslingen og lagringen af oplysninger i andre medlemsstater med henblik på anvendelse af toldlovgivningen.
Artikel 7
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte følgende:
a)
de fælles datakrav, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2), under hensyntagen til behovet for at gennemføre de toldformaliteter, der er fastsat i toldlovgivningen, samt til arten af og formålet med den udveksling og lagring af oplysninger, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1a
b)
i hvilke specifikke tilfælde der i overensstemmelse med artikel 6, stk. 3, litra a), kan anvendes andre midler til udveksling og lagring af oplysninger end edb
c)
arten af de oplysninger og elementer, der skal være indeholdt i de regnskaber, der er omhandlet i artikel 148, stk. 4, og 214, stk. 1.
Artikel 8
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter:
a)
hvor dette er nødvendigt, format og kode for de fælles datakrav som omhandlet i artikel 6, stk. 2
b)
procedureregler for den udveksling og lagring af oplysninger, der kan finde sted ved hjælp af andre midler end edb som omhandlet i artikel 6, stk. 3.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager de i artikel 6, stk. 3, omhandlede afgørelser om undtagelser ved gennemførelsesretsakter.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 285, stk. 2.
Artikel 9
Registrering
1. De økonomiske operatører, der er etableret i Unionens toldområde, registrerer sig hos de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor de er etableret.
2. I specifikke tilfælde registrerer økonomiske operatører, der ikke er etableret i Unionens toldområde, sig hos de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor de første gang indgiver en angivelse eller ansøger om en afgørelse.
3. Andre personer end økonomiske operatører er ikke forpligtet til at registrere sig hos toldmyndighederne, medmindre andet er fastsat.
Er personer omhandlet i første afsnit forpligtet til at registrere sig, gælder følgende:
a)
såfremt de er etableret i Unionens toldområde, registrerer de sig hos de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor de er etableret
b)
såfremt de ikke er etableret i Unionens toldområde, registrerer de sig hos de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor de første gang indgiver en angivelse eller ansøger om en afgørelse.
4. I specifikke tilfælde erklærer toldmyndighederne registreringen ugyldig.
Artikel 10
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de i artikel 9, stk. 2, omhandlede tilfælde, hvor økonomiske operatører, der ikke er etableret i Unionens toldområde, er forpligtet til at registrere sig hos toldmyndighederne
b)
de i artikel 9, stk. 3, første afsnit, omhandlede tilfælde, hvor andre personer end økonomiske operatører er forpligtet til at registrere sig hos toldmyndighederne
c)
de i artikel 9, stk. 4, omhandlede tilfælde, hvor toldmyndighederne erklærer en registrering ugyldig.
Artikel 11
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter den i artikel 9 omhandlede toldmyndighed, der er ansvarlig for registrering.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 12
Meddelelse af oplysninger og databeskyttelse
1. Enhver oplysning, som toldmyndighederne får under udøvelsen af deres opgaver, og som er af fortrolig art, eller som meddeles fortroligt, er omfattet af tavshedspligt. Medmindre det sker i henhold til artikel 47, stk. 2, må en sådan oplysning ikke videregives af toldmyndighederne uden udtrykkelig tilladelse fra den person eller den myndighed, der har givet oplysningen.
En sådan oplysning kan dog videregives uden tilladelse, hvis toldmyndighederne er forpligtet eller bemyndiget hertil ifølge gældende bestemmelser, herunder navnlig bestemmelser vedrørende databeskyttelse, eller i forbindelse med en retssag.
2. Fortrolige oplysninger som omhandlet i stk. 1 kan meddeles til toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder i lande eller områder uden for Unionens toldområde med henblik på toldsamarbejde med disse lande eller områder inden for rammerne af en international aftale eller EU-lovgivningen inden for den fælles handelspolitik.
3. Enhver videregivelse eller meddelelse af oplysninger som omhandlet i stk. 1 og 2 skal sikre et tilstrækkeligt databeskyttelsesniveau i fuld overensstemmelse med gældende bestemmelser om databeskyttelse.
Artikel 13
Udveksling af andre oplysninger mellem toldmyndigheder og økonomiske operatører
1. Toldmyndigheder og økonomiske operatører kan udveksle alle oplysninger, som ikke er udtrykkeligt påkrævet ifølge toldlovgivningen, især med henblik på gensidigt samarbejde for at identificere og modvirke risici. Denne udveksling kan finde sted ifølge en skriftlig aftale og kan indebære, at toldmyndighederne får adgang til de økonomiske operatørers computersystemer.
2. Enhver oplysning, der gives af den ene part til den anden under det samarbejde, der henvises til i stk. 1, er fortrolig, medmindre begge parter er enige om andet.
Artikel 14
Oplysninger fra toldmyndighederne
1. Enhver person kan anmode toldmyndighederne om oplysninger vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen. En sådan anmodning kan afvises, hvis den ikke vedrører en konkret overvejet aktivitet i forbindelse med international varehandel.
2. Toldmyndighederne sørger for en regelmæssig dialog med de økonomiske operatører og andre myndigheder, der er involveret i international varehandel. De sørger for større åbenhed ved at gøre toldlovgivningen, generelle administrative afgørelser og ansøgningsblanketter frit tilgængelige, uden vederlag, hvor dette er praktisk muligt, og via internettet.
Artikel 15
Oplysninger til toldmyndighederne
1. Enhver person, som er direkte eller indirekte involveret i opfyldelsen af toldformaliteter eller i toldkontrol, skal på toldmyndighedernes forlangende inden for en nærmere angivet tidsfrist stille alle nødvendige dokumenter og oplysninger til rådighed for disse myndigheder i en passende form og yde al den bistand, der er nødvendig for opfyldelsen af disse formaliteter eller for denne kontrol.
2. En person, der indgiver en toldangivelse, en angivelse til midlertidig opbevaring, en summarisk indpassageangivelse, en summarisk udpassageangivelse, en reeksportangivelse eller en reeksport meddelelse til toldmyndighederne, eller indgiver en ansøgning om en bevilling eller en anden afgørelse, er ansvarlig for samtlige følgende:
a)
rigtigheden og fuldstændigheden af oplysningerne i angivelsen, meddelelsen eller ansøgningen
b)
ægtheden, rigtigheden og gyldigheden af alle dokumenter til støtte for angivelsen, meddelelsen eller ansøgningen
c)
hvor det er relevant, overholdelsen af alle forpligtelser, der gælder i forbindelse med henførsel af varerne under den pågældende toldprocedure eller udførelsen af de tilladte transaktioner.
Første afsnit gælder også alle oplysninger i enhver anden form, som kræves af eller gives til toldmyndighederne.
Hvis det er en toldrepræsentant for den pågældende person, jf. artikel 18,der indgiver angivelsen, meddelelsen eller ansøgningen eller giver oplysningerne, er den pågældende toldrepræsentant også omfattet af de forpligtelser, der er anført i nærværende artikels første afsnit.
Artikel 16
Elektroniske systemer
1. Medlemsstaterne samarbejder med Kommissionen om at udvikle, vedligeholde og benytte elektroniske systemer til udveksling af oplysninger mellem toldmyndigheder og med Kommissionen og for lagring af sådanne oplysninger i overensstemmelse med kodeksen.
2. Medlemsstater, der har fået en undtagelse i overensstemmelse med artikel 6, stk. 4, er inden for anvendelsesområdet for denne undtagelse ikke forpligtet til at udvikle, vedligeholde og benytte de i nærværende artikels stk. 1 omhandlede elektroniske systemer.
Artikel 17
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter den tekniske tilrettelæggelse af udvikling, vedligeholdelse og benyttelse af de elektroniske systemer, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Toldrepræsentation
Artikel 18
Toldrepræsentant
1. Enhver person kan udpege en toldrepræsentant.
En sådan repræsentation kan være enten direkte, når toldrepræsentanten handler i en anden persons navn og på en anden persons vegne, eller indirekte, når toldrepræsentanten handler i eget navn, men på en anden persons vegne.
2. En toldrepræsentant skal være etableret i Unionens toldområde.
Medmindre andet er fastsat, dispenseres der fra dette krav, når toldrepræsentanten handler på vegne af personer, der ikke skal være etableret i Unionens toldområde.
3. Medlemsstaterne kan i overensstemmelse med EU-lovgivningen fastsætte, på hvilke betingelser en toldrepræsentant kan levere ydelser i den medlemsstat, hvor den pågældende er etableret. En toldrepræsentant, der opfylder kriterierne i artikel 39, litra a)-d), har imidlertid ret til at levere sådanne ydelser i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende er etableret, med forbehold af den pågældende medlemsstats anvendelse af mindre strenge kriterier.
4. Medlemsstaterne kan anvende betingelserne fastsat i overensstemmelse med stk. 3, første punktum, på toldrepræsentanter, der ikke er etableret i Unionens toldområde.
Artikel 19
Bemyndigelse
1. Når en toldrepræsentant har at gøre med toldmyndighederne, skal den pågældende erklære at handle på vegne af den person, der repræsenteres, og angive, hvorvidt det drejer sig om direkte eller indirekte repræsentation.
Personer, der ikke erklærer, at de handler som toldrepræsentant, eller som erklærer, at de handler som toldrepræsentant uden at være bemyndiget hertil, anses for at handle i eget navn og på egne vegne.
2. Toldmyndighederne kan afkræve personer, der erklærer, at de handler som toldrepræsentant, bevis for, at den repræsenterede person har bemyndiget dem hertil.
I specifikke tilfælde kræver toldmyndighederne ikke et sådant bevis.
3. Toldmyndighederne kræver ikke, at en person, der handler som toldrepræsentant og regelmæssigt foretager handlinger og opfylder formaliteter, hver gang skal fremlægge bevis for bemyndigelsen, såfremt en sådan person er i stand til at fremlægge bevis herfor på toldmyndighedernes anmodning.
Artikel 20
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de tilfælde, hvor dispensationen i artikel 18, stk. 2, andet afsnit, ikke finder anvendelse
b)
de tilfælde, hvor toldmyndighederne ikke kræver det bevis for bemyndigelsen, der er omhandlet i artikel 19, stk. 2, første afsnit.
Artikel 21
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for overdragelse af og bevis for retten i artikel 18, stk. 3.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 3
Afgørelser om anvendelse af toldlovgivningen
Artikel 22
Afgørelser truffet efter ansøgning
1. Når en person ansøger om en afgørelse i forbindelse med anvendelsen af toldlovgivningen, skal den pågældende fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for, at de kompetente toldmyndigheder kan træffe denne afgørelse.
Flere personer kan også ansøge om en afgørelse, og en afgørelse kan træffes vedrørende flere personer, på de betingelser, der er fastsat i toldlovgivningen.
Medmindre andet er fastsat, er den kompetente toldmyndighed toldmyndigheden på det sted, hvor ansøgerens hovedbogholderi i forbindelse med told føres eller er tilgængeligt, og hvor i det mindste en del af de aktiviteter, der skal omfattes af afgørelsen, udføres.
2. Toldmyndighederne verificerer hurtigst muligt og senest 30 dage efter modtagelsen af ansøgningen om en afgørelse, om betingelserne for antagelse af den pågældende ansøgning er opfyldt.
Såfremt toldmyndighederne fastslår, at ansøgningen indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige, for at de kan træffe afgørelse, meddeler de inden for den i første afsnit angivne tidsfrist ansøgeren, at ansøgningen er antaget.
3. Medmindre andet er fastsat, skal de kompetente toldmyndigheder træffe afgørelse som nævnt i stk. 1 og give meddelelse til ansøgeren herom hurtigst muligt og senest 120 dage efter den dato, hvor ansøgningen blev antaget.
Hvis det ikke er muligt for toldmyndighederne at overholde fristen for at træffe afgørelse, skal de underrette ansøgeren herom inden fristens udløb og angive årsagerne hertil samt oplyse, hvilken ny frist de skønner nødvendig for at træffe afgørelse. Medmindre andet er fastsat, overstiger denne nye frist ikke 30 dage.
Toldmyndighederne kan med forbehold af andet afsnit forlænge fristen for at træffe afgørelse, som fastsat i toldlovgivningen, når ansøgeren anmoder om en forlængelse for at kunne foretage justeringer med henblik på at sørge for, at betingelserne og kriterierne opfyldes. Disse justeringer og den nye frist, der er nødvendig for at foretage justeringerne, meddeles toldmyndighederne, som træffer afgørelse om forlængelsen.
4. Medmindre andet er fastsat i afgørelsen eller i toldlovgivningen, får afgørelsen virkning fra den dato, hvor ansøgeren modtager den eller må antages at have modtaget den. Bortset fra de i artikel 45, stk. 2, omhandlede tilfælde kan de trufne afgørelser håndhæves af toldmyndighederne fra denne dato.
5. Medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, er afgørelsen gyldig uden tidsbegrænsning.
6. Inden toldmyndighederne træffer en afgørelse, som kan få negative følger for ansøgeren, skal de meddele ansøgeren de grunde, som de agter at basere deres afgørelse på, og denne skal have lejlighed til at fremsætte sine synspunkter inden for en frist, der løber fra den dato, hvor den pågældende modtager eller må antages at have modtaget meddelelsen. Efter udløbet af denne frist får ansøgeren i en passende form meddelelse om afgørelsen.
Første afsnit finder ikke anvendelse i følgende tilfælde:
a)
når det drejer sig om en afgørelse omhandlet i artikel 33, stk. 1
b)
når omfattelse af et toldkontingent afvises, fordi den specificerede toldkontingentmængde er nået, jf. artikel 56, stk. 4, første afsnit
c)
når arten eller graden af en trussel mod Unionens og dens borgeres sikkerhed og sikring, mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden, mod miljøet eller mod forbrugerne gør det nødvendigt
d)
når formålet med afgørelsen er at sikre gennemførelsen af en anden afgørelse, i forbindelse med hvilken første afsnit har fundet anvendelse, jf. dog den pågældende medlemsstats lov
e)
når det vil skade undersøgelser, der er iværksat med henblik på at bekæmpe svig
f)
i andre specifikke tilfælde.
7. En afgørelse, som får negative følger for ansøgeren, skal indeholde angivelse af de grunde, afgørelsen bygger på, og henvisning til den i artikel 44 omhandlede klageadgang.
Artikel 23
Forvaltning af afgørelser truffet efter ansøgning
1. Indehaveren af afgørelsen skal opfylde de forpligtelser, der følger af den pågældende afgørelse.
2. Indehaveren af afgørelsen underretter straks toldmyndighederne om alle forhold, der opstår, efter at afgørelsen er truffet, og som kan påvirke videreførelsen eller indholdet af denne.
3. Med forbehold af bestemmelser på andre områder, der fastsætter, i hvilke tilfælde afgørelser ikke har virkning eller mister deres virkning, kan de toldmyndigheder, der har truffet en afgørelse, på et hvilket som helst tidspunkt annullere, ændre eller tilbagekalde den, hvis den ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen.
4. I specifikke tilfælde skal toldmyndighederne:
a)
tage en afgørelse op til fornyet vurdering
b)
suspendere en afgørelse, som ikke skal annulleres, tilbagekaldes eller ændres.
5. Toldmyndighederne fører tilsyn med de betingelser og kriterier, der skal opfyldes af indehaveren af en afgørelse. De fører ligeledes tilsyn med overholdelsen af de forpligtelser, der følger af den pågældende afgørelse. Såfremt indehaveren af afgørelsen har været etableret i mindre end tre år, fører toldmyndighederne tæt tilsyn med indehaveren i det første år, efter at afgørelsen er truffet.
Artikel 24
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter til i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
undtagelserne fra artikel 22, stk. 1, tredje afsnit
b)
betingelserne for antagelse af en ansøgning omhandlet i artikel 22, stk. 2
c)
tidsfristen for at træffe en specifik afgørelse, herunder en eventuel forlængelse af denne tidsfrist i overensstemmelse med artikel 22, stk. 3
d)
de i artikel 22, stk. 4, omhandlede tilfælde, hvor afgørelsen har virkning fra en anden dato end den dato, hvor ansøgeren modtager den eller må antages at have modtaget den
e)
de i artikel 22, stk. 5, omhandlede tilfælde, hvor afgørelsen ikke er gyldig uden tidsbegrænsning
f)
varigheden af den i artikel 22, stk. 6, første afsnit, omhandlede frist
g)
de specifikke tilfælde omhandlet i artikel 22, stk. 6, andet afsnit, litra f), hvor ansøgeren ikke skal have lejlighed til at fremsætte sine synspunkter
h)
tilfældene af og reglerne for fornyet vurdering og suspension af afgørelser i medfør af artikel 23, stk. 4.
Artikel 25
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse og antagelse af en ansøgning om en afgørelse som omhandlet i artikel 22, stk. 1 og 2
b)
vedtagelse af den i artikel 22 omhandlede afgørelse, herunder, hvor dette er relevant, høring af de berørte medlemsstater
c)
tilsynet med en afgørelse i henhold til artikel 23, stk. 5.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 26
Afgørelsers gyldighed i hele Unionen
Medmindre virkningen af en afgørelse er begrænset til en eller flere medlemsstater, er afgørelser vedrørende anvendelsen af toldlovgivningen gyldige i hele Unionens toldområde.
Artikel 27
Annullering af gunstige afgørelser
1. Toldmyndighederne annullerer en afgørelse, der er gunstig for indehaveren af afgørelsen, hvis følgende betingelser alle er opfyldt:
a)
Afgørelsen blev truffet på grundlag af urigtige eller ufuldstændige oplysninger.
b)
Indehaveren af afgørelsen vidste eller burde med rimelighed have vidst, at oplysningerne var urigtige eller ufuldstændige.
c)
Hvis oplysningerne havde været rigtige og fuldstændige, ville afgørelsen have været anderledes.
2. Annullering af afgørelsen meddeles indehaveren af afgørelsen.
3. Annulleringen får virkning fra det tidspunkt, hvor den oprindelige afgørelse fik virkning, medmindre andet er fastsat i afgørelsen i overensstemmelse med toldlovgivningen.
Artikel 28
Tilbagekaldelse og ændring af gunstige afgørelser
1. En gunstig afgørelse tilbagekaldes eller ændres i andre tilfælde end de i artikel 27 omhandlede:
a)
hvis en eller flere af betingelserne for at træffe afgørelsen ikke var eller ikke længere er opfyldt, eller
b)
efter ansøgning fra indehaveren af afgørelsen.
2. Medmindre andet er fastsat, kan en gunstig afgørelse, der er rettet til flere personer, udelukkende tilbagekaldes for en person, som ikke overholder en forpligtelse, der er pålagt i kraft af denne afgørelse.
3. Tilbagekaldelse eller ændring af afgørelsen meddeles indehaveren af afgørelsen.
4. Artikel 22, stk. 4, finder anvendelse ved tilbagekaldelse eller ændring af afgørelsen.
Toldmyndighederne kan dog undtagelsesvis i tilfælde, hvor afgørelsens indehavers berettigede interesser fordrer det, lade tilbagekaldelsen eller ændringen få virkning fra et senere tidspunkt, dog højst et år. Denne dato skal fremgå af tilbagekaldelsen eller ændringen af afgørelsen.
Artikel 29
Afgørelser truffet uden forudgående ansøgning
Bortset fra de tilfælde, hvor en toldmyndighed handler som retsinstans, gælder artikel 22, stk. 5, 5, 6 og 7, artikel 23, stk. 3, og artikel 26, 27 og 28 også for afgørelser, som toldmyndighederne træffer uden forudgående ansøgning fra den berørte person.
Artikel 30
Begrænsninger i afgørelser om varer henført under en toldprocedure eller til midlertidig opbevaring
Medmindre den pågældende person anmoder derom, berører en tilbagekaldelse, ændring eller suspension af en gunstig afgørelse ikke varer, som på det tidspunkt, hvor tilbagekaldelsen, ændringen eller suspensionen får virkning, allerede er henført under eller stadig henhører under en toldprocedure eller midlertidig opbevaring i medfør af den tilbagekaldte, ændrede eller suspenderede afgørelse.
Artikel 31
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de i artikel 28, stk. 2, omhandlede tilfælde, hvor en gunstig afgørelse, der er rettet til flere personer, også kan tilbagekaldes for andre personer end den person, som ikke overholder en forpligtelse, der er pålagt i kraft af denne afgørelse
b)
de undtagelsestilfælde, hvor toldmyndighederne kan lade tilbagekaldelsen eller ændringen få virkning fra et senere tidspunkt i henhold til artikel 28, stk. 4, andet afsnit.
Artikel 32
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for annullering, tilbagekaldelse eller ændring af gunstige afgørelser.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 33
Afgørelser vedrørende bindende oplysninger
1. Toldmyndighederne træffer efter ansøgning afgørelser vedrørende bindende tariferingsoplysninger ("BTO-afgørelser") eller afgørelser vedrørende bindende oprindelsesoplysninger ("BOO-afgørelser").
En sådan ansøgning antages ikke i følgende tilfælde:
a)
hvis ansøgningen indgives eller allerede er indgivet til det samme eller et andet toldsted af eller på vegne af indehaveren af en afgørelse vedrørende de samme varer, og for BOO-afgørelsers vedkommende under de samme omstændigheder, der er bestemmende for opnåelsen af oprindelsesstatus
b)
hvis ansøgningen ikke vedrører en planlagt anvendelse af BTO- eller BOO-afgørelsen eller en planlagt anvendelse af en toldprocedure.
2. BTO- eller BOO-afgørelser er kun bindende hvad angår tariferingen af en vare eller bestemmelsen af en vares oprindelse:
a)
for toldmyndighederne over for indehaveren af afgørelsen og kun for så vidt angår varer, for hvilke toldformaliteterne afsluttes efter den dato, fra hvilken afgørelsen har virkning
b)
for indehaveren af afgørelsen over for toldmyndighederne fra den dato, hvor den pågældende modtager eller må antages at have modtaget meddelelsen om afgørelsen.
3. BTO- og BOO-afgørelser er gyldige i tre år regnet fra den dato, fra hvilken afgørelsen har virkning.
4. For at kunne anvende en BTO- eller BOO-afgørelse i forbindelse med en bestemt toldprocedure skal indehaveren af afgørelsen kunne godtgøre:
a)
hvis det drejer sig om en BTO-afgørelse, at de angivne varer på alle måder svarer til de i afgørelsen beskrevne varer
b)
hvis det drejer sig om en BOO-afgørelse, at de pågældende varer og de omstændigheder, der er bestemmende for opnåelsen af oprindelsesstatus, på alle måder svarer til de i afgørelsen beskrevne varer og omstændigheder.
Artikel 34
Forvaltning af afgørelser vedrørende bindende oplysninger
1. En BTO-afgørelse ophører med at være gyldig før udløbet af den i artikel 33, stk. 3, nævnte periode, når den ikke længere er i overensstemmelse med loven, som følge af et af følgende:
a)
vedtagelse af en ændring til nomenklaturerne i artikel 56, stk. 2, litra a) og b)
b)
vedtagelse af foranstaltningerne i artikel 57, stk. 4
med virkning fra datoen for anvendelsen af disse ændringer eller foranstaltninger.
2. En BOO-afgørelse ophører med at være gyldig før udløbet af den i artikel 33, stk. 3, nævnte periode i følgende tilfælde:
a)
når en forordning vedtages, eller en aftale indgås af og finder anvendelse i Unionen, og BOO-afgørelsen ikke længere er i overensstemmelse med den således fastlagte lov, med virkning fra datoen for anvendelsen af den pågældende forordning eller aftale
b)
når den ikke længere er forenelig med den aftale om oprindelsesregler, der er udarbejdet af Verdenshandelsorganisationen (WTO), eller med de forklarende bemærkninger eller udtalelser om oprindelse, der er vedtaget til fortolkning af denne aftale, med virkning fra datoen for deres offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende.
3. BTO- og BOO-afgørelser ophører ikke med at være gyldige med tilbagevirkende kraft.
4. Uanset artikel 23, stk. 3, og artikel 27 annulleres BTO- og BOO-afgørelser, hvis de bygger på urigtige eller ufuldstændige oplysninger fra ansøgerne.
5. BTO- og BOO-afgørelser tilbagekaldes i overensstemmelse med artikel 23, stk. 3, og artikel 28. Sådanne afgørelser tilbagekaldes dog ikke på anmodning af indehaveren af afgørelsen.
6. BTO- og BOO-afgørelser kan ikke ændres.
7. Toldmyndighederne tilbagekalder BTO-afgørelser:
a)
når de ikke længere er forenelige med fortolkningen af nogen af de i artikel 56, stk. 2, litra a) og b), omhandlede nomenklaturer som følge af:
i)
forklarende bemærkninger omhandlet i artikel 9, stk. 1, litra a), andet led, i Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (13), med virkning fra datoen for deres offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende
ii)
en dom afsagt af Den Europæiske Unions Domstol, med virkning fra datoen for offentliggørelsen af domskonklusionen i Den Europæiske Unions Tidende
iii)
tariferingsafgørelser, tariferingsudtalelser eller ændringer af de forklarende bemærkninger til nomenklaturen i det harmoniserede varebeskrivelses- og varenomenklatursystem, vedtaget af den organisation, der er oprettet ved den i Bruxelles den 15. december 1950 udfærdigede konvention om Toldsamarbejdsrådet, med virkning fra datoen for offentliggørelsen af Kommissionens meddelelse i C-udgaven af Den Europæiske Unions Tidende, eller
b)
i andre specifikke tilfælde.
8. BOO-afgørelser tilbagekaldes:
a)
når de ikke længere er forenelige med en dom afsagt af Den Europæiske Unions Domstol, med virkning fra datoen for offentliggørelsen af domskonklusionen i Den Europæiske Unions Tidende eller
b)
i andre specifikke tilfælde.
9. Når stk. 1, litra b), eller stk. 2, 7 eller 8 finder anvendelse, kan en BTO- eller en BOO-afgørelse stadig anvendes i forbindelse med bindende kontrakter, der byggede på den pågældende afgørelse og blev indgået, før den ophørte med at være gyldig eller blev tilbagekaldt. Denne forlængede anvendelse gælder ikke BOO-afgørelser truffet med henblik på varer, der skal udføres.
Den forlængede anvendelse som omhandlet i første afsnit må ikke overstige seks måneder regnet fra den dato, hvor BTO- eller BOO-afgørelsen ophører med at være gyldig eller tilbagekaldes. En foranstaltning som omhandlet i artikel 57, stk. 4, eller i artikel 67 kan imidlertid udelukke anvendelsen af den forlængede anvendelse eller fastsætte en kortere periode. Er der tale om produkter, for hvilke der ved opfyldelsen af toldformaliteterne forelægges import- eller eksportlicenser, træder den pågældende attests gyldighedsperiode dog i stedet for perioden på seks måneder.
For at drage fordel af den forlængede anvendelse af en BTO- eller BOO-afgørelse skal indehaveren af den pågældende afgørelse indgive en ansøgning til den toldmyndighed, som traf afgørelsen, senest 30 dage efter den dato, hvor den ophører med at være gyldig eller tilbagekaldes, med angivelse af de mængder, for hvilke der anmodes om en periode med forlænget anvendelse, og af den medlemsstat eller de medlemsstater, hvor varerne vil blive fortoldet i perioden med forlænget anvendelse. Den pågældende toldmyndighed træffer afgørelse om den forlængede anvendelse og underretter indehaveren hurtigst muligt og senest 30 dage efter den dato, hvor den modtager samtlige oplysninger, der er nødvendige for, at den kan træffe den pågældende afgørelse.
10. Kommissionen underretter toldmyndighederne når:
a)
vedtagelsen af BTO- og BOO-afgørelser for varer, for hvilke der ikke er sikret en korrekt og ensartet tarifering eller oprindelsesbestemmelse, suspenderes eller
b)
den i litra a) omhandlede suspension tilbagekaldes.
11. Kommissionen kan vedtage afgørelser, hvori medlemsstater anmodes om at tilbagekalde BTO- eller BOO-afgørelser for at sikre en korrekt og ensartet tarifering eller ensartet bestemmelse af varers oprindelse.
Artikel 35
Afgørelser vedrørende bindende oplysninger for så vidt angår andre faktorer
I specifikke tilfælde træffer toldmyndighederne efter ansøgning afgørelser vedrørende bindende oplysninger for så vidt angår de i afsnit II omhandlede andre faktorer, der skal ligge til grund for import- eller eksportafgifter og andre foranstaltninger for så vidt angår varehandel.
Artikel 36
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de i artikel 34, stk. 7, litra b), og stk. 8, litra b), omhandlede specifikke tilfælde, hvor BTO- og BOO-afgørelser skal tilbagekaldes
b)
de i artikel 35 omhandlede tilfælde, hvor afgørelser vedrørende bindende oplysninger træffes for så vidt angår andre faktorer, der skal ligge til grund for import- eller eksportafgifter og andre foranstaltninger for så vidt angår varehandel.
Artikel 37
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
anvendelse af en BTO- eller BOO-afgørelse, efter at den ophører med at være gyldig eller tilbagekaldes i overensstemmelse med artikel 34, stk. 9
b)
Kommissionens underretning af toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 34, stk. 10, litra a) og b)
c)
anvendelse af de i artikel 35 omhandlede og i overensstemmelse med artikel 36, litra b), fastsatte afgørelser, efter at de ophører med at være gyldige
d)
suspension af de i artikel 35 omhandlede og i overensstemmelse med artikel 36, litra b), fastsatte afgørelser og for underretning af toldmyndighederne om suspensionen eller tilbagekaldelsen af denne.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de afgørelser, hvori medlemsstater anmodes om at tilbagekalde
a)
afgørelser som omhandlet i artikel 34, stk. 11
b)
afgørelser som omhandlet i artikel 35 og fastsat i overensstemmelse med artikel 36, litra b).
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 285, stk. 2.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
Afdeling 4
Autoriseret økonomisk operatør
Artikel 38
Ansøgning og autorisation
1. En økonomisk operatør, som er etableret i Unionens toldområde, og som opfylder kriterierne i artikel 39, kan ansøge om status som autoriseret økonomisk operatør.
Toldmyndighederne indrømmer, om nødvendigt efter samråd med andre kompetente myndigheder, denne status, som der føres tilsyn med.
2. Status som autoriseret økonomisk operatør består af følgende former for bevilling:
a)
bevilling til en autoriseret økonomisk operatør til at udnytte forenklede toldbestemmelser, som giver indehaveren mulighed for at drage fordel af visse forenklinger i overensstemmelse med toldlovgivningen, eller
b)
bevilling til en autoriseret økonomisk operatør til at udnytte sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser, som giver indehaveren mulighed for at drage fordel af sikkerheds- og sikringsrelaterede lettelser.
3. Begge de i stk. 2 anførte former for bevilling kan indehaves samtidigt.
4. Med forbehold af artikel 39, 40 og 41 anerkendes status som autoriseret økonomisk operatør af toldmyndighederne i alle medlemsstater.
5. På grundlag af anerkendelsen af status som autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser, og forudsat at kravene vedrørende en bestemt form for forenkling, som toldlovgivningen giver mulighed for, er opfyldt, godkender toldmyndighederne, at operatøren kan nyde godt af denne forenkling. Toldmyndighederne undersøger ikke kriterier, som allerede er blevet undersøgt i forbindelse med indrømmelsen af status som autoriseret økonomisk operatør.
6. En autoriseret økonomisk operatør som omhandlet i stk. 2 nyder godt af en mere fordelagtig behandling end andre økonomiske operatører for så vidt angår toldkontrol afhængigt af arten af den indrømmede bevilling, herunder færre fysiske og dokumentrelaterede kontroller.
7. Toldmyndighederne giver fordele i medfør af status som autoriseret økonomisk operatør til personer, der er etableret i lande eller områder uden for Unionens toldområde, og som opfylder betingelserne og overholder kravene i den relevante lovgivning i disse lande eller områder, for så vidt som disse betingelser og krav er anerkendt af Unionen som svarende til dem, der er pålagt autoriserede økonomiske operatører, der er etableret på Unionens toldområde. En sådan tildeling af fordele skal være baseret på reciprocitetsprincippet, medmindre andet er bestemt af Unionen, og være støttet af en international aftale eller EU-lovgivningen inden for den fælles handelspolitik.
Artikel 39
Indrømmelse af status
Kriterierne for indrømmelse af status som autoriseret økonomisk operatør er som følger:
a)
fravær af enhver alvorlig overtrædelse eller gentagne overtrædelser af told- og skattelovgivningen, herunder idømte alvorlige strafbare handlinger i tilknytning til ansøgerens økonomiske virksomhed
b)
ansøgerens bevis for en høj grad af kontrol over sin virksomhed og over varestrømmen i kraft af et system til forvaltning af forretningsregnskaber og, om nødvendigt, transportdokumenter, som gør det muligt at gennemføre passende toldkontrol
c)
økonomisk solvens, der anses for bevist, når ansøgeren har en god økonomisk formåen, der sætter den pågældende i stand til at opfylde sine forpligtelser, under behørig hensyntagen til den berørte erhvervsaktivitets særlige karakteristika
d)
med hensyn til den i artikel 38, stk. 2, litra a), omhandlede bevilling, praktisk kompetence eller professionelle kvalifikationer, som har direkte tilknytning til den pågældende aktivitet, og
e)
med hensyn til den i artikel 38, stk. 2, litra b), omhandlede bevilling, passende sikkerheds- og sikringsstandarder, der anses for opfyldt, når ansøgeren godtgør, at der opretholdes passende foranstaltninger til at garantere den internationale forsyningskædes sikkerhed, herunder hvad angår den fysiske integritet og adgangskontrol, logistiske processer og behandling af særlige varetyper, personale og identifikation af vedkommendes handelspartnere.
Artikel 40
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte følgende:
a)
de forenklinger, der er omhandlet i artikel 38, stk. 2, litra a)
b)
de lettelser, der er omhandlet i artikel 38, stk. 2, litra b)
c)
den mere fordelagtige behandling, der er omhandlet i artikel 38, stk. 6.
Artikel 41
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de nærmere vilkår for anvendelsen af de kriterier, der er omhandlet i artikel 39.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 5
Sanktioner
Artikel 42
Anvendelse af sanktioner
1. Hver enkelt medlemsstat indfører sanktioner for manglende overholdelse af toldlovgivningen. Sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.
2. Hvis administrative sanktioner anvendes, kan de eksempelvis antage en af eller begge følgende former:
a)
et pengekrav fra toldmyndighederne, herunder, hvor det er relevant, et forlig i stedet for en strafferetlig sanktion
b)
tilbagekaldelse, suspension eller ændring af enhver bevilling, som indehaves af den pågældende person.
3. Medlemsstaterne giver senest 180 dage efter denne artikels anvendelsesdato, som fastlagt i overensstemmelse med artikel 288, stk. 2, Kommissionen meddelelse om gældende nationale bestemmelser jf. nærværende artikels stk. 1 og underretter den hurtigst muligt om senere ændringer, som påvirker disse bestemmelser.
Afdeling 6
Klager
Artikel 43
Afgørelser truffet af en retsinstans
Artikel 44 og 45 anvendes ikke på klager indgivet med henblik på annullering, tilbagekaldelse eller ændring af en afgørelse vedrørende anvendelse af toldlovgivningen truffet af en retsinstans eller af toldmyndigheder, der handler som retsinstanser.
Artikel 44
Klageadgang
1. Enhver person kan indgive klage over enhver afgørelse, der træffes af toldmyndighederne om anvendelse af toldlovgivningen, og som berører den pågældende umiddelbart og individuelt.
Klage kan endvidere indgives af enhver person, der har ansøgt toldmyndighederne om en afgørelse, og som ikke har opnået en afgørelse inden for fristerne i artikel 22, stk. 3.
2. Klagen kan indgives til mindst to instanser:
a)
i første instans til toldmyndighederne eller en retsinstans eller et andet organ, der er udpeget af medlemsstaterne til det formål
b)
i anden instans til en højere, uafhængig instans, der kan være en domstol eller et tilsvarende specialiseret organ, i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i medlemsstaterne.
3. Klagen skal indgives i den medlemsstat, hvor afgørelsen blev truffet, eller hvor der blev ansøgt om en sådan afgørelse.
4. Medlemsstaterne sørger for, at klageproceduren giver mulighed for en hurtig bekræftelse eller korrektion af afgørelser truffet af toldmyndighederne.
Artikel 45
Suspension af gennemførelsen
1. Indgivelse af en klage har ikke opsættende virkning for gennemførelsen af den anfægtede afgørelse.
2. Toldmyndighederne kan imidlertid suspendere gennemførelsen af afgørelsen helt eller delvis, hvis de har begrundet formodning om, at den anfægtede afgørelse ikke er i overensstemmelse med toldlovgivningen, eller hvis der må frygtes uoprettelig skade for den pågældende.
3. I de i stk. 2 omhandlede tilfælde, hvor den anfægtede afgørelse bevirker, at der skal betales import- eller eksportafgifter, er suspension af gennemførelsen af afgørelsen betinget af, at der stilles sikkerhed, medmindre det på grundlag af en dokumenteret vurdering konstateres, at en sådan sikkerhedsstillelse vil kunne give debitor alvorlige vanskeligheder af økonomisk eller social art.
Afdeling 7
Kontrol med varer
Artikel 46
Risikoforvaltning og toldkontrol
1. Toldmyndighederne kan udføre enhver toldkontrol, de skønner nødvendige.
Toldkontrol kan især omfatte undersøgelse af varerne, udtagelse af prøver, verifikation af rigtigheden og fuldstændigheden af oplysningerne i en angivelse eller meddelelse og af dokumenters eksistens, ægthed, rigtighed og gyldighed, gennemgang af de økonomiske operatørers regnskaber og andre optegnelser, kontrol af transportmidler, af bagage og af andre effekter, som personer medbringer, og administrative undersøgelser og lignende handlinger.
2. Anden toldkontrol end stikprøvekontrol baseres hovedsagelig på risikoanalyse ved hjælp af edb med henblik på at identificere og evaluere risiciene og udvikle de nødvendige modforanstaltninger på grundlag af kriterier, der er udviklet på nationalt plan, på EU-plan og eventuelt på internationalt plan.
3. Der foretages toldkontrol inden for en fælles ramme for risikoforvaltning, som skal bygge på udveksling af oplysninger mellem toldadministrationerne om risiko og resultater af risikoanalyser, og som skal fastlægge fælles risikokriterier og standarder samt kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder.
Kontrol på grundlag af sådanne oplysninger og kriterier gennemføres med forbehold af andre kontrolforanstaltninger, der gennemføres i medfør af stk. 1 eller andre gældende bestemmelser.
4. Toldmyndighederne udfører risikoforvaltning for at sondre mellem de forskellige risikoniveauer, der er forbundet med varer, som er undergivet toldkontrol eller -tilsyn, og afgøre, hvorvidt, og i givet fald hvor, varerne skal undergives særlig toldkontrol.
Risikoforvaltningen omfatter aktiviteter som indsamling af data og oplysninger, analyse og vurdering af risici, fastsættelse og indledning af tiltag og regelmæssig kontrol og evaluering af denne proces og dens resultater baseret på internationale og nationale kilder og strategier samt EU-kilder og -strategier.
5. Toldmyndighederne udveksler oplysninger om risiko og resultater af risikoanalyser, når:
a)
risiciene af en toldmyndighed vurderes til at være væsentlige og kræve toldkontrol, og det ved denne kontrol konstateres, at hændelsen, som udløste risiciene, har fundet sted, eller
b)
det ikke ved kontrollen kan konstateres, at hændelsen, som udløser risiciene, har fundet sted, men den berørte toldmyndighed vurderer, at truslen indebærer en høj risiko andre steder i Unionen.
6. Ved fastlæggelsen af de fælles risikokriterier og standarder, kontrolforanstaltningerne og de prioriterede kontrolområder som omhandlet i stk. 3 tages der hensyn til samtlige følgende forhold:
a)
om de står i rimeligt forhold til risikoen
b)
om det er nødvendigt at iværksætte kontrollen omgående
c)
den mulige virkning for handelsstrømmene, for de enkelte medlemsstater og for kontrolressourcerne.
7. De i stk. 3 omhandlede fælles risikokriterier og standarder omfatter samtlige følgende elementer:
a)
en beskrivelse af risiciene
b)
de risikofaktorer eller -indikatorer, der skal anvendes til at udvælge varer eller økonomiske operatører til toldkontrol
c)
karakteren af den toldkontrol, som toldmyndighederne skal gennemføre
d)
varigheden af anvendelsen af den i litra c) nævnte toldkontrol.
8. De prioriterede kontrolområder skal omfatte særlige toldprocedurer, varetyper, trafikruter, transportformer eller økonomiske operatører, som er genstand for skærpet risikoanalyse og toldkontrol i en vis periode, uden at dette berører andre former for kontrol, som toldmyndighederne normalt gennemfører.
Artikel 47
Samarbejde mellem myndigheder
1. Hvis der for de samme varer skal foretages anden kontrol end toldkontrol af andre kompetente myndigheder end toldmyndighederne, skal toldmyndighederne i nært samarbejde med disse andre myndigheder tilstræbe, at denne kontrol, så vidt det overhovedet er muligt, foretages på samme tid og sted som toldkontrollen (one-stop-shop), idet toldmyndighederne spiller den koordinerende rolle med henblik herpå.
2. Inden for rammerne af den kontrol, der henvises til i denne afdeling, kan toldmyndighederne og andre kompetente myndigheder, hvis det er nødvendigt for at minimere risikoen og bekæmpe svig, med hinanden og med Kommissionen udveksle data, de har modtaget i forbindelse med indpassage, udpassage, transit, bevægelser, opbevaring og særlige anvendelsesformål, herunder posttrafik, for så vidt angår varer, som forsendes mellem Unionens toldområde og lande og områder uden for Unionens toldområde, samt tilstedeværelse og bevægelser inden for Unionens toldområde af ikke-EU-varer og varer med særligt anvendelsesformål, og resultaterne af eventuel kontrol. Toldmyndighederne og Kommissionen kan også udveksle sådanne data indbyrdes for at sikre ensartet anvendelse af toldlovgivningen.
Artikel 48
Kontrol efter frigivelse
Med henblik på toldkontrol kan toldmyndighederne verificere rigtigheden og fuldstændigheden af de afgivne oplysninger i en toldangivelse, angivelse til midlertidig opbevaring, summarisk indpassageangivelse, summarisk udpassageangivelse, reeksportangivelse eller reeksportmeddelelse og eksistensen, ægtheden, rigtigheden og gyldigheden af al dokumentation og kan gennemgå klarererens regnskaber og andre optegnelser vedrørende transaktioner med de pågældende varer eller vedrørende tidligere eller senere erhvervsmæssige transaktioner med de pågældende varer efter at have frigivet dem. Disse myndigheder kan også undersøge varerne og/eller udtage stikprøver, så længe det stadig er muligt.
Kontrollen kan gennemføres hos ihændehaveren af varerne eller dennes repræsentant, hos enhver anden person, som direkte eller indirekte er forretningsmæssigt involveret i disse transaktioner, eller hos enhver anden person, som måtte være i besiddelse af de nævnte dokumenter og data i erhvervsøjemed.
Artikel 49
Rejser med fly og skib inden for Unionen
1. Der skal kun foretages toldkontrol eller opfyldes formaliteter for så vidt angår håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer, der foretager enten en fly- eller en skibsrejse inden for Unionen, for så vidt denne kontrol eller disse formaliteter er fastsat i toldlovgivningen.
2. Stk. 1 finder anvendelse med forbehold af følgende:
a)
sikkerheds- og sikringskontrol
b)
kontrol i tilknytning til forbud eller restriktioner.
Artikel 50
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger for at sikre ensartet anvendelse af toldkontrollen, herunder udveksling af oplysninger om risici og resultater af risikoanalyser, fælles risikokriterier og standarder, kontrolforanstaltningerne og de prioriterede kontrolområder omhandlet i artikel 46, stk. 3.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde vedrørende sådanne foranstaltninger, som er behørigt begrundede i behovet for hurtigt at opdatere den fælles ramme for risikoforvaltning og tilpasse udvekslingen af oplysninger om og analyser af risici, kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder til risikoudviklingen, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 285, stk. 5, gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
2. Kommissionen fastsætter ved gennemførelsesretsakter de havne eller lufthavne, hvor, i overensstemmelse med artikel 49, toldkontrol og formaliteter skal anvendes på følgende:
a)
håndbagage og indchecket bagage tilhørende personer:
i)
der rejser med et luftfartøj, som kommer fra en lufthavn i et tredjeland, og som efter mellemlanding i en EU-lufthavn skal fortsætte flyvningen til en anden EU-lufthavn
ii)
der rejser med et luftfartøj, som mellemlander i en EU-lufthavn, inden det fortsætter flyvningen til en lufthavn i et tredjeland
iii)
der benytter en forbindelse ad søvejen, som indebærer flere på hinanden følgende strækninger, og som varetages af et og samme skib, der påbegynder eller afslutter rejsen i en havn i et tredjeland eller anløber en sådan havn undervejs
iv)
om bord på et lystfartøj, et privatfly eller et forretningsfly
b)
håndbagage og indchecket bagage:
i)
der ankommer til en EU-lufthavn om bord på et luftfartøj fra en lufthavn i et tredjeland, og som i EU-lufthavnen omlades til et andet luftfartøj, der foretager en flyvning inden for Unionen
ii)
der i en EU-lufthavn bringes om bord i et luftfartøj, der foretager en flyvning inden for Unionen, med henblik på i en anden EU-lufthavn at blive omladet til et luftfartøj med en lufthavn i et tredjeland som bestemmelsessted.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 8
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger og afgifter og omkostninger
Artikel 51
Opbevaring af dokumenter og andre oplysninger
1. En person skal med henblik på toldkontrol opbevare de dokumenter og oplysninger, der er omhandlet i artikel 15, stk. 1, i mindst tre år i en form, som toldmyndighederne har adgang til og kan acceptere.
I tilfælde af, at varer overgår til fri omsætning under andre omstændigheder end dem, der er omhandlet i tredje afsnit, eller at varer angives til eksport, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor toldangivelserne om overgang til fri omsætning eller til eksport er blevet antaget.
I tilfælde af, at varer overgår til fri omsætning afgiftsfrit eller til en nedsat importafgift på grund af deres særlige anvendelsesformål, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor de ophører med at være undergivet toldtilsyn.
I tilfælde af, at varer er henført under en anden toldprocedure eller er under midlertidig opbevaring, gælder denne frist fra udgangen af det år, hvor toldproceduren blev afsluttet, eller den midlertidige opbevaring ophørte.
2. Hvis en toldkontrol vedrørende en toldskyld viser, at det er nødvendigt at korrigere bogføringen heraf, og den berørte person er blevet underrettet herom, opbevares dokumenterne og oplysningerne i yderligere tre år ud over den i nærværende artikels stk. 1 fastsatte frist, jf. dog artikel 103, stk. 4.
Hvis der er indgivet en klage eller indledt retsforfølgning, skal dokumenterne og oplysningerne opbevares i det tidsrum, der er fastsat i stk. 1, eller indtil klageproceduren eller retsforfølgningen er afsluttet, alt eller hvilken dato der er den seneste.
Artikel 52
Afgifter og omkostninger
1. Toldmyndighederne pålægger ikke afgifter for gennemførelse af toldkontrol eller anden anvendelse af toldlovgivningen inden for deres kompetente toldsteders officielle åbningstid.
2. Toldmyndighederne kan pålægge afgifter eller kræve dækning for omkostninger, når der udføres særlige tjenesteydelser, navnlig følgende:
a)
toldpersonales tilstedeværelse uden for officiel åbningstid eller andre steder end på toldmyndighedernes lokaliteter efter anmodning
b)
analyser eller ekspertudtalelser om varer og portoudgifter til returnering af varer til en ansøger, især for så vidt angår afgørelser, der træffes i medfør af artikel 33, eller meddelelse af oplysninger som omhandlet i artikel 14, stk. 1
c)
undersøgelse eller prøveudtagning af varer i verifikationsøjemed eller tilintetgørelse af varer, hvis der er andre omkostninger forbundet hermed end anvendelse af toldpersonale
d)
ekstraordinære kontrolforanstaltninger, hvor det er nødvendigt som følge af varernes art eller en potentiel risiko.
KAPITEL 3
Valutaomregning og tidsfrister
Artikel 53
Valutaomregning
1. Den kurs, der benyttes, skal offentliggøres og/eller gøres tilgængelig på internettet af de kompetente myndigheder, når det er nødvendigt at omregne en valuta af en af følgende årsager:
a)
De faktorer, der benyttes til at ansætte toldværdien af en vare, er angivet i en anden valuta end valutaen i den medlemsstat, hvor toldværdien ansættes.
b)
Modværdien af euroen i national valuta er nødvendig for at fastlægge tariferingen af varer samt import- og eksportafgiftsbeløbet, herunder tærskelværdier i den fælles toldtarif.
2. Hvis det er nødvendigt at omregne valutaen af andre årsager end de i stk. 1 nævnte, fastsættes den modværdi af euroen i national valuta, der skal anvendes som led i toldlovgivningen, mindst en gang om året.
Artikel 54
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen fastsætter ved gennemførelsesretsakter regler for valutaomregning med henblik på de i artikel 53, stk. 1 og 2, omhandlede formål.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 55
Perioder, datoer og tidsfrister
1. Når der fastsættes en periode, dato eller tidsfrist i toldlovgivningen, kan en sådan periode ikke forlænges eller forkortes og en dato eller tidsfrist ikke udskydes eller rykkes frem, medmindre andet er fastsat.
2. De regler for perioder, datoer og tidsfrister, der er fastsat i Rådets forordning (EØF, Euratom) nr. 1182/71 af 3. juni 1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (14), finder anvendelse, undtagen hvor toldlovgivningen indeholder andre bestemmelser.
AFSNIT II
FAKTORER, PÅ GRUNDLAG AF HVILKE IMPORT- ELLER EKSPORTAFGIFTER OG ANDRE FORANSTALTNINGER, DER ER FASTSAT SOM LED I VAREHANDELEN, FINDER ANVENDELSE
KAPITEL 1
Den fælles toldtarif og tarifering af varer
Artikel 56
Den fælles toldtarif og tilsyn
1. Import- og eksportafgifter, der skal betales, baseres på den fælles toldtarif.
Andre foranstaltninger, der er fastsat ved særlige EU-bestemmelser vedrørende varehandelen, finder anvendelse i overensstemmelse med varernes tarifering i tariffen, hvor det er relevant.
2. Den fælles toldtarif består af samtlige følgende:
a)
den kombinerede nomenklatur indført ved forordning (EØF) nr. 2658/87
b)
enhver anden nomenklatur, som helt eller delvis er baseret på den kombinerede nomenklatur, eller som har yderligere underopdelinger, og som er opstillet i henhold til særlige EU-bestemmelser med henblik på anvendelse af tarifmæssige foranstaltninger i forbindelse med varehandelen
c)
de bundne eller normale autonome toldsatser, der anvendes på varer, som er omfattet af den kombinerede nomenklatur
d)
de præferencetoldforanstaltninger, der er fastsat i aftaler, som Unionen har indgået med visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder
e)
de præferencetoldforanstaltninger, der vedtages ensidigt af Unionen til fordel for visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder
f)
de autonome foranstaltninger, hvorved der fastsættes nedsættelse af eller fritagelse for told for visse varer
g)
de toldlempelser, som gælder for visse varer på grund af deres art eller deres særlige anvendelsesformål, inden for rammerne af foranstaltninger, der er nævnt under litra c)-f) eller h)
h)
andre toldmæssige foranstaltninger, der er fastsat ved landbrugs-, handels- eller andre EU-forskrifter.
3. Når de pågældende varer opfylder de betingelser, der indgår i foranstaltningerne i stk. 2, litra d)-g), finder foranstaltningerne i disse bestemmelser anvendelse efter ansøgning fra klarereren i stedet for de i litra c) i samme stykke omhandlede foranstaltninger. En sådan ansøgning kan indgives efterfølgende, forudsat at de tidsfrister og betingelser, der er fastsat i den pågældende foranstaltning eller i kodeksen, er opfyldt.
4. Er anvendelsen af de i stk. 2, litra d)-g), omhandlede foranstaltninger eller den i litra h) i samme stykke omhandlede fritagelse for foranstaltninger begrænset til kun at omfatte en vis import- eller eksportmængde, ophører en sådan anvendelse eller fritagelse for så vidt angår toldkontingenter, når den specificerede import- eller eksportmængde er nået.
For så vidt angår importlofter ophører en sådan anvendelse, når Unionen udsteder en retsakt herom.
5. Overgang til fri omsætning eller eksport af varer, som de i stk. 1 og 2 omhandlede foranstaltninger gælder for, kan undergives tilsyn.
Artikel 57
Tarifering af varer
1. I forbindelse med anvendelse af den fælles toldtarif består tarifering af en vare i at fastslå, hvilken underposition eller yderligere underopdeling i den kombinerede nomenklatur den pågældende vare skal henføres under.
2. I forbindelse med anvendelse af ikketoldmæssige foranstaltninger består tarifering af en vare i at fastslå, hvilken underposition eller yderligere underopdeling i den kombinerede nomenklatur eller i enhver anden nomenklatur, der er fastsat ved EU-bestemmelser, og som helt eller delvis er baseret på den kombinerede nomenklatur, eller som har yderligere underopdelinger heraf, den pågældende vare skal henføres under.
3. En underposition eller yderligere underopdeling, der er fastsat i overensstemmelse med stk. 1 og 2, benyttes med henblik på anvendelse af de foranstaltninger, der er knyttet til den pågældende underposition.
4. Kommissionen kan vedtage foranstaltninger med henblik på at fastlægge varers tarifering i overensstemmelse med stk. 1 og 2.
Artikel 58
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger vedrørende den ensartede forvaltning af de toldkontingenter og toldlofter, der er omhandlet i artikel 56, stk. 4, og vedrørende forvaltningen af det tilsyn med overgang til fri omsætning eller eksport af varer, der er omhandlet i artikel 56, stk. 5.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de i artikel 57, stk. 4, omhandlede foranstaltninger.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde vedrørende sådanne foranstaltninger, som er behørigt begrundede i behovet for hurtigt at sikre en korrekt og ensartet anvendelse af den kombinerede nomenklatur, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 285, stk. 5, gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
KAPITEL 2
Varers oprindelse
Afdeling 1
Ikkepræferenceoprindelse
Artikel 59
Anvendelsesområde
Artikel 60 og 61 indeholder regler for fastsættelse af varers ikkepræferenceoprindelse i forbindelse med anvendelse af følgende:
a)
den fælles toldtarif med undtagelse af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 56, stk. 2, litra d) og e)
b)
andre foranstaltninger end toldmæssige, der er fastsat i særlige EU-bestemmelser, som gælder for varehandelen, og
c)
andre EU-foranstaltninger vedrørende varers oprindelse.
Artikel 60
Erhvervelse af oprindelsesstatus
1. Varer, der er fuldt ud fremstillet i et enkelt land eller område, anses for at have oprindelse i dette land eller område.
2. Varer, ved hvis fremstilling der er involveret mere end ét land eller område, anses for at have oprindelse i det land eller område, hvor den sidste væsentlige og økonomisk berettigede bearbejdning eller forarbejdning har fundet sted, når denne er foretaget i en dertil udstyret virksomhed og har ført til fremstilling af et nyt produkt eller udgør et vigtigt trin i fremstillingen.
Artikel 61
Bevis for oprindelse
1. Hvis der er blevet anført en oprindelse i toldangivelsen i henhold til toldlovgivningen, kan toldmyndighederne kræve, at klarereren beviser varernes oprindelse.
2. Hvis beviset for varernes oprindelse fremlægges i henhold til toldlovgivningen eller andre særlige EU-forskrifter, kan toldmyndighederne, når der foreligger begrundet tvivl, kræve yderligere bevis forelagt for at sikre, at oprindelsen er i overensstemmelse med de regler, der er fastsat i EU-forskrifterne herom.
3. Hvis det er nødvendigt af hensyn til handelen, kan der udstedes et dokument i Unionen, der beviser oprindelsen, i overensstemmelse med de gældende oprindelsesregler i bestemmelseslandet eller -området eller enhver anden metode til bestemmelse af det land, hvor varerne blev fremstillet fuldt ud eller undergik den sidste væsentlige bearbejdning.
Artikel 62
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som fastsætter reglerne for, hvornår varer, for hvilke der kræves fastsættelse af ikke-præferenceoprindelse med henblik på anvendelse af de i artikel 59 omhandlede foranstaltninger, anses for at være fuldt ud fremstillet i et enkelt land eller område eller for at have undergået den sidste, væsentlige, og økonomisk berettigede bearbejdning eller forarbejdning, når denne er foretaget i en dertil udstyret virksomhed og har ført til fremstilling af et nyt produkt eller udgør et vigtigt trin i fremstillingen, i et land eller område, i overensstemmelse med artikel 60.
Artikel 63
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for fremlæggelse og kontrol af oprindelsesbeviset i artikel 61.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Præferenceoprindelse
Artikel 64
Varers præferenceoprindelse
1. For at være omfattet af de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 56, stk. 2, litra d) eller e), eller af ikketoldmæssige præferenceforanstaltninger, skal varer opfylde de regler om præferenceoprindelse, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 2-5.
2. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger i aftaler, som Unionen har indgået med visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, skal præferenceoprindelsesreglerne fremgå af disse aftaler.
3. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger, der er vedtaget ensidigt af Unionen over for visse andre lande eller områder uden for Unionens toldområde eller andre grupper af sådanne lande eller områder end dem, der er omhandlet i stk. 5, vedtager Kommissionen foranstaltninger, der fastsætter regler om præferenceoprindelse.
Disse regler skal være baseret enten på kriteriet om fuldt ud fremstillede varer eller kriteriet om varernes tilstrækkelige bearbejdning eller forarbejdning.
4. Hvis varer er omfattet af de præferenceforanstaltninger, der gælder for handel mellem Unionens toldområde og Ceuta og Melilla, og som fremgår af protokol 2 til tiltrædelsesakten af 1985, vedtages reglerne om præferenceoprindelse i overensstemmelse med denne protokols artikel 9.
5. Hvis varer er omfattet af præferenceforanstaltninger i præferenceordninger til fordel for oversøiske lande og territorier, der er knyttet til Unionen, vedtages præferenceoprindelsesreglerne i overensstemmelse med TFEU artikel 203.
6. Kommissionen kan på eget initiativ eller efter anmodning fra et præferenceberettiget land eller område for visse varer indrømme det pågældende land eller område en midlertidig undtagelse fra de i stk. 3 omhandlede regler om præferenceoprindelse.
Den midlertidige undtagelse skal være begrundet i et af følgende forhold:
a)
Som følge af interne eller eksterne faktorer er det præferenceberettigede land eller område ikke i stand til at overholde reglerne om præferenceoprindelse.
b)
Det præferenceberettigede land eller område har brug for tid til at forberede sig på at overholde disse regler.
Det præferenceberettigede land eller område forelægger Kommissionen en anmodning om undtagelse skriftligt. I anmodningen anføres grundene til, at der er behov for en undtagelse, jf. andet afsnit, og vedlægges relevant dokumentation.
Den midlertidige undtagelse gælder kun, indtil virkningerne af de interne eller eksterne faktorer, der begrunder den, er ophørt, eller indtil det præferenceberettigede land eller område er i stand til at overholde reglerne.
Hvis der indrømmes en undtagelse, skal det præferenceberettigede land eller område overholde eventuelle krav om underretning af Kommissionen om anvendelsen af undtagelsen og forvaltningen af de mængder, for hvilke undtagelsen er indrømmet.
Artikel 65
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som fastsætter de i artikel 64, stk. 3, omhandlede regler om præferenceoprindelse
Artikel 66
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter:
a)
procedurereglerne, jf. artikel 64, stk. 1, for at lette fastsættelsen i Unionen af varers præferenceoprindelse
b)
en foranstaltning, hvorved et præferenceberettiget land eller område indrømmes den midlertidige undtagelse, der er omhandlet i artikel 64, stk. 6.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 3
Fastsættelse af nærmere angivne varers oprindelse
Artikel 67
Kommissionens foranstaltninger
Kommissionen kan vedtage foranstaltninger med henblik på at fastsætte nærmere angivne varers oprindelse i overensstemmelse med oprindelsesreglerne for disse varer.
Artikel 68
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de i artikel 67 omhandlede foranstaltninger. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde, som berører de pågældende foranstaltninger, og som er behørigt begrundede i behovet for hurtigt at sikre en korrekt og ensartet anvendelse af oprindelsesreglerne, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 285, stk. 5 gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
KAPITEL 3
Varers toldværdi
Artikel 69
Anvendelsesområde
I forbindelse med anvendelse af den fælles toldtarif og de ikketoldmæssige foranstaltninger, der er fastsat i særlige EU-bestemmelser som led i varehandelen, ansættes toldværdien i henhold til artikel 70 og 74.
Artikel 70
Metode til toldværdiansættelse baseret på transaktionsværdien
1. Det primære grundlag for varers toldværdi er transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til eksport til Unionens toldområde, om nødvendigt justeret.
2. Den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, er den fulde betaling, som køberen yder eller skal yde sælgeren eller tredjemand til fordel for sælgeren for de importerede varer, og som omfatter alle de betalinger, som er erlagt eller skal erlægges som betingelse for salget af de importerede varer.
3. Transaktionsværdien gælder, forudsat at samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Der er ikke fastsat restriktioner med hensyn til køberens rådighed over eller anvendelse af varerne ud over en eller flere af følgende:
i)
restriktioner pålagt eller krævet ifølge lovgivningen eller af de offentlige myndigheder i Unionen
ii)
begrænsninger af det geografiske område, hvor varerne kan videresælges
iii)
restriktioner, som ikke i væsentlig grad påvirker varernes toldværdi.
b)
Salget eller prisen er ikke betinget af vilkår eller ydelser, hvis værdi ikke kan bestemmes med hensyn til de varer, som skal værdiansættes.
c)
Ingen del af provenuet ved senere videresalg, overdragelse eller anvendelse af varerne fra købers side tilfalder direkte eller indirekte sælgeren, medmindre der kan foretages en passende justering.
d)
Køberen og sælgeren er ikke indbyrdes afhængige, eller afhængighedsforholdet har ikke påvirket prisen.
Artikel 71
Elementer, der indgår i transaktionsværdien
1. Ved fastsættelse af toldværdi i henhold til artikel 70 suppleres den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer, med:
a)
følgende elementer i den udstrækning, de afholdes af køberen, men ikke er indbefattet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varerne:
i)
provisioner og mæglerhonorarer, dog ikke indkøbsprovisioner
ii)
prisen for beholdere, som ved toldbehandling betragtes som udgørende en del af selve varen, og
iii)
emballageomkostninger, omfattende såvel arbejdsløn som materialer
b)
den forholdsmæssigt udregnede værdi af de herunder nævnte varer og tjenesteydelser, når de leveres direkte eller indirekte af køberen uden beregning eller til nedsat pris til brug ved fremstilling og salg til udførsel af de indførte varer, for så vidt denne værdi ikke er indbefattet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales:
i)
materialer, komponenter, dele og lignende elementer, som indgår i de indførte varer
ii)
værktøj, matricer, forme og lignende genstande, der anvendes ved fremstilling af de indførte varer
iii)
materialer, der forbruges ved fremstillingen af de indførte varer, og
iv)
ingeniørarbejde, udviklingsarbejde, kunst- og designarbejde samt tegninger og skitser, som udføres andetsteds end i Unionen, og som er nødvendige for fremstillingen af de indførte varer
c)
royalties og licensafgifter vedrørende varer, der skal værdiansættes, som køberen er forpligtet til at betale direkte eller indirekte som betingelse for salg af de varer, der skal værdiansættes, for så vidt sådanne royalties eller licensafgifter ikke er indbefattet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales
d)
værdien af enhver del af provenuet ved senere videresalg, overdragelse eller anvendelse af de indførte varer, som direkte eller indirekte tilfalder sælgeren, og
e)
følgende omkostninger indtil det sted, hvor varerne indføres i Unionens toldområde:
i)
transport- og forsikringsomkostninger for de indførte varer og
ii)
omkostninger ved lastning og håndtering i forbindelse med transporten af de indførte varer.
2. Ethvert element, som i henhold til stk. 1 lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, baseres udelukkende på objektive og målelige oplysninger.
3. Ved fastsættelse af toldværdien må intet lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, medmindre det er hjemlet i denne artikel.
Artikel 72
Elementer, der ikke indgår i toldværdien
Ved fastsættelse af toldværdi i henhold til artikel 70 må følgende ikke indgå:
a)
transportomkostninger for de indførte varer efter indførslen i Unionens toldområde
b)
omkostninger vedrørende bygnings-, installations- eller monteringsarbejder, vedligeholdelse eller teknisk bistand, som er udført efter indførslen i Unionens toldområde af de indførte varer, såsom industrianlæg, -maskiner eller -materiel
c)
renter i henhold til en af køberen indgået finansieringsordning, som vedrører købet af de indførte varer, uanset om finansieringen tilvejebringes af sælgeren eller en anden person, forudsat at finansieringsordningen er indgået skriftligt, og at køberen på forlangende kan påvise, at følgende betingelser er opfyldt:
i)
Varerne sælges faktisk til den pris, der angives som den pris, der faktisk er betalt eller skal betales.
ii)
Den angivne rentesats overstiger ikke det normale niveau for sådanne transaktioner i det land og på det tidspunkt, hvor finansieringen tilvejebringes.
d)
omkostninger i forbindelse med retten til at reproducere de indførte varer i Unionen
e)
indkøbsprovisioner
f)
importafgifter og andre afgifter, som skal betales i Unionen i forbindelse med indførsel eller salg af varerne
g)
uanset artikel 71, stk. 1, litra c), betalinger, der foretages af køberen til gengæld for retten til at forhandle eller videresælge de indførte varer, hvis disse betalinger ikke er en betingelse for salget til udførsel til Unionen af de indførte varer.
Artikel 73
Forenkling
Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at følgende beløb fastsættes på grundlag af specifikke kriterier, når de ikke kan opgøres på den dato, hvor toldangivelsen antages:
a)
beløb, der skal indgå i toldværdien i henhold til artikel 70, stk. 2, og
b)
beløb, der er omhandlet i artikel 71 og 72.
Artikel 74
Sekundære metoder til toldværdiansættelse
1. Når varers toldværdi ikke kan fastsættes i henhold til artikel 70, fastsættes denne i medfør af det første litra i stk. 2, litra a)-d), i nævnte rækkefølge, efter hvilket varernes toldværdi kan fastsættes.
Stk. 2, litra c) og d), kan finde anvendelse i omvendt rækkefølge, hvis klarereren anmoder herom.
2. I medfør af stk. 1 er toldværdien:
a)
transaktionsværdien af tilsvarende varer, som sælges til eksport til Unionens toldområde og eksporteres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes
b)
transaktionsværdien af lignende varer, som sælges til eksport til Unionens toldområde og eksporteres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes
c)
en værdi baseret på enhedsprisen ved salg i Unionens toldområde af den største samlede mængde af de importerede varer eller tilsvarende eller lignende importerede varer til personer, der ikke er afhængige af sælgerne, eller
d)
den beregnede værdi, der udgør summen af:
i)
prisen for eller værdien af materialer og fremstilling eller andre arbejdsprocesser ved fremstillingen af de indførte varer
ii)
et beløb for avancer og generalomkostninger svarende til, hvad der almindeligvis indgår i salg af varer af samme art eller beskaffenhed som de varer, der skal værdiansættes, og som fremstilles af producenter i udførselslandet til udførsel til Unionen
iii)
prisen for eller værdien af de i artikel 71, stk. 1, litra e), omhandlede elementer.
3. Hvis toldværdien ikke kan fastsættes i henhold til stk. 1, fastsættes den på grundlag af tilgængelige data i Unionens toldområde og ifølge rimelige fremgangsmåder, der er forenelige med principperne og de almindelige bestemmelser i samtlige følgende:
a)
aftalen om anvendelse af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel
b)
artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel
c)
dette kapitel.
Artikel 75
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte betingelserne for tildeling af den i artikel 73 omhandlede bevilling.
Artikel 76
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
fastsættelsen af toldværdien i overensstemmelse med artikel 70, stk. 1 og 2, og artikel 71 og 72, herunder reglerne for justeringen af den pris, der faktisk er betalt eller skal betales
b)
anvendelsen af de betingelser, der er omhandlet i artikel 70, stk. 3
c)
ansættelsen af toldværdi som omhandlet i artikel 74.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
AFSNIT III
TOLDSKYLD OG SIKKERHEDSSTILLELSE
KAPITEL 1
Toldskyldens opståen
Afdeling 1
Toldskyld ved import
Artikel 77
Overgang til fri omsætning og midlertidig import
1. Toldskyld ved import opstår, når ikke-EU-varer, der er importafgiftspligtige, henføres under en af følgende toldprocedurer:
a)
overgang til fri omsætning, herunder i henhold til bestemmelserne om særligt anvendelsesformål
b)
midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter.
2. Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
3. Klarereren er debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne toldangivelsen er foretaget, også debitor.
Udfærdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1 nævnte procedurer på basis af oplysninger, som fører til, at alle eller dele af importafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de oplysninger, der var nødvendige for at udfærdige toldangivelsen, og som vidste eller som med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 78
Særlige bestemmelser vedrørende varer uden oprindelsesstatus
1. Hvis der er et forbud mod godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter for varer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af produkter, for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis som led i en præferenceaftale mellem Unionens og visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder, opstår der en toldskyld ved import for så vidt angår disse varer uden oprindelsesstatus ved antagelse af reeksportangivelsen vedrørende de pågældende produkter.
2. Hvis der opstår toldskyld i medfør af stk. 1, fastsættes det importafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, på samme måde, som hvis det drejede sig om en toldskyld, der var opstået ved en antagelse samme dag af toldangivelsen om overgang til fri omsætning for de varer uden oprindelsesstatus, der blev anvendt til fremstilling af de pågældende produkter for at bringe proceduren for aktiv forædling til ophør.
3. Artikel 77, stk. 2 og 3, finder anvendelse. Dog er den person, som indgiver reeksportangivelsen i tilfælde af ikke-EU-varer, jf. artikel 270, debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne angivelsen er indgivet, også debitor.
Artikel 79
Toldskyld, der opstår som følge af en manglende efterlevelse
1. For så vidt angår varer, der er importafgiftspligtige, opstår der toldskyld ved import ved manglende overholdelse af:
a)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen ved import af ikke-EU-varer i Unionens toldområde, ved deres fjernelse fra toldtilsyn eller ved transport, forædling, oplagring, midlertidig opbevaring, midlertidig import eller bortskaffelse af sådanne varer inden for dette område
b)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen om varers særlige anvendelsesformål inden for Unionens toldområde
c)
en betingelse for at henføre ikke-EU-varer under en toldprocedure eller for at indrømme afgiftsfritagelse eller en nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål.
2. Toldskylden opstår på et af følgende tidspunkter:
a)
på det tidspunkt, hvor den forpligtelse, hvis manglende opfyldelse giver anledning til toldskylden, ikke er overholdt eller ophører med at være overholdt
b)
på det tidspunkt, hvor en toldangivelse antages med henblik på at henføre varer under en toldprocedure, hvor det efterfølgende viser sig, at en af betingelserne for at henføre varerne under den pågældende procedure eller for at indrømme afgiftsfritagelse eller en nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål reelt ikke var opfyldt.
3. I de tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra a) og b), er debitor en af følgende:
a)
enhver person, som det påhvilede at opfylde de pågældende forpligtelser
b)
enhver person, som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at en af forpligtelserne i toldforskrifterne ikke var opfyldt, og som handlede på vegne af den person, der var forpligtet til at opfylde forpligtelsen, eller som medvirkede i den handling, der førte til manglende opfyldelse af forpligtelsen
c)
enhver person, der erhvervede eller opbevarede de pågældende varer, og som på det tidspunkt, hvor den pågældende erhvervede eller modtog varerne, vidste eller med rimelighed burde have vidst, at en af forpligtelserne i henhold til toldlovgivningen ikke var opfyldt.
4. I de tilfælde, der er angivet i stk. 1, litra c), er debitor den person, som det påhviler at overholde de betingelser, der gælder for henførsel af varerne under en toldprocedure eller for toldangivelsen for de varer, der er henført under denne toldprocedure, eller for indrømmelse af afgiftsfritagelse eller nedsat importafgift på grund af varernes særlige anvendelsesformål.
Hvis der udfærdiges en toldangivelse for en af de i stk. 1, litra c), nævnte toldprocedurer, og toldmyndighederne modtager oplysninger, som skal indgives i henhold til toldlovgivningen vedrørende betingelserne for at henføre varerne under denne toldprocedure, og det fører til, at alle eller dele af importafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de for toldangivelsen fornødne oplysninger, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 80
Fradrag af et allerede betalt importafgiftsbeløb
1. Når der opstår toldskyld i henhold til artikel 79, stk. 1, for varer, der er overgået til fri omsætning til nedsat importafgift på grund af deres særlige anvendelsesformål, trækkes det importafgiftsbeløb, der blev betalt ved overgang til fri omsætning, fra det importafgiftsbeløb, der svarer til toldskyldsbeløbet.
Første afsnit finder anvendelse, hvis der opstår toldskyld for affald og skrot efter tilintetgørelse af sådanne varer.
2. Når der opstår toldskyld i henhold til artikel 79, stk. 1, for varer, der er henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, trækkes det importafgiftsbeløb, der blev betalt i medfør af delvis fritagelse, fra det importafgiftsbeløb, der svarer til toldskyldsbeløbet.
Afdeling 2
Toldskyld ved eksport
Artikel 81
Eksport og passiv forædling
1. Der opstår toldskyld ved eksport, når eksportafgiftspligtige varer henføres under eksportproceduren eller proceduren for passiv forædling.
2. Toldskylden opstår på tidspunktet for antagelsen af toldangivelsen.
3. Klarereren er debitor. Ved indirekte repræsentation er den person, på hvis vegne toldangivelsen er foretaget, også debitor.
Hvis der udfærdiges en toldangivelse på grundlag af oplysninger, der fører til, at alle eller dele af eksportafgifterne ikke opkræves, er den person, der har meddelt de for toldangivelsen fornødne oplysninger, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at de pågældende oplysninger var forkerte, også debitor.
Artikel 82
Toldskyld, der opstår som følge af en manglende efterlevelse
1. For så vidt angår varer, der er eksportafgiftspligtige, opstår der toldskyld ved eksport ved manglende overholdelse af:
a)
en af forpligtelserne i toldlovgivningen om udpassage af varer
b)
de betingelser, på hvilke varerne kunne føres ud af Unionens toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter.
2. Toldskylden opstår på et af følgende tidspunkter:
a)
på det tidspunkt, hvor varerne faktisk føres ud af Unionens toldområde uden en toldangivelse
b)
på det tidspunkt, hvor varerne anvendes til et andet formål end det, med henblik på hvilket de fik tilladelse til at blive ført ud af Unionens toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter
c)
hvis toldmyndighederne ikke kan fastslå det tidspunkt, der omhandles i litra b), på det tidspunkt, hvor fristen udløber for fremlæggelse af bevis for, at de fastsatte betingelser for opnåelse af denne fritagelse er blevet opfyldt.
3. I de i stk. 1, litra a), nævnte tilfælde er debitor en af følgende:
a)
enhver person, som det påhvilede at opfylde den pågældende forpligtelse
b)
enhver person, som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at den pågældende forpligtelse ikke var opfyldt, og som handlede på vegne af den person, der var forpligtet til at opfylde forpligtelsen
c)
enhver person, der har medvirket i den handling, som førte til manglende opfyldelse af forpligtelserne, og som vidste eller med rimelighed burde have vidst, at der ikke var, men burde have været indgivet en toldangivelse.
4. I de i stk. 1, litra b), nævnte tilfælde er debitor enhver person, som skal overholde de betingelser, på hvilke varerne havde tilladelse til at blive ført ud af Unionens toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for eksportafgifter.
Afdeling 3
Fælles bestemmelser for toldskyld, der er opstået ved import og eksport
Artikel 83
Forbud og restriktioner
1. Der opstår toldskyld ved import eller eksport, selv om den vedrører varer, der er omfattet af forbud eller restriktioner ved import eller eksport, uanset varernes art.
2. Der opstår imidlertid ikke toldskyld:
a)
hvis der ulovligt føres falske penge ind i Unionens toldområde
b)
hvis der i Unionens toldområde indføres narkotika og psykotrope stoffer, medmindre de er genstand for det af de kompetente myndigheder strengt kontrollerede salg med henblik på anvendelse til medicinske og videnskabelige formål.
3. Med henblik på sanktioner, som gælder for overtrædelser af toldlovgivningen, betragtes toldskylden dog som opstået, når en medlemsstats lovgivning fastsætter, at import- eller eksportafgifter eller eksistensen af en toldskyld danner grundlag for fastsættelsen af sanktioner.
Artikel 84
Flere debitorer
Når flere personer er betalingspligtige for et import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en og samme toldskyld, hæfter disse solidarisk for betalingen af det pågældende beløb.
Artikel 85
Almindelige regler for beregning af import- eller eksportafgiftsbeløbet
1. Import- eller eksportafgiftsbeløbet fastsættes på grundlag af de regler for beregning af afgiften, der var gældende for de pågældende varer på det tidspunkt, hvor toldskylden, som vedrørte dem, opstod.
2. Når det ikke er muligt nøjagtigt at fastslå tidspunktet for toldskyldens opståen, regnes der med det tidspunkt, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varen befinder sig i en situation, hvori der er opstået en toldskyld.
Er toldmyndighederne med de oplysninger, de råder over, i stand til at fastslå, at toldskylden opstod på et tidspunkt forud for denne konstatering, anses toldskylden dog for at være opstået på det tidligste tidspunkt, hvor en sådan situation kan fastslås.
Artikel 86
Særlige regler for beregning af importafgiftsbeløbet
1. Er der påløbet omkostninger til oplagring eller sædvanlige behandlinger i Unionens toldområde for varer, der er henført under en toldprocedure eller til midlertidig opbevaring, tages sådanne omkostninger eller værdistigningen ikke i betragtning ved beregningen af importafgiftsbeløbet, når klarereren har forelagt tilfredsstillende bevis for disse omkostninger.
Toldværdien, mængden, arten og oprindelsen af ikke-EU-varer, der anvendes i behandlingerne, tages dog med i betragtning ved beregningen af importafgiftsbeløbet.
2. Ændres tariferingen af varer, der er henført under en toldprocedure, som følge af sædvanlige behandlinger i Unionens toldområde, anvendes den oprindelige tarifering af varerne under proceduren efter anmodning fra klarereren.
3. Opstår der toldskyld for forædlingsprodukter, der er resultatet af proceduren for aktiv forædling, fastsættes det importafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, efter anmodning fra klarereren, på grundlag af tariferingen, toldværdien, mængden, arten og oprindelsen af de varer, der blev henført under proceduren for aktiv forædling på det tidspunkt, hvor toldangivelsen vedrørende disse varer blev antaget.
4. I specifikke tilfælde fastsættes importafgiftsbeløbet dog i overensstemmelse med nærværende artikels stk. 2 og 3 uden en anmodning fra klarereren for at undgå omgåelse af de i artikel 56, stk. 2, litra h), nævnte toldforanstaltninger.
5. Opstår der toldskyld for forædlingsprodukter, der er resultatet af proceduren for passiv forædling, eller ombytningsprodukter, jf. artikel 261, stk. 1, beregnes importafgiftsbeløbet ud fra omkostningerne til den forædling, der er foregået uden for Unionens toldområde.
6. Når toldlovgivningen hjemler toldlempelser for en vare eller fuldstændig eller delvis fritagelse for import- eller eksportafgifter i medfør af nærværende forordnings artikel 56, stk. 2, litra d)-g), artikel 203, 204, 205 og 208 eller artikel 259-262 eller i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 1186/2009 af 16. november 2009 om en fællesskabsordning vedrørende fritagelse for import- og eksportafgifter (15), finder toldlempelserne og fritagelsen også anvendelse i de tilfælde, hvor der opstår toldskyld i henhold til denne forordnings artikel 79 eller 82, forudsat at den forsømmelse, der førte til, at der opstod en toldskyld, ikke udgjorde et forsøg på at begå urigtigheder.
Artikel 87
Stedet, hvor toldskylden opstår
1. En toldskyld opstår det sted, hvor den i artikel 77, 78 og 81 omhandlede toldangivelse eller reeksportangivelse indgives.
I alle andre tilfælde er det sted, hvor der opstår toldskyld, det sted, hvor de omstændigheder, der er årsag til toldskylden, indtræffer.
Er det ikke muligt at fastslå dette sted, opstår toldskylden det sted, hvor toldmyndighederne konstaterer, at varerne befinder sig i en situation, hvor der er opstået toldskyld.
2. Er varerne blevet henført under en toldprocedure, som ikke er afsluttet, eller er en midlertidig opbevaring ikke afsluttet korrekt, og stedet, hvor toldskylden er opstået, ikke kan bestemmes i henhold til stk. 1, andet eller tredje afsnit, inden for en specifik frist, opstår toldskylden det sted, hvor varerne enten blev henført under den pågældende procedure eller blev ført ind i Unionens toldområde under denne procedure eller var under midlertidig opbevaring.
3. Er toldmyndighederne med de oplysninger, de råder over, i stand til at fastslå, at der kan være opstået toldskyld på flere steder, anses toldskylden for at være opstået på det sted, hvor den opstod først.
4. Fastslår en toldmyndighed, at der er opstået en toldskyld i henhold til artikel 79 eller artikel 82 i en anden medlemsstat, og hvis det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til denne skyld, er lavere end 10 000 EUR, anses toldskylden for at være opstået i den medlemsstat, hvor dens opståen er konstateret.
Artikel 88
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
reglerne for beregning af import- eller eksportafgiftsbeløbet for en vare, for hvilken der er opstået toldskyld inden for rammerne af en særlig procedure, som supplerer reglerne i artikel 85 og 86
b)
de tilfælde, der er omhandlet i artikel 86, stk. 4
c)
den frist, der er omhandlet i artikel 87, stk. 2.
KAPITEL 2
Sikkerhedsstillelse for en potentiel eller eksisterende toldskyld
Artikel 89
Almindelige bestemmelser
1. Dette kapitel finder anvendelse på sikkerhedsstillelse for såvel toldskyld, der er opstået, som for toldskyld, der kan være opstået, medmindre andet er angivet.
2. Kræver toldmyndighederne, at der stilles sikkerhed for en potentiel eller eksisterende toldskyld, skal denne sikkerhed dække import- eller eksportafgiftsbeløbet og andre afgifter, der skal betales i forbindelse med importen eller eksporten af varerne når sikkerheden:
a)
anvendes til henførsel af varer under proceduren for EU-forsendelse eller
b)
kan anvendes i mere end én medlemsstat.
En sikkerhed, som ikke må anvendes uden for den medlemsstat, hvor den kræves, er kun gyldig i den pågældende medlemsstat og skal mindst dække import- eller eksportafgiftsbeløbet.
3. Kræver toldmyndighederne, at der stilles sikkerhed, stilles denne af debitor eller af den person, som kan blive debitor. De kan også tillade, at sikkerheden stilles af en anden person end den person, af hvem der kræves sikkerhedsstillelse.
4. Toldmyndighederne kan kun kræve én sikkerhedsstillelse for nærmere angivne varer eller for en bestemt angivelse, jf. dog artikel 97.
Den sikkerhed, der stilles for en given angivelse, gælder for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter for alle varer, der er omfattet af eller frigivet i henhold til denne angivelse, uanset om angivelsen er korrekt.
Er sikkerheden ikke frigivet, kan den også anvendes inden for grænserne af det beløb, der stilles som sikkerhed, til inddrivelse af import- eller eksportafgiftsbeløb og andre afgifter, der skal betales som følge af kontrollen af disse varer efter frigivelse.
5. Efter ansøgning fra den i nærværende artikels stk. 3 omhandlede person kan toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 95, stk. 1, 2 og 3, tillade, at der stilles en samlet sikkerhed til dækning af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, for to eller flere transaktioner, angivelser eller toldprocedurer.
6. Toldmyndighederne fører tilsyn med sikkerhedsstillelsen.
7. Der kræves ikke sikkerhedsstillelse af stater, regionale og lokale forvaltninger eller andre offentligretlige organer for aktiviteter, hvor de forpligter sig som offentlige myndigheder.
8. Der kræves ikke sikkerhedsstillelse i følgende situationer:
a)
varetransport på Rhinen, Rhinvandvejene, Donau eller Donauvandvejene
b)
varetransport i faste installationer
c)
i specifikke tilfælde, hvor varer er henført under proceduren for midlertidig import
d)
varer, som er henført under proceduren for EU-forsendelse ved anvendelse af den i artikel 233, stk. 4, litra e), omhandlede forenkling, og som transporteres ad sø- eller luftvejen mellem EU-havne eller EU-lufthavne.
9. Toldmyndighederne kan undlade at kræve sikkerhedsstillelse, hvis det import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal stilles sikkerhed for, ikke overstiger den statistiske tærskelværdi, der fastsættes i artikel 3, stk.4, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 471/2009 af 6. maj 2009 om fællesskabsstatistikker over varehandelen med tredjelande (16).
Artikel 90
Obligatorisk sikkerhedsstillelse
1. Er sikkerhedsstillelsen obligatorisk, fastsætter toldmyndighederne størrelsen af sikkerhedsstillelsen til et beløb, der er nøjagtig lig med det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, hvis dette beløb kan beregnes nøjagtigt på det tidspunkt, hvor sikkerheden kræves.
Er det ikke muligt at fastsætte det nøjagtige beløb, fastsættes størrelsen af sikkerhedsstillelsen til det af toldmyndighederne anslåede højeste import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til den toldskyld og andre afgifter, der er opstået eller vil kunne opstå.
2. Med forbehold af artikel 95 fastsættes størrelsen af sikkerhedsstillelsen, hvis der er stillet samlet sikkerhed for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, hvor beløbet varierer over tid, således, at den på ethvert tidspunkt dækker det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og de andre afgifter.
Artikel 91
Fakultativ sikkerhedsstillelse
Er sikkerhedsstillelsen fakultativ, kræver toldmyndighederne i alle tilfælde denne sikkerhed, hvis de anser det for at være usikkert, om det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld og andre afgifter, vil blive betalt inden for den fastsatte frist. Sikkerhedsstillelsen fastsættes af disse myndigheder til et beløb, der ikke overstiger det i artikel 90 omhandlede niveau.
Artikel 92
Former for sikkerhedsstillelse
1. Der kan stilles sikkerhed under følgende former:
a)
som kontant depositum eller ved ethvert andet betalingsmiddel, der anerkendes af toldmyndighederne som sidestillet med et kontant depositum, udstedt i euro eller i den medlemsstats valuta, hvor der kræves sikkerhedsstillelse
b)
ved et tilsagn fra en kautionist
c)
ved enhver anden form for sikkerhedsstillelse, som giver tilsvarende forsikring om, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, vil blive betalt.
2. Et kontant depositum eller ethvert andet hermed sidestillet betalingsmiddel skal stilles i overensstemmelse med gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvor der kræves sikkerhedsstillelse.
Sikkerhedsstillelse i form af et kontant depositum eller ethvert andet hermed sidestillet betalingsmiddel giver ikke ret til renter betalt af toldmyndighederne.
Artikel 93
Valg af sikkerhedsstillelse
Den person, der skal stille sikkerhed, kan vælge mellem de forskellige former for sikkerhedsstillelse, der er fastsat i artikel 92, stk. 1.
Toldmyndighederne kan dog afvise den foreslåede form for sikkerhedsstillelse, hvis den er uforenelig med den pågældende toldprocedures korrekte afvikling.
Toldmyndighederne kan kræve, at den valgte form for sikkerhedsstillelse fastholdes i en bestemt periode.
Artikel 94
Kautionist
1. Den i artikel 92, stk. 1, litra b), nævnte kautionist skal være en tredjemand, der er etableret i Unionens toldområde. Kautionisten skal godkendes af de toldmyndigheder, der kræver sikkerhedsstillelsen, medmindre kautionisten er et kreditinstitut, en finansiel institution eller et forsikringsselskab, der er akkrediteret i Unionen i henhold til gældende EU-bestemmelser.
2. Kautionisten skal give skriftligt tilsagn om at ville betale det beløb, der stilles som sikkerhed for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter.
3. Toldmyndighederne kan afslå at godkende den foreslåede kautionist eller form for sikkerhedsstillelse, når ingen af dem synes at sikre, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, vil blive betalt inden for den fastsatte frist.
Artikel 95
Samlet sikkerhedsstillelse
1. Den i artikel 89, stk. 5, omhandlede tilladelse gives kun til personer, der opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
De er etableret i Unionens toldområde.
b)
De opfylder kriterierne i artikel 39, litra a)
c)
De anvender regelmæssigt de pågældende toldprocedurer, eller de er operatører af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring, eller de opfylder kriterierne i artikel 39, litra d).
2. Skal der stilles en samlet sikkerhed for toldskyld og andre afgifter, der kan opstå, kan en økonomisk operatør få tilladelse til at anvende en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb eller opnå fritagelse for sikkerhedsstillelse, forudsat at vedkommende opfylder kriterierne i artikel 39, litra b) og c).
3. Skal der stilles en samlet sikkerhed for toldskyld og andre afgifter, der er opstået, skal en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser efter ansøgning have bevilling til at anvende en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb.
4. Den i stk. 3 omhandlede samlede sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb sidestilles med sikkerhedsstillelse.
Artikel 96
Midlertidige forbud vedrørende anvendelsen af samlet sikkerhedsstillelse
1. I forbindelse med særlige procedurer eller midlertidig opbevaring kan Kommissionen træffe afgørelse om midlertidigt at forbyde, at der anvendes:
a)
en samlet sikkerhedsstillelse for et nedsat beløb eller en fritagelse for sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 95, stk. 2
b)
en samlet sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 95 for varer, som har været genstand for påvist svig i større omfang.
2. Når nærværende artikels stk. 1, litra a) eller b), finder anvendelse, kan der gives tilladelse til en samlet sikkerhedsstillelse for et nedsat beløb eller fritagelse for sikkerhedsstillelse eller til samlet sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 95, såfremt den pågældende person opfylder en af følgende betingelser:
a)
Den pågældende person kan påvise, at der ikke er opstået toldskyld for de pågældende varer under de transaktioner, som vedkommende har foretaget i de to år forud for den i stk. 1 omhandlede afgørelse.
b)
Den pågældende person kan, når der er opstået toldskyld i de to år forud for den i stk. 1 omhandlede afgørelse, påvise, at den blev betalt fuldt ud af debitoren eller debitorerne eller kautionisten inden for den fastsatte tidsfrist.
For at opnå tilladelse til at anvende en midlertidigt forbudt samlet sikkerhedsstillelse skal den pågældende person endvidere opfylde kriterierne i artikel 39, litra b) og c).
Artikel 97
Supplerende sikkerhedsstillelse eller erstatning af sikkerhedsstillelse
Konstaterer toldmyndighederne, at sikkerhedsstillelsen ikke eller ikke længere helt sikkert eller fuldt ud garanterer rettidig betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden og andre afgifter, kræver de af en af de i artikel 89, stk. 3, omhandlede personer, at den pågældende efter eget valg enten stiller en supplerende sikkerhed eller erstatter den oprindelige sikkerhed med en ny.
Artikel 98
Frigivelse af sikkerhedsstillelse
1. Toldmyndighederne frigiver omgående sikkerhedsstillelsen, når toldskylden eller betalingspligten vedrørende andre afgifter er ophørt eller ikke længere vil kunne opstå.
2. Når toldskylden eller betalingspligten vedrørende andre afgifter er delvis ophørt eller kun kan opstå for en del af sikkerhedsstillelsesbeløbet, frigives den tilsvarende del af dette beløb, hvis den pågældende person anmoder herom, medmindre det pågældende beløbs størrelse ikke gør noget sådant berettiget.
Artikel 99
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de særlige tilfælde, jf. artikel 89, stk. 8, litra c), hvor der ikke kræves sikkerhedsstillelse for varer henført under proceduren for midlertidig import
b)
formen for sikkerhedsstillelse, jf. artikel 92, stk. 1, litra c), og reglerne vedrørende kautionisten, jf. artikel 94
c)
betingelserne for indrømmelse af tilladelse til at anvende en samlet sikkerhedsstillelse med et nedsat beløb eller fritagelse for sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 95, stk. 2
d)
fristerne for frigivelse af en sikkerhedsstillelse.
Artikel 100
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
fastsættelsen af sikkerhedsbeløbet, herunder det i artikel 95, stk. 2 og 3, omhandlede nedsatte beløb
b)
den i artikel 89 omhandlede sikkerhedsstillelse og tilsynet hermed, den i artikel 94 omhandlede tilbagekaldelse og annullering af kautionistens tilsagn og den i artikel 98 omhandlede frigivelse af sikkerhedsstillelsen
c)
de i artikel 96 omhandlede midlertidige forbud.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager de i artikel 96 omhandlede foranstaltninger ved gennemførelsesretsakter.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
I særligt hastende tilfælde vedrørende sådanne foranstaltninger, som er behørigt begrundede i behovet for hurtigt at øge beskyttelsen af Unionens og medlemsstaternes finansielle interesser, vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 285, stk. 5 gennemførelsesretsakter, der finder anvendelse straks.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
KAPITEL 3
Opkrævning, betaling, godtgørelse af og fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet
Afdeling 1
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet, meddelelse af toldskyld og bogføring
Artikel 101
Fastsættelse af import- eller eksportafgiftsbeløbet
1. Størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift fastsættes af de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til artikel 87, så snart de har de fornødne oplysninger.
2. Med forbehold af artikel 48 kan toldmyndighederne godkende størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift, som klarereren har fastsat.
3. Hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke resulterer i et helt tal, kan beløbet afrundes.
Når det i første afsnit omhandlede beløb er udtrykt i euro, kan afrunding opad eller nedad kun ske til det nærmeste hele tal.
En medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, kan enten anvende bestemmelserne i andet afsnit tilsvarende eller afvige fra nævnte afsnit, forudsat at reglerne om afrunding ikke har en større økonomisk indvirkning end reglen i andet afsnit.
Artikel 102
Meddelelse af toldskyld
1. Toldskylden meddeles debitor i den form, der er foreskrevet på det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til artikel 87.
Den i første afsnit omhandlede meddelelse gives ikke i følgende tilfælde:
a)
når der i afventning af en endelig afgørelse om import- eller eksportafgiftsbeløbets størrelse er indført en midlertidig handelspolitisk foranstaltning, der har form af en afgift
b)
når størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift overstiger det beløb, der blev fastsat på grundlag af en afgørelse truffet i henhold til artikel 33
c)
når den oprindelige afgørelse om ikke at meddele toldskylden eller at meddele den med et lavere import- eller eksportafgiftsbeløb end det skyldige import- eller eksportbeløb blev truffet på grundlag af almindelige bestemmelser, som senere er fundet ugyldige ved en retsafgørelse
d)
når toldmyndighederne i medfør af toldlovgivningen er fritaget for at meddele toldskylden.
2. Når det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er det samme som det beløb, der er anført i toldangivelsen, sidestilles toldmyndighedernes frigivelse af varerne med en meddelelse til debitor af toldskylden.
3. Når stk. 2 ikke finder anvendelse, meddeler toldmyndighederne debitor toldskylden, når de er i stand til at fastsætte det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb og til at træffe en afgørelse herom.
Når meddelelsen af toldskylden ville skade en strafferetlig efterforskning, kan toldmyndighederne dog udsætte meddelelsen, indtil den ikke længere skader den strafferetlige efterforskning.
4. For så vidt der er stillet sikkerhed for betalingen, kan toldskylden svarende til samtlige import- eller eksportafgiftsbeløb vedrørende alle varer, der er frigivet til en og samme person i løbet af en af toldmyndighederne fastsat periode, meddeles samlet ved slutningen af denne periode. Den af toldmyndighederne fastsatte periode må højst være 31 dage.
Artikel 103
Forældelse af toldskylden
1. Der meddeles ikke nogen toldskyld til debitor efter udløbet af en periode på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen.
2. Er toldskylden opstået på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, forlænges den treårsperiode, der er fastsat i stk. 1, til mindst fem og højst ti år i overensstemmelse med national lovgivning.
3. Perioderne i stk. 1 og 2 suspenderes, hvis
a)
der indgives en klage i henhold til artikel 44 en sådan suspension har virkning fra den dato, hvor klagen indgives, og varer hele klageproceduren, eller
b)
toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 22, stk. 6, meddeler debitor de grunde, som de agter at basere toldskylden på; en sådan suspension har virkning fra datoen for denne meddelelse og indtil udløbet af den periode, i hvilken debitor får lejlighed til at fremsætte sine synspunkter.
4. Hvis der genindføres en toldskyld i medfør af artikel 116, stk. 7, anses de perioder, der er fastsat i stk. 1 og 2, for at være suspenderet fra den dato, hvor ansøgningen om godtgørelse eller fritagelse blev indgivet i henhold til artikel 121, indtil den dato, hvor der blev truffet en afgørelse om godtgørelse eller fritagelse.
Artikel 104
Bogføring
1. De i artikel 101 omhandlede toldmyndigheder bogfører i overensstemmelse med national lovgivning det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb, der er fastsat i henhold til nævnte artikel.
Første afsnit finder ikke anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 102, stk. 1, andet afsnit.
2. Toldmyndighederne kan undlade at bogføre import- eller eksportafgiftsbeløb, der i henhold til artikel 103 svarer til en toldskyld, som ikke længere kan meddeles debitor.
3. De praktiske procedurer for bogføringen af import- eller eksportafgiftsbeløbene fastlægges af medlemsstaterne. Disse procedurer kan være forskellige, afhængigt af om toldmyndighederne på baggrund af forholdene omkring toldskyldens opståen har sikkerhed for, at de nævnte beløb betales.
Artikel 105
Frist for bogføring
1. Når der opstår en toldskyld ved antagelsen af toldangivelsen af varer til en anden toldprocedure end midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, eller ved en hvilken som helst anden handling, der har samme retsvirkning som denne antagelse, skal toldmyndighederne bogføre det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter frigivelsen af varerne.
Dog kan, for så vidt der er stillet sikkerhed for deres betaling, samtlige import- eller eksportafgiftsbeløb vedrørende varer, der er frigivet til en og samme person i løbet af en af toldmyndighederne fastsat periode, som højst må være 31 dage, bogføres samlet ved slutningen af denne periode. Denne bogføring skal ske senest 14 dage efter den pågældende periodes udløb.
2. Når varer kan frigives under visse betingelser, som enten vedrører fastlæggelsen af det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb eller opkrævningen heraf, skal bogføringen finde sted senest 14 dage efter den dag, hvor det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er fastsat, eller hvor forpligtelsen til at betale denne afgift er fastslået.
Vedrører toldskylden imidlertid en foreløbig handelspolitisk foranstaltning, der har form af en told, skal det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb bogføres senest to måneder efter, at forordningen om indførelse af en endelig handelspolitisk foranstaltning er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende.
3. Hvis der opstår en toldskyld under omstændigheder, der ikke er omhandlet i stk. 1, bogføres det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter den dag, hvor toldmyndighederne kan fastsætte størrelsen af det pågældende import- eller eksportafgiftsbeløb og træffe afgørelse.
4. Stk. 3 finder anvendelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal opkræves eller endnu ikke er opkrævet, hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke er bogført i henhold til stk. 1, 2 og 3 eller er fastsat og bogført for lavt i forhold til det beløb, der skal betales.
5. De tidsfrister for bogføring, der er fastsat i stk. 1, 2 og 3, gælder ikke i tilfælde af hændelige omstændigheder eller force majeure.
6. Bogføringen kan udsættes i de i artikel 102, stk. 3, andet afsnit, omhandlede tilfælde, indtil meddelelsen af toldskylden ikke længere skader en strafferetlig efterforskning.
Artikel 106
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de i artikel 102, stk. 1, litra d), omhandlede tilfælde, hvor toldmyndighederne er fritaget for at meddele toldskylden.
Artikel 107
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger for at sikre gensidig bistand mellem toldmyndighederne, når der opstår toldskyld.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Betaling af import- eller eksportafgiftsbeløbet
Artikel 108
Almindelige tidsfrister for betaling og suspension af betalingsfristen
1. Import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til en toldskyld, som er meddelt i henhold til artikel 102, skal betales af debitor inden for den frist, der er fastsat af toldmyndighederne.
Med forbehold af artikel 45, stk. 2, må denne frist højst være på ti dage fra det tidspunkt, hvor debitor har fået meddelt toldskylden. Hvis der har fundet samlet bogføring sted på de i artikel 105, stk. 1, andet afsnit, anførte betingelser, fastsættes den således, at debitor ikke derved opnår en længere betalingsfrist, end tilfældet ville have været, hvis den pågældende havde fået henstand med betalingen i henhold til artikel 110.
Toldmyndighederne kan efter ansøgning fra debitor indrømme en forlænget frist, når det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb er blevet fastsat under en kontrol efter frigivelse som omhandlet i artikel 48. En således indrømmet forlænget frist kan ikke overstige den tid, der er nødvendig for, at debitor kan træffe de fornødne foranstaltninger til at opfylde sin forpligtelse, jf. dog artikel 112, stk. 1.
2. Hvis der er indrømmet debitor en af de i artikel 110-112 fastsatte betalingslempelser, skal betalingen finde sted inden for den eller de frister, der er fastsat i forbindelse med disse betalingslempelser.
3. Fristen for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, suspenderes i følgende tilfælde:
a)
når der indgives en ansøgning om fritagelse for afgifter i henhold til artikel 121
b)
når en vare skal konfiskeres, tilintetgøres eller afstås til staten
c)
når toldskylden opstod i medfør af artikel 79, og der er mere end én debitor.
Artikel 109
Betaling
1. Betaling skal finde sted i rede penge eller i form af ethvert andet betalingsmiddel, som har tilsvarende frigørende virkning, herunder modregning i henhold til national lovgivning.
2. Betaling kan foretages af tredjemand i stedet for debitor.
3. Debitor kan i alle tilfælde betale hele eller en del af import- eller eksportafgiften uden at afvente udløbet af den frist for betaling, den pågældende har fået.
Artikel 110
Betalingshenstand
Toldmyndighederne indrømmer efter ansøgning fra den pågældende person og mod, at der stilles sikkerhed, henstand med betaling af den skyldige afgift på en af følgende måder:
a)
særskilt for hvert enkelt import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres i overensstemmelse med artikel 105, stk. 1, første afsnit, eller artikel 105, stk. 4
b)
samlet for alle de import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres i overensstemmelse med artikel 105, stk. 1, første afsnit, i en periode, der fastsættes af toldmyndighederne, og som højst må være på 31 dage
c)
samlet for alle de import- eller eksportafgiftsbeløb, der bogføres samlet i overensstemmelse med artikel 105, stk. 1, andet afsnit.
Artikel 111
Perioder for betalingshenstand
1. Betalingshenstand efter artikel 110 er på 30 dage.
2. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 110, litra a), regnes perioden fra dagen efter den dag, hvor toldskylden meddeles debitor.
3. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 110, litra b), regnes perioden fra dagen efter den dag, hvor perioden for samlet bogføring ophører. Den nedsættes med et antal dage svarende til halvdelen af det antal dage, som den pågældende periode omfatter.
4. Hvis der gives betalingshenstand i henhold til artikel 110, litra c), regnes perioden fra dagen efter ophøret af den periode, der er fastsat til frigivelse af de pågældende varer. Den nedsættes med et antal dage svarende til halvdelen af det antal dage, som den pågældende periode omfatter.
5. Hvis de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder omfatter et ulige antal dage, er det antal dage, der skal fratrækkes perioden på 30 dage i henhold til bestemmelserne i disse stykker, lig med halvdelen af det lige antal dage umiddelbart under dette ulige antal.
6. Hvis de i stk. 3 og 4 omhandlede perioder er uger, kan medlemsstaterne bestemme, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, for hvilket der er givet betalingshenstand, skal betales senest om fredagen i den fjerde uge efter den pågældende uge.
Hvis disse perioder er måneder, kan medlemsstaterne bestemme, at det import- eller eksportafgiftsbeløb, for hvilket der er givet betalingshenstand, skal betales senest den 16. dag i måneden efter den pågældende måned.
Artikel 112
Andre betalingslempelser
1. Toldmyndighederne kan indrømme debitor andre betalingslempelser end betalingshenstand på betingelse af, at der stilles en sikkerhed.
2. Når der er indrømmet lempelser i henhold til stk. 1, opkræves der lånerente af import- eller eksportafgiftsbeløbet.
For en medlemsstat, der har euroen som valuta, er lånerente satsen lig med den rentesats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i forfaldsmåneden, og som offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, C-udgaven, forhøjet med et procentpoint.
For en medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, er lånerentesatsen lig med den sats, som dens nationale centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i den pågældende måned, forhøjet med et procentpoint, eller, for en medlemsstat, hvor den nationale centralbanks sats ikke foreligger, den nærmest tilsvarende sats, der finder anvendelse den første dag i den pågældende måned på medlemsstatens pengemarked, forhøjet med et procentpoint.
3. Toldmyndighederne kan undlade at kræve sikkerhed eller at opkræve lånerente, når det på grundlag af en dokumenteret vurdering af debitors situation fastslås, at dette vil kunne give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder.
4. Toldmyndighederne undlader at opkræve lånerente, når beløbet for hver opkrævning er under 10 EUR.
Artikel 113
Tvangsinddrivelse af betaling
Hvis det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke er blevet betalt inden for den fastsatte frist, gør toldmyndighederne brug af alle de muligheder, de har i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning, for at sikre, at beløbet betales.
Artikel 114
Morarenter
1. Der opkræves morarente af import- eller eksportafgiftsbeløbet fra den dag, hvor den fastsatte frist udløber, og indtil den dag, betalingen finder sted.
For en medlemsstat, der har euroen som valuta, er morarentesatsen lig med den rentesats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i forfaldsmåneden, og som offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, C-udgaven, forhøjet med to procentpoint.
For en medlemsstat, der ikke har euroen som valuta, er morarentesatsen lig med den sats, som dens nationale centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i den pågældende måned, forhøjet med to procentpoint, eller, for en medlemsstat, hvor den nationale centralbanks sats ikke foreligger, den nærmest tilsvarende sats, der finder anvendelse den første dag i den pågældende måned på medlemsstatens pengemarked, forhøjet med to procentpoint.
2. Hvis toldskylden er opstået på grundlag af artikel 79 eller 82, eller hvis meddelelsen af toldskylden skyldes en kontrol efter frigivelse, opkræves der ud over import- eller eksportafgiftsbeløbet morarente fra den dag, hvor toldskylden opstod, og indtil datoen for meddelelsen.
Morarentesatsen fastsættes i overensstemmelse med stk. 1.
3. Toldmyndighederne kan undlade at opkræve morarente, når det på grundlag af en dokumenteret vurdering af debitors situation fastslås, at opkrævning af morarente vil kunne give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder.
4. Toldmyndighederne undlader at opkræve morarente, når beløbet for hver opkrævning er under 10 EUR.
Artikel 115
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte reglerne for suspension af fristen for betaling af import- eller eksportafgifter svarende til en toldskyld som omhandlet i artikel 108, stk. 3, og suspensionsperioden.
Afdeling 3
Godtgørelse og fritagelse
Artikel 116
Almindelige bestemmelser
1. Med forbehold af de betingelser, der er fastsat i denne afdeling, skal der ydes godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløb på grundlag af følgende:
a)
for meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb
b)
defekte eller ikkebestillingssvarende varer
c)
fejl begået af de kompetente myndigheder
d)
rimelighed.
Disse import- eller eksportafgiftsbeløb godtgøres, hvis de er blevet betalt, og den pågældende toldangivelse erklæres ugyldig i medfør af artikel 174.
2. Toldmyndighederne yder godtgørelse af eller fritagelse for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der er omhandlet i stk. 1, når det er på 10 EUR eller derover, bortset fra når den pågældende person anmoder om godtgørelse af eller fritagelse for et lavere beløb.
3. Hvis toldmyndighederne finder, at der bør indrømmes godtgørelse eller fritagelse på grundlag af artikel 119eller 120, forelægger den pågældende medlemsstat sagen for Kommissionen, for at der kan træffes afgørelse, i følgende tilfælde:
a)
når toldmyndighederne finder, at de særlige omstændigheder skyldes Kommissionens tilsidesættelse af sine forpligtelser
b)
når toldmyndighederne finder, at Kommissionen begik en fejl som omhandlet i artikel 119
c)
når sagens omstændigheder har tilknytning til resultaterne af en EU-undersøgelse gennemført i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 515/97 af 13. marts 1997 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes administrative myndigheder og om samarbejde mellem disse og Kommissionen med henblik på at sikre den rette anvendelse af told- og landbrugsbestemmelserne (17) eller i henhold til anden EU-lovgivning eller en aftale indgået af EU med lande eller grupper af lande, der indeholder bestemmelse om gennemførelse af sådanne EU-undersøgelser
d)
når det beløb, som den pågældende person kan være betalingspligtig for i forbindelse med en eller flere import- eller eksporttransaktioner, svarer til eller overstiger 500 000 EUR som følge af en fejl eller særlige omstændigheder.
Uanset første afsnit, forelægges sager dog ikke i følgende situationer:
a)
når Kommissionen allerede har vedtaget en afgørelse i en sag, hvor lignende faktiske og retlige forhold gør sig gældende
b)
når Kommissionen allerede har fået forelagt en sag, hvor lignende faktiske og retlige forhold gør sig gældende.
4. Med forbehold af kompetencereglerne for en afgørelse yder toldmyndighederne på eget initiativ godtgørelse eller fritagelse, når de selv inden for de i artikel 121, stk. 1, omhandlede frister konstaterer, at der skal ydes godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløb i medfør af artikel 117, 119eller 120.
5. Der indrømmes ikke godtgørelse eller fritagelse, når den situation, der førte til meddelelsen af toldskylden, skyldes, at debitor har gjort sig skyldig i urigtigheder.
6. Godtgørelse giver ikke anledning til, at de pågældende toldmyndigheder skal betale rente.
Der betales dog rente, når en afgørelse om at indrømme godtgørelse ikke er gennemført senest tre måneder efter den dato, hvor denne afgørelse blev truffet, medmindre den manglende overholdelse af tidsfristen skyldes forhold, som toldmyndighederne ikke havde kontrol over.
I så fald betales der rente fra datoen for tremånedersperiodens udløb indtil datoen for godtgørelsen. Rentesatsen fastsættes i overensstemmelse med artikel 112.
7. Hvis toldmyndighederne med urette har indrømmet godtgørelse eller fritagelse, genindføres den oprindelige toldskyld, for så vidt opkrævningen af den ikke er forældet i henhold til artikel 103.
I sådanne tilfælde skal de renter, der eventuelt er betalt i henhold til stk. 5, andet afsnit, godtgøres.
Artikel 117
For meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb
1. Der ydes godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, hvis det beløb, der svarer til den oprindeligt meddelte toldskyld, overstiger det skyldige beløb, eller toldskylden var meddelt debitor i strid med artikel 102, stk. 1, litra c) eller d).
2. Når ansøgningen om godtgørelse eller fritagelse er begrundet i, at der på datoen for antagelsen af angivelsen om varernes overgang til fri omsætning kunne anvendes en nedsat importafgift eller nulimportafgift inden for rammerne af et toldkontingent, et toldloft eller en anden toldlempelse, indrømmes der godtgørelse eller fritagelse, såfremt følgende forhold gør sig gældende på datoen for indgivelsen af ansøgningen ledsaget af de nødvendige dokumenter:
a)
når det drejer sig om et toldkontingent, må dette ikke være opbrugt
b)
i andre tilfælde må den normale sats ikke være genindført.
Artikel 118
Defekte varer eller ikkebestillingssvarende varer
1. Der ydes godtgørelse af eller fritagelse for et importafgiftsbeløb, hvis meddelelsen af toldskylden vedrører varer, som er blevet afvist af importøren, fordi de på det tidspunkt, hvor de blev frigivet, var defekte eller ikke svarede til betingelserne i den kontrakt, på grundlag af hvilken varerne blev importeret.
Med defekte varer sidestilles varer, som er blevet beskadiget inden frigivelsen.
2. Uanset stk. 3 er godtgørelse eller fritagelse betinget af, at varerne ikke er blevet taget i anvendelse, bortset fra den anvendelse, der var nødvendig for at konstatere, at de var defekte eller ikkebestillingssvarende, og forudsat, at de er ført ud af Unionens toldområde.
3. Der indrømmes ikke godtgørelse eller fritagelse, når:
a)
varerne, inden de er overgået til fri omsætning, har været henført under en særlig procedure med henblik på afprøvning, medmindre det godtgøres, at det ikke under afprøvningen på normal vis har kunnet påvises, at disse var defekte eller ikkebestillingssvarende
b)
varernes defekte karakter er blevet taget i betragtning ved udfærdigelsen af kontrakten, navnlig ved fastsættelsen af prisen, inden de pågældende varer er henført under en toldprocedure, der indebærer toldskyld, eller
c)
varerne er blevet solgt af ansøgeren, efter at det er blevet konstateret, at de var defekte eller ikkebestillingssvarende.
4. Toldmyndighederne tillader efter ansøgning fra den berørte person, at varerne i stedet for at blive ført ud af Unionens toldområde henføres under proceduren for aktiv forædling, herunder med henblik på tilintetgørelse, eller proceduren for ekstern forsendelse eller toldoplag- eller frizoneproceduren.
Artikel 119
Fejl begået af de kompetente myndigheder
1. I andre tilfælde end dem, der er omhandlet i artikel 116, stk. 1, andet afsnit, og i artikel 117, 118 og 120, ydes der godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, når det beløb, der svarer til den oprindeligt meddelte toldskyld, er lavere end det skyldige beløb på grund af en fejl, som de kompetente myndigheder har begået, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
debitor kunne ikke med rimelighed forventes at have opdaget fejlen og
b)
debitor handlede i god tro.
2. Når betingelserne i artikel 117, stk. 2, ikke er opfyldt, indrømmes der godtgørelse eller fritagelse, såfremt det skyldes en fejl, toldmyndighederne har begået, at den nedsatte importafgift eller nulimportafgiften ikke er blevet anvendt, når angivelsen om overgang til fri omsætning indeholdt alle de oplysninger og var ledsaget af alle de dokumenter, der var nødvendige, for at den nedsatte afgift eller nulafgiften kunne anvendes.
3. Er præferencebehandlingen af varen indrømmet på grundlag af et administrativt samarbejde med myndighederne i et land eller område uden for Unionens toldområde, anses et ukorrekt certifikat udstedt af disse myndigheder for en fejl, som ikke med rimelighed kunne forventes opdaget, jf. stk. 1, litra a).
Udstedelse af et ukorrekt certifikat anses dog ikke for en fejl, når certifikatet er baseret på eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, medmindre det er klart, at de udstedende myndigheder var bekendt med eller burde have været bekendt med, at varen ikke var berettiget til præferencebehandling.
Debitor anses for at have handlet i god tro, når debitor kan påvise, at vedkommende i den periode, hvor de pågældende forretningsaktiviteter fandt sted, har udvist omhu for at sikre sig, at samtlige betingelser for præferencebehandling var opfyldt.
Debitor kan ikke påberåbe sig at have handlet i god tro, hvis Kommissionen har offentliggjort en meddelelse i Den Europæiske Unions Tidende om, at der foreligger begrundet tvivl om, at det præferenceberettigede land eller område har anvendt præferenceordningen korrekt.
Artikel 120
Rimelighed
1. I andre tilfælde end dem, der er omhandlet i artikel 116, stk. 1, andet afsnit, og i artikel 117, 118 og 119, ydes der af hensyn til rimelighed godtgørelse af eller fritagelse for et import- eller eksportafgiftsbeløb, når der er opstået toldskyld under særlige omstændigheder, hvor debitor ikke har gjort sig skyldig i urigtigheder eller åbenbar forsømmelighed.
2. Særlige omstændigheder som omhandlet i stk. 1 foreligger, når det fremgår af sagens omstændigheder, at debitor befinder sig i en usædvanlig situation i forhold til andre erhvervsdrivende, der udøver samme aktivitet, og den pågældende, såfremt disse omstændigheder ikke havde foreligget, ikke ville have lidt tab som følge af opkrævning af import- eller eksporttoldbeløbet.
Artikel 121
Fremgangsmåde ved godtgørelse og fritagelse
1. Ansøgninger om godtgørelse og fritagelse i henhold til artikel 116 indgives til toldmyndighederne inden for følgende frister:
a)
i tilfælde af for meget opkrævede import- eller eksportafgiftsbeløb, fejl begået af de kompetente myndigheder eller ret og rimelighed, senest tre år efter datoen for meddelelse af toldskylden
b)
i tilfælde af defekte varer eller varer, der er ikkebestillingssvarende, senest et år efter datoen for meddelelse af toldskylden
c)
i tilfælde af, at en toldangivelse bliver erklæret ugyldig, inden for den frist, der er angivet i reglerne for ugyldiggørelse.
Den i første afsnit, litra a) og b), anførte frist forlænges, hvis ansøgeren godtgør, at vedkommende har været forhindret i at indgive ansøgning inden for den fastsatte frist som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure.
2. Når toldmyndighederne på basis af de fremførte grunde ikke er i stand til at indrømme godtgørelse eller fritagelse for et import- eller eksporttoldbeløb, skal de undersøge, om en ansøgning om godtgørelse eller fritagelse skal tages til følge i lyset af de andre grundlag for godtgørelse eller fritagelse, der er omhandlet i artikel 116.
3. Hvis der er indgivet en klage i henhold til artikel 44 over meddelelsen af toldskylden, suspenderes den relevante frist, der er angivet i stk. 1, første afsnit, fra den dato, hvor klagen indgives, og under hele klageproceduren.
4. Hvis en toldmyndighed indrømmer godtgørelse eller fritagelse i medfør af artikel 119 og 120, skal den berørte medlemsstat underrette Kommissionen herom.
Artikel 122
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de regler, som Kommissionen skal overholde, når den træffer en afgørelse som omhandlet i artikel 116, stk. 3, og navnlig med hensyn til følgende:
a)
betingelserne for antagelse af sagen
b)
fristen for at træffe en afgørelse og suspensionen af den frist
c)
meddelelsen af de grunde, som Kommissionen agter at basere sin afgørelse på, inden der træffes en afgørelse, som kan få negative følger for den pågældende person
d)
meddelelsen af afgørelsen
e)
følgerne af, at der ikke træffes afgørelse, eller at der ikke gives meddelelse om en sådan afgørelse.
Artikel 123
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
1. Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
godtgørelse og fritagelse som omhandlet i artikel 116
b)
underretning af Kommissionen i henhold til artikel 121, stk. 4, og de oplysninger, der skal forelægges
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
2. Kommissionen vedtager den i artikel 116, stk. 3, omhandlede afgørelse ved gennemførelsesretsakter.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter rådgivningsproceduren i artikel 285, stk. 2.
Hvis der skal indhentes udtalelse fra det udvalg, der er omhandlet i artikel 285, stk. 1, ved skriftlig procedure, anvendes artikel 285, stk. 6.
KAPITEL 4
Toldskyldens ophør
Artikel 124
Ophør
1. Med forbehold af de gældende bestemmelser om de tilfælde, hvor det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, ikke kan inddrives, fordi debitor ad rettens vej er erklæret insolvent, ophører toldskylden ved import eller eksport på en af følgende måder:
a)
når der ikke længere kan meddeles toldskyld til debitor, jf. artikel 103
b)
når import- eller eksportafgiftsbeløbet betales
c)
når der ydes fritagelse for import- eller eksportafgiftsbeløbet, jf. dog stk. 5
d)
når toldangivelsen for varer, der er angivet til en toldprocedure, som indebærer forpligtelse til at betale import- eller eksportafgifter, erklæres ugyldig
e)
når import- eller eksportafgiftspligtige varer konfiskeres eller beslaglægges og samtidig eller senere konfiskeres
f)
når import- eller eksportafgiftspligtige varer tilintetgøres under toldtilsyn eller afstås til staten
g)
når varernes forsvinden eller manglende opfyldelse af forpligtelser i henhold til toldlovgivningen skyldes, at disse varer er fuldstændig tilintetgjort eller uigenkaldeligt tabt som følge af varernes egen beskaffenhed eller hændelige omstændigheder eller force majeure eller som en konsekvens af ordre fra toldmyndighederne; i forbindelse med dette litra, anses varer for at være uigenkaldeligt tabt, når de er gjort uanvendelige for enhver
h)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 79 eller 82, og når følgende betingelser er opfyldt:
i)
den forsømmelse, som førte til, at der opstod en toldskyld, havde ikke væsentlige følger for den pågældende toldprocedures korrekte forløb, og der var ikke gjort forsøg på at begå urigtigheder
ii)
alle de formaliteter, der er nødvendige for at bringe forholdene for de pågældende varer i overensstemmelse med reglerne, opfyldes efterfølgende
i)
når varer, der er overgået til fri omsætning uden told eller til en nedsat importafgiftssats på grund af deres særlige anvendelsesformål, er blevet eksporteret med toldmyndighedernes tilladelse
j)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 78, og når de formaliteter, der er opfyldt med henblik på indrømmelse af den i pågældende artikel omhandlede præferencetoldbehandling, annulleres
k)
når toldskylden opstod i henhold til artikel 79, og det på tilfredsstillende måde godtgøres over for toldmyndighederne, at varerne ikke er blevet anvendt eller forbrugt og er blevet ført ud af Unionens toldområde, jf. dog stk. 6.
2. I de tilfælde, der er anført i stk. 1, litra e), anses toldskylden dog af hensyn til sanktioner, der anvendes for overtrædelser af toldlovgivningen, for ikke at være ophørt, når import- eller eksportafgifter eller en opstået toldskyld i henhold til en medlemsstats lovgivning danner grundlag for idømmelse af sanktioner.
3. Når en toldskyld i overensstemmelse med stk. 1, litra g), ophører for varer, der er overgået til fri omsætning uden told eller til nedsat importafgiftssats på grund af deres særlige anvendelsesformål, anses affald og skrot fra denne tilintetgørelse for at være ikke-EU-varer.
4. De gældende bestemmelser vedrørende standardsatser for uigenkaldeligt tab af grunde, der kan henføres til varens egen beskaffenhed, anvendes, medmindre der fremlægges dokumentation for, at det reelle tab har været større end det, der beregnes ved anvendelse af standardsatsen for den pågældende vare.
5. Når flere personer er betalingspligtige for det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, og der indrømmes fritagelse, ophører forpligtelsen til at betale toldskylden kun for den eller de personer, som fritagelsen indrømmes for.
6. I det tilfælde, der omhandles i stk. 1, litra k), ophører forpligtelsen til at betale toldskylden ikke for den eller de personer, der har forsøgt at begå urigtigheder.
7. Når toldskylden opstod i henhold til artikel 79, ophører forpligtelsen til at betale den for den person, hvis adfærd ikke indebar forsøg på urigtigheder, og som var med til at bekæmpe svig.
Artikel 125
Anvendelse af sanktioner
Hvis toldskylden ophører i medfør af artikel 124, stk. 1, litra h), er dette ikke til hinder for, at medlemsstaterne anvender sanktioner for manglende overholdelse af toldlovgivningen.
Artikel 126
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte listen over misligholdelser, der ikke har væsentlige følger for den pågældende toldprocedures korrekte forløb, og supplere artikel 124, stk. 1, litra h), nr. i).
AFSNIT IV
VARER, DER FØRES IND I UNIONENS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Summarisk indpassageangivelse
Artikel 127
Indgivelse af en summarisk indpassageangivelse
1. Varer, der føres ind i Unionens toldområde, skal være omfattet af en summarisk indpassageangivelse.
2. Der dispenseres fra den i stk. 1 nævnte forpligtelse:
a)
for transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem søterritorier eller luftrum, der indgår i Unionens toldområde, uden stop i området, og
b)
i andre tilfælde, hvor det er behørigt begrundet af typen af varer eller trafik eller er påkrævet i henhold til internationale aftaler.
3. Inden for en specifik frist indgives den summariske indpassageangivelse på toldstedet for den første indpassage, inden varerne føres ind i Unionens toldområde.
Toldmyndighederne kan tillade, at den summariske indpassageangivelse indgives til et andet toldsted, forudsat at sidstnævnte toldsted straks videregiver de nødvendige oplysninger til toldstedet for den første indpassage eller gør dem tilgængelige elektronisk.
4. Den summariske indpassageangivelse skal indgives af transportøren.
Uden at dette berører transportørens forpligtelser, kan den summariske indpassageangivelse i stedet indgives af en af følgende personer:
a)
importøren eller modtageren eller en anden person, i hvis navn eller på hvis vegne transportøren handler
b)
enhver person, som er i stand til at frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt på indgangstoldstedet.
5. Den summariske indpassageangivelse skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige for risikoanalysen af sikrings- og sikkerhedshensyn.
6. I specifikke tilfælde, hvor alle de i stk. 5 nævnte oplysninger ikke kan tilvejebringes fra de i stk. 4 nævnte personer, kan det kræves, at andre personer, der er i besiddelse af disse oplysninger, og som har de behørige rettigheder til at fremlægge dem, giver disse oplysninger.
7. Toldmyndighederne kan acceptere, at der benyttes handels-, havne- eller transportoplysningssystemer til indgivelse af en summarisk indpassageangivelse, forudsat at sådanne systemer indeholder de nødvendige oplysninger for en sådan angivelse, og disse oplysninger foreligger inden for en specifik frist, inden varerne føres ind i Unionens toldområde.
8. Toldmyndighederne kan i stedet for indgivelsen af den summariske indpassageangivelse acceptere indgivelsen af en meddelelse og adgang til oplysningerne i en summarisk indpassageangivelse i den økonomiske operatørs edb-system.
Artikel 128
Risikoanalyse
Det i artikel 127, stk. 3, omhandlede toldsted sikrer inden for en specifik frist, at der foretages en risikoanalyse, primært af sikrings- og sikkerhedshensyn, på grundlag af den summariske indpassageangivelse i artikel 127, stk. 1, eller oplysningerne i artikel 127, stk. 8, og træffer de nødvendige foranstaltninger på basis af resultaterne af risikoanalysen.
Artikel 129
Ændring og ugyldiggørelse af en summarisk indpassageangivelse
1. Klarereren kan efter ansøgning få tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i den summariske indpassageangivelse, efter at den er indgivet.
Det er ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav den summariske indpassageangivelse, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at oplysningerne i den summariske indpassageangivelse ikke er korrekte.
c)
Varerne er allerede blevet frembudt for toldmyndighederne.
2. Når de varer, for hvilke der er indgivet en summarisk indpassageangivelse, ikke føres ind i Unionens toldområde, erklærer toldmyndighederne angivelsen ugyldig i følgende tilfælde:
a)
efter ansøgning fra klarereren eller
b)
inden for 200 dage, efter at angivelsen er indgivet.
Artikel 130
Angivelser indgivet i stedet for en summarisk indpassageangivelse
1. Det i artikel 127, stk. 3, omhandlede toldsted kan fritage for indgivelse af en summarisk indpassageangivelse for så vidt angår varer, for hvilke der før udløbet af fristen for indgivelse af denne angivelse er indgivet en toldangivelse. I så fald skal toldangivelsen mindst indeholde de oplysninger, der er nødvendige for den summariske indpassageangivelse. Indtil toldangivelsen er antaget i overensstemmelse med artikel 172, har den samme status som den summariske indpassageangivelse.
2. Det i artikel 127, stk. 3, omhandlede toldsted kan fritage for indgivelse af en summarisk indpassageangivelse for så vidt angår varer, for hvilke der før udløbet af fristen for indgivelse af denne angivelse er indgivet en angivelse til midlertidig opbevaring. I så fald skal angivelsen til midlertidig opbevaring mindst indeholde de oplysninger, der er nødvendige for den summariske indpassageangivelse. Indtil de angivne varer er frembudt for toldmyndighederne i overensstemmelse med artikel 139, har angivelsen til midlertidig opbevaring samme status som den summariske indpassageangivelse.
Artikel 131
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de tilfælde, hvor der fritages for forpligtelsen til at indgive en summarisk indpassageangivelse i henhold til artikel 127, stk. 2, litra c)
b)
den specifikke frist omhandlet i artikel 127, stk. 3 og 7, for indgivelse af den summariske indpassageangivelse, inden varerne føres ind i Unionens toldområde, idet der tages hensyn til typen af varer eller trafik
c)
de tilfælde, der er omhandlet i artikel 127, stk. 6, og de andre personer, som i disse tilfælde skal fremlægge oplysninger om den summariske indpassageangivelse.
Artikel 132
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter:
a)
procedurereglerne for indgivelse af den summariske indpassageangivelse som omhandlet i artikel 127
b)
procedurereglerne for andre personers fremlæggelse af oplysninger i den summariske indpassageangivelse som omhandlet i artikel 127, stk. 6
c)
fristen for udførelsen af en risikoanalyse og de nødvendige foranstaltninger, der skal træffes i henhold til artikel 128
d)
procedurereglerne for ændring af den summariske indpassageangivelse i henhold til artikel 129, stk. 1
e)
procedurereglerne for ugyldiggørelse af den summariske indpassageangivelse i henhold til artikel 129, stk. 2, under hensyntagen til den korrekte forvaltning af varernes indpassage.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 2
Varers ankomst
Afdeling 1
Varers indpassage i Unionens toldområde
Artikel 133
Underretning om et søgående skibs eller et luftfartøjs ankomst
1. Operatøren af et søgående skib eller af et luftfartøj, der føres ind i Unionens toldområde, underretter toldstedet for den første indpassage om transportmidlets ankomst ved ankomsten.
Hvis toldmyndighederne har adgang til oplysninger om et søgående skibs eller et fartøjs ankomst, kan de dispensere fra kravet om underretning i første afsnit.
2. Toldmyndighederne kan acceptere, at der anvendes systemer med transportoplysninger fra havne eller lufthavne eller andre tilgængelige informationsmetoder til at underrette om transportmidlernes ankomst.
Artikel 134
Toldtilsyn
1. Varer, der føres ind i Unionens toldområde, bliver straks ved indpassagen undergivet toldtilsyn og kan underkastes toldkontrol. Hvor det er relevant, er de omfattet af sådanne forbud og restriktioner, som er begrundet i hensynet til bl.a. den offentlige moral, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af miljøet, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi og beskyttelse af industriel og kommerciel ejendom, herunder kontrol af narkotikaprækursorer, varer, der krænker visse intellektuelle ejendomsrettigheder og penge, samt gennemførelsen af foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og handelspolitiske foranstaltninger.
De forbliver under tilsyn, så længe det er nødvendigt for at fastslå deres toldmæssige status, og må ikke fjernes herfra uden toldmyndighedernes tilladelse.
EU-varer undergives ikke toldtilsyn, når først deres toldmæssige status er fastslået, jf. dog artikel 254.
Ikke-EU-varer forbliver under toldtilsyn, indtil de skifter toldmæssig status, eller de føres ud af Unionens toldområde eller tilintetgøres.
2. Ihændehaveren af varer under toldtilsyn kan med toldmyndighedernes tilladelse til hver enhver tid undersøge varerne eller udtage stikprøver, navnlig med henblik på at fastslå varernes tarifering, toldværdi eller toldmæssige status.
Artikel 135
Transport til det rette sted
1. Den person, som fører varer ind i Unionens toldområde, skal omgående transportere dem ad den af toldmyndighederne anviste vej og i givet fald på den af dem anviste måde til det af toldmyndighederne anviste toldsted eller til et andet af disse myndigheder anvist eller godkendt sted eller til en frizone.
2. Varer, der føres ind i en frizone, skal føres direkte ind i denne frizone enten ad sø- eller luftvejen eller, hvis over land, uden at passere gennem en anden del af Unionens toldområde, hvor frizonen støder op til en landegrænse mellem en medlemsstat og et tredjeland.
3. Enhver person, som har ansvar for transporten af varerne, efter at de er blevet ført ind i Unionens toldområde, hæfter for opfyldelsen af de i stk. 1 og 2 omhandlede forpligtelser.
4. Med varer, der føres ind i Unionens toldområde, sidestilles varer, som, selv om de endnu befinder sig uden for dette toldområde, kan underkastes toldkontrol af en medlemsstats toldmyndigheder som følge af en aftale indgået med det pågældende land eller område uden for Unionens toldområde.
5. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for anvendelse af særlige regler vedrørende varer, der transporteres i grænseområder eller i rørledninger og kabler, samt trafik af uvæsentlig økonomisk betydning såsom breve, postkort, tryksager eller deres elektroniske ækvivalenter på andre medier eller varer, der transporteres af rejsende, forudsat at toldtilsynet og mulighederne for toldkontrol ikke indskrænkes herved.
6. Stk. 1 finder ikke anvendelse på transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem søterritorier eller luftrum, der indgår i Unionens toldområde, uden stop i området.
Artikel 136
Transport inden for Unionen med fly eller skib
Artikel 127-130 og 133, artikel 135, stk. 1, og artikel 137, 139-141 og 144-149 finder ikke anvendelse på ikke-EU-varer og varer omhandlet i artikel 155, som midlertidigt har forladt Unionens toldområde, når de transporteres ad sø- eller luftvejen mellem to steder i dette område, forudsat at transporten er foregået direkte uden stop uden for Unionens toldområde.
Artikel 137
Transport under særlige omstændigheder
1. Kan den i artikel 135, stk. 1, omhandlede forpligtelse ikke opfyldes som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure, skal den person, som forpligtelsen påhviler, eller enhver anden person, der handler på denne persons vegne, omgående underrette toldmyndighederne om dette forhold. Er varerne ikke blevet fuldstændigt tilintetgjort som følge af disse hændelige omstændigheder eller dette tilfælde af force majeure, skal toldmyndighederne endvidere underrettes om det nøjagtige sted, hvor varerne befinder sig.
2. Er et skib eller luftfartøj som omhandlet i artikel 135, stk. 6, som følge af hændelige omstændigheder eller force majeure nødt til at anløbe en havn eller lande midlertidigt i Unionens toldområde uden at kunne opfylde den i artikel 135, stk. 1, omhandlede forpligtelse, underretter den person, der har ført det pågældende skib eller luftfartøj ind i Unionens toldområde, eller enhver anden person, der handler på denne persons vegne, omgående toldmyndighederne om dette forhold.
3. Toldmyndighederne bestemmer, hvilke forholdsregler der skal træffes, for at der kan føres toldtilsyn med de varer, der er omhandlet i stk. 1, eller med skibet eller luftfartøjet og varer, som transporteres herpå, på de betingelser, der er fastsat i stk. 2, for at det i givet fald kan sikres, at varerne senere transporteres til et toldsted eller ethvert andet af toldmyndighederne anvist eller godkendt sted.
Artikel 138
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
underretningen om ankomst som omhandlet i artikel 133
b)
transporten af varer som omhandlet i artikel 135, stk. 5.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Frembydelse, losning og undersøgelse af varer
Artikel 139
Frembydelse af varer for toldmyndighederne
1. Varer, som føres ind i Unionens toldområde, frembydes for toldmyndighederne umiddelbart efter ankomsten på det udpegede toldsted eller et andet sted, som toldmyndighederne har anvist eller godkendt, eller i frizonen af en af følgende personer:
a)
den person, som førte varerne ind i Unionens toldområde
b)
den person, i hvis navn eller på hvis vegne den person, som førte varerne ind i dette område, handler
c)
den person, som havde ansvaret for transporten af varerne, efter at de var ført ind i Unionens toldområde.
2. Varer, der føres ind i Unionens toldområde ad sø- eller luftvejen og forbliver om bord på det samme transportmiddel, frembydes først for toldmyndighederne i den havn eller lufthavn, hvor de losses eller omlades. Varer, der føres ind i Unionens toldområde, og som losses og genlastes på samme transportmiddel under dets rejse for at muliggøre losning eller lastning af andre varer, skal dog ikke frembydes for toldmyndighederne i denne havn eller lufthavn.
3. Uden at dette berører den i stk. 1 nævnte persons forpligtelser, kan varerne i stedet frembydes af en af følgende personer:
a)
enhver person, som øjeblikkeligt henfører varerne under en toldprocedure
b)
indehaveren af en bevilling til at drive lagerfaciliteter eller enhver anden person, som driver virksomhed i en frizone.
4. Den person, der frembyder varerne, skal henvise til den summariske indpassageangivelse eller i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 130, den toldangivelse eller angivelse til midlertidig opbevaring, der er indgivet for varerne, medmindre der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en summarisk indpassageangivelse.
5. Når ikke-EU-varer, som er frembudt for toldmyndighederne, ikke er omfattet af en summarisk indpassageangivelse, og medmindre der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en sådan angivelse, skal en af personerne i artikel 127, stk. 4, jf. dog artikel 127, stk. 6, øjeblikkeligt indgive en sådan angivelse eller i stedet indgive en toldangivelse eller angivelse til midlertidig opbevaring.
6. Stk. 1 er ikke til hinder for anvendelse af særlige regler vedrørende varer, der transporteres i grænseområder eller i rørledninger og kabler, samt al anden trafik af uvæsentlig økonomisk betydning såsom breve, postkort, tryksager eller deres elektroniske ækvivalenter på andre medier eller varer, der transporteres af rejsende, forudsat at toldtilsynet og mulighederne for toldkontrol ikke indskrænkes herved.
7. Varer, der frembydes for toldmyndighederne, må ikke uden toldmyndighedernes tilladelse fjernes fra det sted, hvor de blev frembudt.
Artikel 140
Losning og undersøgelse af varer
1. Varerne kan kun med toldmyndighedernes tilladelse losses eller omlades fra det transportmiddel, hvorpå de befinder sig, og kun på steder anvist eller godkendt af disse myndigheder.
En sådan tilladelse er imidlertid ikke nødvendig, når en overhængende fare nødvendiggør, at alle varerne eller en del af dem losses. Toldmyndighederne underrettes i så fald omgående herom.
2. Toldmyndighederne kan til enhver tid kræve, at varer losses og pakkes ud, for at de kan undersøge dem, tage stikprøver eller undersøge det transportmiddel, hvorpå varerne befinder sig.
Artikel 141
Varer transporteret under en forsendelsesprocedure
1. Artikel 135, stk. 2-6, og artikel 139, 140 og 144-149 finder ikke anvendelse, når varer, som allerede er under en forsendelsesprocedure, føres ind i Unionens toldområde.
2. Artikel 140 og 144-149 finder anvendelse på ikke-EU-varer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure, så snart sådanne varer er blevet frembudt for bestemmelsestoldstedet i Unionens toldområde, efter de regler, der gælder for forsendelsesproceduren.
Artikel 142
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte betingelserne for godkendelse af de steder, der er omhandlet i artikel 139, stk. 1.
Artikel 143
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for frembydelse af varer for toldmyndighederne som omhandlet i artikel 139.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 3
Midlertidig opbevaring af varer
Artikel 144
Varer under midlertidig opbevaring
Ikke-EU-varer skal være under midlertidig opbevaring fra tidspunktet for deres frembydelse for toldmyndighederne.
Artikel 145
Angivelse til midlertidig opbevaring
1. Ikke-EU-varer, der frembydes for toldmyndighederne, skal være omfattet af en angivelse til midlertidig opbevaring, der indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelse af bestemmelserne om midlertidig opbevaring.
2. Dokumentation for varer under midlertidig opbevaring skal forelægges for toldmyndighederne, når det kræves i EU-lovgivningen eller er nødvendigt for toldkontrollen.
3. Angivelsen til midlertidig opbevaring skal indgives af en af personerne i artikel 139, stk. 1 eller 2, senest på tidspunktet for frembydelsen af varerne for toldmyndighederne.
4. Angivelsen til midlertidig opbevaring skal, medmindre der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en summarisk indpassageangivelse, indeholde en henvisning til enhver summarisk indpassageangivelse, der er indgivet for de varer, der frembydes for toldmyndighederne, medmindre de allerede har været under midlertidig opbevaring eller har været henført under en toldprocedure og ikke har forladt Unionens toldområde.
5. Toldmyndighederne kan acceptere, at angivelsen til midlertidig opbevaring også antager en af følgende former:
a)
en henvisning til en summarisk indpassageangivelse, der er indgivet for de pågældende varer, suppleret med oplysningerne i en angivelse til midlertidig opbevaring
b)
et konnossement eller et andet transportdokument, forudsat at det indeholder oplysningerne i en angivelse til midlertidig opbevaring inklusive en henvisning til en summarisk indpassageangivelse for de pågældende varer.
6. Toldmyndighederne kan acceptere, at der benyttes handels-, havne- eller transportoplysningssystemer til indgivelse af en angivelse til midlertidig opbevaring, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en sådan angivelse, og disse oplysninger er tilgængelige i overensstemmelse med stk. 3.
7. Artikel 188-193 finder anvendelse på angivelsen til midlertidig opbevaring.
8. Angivelsen til midlertidig opbevaring kan også anvendes med henblik på:
a)
underretning om ankomst, som omhandlet i artikel 133 eller
b)
frembydelse af varerne for toldmyndighederne som omhandlet i artikel 139, for så vidt den opfylder betingelserne i disse bestemmelser.
9. Der stilles ikke krav om angivelse til midlertidig opbevaring, når varers toldmæssige status som EU-varer fastslås i overensstemmelse med artikel 153-156 senest på tidspunktet for varernes frembydelse for toldmyndighederne.
10. Angivelsen til midlertidig opbevaring opbevares af eller skal være tilgængelig for toldmyndighederne med henblik på at verificere, at de heraf omfattede varer efterfølgende henføres under en toldprocedure eller reeksporteres i overensstemmelse med artikel 149.
11. For så vidt angår stk. 1-10, når ikke-EU-varer, der er blevet transporteret under en forsendelsesprocedure, frembydes for bestemmelsestoldstedet i Unionens toldområde, anses oplysningerne vedrørende den pågældende forsendelse for at være angivelsen til midlertidig opbevaring, forudsat at de opfylder kravene i denne forbindelse. Ihændehaveren af varerne kan imidlertid efter afslutningen af forsendelsesproceduren indgive en angivelse til midlertidig opbevaring.
Artikel 146
Ændring og ugyldiggørelse af en angivelse til midlertidig opbevaring
1. Klarereren får efter ansøgning tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i angivelsen til midlertidig opbevaring, efter at den er indgivet. Ændringen må ikke medføre, at der tilføjes andre varer til toldangivelsen end dem, som den oprindeligt vedrørte.
Det er ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav angivelsen, at de agter at undersøge varerne
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at oplysningerne i angivelsen ikke er korrekte.
2. Når varer, for hvilke der er indgivet en angivelse til midlertidig opbevaring, ikke frembydes for toldmyndighederne, erklærer toldmyndighederne angivelsen ugyldig i følgende tilfælde:
a)
efter ansøgning fra klarereren eller
b)
inden for 30 dage, efter at angivelsen er indgivet.
Artikel 147
Betingelser og ansvar for midlertidig opbevaring af varer
1. Varer under midlertidig opbevaring opbevares kun i lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring i overensstemmelse med artikel 148 eller i begrundede tilfælde på andre steder anvist eller godkendt af toldmyndighederne.
2. Varer under midlertidig opbevaring må kun underkastes behandlinger, der tjener til varernes bevarelse i uændret stand, uden at præsentationsmåden eller de tekniske egenskaber ændres, jf. dog artikel 134, stk. 2.
3. Den i artikel 148 omhandlede bevillingshaver eller den person, der opbevarer varerne i de tilfælde, hvor varerne opbevares på andre steder anvist eller godkendt af toldmyndighederne, er ansvarlig for samtlige følgende:
a)
at sikre, at varer under midlertidig opbevaring ikke unddrages toldtilsyn
b)
at de forpligtelser, der følger af midlertidig opbevaring af varer, opfyldes.
4. Hvis varer af en eller anden grund ikke fortsat kan være under midlertidig opbevaring, træffer toldmyndighederne straks alle nødvendige foranstaltninger for at regulere situationen for varerne i overensstemmelse med artikel 197, 198 og 199.
Artikel 148
Bevilling til drift af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring
1. Der kræves bevilling fra toldmyndighederne til drift af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring. Der stilles ikke krav om sådan bevilling, når toldmyndighederne selv driver lagerfaciliteten til midlertidig opbevaring.
Betingelserne for drift af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring skal angives i bevillingen.
2. Den i stk. 1 omhandlede bevilling gives kun til personer, der opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
De er etableret i Unionens toldområde.
b)
De yder den nødvendige sikkerhed for, at transaktionerne forløber korrekt; en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde denne betingelse, for så vidt der er taget hensyn til driften af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring i bevillingen i artikel 38, stk. 2, litra a).
c)
De stiller sikkerhed i henhold til artikel 89.
Hvor der stilles samlet sikkerhed, overvåges overholdelsen af de til den pågældende sikkerhed knyttede forpligtelser i kraft af passende revision.
3. Bevillingen i stk. 1 gives kun, når toldmyndighederne er i stand til at foretage toldtilsyn uden at der skal træffes administrative forholdsregler, som ikke står i rimeligt forhold til de økonomiske behov i forbindelse hermed.
4. Bevillingshaveren skal føre passende regnskaber i en af toldmyndighederne godkendt form.
Regnskaberne skal indeholde de oplysninger og elementer, der gør det muligt for toldmyndighederne at føre tilsyn med driften af lagerfaciliteterne til midlertidig opbevaring, især med hensyn til identifikation af de opbevarede varer, deres toldmæssige status og deres bevægelser.
En autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde de i første og andet afsnit omhandlede forpligtelser, såfremt vedkommendes regnskaber er passende for midlertidig opbevaring.
5. Toldmyndighederne kan give bevillingshaveren tilladelse til at flytte varer under midlertidig opbevaring mellem forskellige lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring på betingelse af, at dette ikke øger risikoen for svig, i følgende tilfælde:
a)
bevægelsen sker på en toldmyndigheds ansvar
b)
bevægelsen er alene omfattet af en enkelt tilladelse, der er udstedt til en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser, eller
c)
i andre tilfælde, hvor varer flyttes.
6. Når der er et økonomisk behov herfor, og toldtilsynet ikke berøres negativt heraf, kan toldmyndighederne tillade oplagring af EU-varer i en lagerfacilitet til midlertidig opbevaring. Sådanne varer anses ikke for varer under midlertidig opbevaring.
Artikel 149
Afslutning af midlertidig opbevaring
Ikke-EU-varer, som er under midlertidig opbevaring, skal henføres under en toldprocedure eller reeksporteres senest efter 90 dage.
Artikel 150
Valg af toldprocedure
Medmindre andet er fastsat, kan klarereren frit vælge, hvilken toldprocedure varerne skal henføres under, på de betingelser der gælder for denne procedure, uden hensyn til deres art eller mængde eller deres oprindelsesland, afsendelsesland eller bestemmelsesland.
Artikel 151
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
betingelserne for godkendelse af de steder, der er omhandlet i artikel 147, stk. 1
b)
betingelserne for tildeling af den bevilling til drift af lagerfaciliteter til midlertidig opbevaring, som er omhandlet i artikel 148
c)
tilfælde som omhandlet i artikel 148, stk. 5, litra c), hvor varer flyttes.
Artikel 152
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af den angivelse til midlertidig opbevaring, som er omhandlet i artikel 145
b)
ændring af angivelsen til midlertidig opbevaring i henhold til artikel 146, stk. 1
c)
erklæring af ugyldighed af angivelsen til midlertidig opbevaring i henhold til artikel 146, stk. 2
d)
bevægelse af varer under midlertidig opbevaring som omhandlet i artikel 148, stk. 5.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
AFSNIT V
ALMINDELIGE REGLER FOR TOLDMÆSSIG STATUS, HENFØRSEL AF VARER UNDER EN TOLDPROCEDURE, VERIFIKATION, FRIGIVELSE OG BORTSKAFFELSE AF VARER
KAPITEL 1
Varers toldmæssige status
Artikel 153
Formodning om varers toldmæssige status som EU-varer
1. Alle varer inden for Unionens toldområde formodes at have toldmæssig status som EU-varer, medmindre det bliver fastslået, at de ikke er EU-varer.
2. I specifikke tilfælde, hvor formodningen i stk. 1 ikke gælder, skal varers toldmæssige status som EU-varer fastslås.
3. I specifikke tilfælde har varer, som fuldt ud er fremstillet inden for Unionens toldområde, ikke toldmæssig status som EU-varer, hvis de er fremstillet af varer under midlertidig opbevaring, eller varer, som er henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure, proceduren for midlertidig import eller proceduren for aktiv forædling.
Artikel 154
Tab af varers toldmæssige status som EU-varer
EU-varer bliver til ikke-EU-varer i følgende tilfælde:
a)
når de er ført ud af Unionens toldområde, for så vidt reglerne om intern forsendelse ikke finder anvendelse
b)
når de er blevet henført under proceduren for ekstern forsendelse, en oplagringsprocedure eller proceduren for aktiv forædling, for så vidt toldlovgivningen tillader det
c)
når de er blevet henført under proceduren for særligt anvendelsesformål og efterfølgende enten afstås til staten eller er blevet tilintetgjort og omdannet til affald
d)
når angivelsen om overgang til fri omsætning erklæres ugyldig efter frigivelsen af varerne.
Artikel 155
EU-varer, der forlader Unionens toldområde midlertidigt
1. I de i artikel 227, stk. 2, litra b)-f), omhandlede tilfælde bevarer varer kun deres toldmæssige status som EU-varer, hvis denne status er godtgjort på bestemte betingelser og ved hjælp af metoder, der er fastsat i toldlovgivningen.
2. I specifikke tilfælde kan EU-varer uden at være omfattet af nogen toldprocedure føres fra et sted til et andet inden for Unionens toldområde og midlertidigt føres ud af dette område, uden at deres toldmæssige status ændres.
Artikel 156
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de tilfælde, hvor den i artikel 153, stk. 1, omhandlede formodning ikke gælder
b)
betingelserne for at gøre det lettere at føre bevis for toldmæssig status som EU-varer
c)
de tilfælde, hvor de varer, der er omhandlet i artikel 153, stk. 3, ikke har toldmæssig status som EU-varer
d)
de tilfælde, hvor den toldmæssige status for de varer, der er omhandlet i artikel 155, stk. 2, ikke ændres.
Artikel 157
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for fremlæggelse og kontrol af bevis for toldmæssig status som EU-varer.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 2
Henførsel af varer under en toldprocedure
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 158
Toldangivelse af varer og toldtilsyn med EU-varer
1. For alle varer, som skal henføres under en toldprocedure, bortset fra frizoneproceduren, skal der indgives en toldangivelse, som passer til den særlige procedure.
2. I specifikke tilfælde bortset fra dem, der er omhandlet i artikel 6, stk. 2, kan en toldangivelse indgives ved hjælp af andre midler end edb.
3. EU-varer, som angives til eksport, intern EU-forsendelse eller passiv forædling, er undergivet toldtilsyn fra antagelsen af den i stk. 1 nævnte toldangivelse og indtil det tidspunkt, hvor de føres ud af Unionens toldområde eller afstås til staten eller tilintetgøres, eller indtil toldangivelsen erklæres ugyldig.
Artikel 159
Kompetente toldsteder
1. Medmindre andet er fastsat i EU-lovgivningen, fastlægger medlemsstaterne placering og kompetence for de forskellige toldsteder, der er beliggende på deres område.
2. Medlemsstaterne sørger for, at der for disse steder fastsættes officielle åbningstider, der er rimelige og hensigtsmæssige, under hensyntagen til trafikkens og varernes art og de toldprocedurer, som varerne skal henføres under, således at den internationale trafikstrøm hverken forhindres eller forstyrres.
3. Medmindre andet er fastsat, er det kompetente toldsted for henførsel af varerne under en toldprocedure det toldsted, der er ansvarligt for det sted, hvor varerne frembydes for toldmyndighederne.
Artikel 160
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de tilfælde, hvor en toldangivelse kan indgives ved hjælp af andre midler end edb i overensstemmelse med artikel 158, stk. 2.
Artikel 161
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
fastsættelse af kompetente toldsteder bortset fra det i artikel 159, stk. 3, omhandlede, herunder indgangstoldsteder og udgangstoldsteder
b)
indgivelse af toldangivelsen i de i artikel 158, stk. 2, omhandlede tilfælde.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Standardtoldangivelser
Artikel 162
Indholdet af en standardtoldangivelse
Standardtoldangivelser skal indeholde alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til.
Artikel 163
Dokumentation
1. Den dokumentation, der er nødvendig for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, skal være i klarererens besiddelse og til rådighed for toldmyndighederne på det tidspunkt, hvor toldangivelsen indgives.
2. Der skal forelægges dokumentation for toldmyndighederne, når det kræves i EU-lovgivningen eller er nødvendigt for toldkontrollen.
3. I visse tilfælde kan de økonomiske operatører udfærdige dokumentation, forudsat at toldmyndighederne giver dem bevilling hertil.
Artikel 164
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte reglerne for tildeling af bevilling som omhandlet i artikel 163, stk. 3.
Artikel 165
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af standardtoldangivelsen som omhandlet i artikel 162
b)
dokumentationen som omhandlet i artikel 163, stk. 1, der skal stilles til rådighed.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 3
Forenklede toldangivelser
Artikel 166
Forenklet angivelse
1. Toldmyndighederne kan acceptere, at en person får varer henført under en toldprocedure på grundlag af en forenklet angivelse, hvori nogle af de i artikel 162 omhandlede oplysninger eller den i artikel 163 omhandlede dokumentation kan være udeladt.
2. Regelmæssig anvendelse af en forenklet angivelse som omhandlet i stk. 1 kræver bevilling fra toldmyndighederne.
Artikel 167
Supplerende angivelse
1. I tilfælde af en forenklet angivelse i henhold til artikel 166 eller en indskrivning i klarererens regnskaber i henhold til artikel 182 skal en klarerer indgive en supplerende angivelse med de oplysninger, der er nødvendige for den pågældende toldprocedure, for det kompetente toldsted inden for en specifik frist.
I tilfælde af en forenklet angivelse i henhold til artikel 166 skal den nødvendige dokumentation være i klarererens besiddelse og til rådighed for toldmyndighederne inden for en specifik frist.
Den supplerende angivelse kan være af samlet, periodisk eller opsummerende art.
2. Der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en supplerende angivelse i følgende tilfælde:
a)
når varerne henføres under en toldoplagsprocedure
b)
i andre specifikke tilfælde.
3. Toldmyndighederne kan dispensere fra kravet om indgivelse af en supplerende angivelse, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den forenklede angivelse vedrører varer, hvis værdi og mængde ligger under den statistiske tærskel
b)
Den forenklede angivelse indeholder allerede de oplysninger, der er nødvendige for den pågældende toldprocedure, og
c)
Den forenklede angivelse sker ikke ved indskrivning i klarererens regnskaber.
4. Den forenklede angivelse, jf. artikel 166, eller indskrivningen i klarererens regnskaber, jf. artikel 182, og den supplerende angivelse anses for at udgøre et enkelt og samlet dokument, som er gyldigt fra henholdsvis den dato, hvor den forenklede angivelse bliver antaget i overensstemmelse med artikel 172, og den dato, hvor varerne er indskrevet i klarererens regnskaber.
5. Det sted, hvor den supplerende angivelse skal indgives, anses, for så vidt angår artikel 87, for at være det sted, hvor toldangivelsen er blevet indgivet.
Artikel 168
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
betingelserne for tildelingen af den i artikel 166, stk. 2, omhandlede bevilling
b)
den i artikel 167, stk. 1, første afsnit, omhandlede specifikke frist, inden for hvilken en supplerende angivelse skal indgives
c)
den i artikel 167, stk. 1, andet afsnit, omhandlede specifikke frist, inden for hvilken tilhørende dokumentation skal være i klarererens besiddelse
d)
de specifikke tilfælde, hvor der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en supplerende angivelse i medfør af artikel 167, stk. 2, litra b).
Artikel 169
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for indgivelse af:
a)
den forenklede angivelse, der er omhandlet i artikel 166
b)
den supplerende angivelse, der er omhandlet i artikel 167.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 4
Fællesbestemmelser for toldangivelser
Artikel 170
Indgivelse af en toldangivelse
1. En toldangivelse kan indgives af enhver person, som kan forelægge alle de oplysninger, der er nødvendige for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, jf. dog artikel 167, stk. 1. Denne person skal også kunne frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for toldmyndighederne.
Hvis antagelsen af en toldangivelse medfører særlige forpligtelser for en bestemt person, skal angivelsen dog indgives af denne person eller af dennes repræsentant.
2. Klarereren skal være etableret i Unionens toldområde.
3. Uanset stk. 2 stilles der ikke krav om, at følgende klarerere skal være etableret i Unionens toldområde:
a)
personer, der indgiver en toldangivelse om forsendelse eller midlertidig import
b)
personer, der lejlighedsvis indgiver en toldangivelse, herunder til særlige anvendelsesformål eller aktiv forædling, forudsat at toldmyndighederne finder det berettiget
c)
personer, der er etableret i et land, hvis område støder op til Unionens toldområde, og som frembyder de varer, som toldangivelsen vedrører, for et EU-grænsetoldsted, der støder op til det pågældende land, såfremt det land, hvor personerne er etablerede, giver gensidige fordele til personer, der er etableret i Unionens toldområde.
4. Toldangivelser skal være attesterede.
Artikel 171
Indgivelse af en toldangivelse, inden varerne frembydes
En toldangivelse kan indgives, inden varerne forventes frembudt for toldmyndighederne. Hvis varerne ikke frembydes inden for 30 dage efter indgivelsen af toldangivelsen, anses toldangivelsen for ikke at være indgivet.
Artikel 172
Antagelse af en toldangivelse
1. Toldangivelser, der opfylder betingelserne i dette kapitel, antages straks af toldmyndighederne, forudsat at de varer, angivelserne vedrører, er blevet frembudt for toldmyndighederne.
2. Datoen for toldmyndighedernes antagelse af toldangivelsen er, medmindre andet er fastsat, den dato, der lægges til grund for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne angives til, og for alle andre import- eller eksportformaliteter.
Artikel 173
Ændring af en toldangivelse
1. Klarereren kan efter ansøgning få tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i toldangivelsen, efter at toldmyndighederne har antaget angivelsen. Ændringen må ikke medføre, at der tilføjes andre varer til toldangivelsen end dem, som den oprindeligt vedrørte.
2. En sådan ændring kan ikke tillades, hvis der ansøges herom efter en af følgende begivenheder:
a)
Toldmyndighederne har meddelt klarereren, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at oplysningerne i toldangivelsen ikke er korrekte.
c)
Toldmyndighederne har frigivet varerne.
3. Der kan efter ansøgning fra klarereren inden for tre år fra datoen for antagelsen af toldangivelsen gives tilladelse til, at toldangivelsen ændres efter frigivelsen af varerne, så klarereren kan opfylde sine forpligtelser med hensyn til henførsel af varerne under den pågældende toldprocedure.
Artikel 174
Ugyldiggørelse af en toldangivelse
1. Toldmyndighederne erklærer efter ansøgning fra klarereren en allerede antaget toldangivelse for ugyldig i følgende tilfælde:
a)
når de har sikkerhed for, at varerne øjeblikkeligt henføres under en anden toldprocedure
b)
når de har sikkerhed for, at henførslen af varerne under den toldprocedure, som de var angivet til, som følge af særlige omstændigheder ikke længere er berettiget.
Hvis toldmyndighederne har underrettet klarereren om, at de agter at foretage en undersøgelse af varerne, kan en ansøgning om at få toldangivelsen erklæret ugyldig ikke godtages, før undersøgelsen har fundet sted.
2. Toldangivelsen kan ikke erklæres ugyldig, efter at varerne er blevet frigivet, medmindre andet er fastsat.
Artikel 175
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de tilfælde, hvor toldangivelsen erklæres ugyldig efter frigivelsen af varerne, jf. artikel 174, stk. 2.
Artikel 176
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af en toldangivelse i overensstemmelse med artikel 171
b)
antagelse af en toldangivelse som omhandlet i artikel 172, herunder anvendelsen af disse regler i de i artikel 179 omhandlede tilfælde
c)
ændring af toldangivelsen efter frigivelsen af varerne i henhold til artikel 173, stk. 3.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 5
Andre forenklinger
Artikel 177
Forenkling af udarbejdelsen af toldangivelser for varer, der henhører under forskellige underpositioner i toldtariffen
1. Når en forsendelse er sammensat af varer, der henhører under forskellige underpositioner i toldtariffen, og toldbehandlingen af hver af disse varer efter deres tarifering i forbindelse med udfærdigelsen af toldangivelsen således ville medføre en arbejdsbyrde og omkostninger, som ikke står i forhold til størrelsen af de import- eller eksportafgifter, de er pålagt, kan toldmyndighederne efter ansøgning fra klarereren tillade, at import- eller eksportafgifterne for hele forsendelsen opkræves på grundlag af tariferingen af de varer i forsendelsen, der er omfattet af de højeste import- eller eksportafgifter.
2. Toldmyndighederne nægter anvendelse af forenklingen omhandlet i stk. 1 på varer, der er genstand for forbud eller restriktioner eller punktafgifter, når korrekt tarifering er nødvendig for at anvende foranstaltningen.
Artikel 178
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger med henblik på fastlæggelsen af tariferingen i forbindelse med anvendelsen af artikel 177, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 179
Centraliseret toldbehandling
1. Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at en person til et toldsted, der er ansvarligt for det sted, hvor en sådan person er etableret, indgiver en toldangivelse for varer, der frembydes for toldmyndighederne på et andet toldsted.
Der kan dispenseres fra kravet om den i første afsnit omhandlede bevilling, når toldangivelsen indgives, og varerne frembydes for toldsteder under en toldmyndigheds ansvar.
2. Den person, der indgiver ansøgning om den i stk. 1 omhandlede bevilling, skal være en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser.
3. Det toldsted, hvor toldangivelsen indgives, skal:
a)
føre tilsyn med, at varerne henføres under den pågældende toldprocedure
b)
foretage toldkontrol med henblik på verifikation af toldangivelsen, jf. artikel 188, litra a) og b)
c)
når det er berettiget, anmode det toldsted, hvor varerne frembydes, om at foretage toldkontrol med henblik på verifikation af toldangivelsen, jf. artikel 188, litra c) og d), og
d)
udføre toldformaliteterne med henblik på opkrævning af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden.
4. Det toldsted, hvor toldangivelsen indgives, og det toldsted, hvor varerne frembydes, udveksler de oplysninger, der er nødvendige for verifikation af toldangivelsen og for frigivelse af varerne.
5. Det toldsted, hvor varerne frembydes, skal med forbehold af dets egen kontrol af varer, der føres ind i eller ud af Unionens toldområde, foretage den i stk. 3, litra c), omhandlede toldkontrol og give det toldsted, hvor toldangivelsen indgives, resultaterne af denne kontrol.
6. Det toldsted, hvor toldangivelsen indgives, frigiver varerne i overensstemmelse med artikel 194 og 195 under hensyntagen til:
a)
resultaterne af sin egen kontrol med henblik på verifikation af toldangivelsen,
b)
resultaterne af den kontrol, der er foretaget af det toldsted, hvor varerne frembydes med henblik på verifikation af toldangivelsen og kontrol af de varer, der er ført ind i eller ud af Unionens toldområde.
Artikel 180
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastlægge betingelserne for tildeling af den i artikel 179, stk. 1, omhandlede bevilling.
Artikel 181
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter:
a)
procedurereglerne vedrørende centraliseret toldbehandling, herunder de relevante toldformaliteter og toldkontroller, som er omhandlet i artikel 179
b)
i forbindelse med centraliseret toldbehandling, procedurereglerne vedrørende den i artikel 182, stk. 3, omhandlede dispensation fra forpligtelsen til at frembyde varerne.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 182
Indskrivning i klarererens regnskaber
1. Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at en person indgiver en toldangivelse, herunder en forenklet angivelse, i form af en indskrivning i klarererens regnskaber, forudsat at oplysningerne i den pågældende angivelse er til rådighed for toldmyndighederne i klarererens elektroniske system på det tidspunkt, hvor toldangivelsen i form af en indskrivning i klarererens regnskaber indgives.
2. Toldangivelsen anses for at være antaget på det tidspunkt, hvor varerne indskrives i regnskaberne.
3. Toldmyndighederne kan efter ansøgning dispensere fra forpligtelsen til at frembyde varerne. I dette tilfælde betragtes varerne som frigivet fra tidspunktet for indskrivningen i klarererens regnskaber.
Dispensationen kan gives, når samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Klarereren er en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser.
b)
Varernes art og varestrømmen gør det berettiget og er kendt af toldmyndighederne.
c)
Det tilsynsførende toldsted har adgang til alle oplysninger, det finder nødvendige, for at det kan udøve sin ret til at undersøge varerne, hvis behovet opstår.
d)
Varerne er på det tidspunkt, hvor de indskrives i regnskaberne, ikke længere genstand for forbud eller restriktioner, medmindre andet er fastsat i bevillingen.
Det tilsynsførende toldsted kan dog i specifikke situationer anmode om, at varerne frembydes.
4. Betingelserne for frigivelse af varerne fastsættes i bevillingen.
Artikel 183
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastlægge betingelserne for tildeling af bevillinger som omhandlet i artikel 182, stk. 1.
Artikel 184
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for den i artikel 182 omhandlede indskrivning i klarererens regnskaber, herunder de relevante toldformaliteter og den relevante toldkontrol.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 185
Egen beregning
1. Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade en økonomisk operatør at gennemføre visse toldformaliteter, som toldmyndighederne skal foretage, for at fastlægge det skyldige import- og eksportafgiftsbeløb og udføre en vis kontrol under toldtilsyn.
2. Den person, der indgiver ansøgning om den i stk. 1 omhandlede bevilling, skal være en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser.
Artikel 186
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
betingelserne for tildelingen af den i artikel 185, stk. 1, omhandlede bevilling
b)
de toldformaliteter og den kontrol, der skal gennemføres af indehaveren af den i artikel 185, stk.1, omhandlede bevilling.
Artikel 187
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne vedrørende de toldformaliteter og den kontrol, der skal gennemføres af indehaveren af bevillingen i overensstemmelse med artikel 185, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 3
Verifikation og frigivelse af varer
Afdeling 1
Verifikation
Artikel 188
Verifikation af en toldangivelse
Toldmyndighederne kan med henblik på at verificere, at oplysningerne i en toldangivelse, der er antaget, er rigtige:
a)
undersøge angivelsen og tilhørende dokumentation
b)
kræve, at klarereren forelægger andre dokumenter
c)
undersøge varerne
d)
udtage stikprøver med henblik på analyse eller dybtgående kontrol af varerne.
Artikel 189
Undersøgelse og prøveudtagning af varer
1. Transport af varerne til det sted, hvor undersøgelsen og prøveudtagningen skal finde sted, og alle nødvendige behandlinger i forbindelse hermed foretages af klarereren eller på dennes ansvar. Udgifterne hertil afholdes af klarereren.
2. Klarereren har ret til at overvære eller lade sig repræsentere ved undersøgelsen af varerne og prøveudtagningerne. Hvis toldmyndighederne har rimelig grund hertil, kan de forlange, at klarereren selv eller dennes repræsentant er til stede under undersøgelsen af varerne eller prøveudtagningen, eller at han giver dem den assistance, der er nødvendig for at lette undersøgelsen eller prøveudtagningen.
3. Toldmyndighederne yder ikke erstatning for prøver, som de udtager, når det i øvrigt sker efter gældende bestemmelser, men de afholder analyse- og kontrolomkostningerne.
Artikel 190
Undersøgelse af en del af varerne og prøveudtagning
1. Hvis undersøgelsen kun vedrører en del af de varer, der er omfattet af en og samme toldangivelse, eller der kun udtages prøver, anses resultatet af delundersøgelsen eller af analysen eller undersøgelsen af de udtagne prøver for at gælde for alle de varer, der er omfattet af samme angivelse.
Klarereren kan dog anmode om en yderligere undersøgelse eller prøveudtagning af varerne, når klarereren skønner, at resultatet af delundersøgelsen eller af analysen eller undersøgelsen af de udtagne prøver ikke gælder for resten af de angivne varer. Anmodningen tages til følge, forudsat at varerne ikke er blevet frigivet, eller, hvis de er blevet frigivet, at klarereren godtgør, at de ikke er blevet ændret på nogen måde.
2. Når en toldangivelse omfatter varer, der henhører under to eller flere poster, anses oplysningerne for varer, der henhører under hver enkelt post, for at udgøre en særskilt angivelse med henblik på anvendelsen af stk. 1.
Artikel 191
Resultater af verifikationen
1. Resultatet af verifikationen af toldangivelsen tjener som grundlag for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne henføres under.
2. Hvis der ikke er foretaget verifikation af toldangivelsen, finder stk. 1 anvendelse på oplysningerne i angivelsen.
3. Resultatet af toldmyndighedernes verifikation har samme retskraft i hele Unionens toldområde.
Artikel 192
Identifikationsforanstaltninger
1. Toldmyndighederne eller i givet fald de økonomiske operatører, der af toldmyndighederne har fået bevilling dertil, træffer de fornødne foranstaltninger til at identificere varerne, når dette er nødvendigt for at sikre overholdelsen af de bestemmelser, der er fastsat for benyttelsen af den toldprocedure, som disse varer er blevet angivet til.
Disse identifikationsforanstaltninger har samme retskraft i hele Unionens toldområde.
2. Identifikationsmærker, der er påsat varer, emballage eller transportmidler, må kun fjernes eller tilintetgøres af toldmyndighederne eller af økonomiske operatører, der har fået bevilling hertil af toldmyndighederne, medmindre det på grund af hændelige omstændigheder eller force majeure er absolut påkrævet at fjerne eller tilintetgøre dem af hensyn til beskyttelse af varerne eller transportmidlerne.
Artikel 193
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter foranstaltninger vedrørende verifikation af toldangivelser, undersøgelse og prøveudtagning af varer og resultaterne af verifikationen.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Frigivelse
Artikel 194
Frigivelse af varerne
1. Hvis betingelserne for henførsel af varerne under den pågældende procedure er opfyldt, og forudsat at eventuelle restriktioner er bragt i anvendelse, og der ikke gælder forbud for varerne, frigiver toldmyndighederne varerne, så snart oplysningerne i toldangivelsen er blevet verificeret eller godtaget uden verifikation.
Første afsnit finder også anvendelse, hvis en verifikation som nævnt i artikel 188 ikke kan afsluttes inden for en rimelig frist, og hvis varernes tilstedeværelse ikke længere er påkrævet af hensyn til verifikationen.
2. Frigivelsen sker på én gang for samtlige varer, der er omfattet af en og samme angivelse.
Når en toldangivelse omfatter varer, der henhører under to eller flere poster, anses oplysningerne for varer, der henhører under hver enkelt post, for at udgøre en særskilt toldangivelse med henblik på anvendelsen af stk. 1.
Artikel 195
Frigivelse afhængig af betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, eller sikkerhedsstillelse
1. Hvis der opstår toldskyld som følge af, at varer henføres under en toldprocedure, frigives varerne først, når det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskylden, er blevet betalt, eller der er stillet sikkerhed til dækning af denne skyld.
Med forbehold af tredje afsnit finder første afsnit dog ikke anvendelse for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter.
Når toldmyndighederne i medfør af bestemmelserne for den toldprocedure, som varerne angives til, forlanger, at der stilles en sikkerhed, frigives de nævnte varer ikke til den pågældende toldprocedure, før der er stillet en sådan sikkerhed.
2. I specifikke tilfælde er frigivelsen af varerne ikke betinget af betalingen af sikkerhedsstillelse for varer, der er genstand for en ansøgning om trækning på et toldkontingent.
3. Hvor der anvendes en forenkling som omhandlet i artikel 166, 182 og 185, og stilles en samlet sikkerhed, er frigivelsen af varerne ikke betinget af, at toldmyndighederne fører tilsyn med sikkerhedsstillelsen.
Artikel 196
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte de i artikel 195, stk. 2 omhandlede tilfælde.
KAPITEL 4
Bortskaffelse af varer
Artikel 197
Tilintetgørelse af varer
Hvis toldmyndighederne har rimelig grund hertil, kan de kræve, at varer, der har været frembudt for toldmyndighederne, tilintetgøres, og de skal underrette ihændehaveren af varerne herom. Udgifterne i forbindelse med tilintetgørelsen påhviler ihændehaveren af varerne.
Artikel 198
Foranstaltninger, som skal træffes af toldmyndighederne
1. Toldmyndighederne træffer alle nødvendige foranstaltninger, herunder konfiskering og salg eller tilintetgørelse, for at bortskaffe varer i følgende tilfælde:
a)
hvis en af forpligtelserne i toldlovgivningen med hensyn til at føre ikke-EU-varer ind i Unionens toldområde ikke er opfyldt, eller varerne er blevet unddraget toldtilsyn
b)
hvis varerne ikke kan frigives af en af følgende årsager:
i)
fordi undersøgelsen af varerne af årsager, der kan tilskrives klarereren, ikke har kunnet indledes eller fortsættes inden for den af toldmyndighederne fastsatte frist
ii)
fordi de dokumenter, der er en betingelse for varernes henførsel under eller frigivelse til den angivne toldprocedure, ikke er forelagt
iii)
fordi de import- eller eksportafgifter, der skulle have været betalt, eller for hvilke der skulle have været stillet sikkerhed, enten ikke er blevet betalt, eller der ikke er blevet stillet sikkerhed herfor inden for den fastsatte frist
iv)
fordi varerne er genstand for forbud eller restriktioner
c)
hvis varerne ikke er blevet fjernet inden for en rimelig tid efter deres frigivelse
d)
hvis det efter varernes frigivelse konstateres, at de ikke opfyldte betingelserne for denne frigivelse, eller
e)
hvis varer afstås til staten i henhold til artikel 199.
2. Ikke-EU-varer, der er afstået til staten, beslaglagt eller konfiskeret, anses for at være henført under toldoplagsproceduren. De indskrives i toldoplagsoperatørens regnskaber eller i toldmyndighedernes, hvis de opbevares af disse.
Når varer, der skal tilintetgøres, afstås til staten, beslaglægges eller konfiskeres, allerede er omfattet af en toldangivelse, skal der i regnskaberne henvises til toldangivelsen. Toldmyndighederne erklærer den pågældende toldangivelse ugyldig.
3. Omkostningerne ved de i stk. 1 omhandlede foranstaltninger afholdes:
a)
i det i stk. 1, litra a), omhandlede tilfælde af enhver person, som det påhvilede at opfylde de pågældende forpligtelser, eller som unddrog varerne toldtilsyn
b)
i de i stk. 1, litra b) og c), omhandlede tilfælde af klarereren
c)
i det i stk. 1, litra d), omhandlede tilfælde af den person, som det påhviler at overholde de betingelser, der gælder for frigivelse af varerne
d)
i det i stk. 1, litra e), omhandlede tilfælde af den person, som afstår varerne til staten.
Artikel 199
Afståelse
Ikke-EU-varer og varer med særligt anvendelsesformål kan med toldmyndighedernes forudgående tilladelse afstås til staten af den person, der er ansvarlig for proceduren eller i givet fald af ihændehaveren af varerne.
Artikel 200
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
tilintetgørelsen af varerne som omhandlet i artikel 197
b)
salg af varerne som omhandlet i artikel 198, stk. 1
c)
afståelse af varer til staten i henhold til artikel 199.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
AFSNIT VI
OVERGANG TIL FRI OMSÆTNING OG FRITAGELSE FOR IMPORTAFGIFTER
KAPITEL 1
Overgang til fri omsætning
Artikel 201
Anvendelsesområde og indvirkning
1. Ikke-EU-varer, der skal bringes i omsætning på Unionens marked eller er bestemt til privat forbrug eller fortæring inden for Unionen, henføres under overgang til fri omsætning.
2. Overgang til fri omsætning indebærer følgende:
a)
opkrævning af eventuelle skyldige importafgifter
b)
i givet fald opkrævning af andre afgifter i medfør af relevante gældende bestemmelser om opkrævning af sådanne omkostninger
c)
anvendelse af handelspolitiske foranstaltninger samt forbud og restriktioner, hvis de ikke allerede er blevet anvendt på et tidligere stade, og
d)
opfyldelse af de øvrige formaliteter, der er fastlagt for import af varerne.
3. Ved overgang til fri omsætning får ikke-EU-varer toldmæssig status som EU-varer.
Artikel 202
Handelspolitiske foranstaltninger
1. Når forædlingsprodukter fremstillet ved aktiv forædling overgår til fri omsætning, og importafgiftsbeløbet beregnes efter artikel 86, stk. 3, anvendes de handelspolitiske foranstaltninger, som finder anvendelse på overgangen til fri omsætning af de varer, som blev henført under aktiv forædling.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på affald og skrot.
3. Når forædlingsprodukter fremstillet ved aktiv forædling overgår til fri omsætning, og importafgiftsbeløbet beregnes efter artikel 85, stk. 1, anvendes de handelspolitiske foranstaltninger for disse varer kun, når de varer, som blev henført under aktiv forædling, er underlagt sådanne foranstaltninger.
4. Når EU-lovgivningen fastsætter handelspolitiske foranstaltninger om overgang til fri omsætning, finder sådanne foranstaltninger ikke anvendelse på forædlingsprodukter, der overgår til fri omsætning efter passiv forædling når:
a)
forædlingsprodukterne bevarer deres EU-oprindelsesstatus, jf. artikel 60
b)
den passive forædling omfatter reparation, herunder fremgangsmåden med standardombygning, jf. artikel 261, eller
c)
den passive forædling følger efter yderligere forædling, jf. artikel 258.
KAPITEL 2
Fritagelse for importafgifter
Afdeling 1
Returvarer
Artikel 203
Anvendelsesområde og indvirkning
1. Ikke-EU-varer, som, efter oprindelig at være blevet eksporteret fra Unionens toldområde som EU-varer, inden for en frist på tre år returneres til toldområdet og angives til fri omsætning, fritages efter ansøgning fra den berørte person for importafgifter.
Første afsnit finder også anvendelse, når returvarerne kun udgør en del af de varer, der tidligere blev eksporteret fra Unionens toldområde.
2. Den i stk. 1 omhandlede frist på tre år kan overskrides under særlige omstændigheder.
3. Hvis returvarer inden deres eksport fra Unionens toldområde er blevet bragt i fri omsætning afgiftsfrit eller til en nedsat importafgiftssats som følge af et særligt anvendelsesformål, kan den i stk. 1 omhandlede afgiftsfritagelse kun indrømmes, på betingelse af at varerne overgår til fri omsætning til samme anvendelsesformål.
Hvis det særlige anvendelsesformål, som de pågældende varer skal bringes i fri omsætning til, ikke længere er det samme, foretages der i importafgiftsbeløbet et fradrag af ethvert beløb, som blev opkrævet, da disse varer første gang blev bragt i fri omsætning. Hvis sidstnævnte beløb er større end det, der fremkommer ved returvarernes overgang til fri omsætning, ydes der ingen godtgørelse.
4. Hvis EU-varer har mistet deres toldmæssige status som EU-varer i medfør af artikel 154, og efterfølgende bringes i fri omsætning, finder stk. 1, 2 og 3 anvendelse.
5. Fritagelsen for importafgifter indrømmes kun, hvis varerne returneres i samme stand som den, de var i ved deres eksport.
6. Fritagelsen for importafgifter skal støttes af oplysninger, der godtgør, at betingelserne for fritagelsen er opfyldt.
Artikel 204
Varer, som har været omfattet af foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik
Den i artikel 203 fastlagte fritagelse for importafgifter indrømmes ikke for varer, som har været omfattet af foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik, der indebærer, at de skal eksporteres fra Unionens toldområde, medmindre andet er fastlagt i særlige tilfælde.
Artikel 205
Varer, der tidligere var henført under proceduren for aktiv forædling
1. Artikel 203 finder anvendelse på forædlingsprodukter, der oprindelig blev reeksporteret fra Unionens toldområde efter at have været henført under en procedure for aktiv forædling.
2. Efter ansøgning fra klarereren fastsættes importafgiftsbeløbet for de i stk. 1 omhandlede varer i overensstemmelse med artikel 86, stk. 3, forudsat at klarereren forelægger de nødvendige oplysninger. Datoen for antagelse af reeksportangivelsen betragtes som datoen for varernes overgang til fri omsætning.
3. Fritagelsen for importafgifter som omhandlet i artikel 203 indrømmes ikke for forædlingsprodukter, som blev udført i overensstemmelse artikel 223, stk. 2, litra c), medmindre der er sikkerhed for, at der ikke er nogen varer, der vil blive henført under proceduren for aktiv forædling.
Artikel 206
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de tilfælde, hvor varer anses for at være returneret i samme stand som den, de var i ved deres eksport
b)
de særlige tilfælde, der er omhandlet i artikel 204.
Artikel 207
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for tilvejebringelsen af de i artikel 203, stk. 6, omhandlede oplysninger.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Havfiskeri og produkter optaget fra havet
Artikel 208
Produkter, som hidrører fra havfiskeri, og andre produkter, der optages fra havet
1. Med forbehold af artikel 60, stk. 1, er følgende produkter fritaget for importafgifter ved overgang til fri omsætning:
a)
produkter fra havfiskeri og andre produkter, der optages fra et søterritorium, der hører under et land eller et område uden for Unionens toldområde, af skibe, som udelukkende er registreret i en medlemsstat eller anmeldt til dens skibsregister og fører denne stats flag
b)
produkter, der er fremstillet på grundlag af de under litra a) nævnte produkter om bord på fabriksskibe, der opfylder de under samme litra fastsatte betingelser.
2. Den i stk. 1 omhandlede fritagelse for importafgift skal støttes af bevis for, at betingelserne i stk. 1 er opfyldt.
Artikel 209
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for fremlæggelsen af det i artikel 208, stk. 2, omhandlede bevis.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
AFSNIT VII
SÆRLIGE PROCEDURER
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 210
Anvendelsesområde
Varer kan henføres under en af følgende kategorier af særlige procedurer:
a)
forsendelse, der omfatter ekstern og intern forsendelse
b)
oplagring, der omfatter toldoplag og frizoner
c)
særlig anvendelse, der omfatter midlertidig import og anvendelse til særligt formål
d)
forædling, der omfatter aktiv og passiv forædling.
Artikel 211
Bevilling
1. Der kræves bevilling fra toldmyndighederne til:
a)
at benytte proceduren vedrørende aktiv eller passiv forædling, proceduren vedrørende midlertidig import eller proceduren vedrørende anvendelse til særligt formål
b)
at drive lagerfaciliteter med henblik på oplæggelse af varer på toldoplag, medmindre det er toldmyndigheden selv, der driver lagerfaciliteten.
De betingelser, under hvilke det er tilladt at benytte en eller flere af de i første afsnit omhandlede procedurer eller at drive lagerfaciliteter, skal fremgå af bevillingen.
2. Toldmyndighederne skal tildele bevilling med tilbagevirkende kraft, når samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
der findes et bevisligt økonomisk behov
b)
ansøgningen er ikke forbundet med forsøg på at begå urigtigheder
c)
ansøgeren har på grundlag af regnskaber eller optegnelser påvist:
i)
at alle krav i proceduren er opfyldt
ii)
at varerne, hvor det er relevant, kan identificeres for den pågældende periode
iii)
at regnskaberne eller optegnelserne gør det muligt at føre kontrol med proceduren
d)
alle de formaliteter, der er nødvendige for at bringe forholdene for de pågældende varer i overensstemmelse med reglerne, kan gennemføres, herunder om nødvendigt ugyldiggørelse af de pågældende toldangivelser
e)
ansøgeren har ikke fået tildelt nogen bevilling med tilbagevirkende kraft inden for tre år fra den dato, hvor ansøgningen blev antaget
f)
en undersøgelse af de økonomiske forudsætninger er ikke nødvendig, medmindre en ansøgning vedrører fornyelse af en bevilling til samme slags transaktion og varer
g)
ansøgningen vedrører ikke drift af lagerfaciliteter til oplæggelse af varer på toldoplag
h)
når en ansøgning vedrører fornyelse af en bevilling til samme slags transaktion og varer, indgives ansøgningen inden for tre år efter udløbet af den oprindelige bevillings gyldighed.
Toldmyndighederne kan også tildele en bevilling med tilbagevirkende kraft, når de varer, der blev henført under en toldprocedure, ikke længere er disponible på det tidspunkt, hvor ansøgningen om en sådan bevilling blev antaget.
3. Medmindre andet er fastsat, tildeles den i stk. 1 omhandlede bevilling kun til personer, der opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
De er etableret i Unionens toldområde.
b)
De yder den nødvendige sikkerhed for, at transaktionerne forløber korrekt; en autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde denne betingelse, for så vidt der i den i artikel 38, stk. 2, litra a), omhandlede bevilling er taget hensyn til den aktivitet, der er forbundet med den pågældende særlige procedure.
c)
Hvor der kan opstå toldskyld, eller andre afgifter kan pålægges varer, der er henført under en særlig procedure, stiller de sikkerhed i overensstemmelse med artikel 89.
d)
I forbindelse med proceduren for midlertidig import eller aktiv forædling henholdsvis anvender de eller lader de varerne anvende, eller de udfører eller får udført forædlingsprocesser på varerne.
4. Medmindre andet er fastsat og ud over stk. 3 tildeles den i stk. 1 omhandlede bevilling kun, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Toldmyndighederne er i stand til at foretage toldtilsyn, uden at der skal træffes administrative forholdsregler, som ikke står i rimeligt forhold til de økonomiske behov i forbindelse hermed.
b)
EU-producenternes væsentlige interesser berøres ikke negativt af en bevilling til forædlingsproceduren (økonomiske forudsætninger).
5. EU-producenternes væsentlige interesser anses ikke for at blive negativt berørt, jf. stk. 4, litra b), medmindre der er bevis for det modsatte, eller hvis de økonomiske forudsætninger anses for at være opfyldt.
6. Hvis der er bevis for, at EU-producenternes væsentlige interesser sandsynligvis vil blive negativt berørt, foretages der en undersøgelse af de økonomiske forudsætninger på EU-plan.
Artikel 212
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
betingelserne for tildeling af bevilling til de procedurer, der er omhandlet i artikel 211, stk. 1
b)
undtagelserne fra de betingelser, der er omhandlet i artikel 211, stk. 3 og 4
c)
de tilfælde, hvor de økonomiske forudsætninger anses for at være opfyldt som omhandlet i artikel 211, stk. 5.
Artikel 213
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for undersøgelse af de i artikel 211, stk. 6, økonomiske forudsætninger.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 214
Regnskaber
1. Bortset fra ved forsendelsesproceduren, eller hvis andet er fastsat, skal bevillingshaveren, den person, der er ansvarlig for proceduren og alle de, der udøver en virksomhed omfattende oplagring, bearbejdning eller forædling af varer eller salg eller køb af varer i frizoner, føre passende regnskaber i en af toldmyndighederne godkendt form.
Regnskaberne skal indeholde de oplysninger og elementer, der gør det muligt for toldmyndighederne at føre tilsyn med den pågældende procedure, især med hensyn til identifikation af varer, der er henført under proceduren, deres toldmæssige status og deres bevægelser.
2. En autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde forpligtelserne i stk. 1, såfremt vedkommendes regnskaber er passende for den pågældende særlige procedure.
Artikel 215
Afslutning af en særlig procedure
1. I andre tilfælde end forsendelsesproceduren og med forbehold af artikel 254 afsluttes en særlig procedure, når de under proceduren henførte varer eller forædlingsprodukterne er henført under en efterfølgende toldprocedure, er ført ud af Unionens toldområde eller er blevet tilintetgjort og ikke omdannet til affald eller er afstået til staten i henhold til artikel 199.
2. Forsendelsesproceduren afsluttes af toldmyndighederne, når de på grundlag af en sammenligning mellem de oplysninger, der foreligger på afgangstoldstedet, og de oplysninger, der foreligger på bestemmelsestoldstedet, kan konstatere, at proceduren er ophørt på korrekt vis.
3. Toldmyndighederne træffer enhver foranstaltning, der er nødvendig for at bringe forholdene for de varer, for hvilke en procedure ikke er blevet afsluttet på de fastsatte vilkår, i overensstemmelse med reglerne.
4. Proceduren afsluttes inden for en vis frist, medmindre andet er fastsat.
Artikel 216
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte den i artikel 215, stk. 4, omhandlede frist.
Artikel 217
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for den i artikel 216 omhandlede afslutning af en særlig procedure.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 218
Overdragelse af rettigheder og forpligtelser
De rettigheder og forpligtelser, som den person, der er ansvarlig for proceduren har med hensyn til varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelsesproceduren, kan helt eller delvis overdrages til en anden person, som opfylder de for den pågældende procedure fastlagte betingelser.
Artikel 219
Varebevægelser
Varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelses- eller frizoneproceduren, kan i specifikke tilfælde transporteres mellem forskellige steder i Unionens toldområde.
Artikel 220
Sædvanlige behandlinger
Varer, der opbevares på toldoplag eller er henført under en forædlingsprocedure eller anbragt i en frizone, kan underkastes de sædvanlige behandlinger, som tjener til at sikre deres bevarelse eller til at forbedre deres udseende eller handelskvalitet eller til at forberede deres distribution eller videresalg.
Artikel 221
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som fastsætter:
a)
tilfældene og betingelserne for bevægelser af varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelses- eller frizoneproceduren, jf. artikel 219
b)
de sædvanlige behandlinger af varer, der opbevares på toldoplag eller er henført under en forædlingsprocedure eller anbragt i en frizone, jf. artikel 220.
Artikel 222
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
overførsel af de rettigheder og forpligtelser, der tilkommer og påhviler den person, der er ansvarlig for proceduren med hensyn til varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelsesproceduren, jf. artikel 218
b)
bevægelser af varer, der er henført under en særlig procedure, dog ikke forsendelses- eller frizoneproceduren, jf. artikel 219.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Artikel 223
Ækvivalente varer
1. Ækvivalente varer er EU-varer, som oplagres, anvendes eller forædles i stedet for varer, der er henført under en særlig procedure.
Under proceduren for passiv forædling er ækvivalente varer ikke-EU-varer, som forædles i stedet for EU-varer, der er henført under proceduren for passiv forædling.
Medmindre andet er fastsat, skal ækvivalente varer have samme ottecifrede kode i den kombinerede nomenklatur, samme handelskvalitet og samme tekniske egenskaber som de varer, de træder i stedet for.
2. Toldmyndighederne tillader efter ansøgning følgende, forudsat at der er sikkerhed for, at proceduren forløber korrekt, især med hensyn til toldtilsyn:
a)
anvendelse af ækvivalente varer under toldoplag eller i frizoner eller under en procedure for særligt anvendelsesformål eller en forædlingsprocedure
b)
anvendelse af ækvivalente varer under proceduren for midlertidig import, i særlige tilfælde
c)
ved proceduren for aktiv forædling, eksport af forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer forud for importen af de varer, de træder i stedet for
d)
ved proceduren for passiv forædling, import af forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer forud for eksporten af de varer, de træder i stedet for.
En autoriseret økonomisk operatør med bevilling til at udnytte forenklede toldbestemmelser anses for at opfylde betingelsen om, at det sikres, at proceduren forløber korrekt, for så vidt der i den i artikel 38, stk. 2, litra a), omhandlede bevilling er taget hensyn til den aktivitet, der er forbundet med anvendelsen af ækvivalente varer under den pågældende procedure.
3. Anvendelsen af ækvivalente varer er ikke tilladt i følgende tilfælde:
a)
hvis der kun foretages sædvanlige behandlinger som fastlagt i artikel 220 under proceduren for aktiv forædling
b)
hvis der er forbud mod godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter for varer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af forædlingsprodukter under proceduren for aktiv forædling, for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis som led i en præferenceaftale mellem Unionen og visse lande eller områder uden for Unionens toldområde eller grupper af sådanne lande eller områder,
c)
hvis det kan føre til en uberettiget importafgiftsfordel eller hvis det er fastsat i EU-lovgivningen.
4. I det tilfælde, der henvises til i stk. 2, litra c), og såfremt forædlingsprodukterne ville blive pålagt eksportafgifter, hvis de ikke blev eksporteret i forbindelse med proceduren for aktiv forædling, skal bevillingshaveren stille sikkerhed for, at eksportafgifterne betales i tilfælde af, at ikke-EU-varerne ikke importeres inden for den i artikel 257, stk. 3, fastsatte frist.
Artikel 224
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
undtagelserne fra artikel 223, stk. 1, tredje afsnit
b)
de betingelser, hvorunder ækvivalente varer anvendes i overensstemmelse med artikel 223, stk. 2
c)
de specifikke tilfælde, hvor ækvivalente varer anvendes under proceduren for midlertidig import i overensstemmelse med artikel 223, stk. 2, litra b)
d)
de tilfælde, hvor anvendelsen af ækvivalente varer ikke er tilladt i henhold til artikel 223, stk. 3, litra c).
Artikel 225
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for anvendelsen af ækvivalente varer, der er tilladt i henhold til artikel 223, stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 2
Forsendelse
Afdeling 1
Ekstern og intern forsendelse
Artikel 226
Ekstern forsendelse
1. Under proceduren for ekstern forsendelse kan ikke-EU-varer forsendes fra et sted til et andet inden for Unionens toldområde uden at skulle gøres til genstand for:
a)
importafgifter
b)
andre afgifter som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Unionens toldområde.
2. I specifikke tilfælde skal EU-varer henføres under proceduren for ekstern forsendelse.
3. Den i stk. 1 nævnte forsendelse finder sted på en af følgende måder:
a)
under proceduren for ekstern EU-forsendelse
b)
i overensstemmelse med TIR-konventionen, forudsat at forsendelsen:
i)
er påbegyndt eller skal ophøre uden for Unionens toldområde,
ii)
foretages mellem to steder i Unionens toldområde gennem et land eller et område uden for Unionens toldområde
c)
i overensstemmelse med ATA-konventionen/Istanbulkonventionen, hvis der er tale om en transitforsendelse
d)
i henhold til Rhinmanifestet (artikel 9 i den reviderede konvention om Rhinsejlads)
e)
i henhold til formular 302, der er indført som led i overenskomsten mellem parterne i den nordatlantiske traktat vedrørende status for deres styrker, undertegnet i London den 19. juni 1951
f)
med post i overensstemmelse med Verdenspostunionens bestemmelser, når varer forsendes af eller for indehavere af rettigheder og forpligtelser i henhold til disse bestemmelser.
Artikel 227
Intern forsendelse
1. Under proceduren for intern forsendelse og på de betingelser, der er fastlagt i stk. 2, kan EU-varer forsendes fra et sted til et andet inden for Unionens toldområde og passere gennem et land eller område uden for dette toldområde uden ændring af deres toldmæssige status.
2. Den i stk. 1 nævnte forsendelse finder sted på en af følgende måder:
a)
under proceduren for intern EU-forsendelse, hvis denne mulighed gives i en international aftale
b)
i overensstemmelse med TIR-konventionen
c)
i overensstemmelse med ATA-konventionen/Istanbulkonventionen, hvis der er tale om en transitforsendelse
d)
i henhold til Rhinmanifestet (artikel 9 i den reviderede konvention om Rhinsejlads)
e)
i henhold til formular 302, der er indført som led i overenskomsten mellem parterne i den nordatlantiske traktat vedrørende status for deres styrker, undertegnet i London den 19. juni 1951
f)
med post i overensstemmelse med Verdenspostunionens bestemmelser, når varer forsendes af eller for indehavere af rettigheder og forpligtelser i henhold til disse bestemmelser.
Artikel 228
Et enkelt område med henblik på forsendelse
Hvis varer forsendes fra et sted i Unionens toldområde til et andet i overensstemmelse med TIR-konventionen, ATA-konventionen/Istanbulkonventionen, i henhold til formular 302 eller med post, anses Unionens toldområde for at udgøre et enkelt område med henblik på sådan transport.
Artikel 229
Udelukkelse af personer fra TIR-transport
1. Hvis toldmyndighederne i en medlemsstat træffer afgørelse om at udelukke en person fra TIR-transport i medfør af artikel 38 i TIR-konventionen, finder denne afgørelse anvendelse i hele Unionens toldområde, og TIR-carneter, der er indgivet af den person, godtages ikke af noget toldsted.
2. En medlemsstat giver meddelelse om sin afgørelse, jf. stk. 1, samt dens anvendelsesdato til de andre medlemsstater og Kommissionen.
Artikel 230
Godkendt modtager i forbindelse med TIR-transport
Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at en person, der betegnes som en "godkendt modtager", modtager varer transporteret i overensstemmelse med TIR-konventionen på et godkendt sted, således at proceduren afsluttes i overensstemmelse med artikel 1, litra d), i TIR-konventionen.
Artikel 231
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
de specifikke tilfælde, hvor EU-varer skal henføres under proceduren for ekstern forsendelse i overensstemmelse med artikel 226, stk. 2.
b)
betingelserne for tildelingen af den i artikel 230 omhandlede bevilling.
Artikel 232
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for anvendelse i Unionens toldområde af artikel 226, stk. 3, litra b)-f), og artikel 227, stk. 2, litra b)-f), under hensyntagen til Unionens behov.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
EU-forsendelse
Artikel 233
Forpligtelser, der påhviler den person, der er ansvarlig for proceduren for EU-forsendelse og en transportør eller modtager af varer, der forsendes under proceduren for EU-forsendelse
1. Den person, der er ansvarlig for proceduren for EU-forsendelse er ansvarlig for samtlige følgende forhold:
a)
at varerne frembydes på bestemmelsestoldstedet i intakt stand sammen med de nødvendige oplysninger inden for den fastsatte frist og under iagttagelse af de af toldmyndighederne trufne foranstaltninger til varernes identificering
b)
at de for proceduren gældende toldbestemmelser overholdes
c)
medmindre andet er fastsat i toldlovgivningen, at der stilles sikkerhed for betaling af det import- eller eksportafgiftsbeløb, der svarer til toldskyld eller andre afgifter, som kan pålægges varerne, som omhandlet i andre gældende relevante bestemmelser.
2. De forpligtelser, der påhviler den person, der er ansvarlig for proceduren, er opfyldt, og forsendelsesproceduren ophører, når de under proceduren henførte varer og de nødvendige oplysninger foreligger på bestemmelsestoldstedet i henhold til toldlovgivningen.
3. En transportør eller varemodtager, der accepterer varerne med kendskab til, at det er varer, der forsendes under proceduren for EU-forsendelse, er ligeledes ansvarlig for frembydelse af dem i intakt stand for bestemmelsestoldstedet inden for den fastsatte frist og under iagttagelse af de af toldmyndighederne trufne foranstaltninger til varernes identificering.
4. Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade følgende forenklinger, for så vidt angår henførslen af varer under proceduren for EU-forsendelse eller afslutningen af den pågældende procedure:
a)
status som godkendt afsender, der tillader bevillingshaveren at henføre varer under proceduren for EU-forsendelse uden frembydelse for toldmyndighederne
b)
status som godkendt modtager, der tillader bevillingshaveren at modtage varer, der er blevet transporteret under proceduren for EU-forsendelse, på et godkendt sted, at afslutte proceduren i henhold til artikel 233, stk. 2
c)
anvendelse af en særlig type segl, hvor forsegling er nødvendig for at sikre identifikation af de varer, der er henført under proceduren for EU-forsendelse
d)
anvendelse af en toldangivelse med reducerede datakrav til at henføre varer under proceduren for EU-forsendelse
e)
anvendelse af et elektronisk transportdokument som toldangivelse til at henføre varer under proceduren for EU-forsendelse, forudsat at det indeholder oplysningerne i en sådan angivelse, og disse oplysninger er tilgængelige for toldmyndighederne på afgangs- og bestemmelsesstedet, så der kan føres toldtilsyn med varerne, og proceduren kan afsluttes.
Artikel 234
Varer, der passerer gennem et land eller et område uden for Unionens toldområde under proceduren for ekstern EU-forsendelse
1. Proceduren for ekstern EU-forsendelse anvendes på varer, der passerer gennem et land eller område uden for Unionens toldområde, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
En sådan mulighed er fastsat i en international aftale.
b)
Forsendelsen gennem et sådant land eller område sker på grundlag af et og samme transportdokument, som er udfærdiget i Unionens toldområde.
2. I det tilfælde, der er omhandlet i stk. 1, litra b), suspenderes virkningen af proceduren for ekstern EU-forsendelse, så længe varerne befinder sig uden for Unionens toldområde.
Artikel 235
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastlægge betingelserne for tildeling af bevillinger som omhandlet i artikel 233, stk. 4.
Artikel 236
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
henførslen af varer under en procedure for EU-forsendelse og afslutningen af denne procedure
b)
gennemførelsen af forenklingerne som omhandlet i artikel 233, stk. 4
c)
toldtilsynet med varer, der passerer gennem et land eller et område uden for Unionens toldområde under proceduren for ekstern EU-forsendelse, jf. artikel 234.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 3
Oplagring
Afdeling 1
Fælles bestemmelser
Artikel 237
Anvendelsesområde
1. Under en oplagringsprocedure kan ikke-EU-varer oplagres i Unionens toldområde uden at skulle gøres til genstand for:
a)
importafgifter
b)
andre afgifter som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Unionens toldområde.
2. EU-varer kan henføres under toldoplag- eller frizoneproceduren i overensstemmelse med særlige EU-forskrifter eller for at blive omfattet af en afgørelse, der indrømmer godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter.
3. Når der er et økonomisk behov herfor, og toldtilsynet ikke berøres negativt heraf, kan toldmyndighederne tillade oplagring af EU-varer i en lagerfacilitet med henblik på toldoplag. De pågældende varer anses ikke for at være henført under proceduren for toldoplag.
Artikel 238
En oplagringsprocedures varighed
1. Varer kan forblive under en oplagringsprocedure uden tidsbegrænsning.
2. Under særlige omstændigheder kan toldmyndighederne fastsætte en tidsfrist for, hvornår en oplagringsprocedure skal være afsluttet, navnlig hvis varernes art og egenskaber, såfremt der er tale om langvarig oplagring, kan udgøre en trussel mod folkesundheden eller dyre- eller plantesundheden eller mod miljøet.
Artikel 239
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for henførsel af EU-varer under toldoplag- eller frizoneproceduren som omhandlet i artikel 237, stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren, i artikel 285, stk. 4.
Afdeling 2
Toldoplag
Artikel 240
Oplagring på toldoplag
1. Under toldoplagsproceduren kan ikke-EU-varer opbevares i lagre eller andre lokaler, der er godkendt til denne procedure af toldmyndighederne og under toldtilsyn (toldoplag).
2. Toldoplag kan benyttes af alle til oplæggelse af varer (offentligt toldoplag), eller de kan benyttes af en indehaver af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer (privat toldoplag).
3. Varer, der er henført under toldoplagsproceduren, kan midlertidigt fraføres toldoplaget. Bortset fra i tilfælde af force majeure skal der indhentes forhåndstilladelse til en sådan fraførsel hos toldmyndighederne.
Artikel 241
Forædling
1. Når der er et økonomisk behov herfor, og toldtilsynet ikke berøres negativt heraf, kan toldmyndighederne tillade, at forædling af varer under proceduren for aktiv forædling eller særligt anvendelsesformål finder sted i et toldoplag på de for disse procedurer fastsatte betingelser.
2. De i stk. 1 omhandlede varer anses ikke for at være henført under toldoplagsproceduren.
Artikel 242
Forpligtelser, der påhviler bevillingshaveren eller den person, der er ansvarlig for proceduren
1. Bevillingshaveren og den person, der er ansvarlig for proceduren er ansvarlige for følgende:
a)
at sikre, at varer under toldoplagsproceduren ikke unddrages toldtilsyn, og
b)
at de forpligtelser, der følger af opbevaring af varer, der er henført under toldoplagsproceduren, opfyldes.
2. Uanset stk. 1 kan det i bevillingen, når den vedrører et offentligt toldoplag, fastsættes, at det i stk. 1, litra a) eller b), omhandlede ansvar udelukkende påhviler den person, der er ansvarlig for proceduren.
3. Den person, der er ansvarlig for proceduren er ansvarlig for opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af varernes henførsel under toldoplagsproceduren.
Afdeling 3
Frizoner
Artikel 243
Udpegning af frizoner
1. Medlemsstaterne kan udpege dele af Unionens toldområde som frizoner.
For hver frizone fastlægger medlemsstaten, hvilket område frizonen dækker, og hvor tilførsels- og fraførselsstederne er.
2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen oplysninger om deres frizoner, som er i drift.
3. Frizonerne er indhegnede.
Frizonernes grænser og tilførsels- og fraførselssteder er underlagt toldtilsyn.
4. Personer, varer og transportmidler, der ankommer til eller forlader en frizone, kan underkastes toldkontrol.
Artikel 244
Bygninger og aktiviteter i frizoner
1. Opførelse af bygninger i en frizone kræver en forhåndstilladelse fra toldmyndighederne.
2. Med forbehold af toldlovgivningen tillades aktiviteter af industriel eller kommerciel art samt tjenesteydelser i en frizone. Udøvelsen af sådanne aktiviteter anmeldes forinden til toldmyndighederne.
3. Toldmyndighederne kan forbyde eller begrænse de i stk. 2 omhandlede aktiviteter under hensyn til arten af de pågældende varer, behovet for toldtilsyn eller sikkerheds- og sikringskrav.
4. Toldmyndighederne kan nægte personer, der ikke yder den nødvendige sikkerhed for overholdelse af toldlovgivningen, adgang til at udøve en aktivitet i en frizone.
Artikel 245
Frembydelse af varer og deres henførsel under proceduren
1. Varer, der anbringes i en frizone, skal frembydes for toldmyndighederne og gøres til genstand for de foreskrevne toldformaliteter i følgende tilfælde:
a)
hvis de anbringes i frizonen direkte fra et sted uden for Unionens toldområde
b)
hvis de er henført under en toldprocedure, som er ophørt eller afsluttet, når de henføres under frizoneproceduren
c)
hvis de henføres under frizoneproceduren for at blive omfattet af en beslutning om indrømmelse af godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
d)
hvis der i anden lovgivning end toldlovgivningen er fastsat sådanne formaliteter.
2. Varer, der anbringes i en frizone under andre omstændigheder end dem, der er omfattet af stk. 1, skal ikke frembydes for toldmyndighederne.
3. Med forbehold af artikel 246 anses varer, der anbringes i en frizone, for at være henført under frizoneproceduren.
a)
på det tidspunkt, hvor de føres ind i en frizone, medmindre de allerede er blevet henført under en anden toldprocedure, eller
b)
på det tidspunkt, hvor en forsendelsesprocedure afsluttes, medmindre de omgående henføres under en efterfølgende toldprocedure.
Artikel 246
EU-varer i frizoner
1. EU-varer kan føres ind i eller oplagres, flyttes, benyttes, forædles eller forbruges i en frizone. I så fald betragtes varerne ikke som omfattet af frizoneproceduren.
2. Efter ansøgning fra den berørte person fastlægger toldmyndighederne den toldmæssige status som EU-varer for følgende varer:
a)
EU-varer, som føres ind i en frizone
b)
EU-varer, som har været genstand for forædlingsprocesser i en frizone
c)
varer, der er overgået til fri omsætning i en frizone.
Artikel 247
Ikke-EU-varer i frizoner
1. Mens ikke-EU-varer befinder sig i en frizone, kan de overgå til fri omsætning eller henføres til proceduren for aktiv forædling, midlertidig import eller særligt anvendelsesformål på de vilkår, der er fastsat for disse procedurer.
I så fald betragtes varerne ikke som omfattet af frizoneproceduren.
2. Med forbehold af bestemmelserne for levering og proviantopbevaring, er stk. 1, i det omfang den pågældende procedure tillader det, ikke til hinder for anvendelse eller forbrug af varer, som ved overgang til fri omsætning eller ved midlertidig import ikke ville være pålagt importafgifter eller undergivet foranstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik eller handelspolitiske foranstaltninger.
I tilfælde af sådan anvendelse eller sådant forbrug er en toldangivelse om overgang til fri omsætning eller om midlertidig import ikke nødvendig.
En angivelse kræves dog, hvis sådanne varer er omfattet af et toldkontingent eller et importloft.
Artikel 248
Varer, der føres ud af en frizone
1. Med forbehold af lovgivningen på andre områder end toldområdet kan varer i en frizone eksporteres eller reeksporteres fra Unionens toldområde eller føres ind i en anden del af Unionens toldområde.
2. Artikel 134-149 finder anvendelse på varer, der føres ud af en frizone og ind i andre dele af Unionens toldområde.
Artikel 249
Toldmæssig status
Hvis varer føres ud af en frizone og ind i en anden del af Unionens toldområde eller henføres under en toldprocedure, betragtes de som ikke-EU-varer, medmindre deres toldmæssige status som EU-varer er bevist.
Når der skal anvendes eksportafgifter og eksportlicenser eller eksportkontrolforanstaltninger i henhold til den fælles landbrugspolitik eller handelspolitiske foranstaltninger, betragtes varerne dog som EU-varer, medmindre det bliver fastslået, at de ikke har toldmæssig status som EU-varer.
KAPITEL 4
Særlig anvendelse
Afdeling 1
Midlertidig import
Artikel 250
Anvendelsesområde
1. Under proceduren for midlertidig import kan ikke-EU-varer, der er bestemt til reeksport, være genstand for særlig anvendelse i Unionens toldområde med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter og uden at skulle gøres til genstand for:
a)
andre afgifter som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
b)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Unionens toldområde.
2. Proceduren for midlertidig import anvendes kun, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Varerne er ikke bestemt til at skulle ændres på nogen måde, bortset fra deres normale værdiforringelse som følge af brug.
b)
Det er muligt at sikre, at de varer, der er henført under proceduren, kan identificeres, bortset fra når det skønnes, at varernes art eller den påtænkte anvendelse ikke vil kunne give anledning til misbrug af proceduren, selv om der ikke træffes identifikationsforanstaltninger, eller, for så vidt angår det i artikel 223 omhandlede tilfælde, når det kan verificeres, at de betingelser, der er fastlagt for ækvivalente varer, er opfyldt.
c)
Den person, der er ansvarlig for proceduren er etableret uden for Unionens, medmindre andet er fastsat.
d)
De betingelser for fuldstændig eller delvis afgiftsfritagelse, der er fastlagt i toldlovgivningen, er opfyldt.
Artikel 251
Tidsrum inden for hvilket varer kan forblive under proceduren for midlertidig import
1. Toldmyndighederne fastsætter et tidsrum inden for hvilket varer, der er henført under proceduren for midlertidig import, senest skal reeksporteres eller henføres under en efterfølgende toldprocedure. Tidsrummet skal være så langt, at formålet med den bevilgede anvendelse kan opfyldes.
2. Medmindre andet er fastsat er det maksimale tidsrum, i hvilket varer kan forblive under proceduren for midlertidig import til det samme formål og under samme bevillingshavers ansvar, 24 måneder, også selv om proceduren blev afsluttet ved, at varerne blev henført under en anden særlig procedure og efterfølgende igen blev henført under proceduren for midlertidig import.
3. Hvis den bevilgede anvendelse under særlige omstændigheder ikke kan fuldføres inden for det i stk. 1 og 2 omhandlede tidsrum, kan toldmyndighederne efter begrundet ansøgning fra bevillingshaveren indrømme en rimelig forlængelse af denne frist.
4. Det samlede tidsrum, i hvilken varer kan forblive under proceduren for midlertidig import, må ikke overstige ti år bortset fra tilfælde af en hændelig omstændighed.
Artikel 252
Importafgiftsbeløb i tilfælde af midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter
1. Importafgiftsbeløbet for varer henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgifter, fastsættes til 3 % af det importafgiftsbeløb, der skulle have været betalt for de pågældende varer, hvis de var overgået til fri omsætning på det tidspunkt, hvor de blev henført under proceduren for midlertidig import.
Dette beløb skal betales pr. måned eller pr. del af en måned, i hvilken varerne har været henført under proceduren for midlertidig import med delvis fritagelse for importafgift.
2. Importafgiftsbeløbet må ikke være højere end det, der skulle have været betalt, hvis de pågældende varer var overgået til fri omsætning på det tidspunkt, hvor de blev henført under proceduren for midlertidig import.
Artikel 253
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
den særlige anvendelse, der er omhandlet i artikel 250, stk. 1
b)
de krav, der er omhandlet i artikel 250, stk. 2, litra d).
Afdeling 2
Særligt anvendelsesformål
Artikel 254
Proceduren for særligt anvendelsesformål
1. Under proceduren for særligt anvendelsesformål kan varer overgå til fri omsætning med toldfritagelse eller til en nedsat toldsats på grund af deres anvendelse til særlige formål.
2. Når varerne befinder sig på et fremstillingstrin, som alene ville gøre det muligt på en økonomisk måde at anvende dem til det angivne særlige anvendelsesformål, kan toldmyndighederne i bevillingen fastsætte de betingelser, hvorunder varerne anses for at være blevet anvendt til de formål, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelsen eller den nedsatte toldafgift.
3. Når varer egner sig til anvendelse flere gange, og toldmyndighederne finder det hensigtsmæssigt for at undgå misbrug, fortsætter toldtilsynet i en periode, der ikke overstiger to år efter datoen for deres første anvendelse til de formål, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelsen eller den nedsatte toldafgift.
4. Toldtilsynet under proceduren for særligt anvendelsesformål ophører i følgende tilfælde:
a)
når varerne er blevet anvendt til de formål, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelse eller nedsat afgiftssats
b)
når varerne er blevet ført ud af Unionens toldområde, tilintetgøres eller afstås til staten
c)
når varerne er blevet anvendt til andre formål end dem, der er fastsat for anvendelse af afgiftsfritagelse eller nedsat afgiftssats, og de gældende importafgifter er blevet betalt.
5. Hvis der kræves en udbyttesats, finder artikel 255 anvendelse på proceduren for særligt anvendelsesformål.
6. Affald og skrot, der fremkommer ved be- eller forarbejdning af varer i overensstemmelse med det angivne særlige anvendelsesformål, samt svind, der kan tilskrives naturlige årsager, anses som varer, der er anvendt til det angivne særlige formål.
7. Affald og skrot, der fremkommer ved destruktion af varer, som er henført under proceduren for særligt anvendelsesformål, anses for at være henført under toldoplagsproceduren.
KAPITEL 5
Forædling
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 255
Udbyttesats
Bortset fra når der er angivet en udbyttesats i særlige EU-forskrifter, fastsætter toldmyndighederne enten udbyttesatsen eller den gennemsnitlige udbyttesats for forædlingsprocessen, eller, hvor det er relevant, metoden til fastsættelse af nævnte sats.
Udbyttesatsen eller den gennemsnitlige udbyttesats fastsættes på grundlag af de faktiske omstændigheder, hvorunder forædlingsprocesserne foretages eller skal foretages. Satsen kan, hvor det er relevant, justeres i overensstemmelse med artikel 28.
Afdeling 2
Aktiv forædling
Artikel 256
Anvendelsesområde
1. Med forbehold af artikel 223 kan der under proceduren for aktiv forædling anvendes ikke-EU-varer i Unionens toldområde i en eller flere forædlingsprocesser, uden at de gøres til genstand for følgende:
a)
importafgifter
b)
andre afgifter som fastsat i andre relevante gældende bestemmelser
c)
handelspolitiske foranstaltninger, såfremt de ikke indeholder et forbud mod indpassage eller udpassage af varer til eller fra Unionens toldområde.
2. Proceduren for aktiv forædling kan kun anvendes i andre tilfælde end reparation og tilintetgørelse, når de varer, der henføres under proceduren, kan identificeres i forædlingsprodukterne; dette berører dog ikke anvendelsen af produktionstilbehør.
I det i artikel 223 omhandlede tilfælde kan proceduren anvendes, når det kan verificeres, at de for ækvivalente varer fastsatte betingelser er opfyldt.
3. Ud over stk.1 og 2 kan proceduren for aktiv forædling også anvendes på følgende varer:
a)
varer, som er bestemt til at underkastes behandlinger for at sikre, at de er i overensstemmelse med tekniske krav for deres overgang til fri omsætning
b)
varer, som skal underkastes sædvanlige former for behandling i henhold til artikel 220.
Artikel 257
Tidsrum til afslutning
1. Toldmyndighederne fastsætter det tidsrum, inden for hvilket proceduren for aktiv forædling skal afsluttes i overensstemmelse med artikel 216.
Tidsrummet løber fra den dato, på hvilken ikke-EU-varerne henføres under proceduren, og der skal tages hensyn til den tid, der er nødvendig til at gennemføre forædlingsprocesserne og til at afslutte proceduren.
2. Toldmyndighederne kan efter begrundet ansøgning fra bevillingshaveren indrømme en rimelig forlængelse af det i henhold til stk. 1 fastsatte tidsrum.
Af bevillingen kan det fremgå, at tidsrum, som begynder i løbet af en måned, et kvartal eller et halvår, udløber henholdsvis ved udgangen af en efterfølgende måned, et efterfølgende kvartal eller et efterfølgende halvår.
3. I tilfælde af forudgående eksport i henhold til artikel 223, stk. 2, litra c), skal bevillingen præcisere den frist, inden for hvilken ikke-EU-varer skal angives til proceduren for aktiv forædling, idet der tages hensyn til den tid, der er nødvendig til indkøb og transport til Unionens toldområde.
Den i første afsnit omhandlede frist angives i måneder og må ikke overstige seks måneder. Den løber fra datoen for antagelsen af udførselsangivelsen for de forædlingsprodukter, der er fremstillet af de dertil svarende ækvivalente varer.
4. På anmodning af bevillingshaveren kan perioden på seks måneder i stk. 3 forlænges selv efter dens udløb, forudsat at den samlede periode ikke overstiger 12 måneder.
Artikel 258
Midlertidig reeksport til yderligere forædling
Toldmyndighederne kan efter ansøgning tillade, at alle eller en del af de varer, der er henført under proceduren for aktiv forædling, eller alle forædlingsprodukter eller en del heraf reeksporteres midlertidigt med henblik på yderligere forædling uden for Unionens toldområde på de betingelser, der er fastsat for proceduren for passiv forædling.
Afdeling 3
Passiv forædling
Artikel 259
Anvendelsesområde
1. Under proceduren for passiv forædling kan EU-varer eksporteres midlertidigt fra Unionens toldområde for at undergå forædlingsprocesser. De forædlingsprodukter, der fremstilles af disse varer, kan overgå til fri omsætning med fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter efter ansøgning fra bevillingshaveren eller en anden person, der er etableret i Unionens toldområde, forudsat at nævnte anden person har opnået bevillingshaverens samtykke, og betingelserne i bevillingen er opfyldt.
2. Passiv forædling er ikke tilladt for følgende EU-varer:
a)
varer, for hvilke der ved eksport indrømmes godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
b)
varer, der forud for deres eksport var overgået til fri omsætning med afgiftsfritagelse eller til en nedsat afgiftssats på grund af deres anvendelse til særlige formål, så længe formålene med deres særlige anvendelse ikke er opfyldt, medmindre der skal foretages reparation af disse varer
c)
varer, for hvilke der ved eksport ydes eksportrestitutioner
d)
varer, for hvilke der indrømmes en anden finansiel fordel end de i litra c) nævnte restitutioner som led i den fælles landbrugspolitik på grund af eksporten af disse varer.
3. Toldmyndighederne fastsætter det tidsrum, inden for hvilken midlertidigt eksporterede varer skal være reimporteret til Unionens toldområde som forædlingsprodukter og overgået til fri omsætning for at kunne opnå fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter. De kan efter begrundet ansøgning fra bevillingshaveren indrømme en rimelig forlængelse af dette tidsrum.
Artikel 260
Varer, der repareres vederlagsfrit
1. Hvis det på tilfredsstillende måde kan godtgøres over for toldmyndighederne, at varerne er blevet repareret vederlagsfrit på grund af en garantiforpligtelse i henhold til kontrakt, i henhold til lovgivningen eller som følge af en fabrikations- eller materialefejl, kan de opnå fuldstændig fritagelse for importafgifter.
2. Bestemmelserne i stk. 1 gælder ikke, når der har været taget hensyn til fabrikations- eller materialefejlen på det tidspunkt, hvor de pågældende varer første gang overgik til fri omsætning.
Artikel 261
Fremgangsmåden ved standardombytning
1. Under fremgangsmåden med standardombytning kan et importeret produkt (ombytningsvare) i medfør af stk. 2-5 træde i stedet for et forædlingsprodukt.
2. Toldmyndighederne tillader efter ansøgning anvendelse af fremgangsmåden med standardombytning, hvis forædlingsprocessen består i en reparation af defekte EU-varer, bortset fra varer, der er omfattet af foranstaltninger under den fælles landbrugspolitik eller af de særordninger, der anvendes på visse varer, som fremstilles ved forarbejdning af landbrugsprodukter.
3. Ombytningsvarer skal have samme ottecifrede kode i den kombinerede nomenklatur, samme handelskvalitet og samme tekniske egenskaber som de defekte varer, hvis disse varer havde undergået reparation.
4. Hvis de defekte varer har været brugt før eksporten, skal ombytningsvarerne også have været brugt.
Toldmyndighederne fraviger dog det i første afsnit omhandlede krav, hvis ombytningsvaren er leveret vederlagsfrit på grund af en garantiforpligtelse i henhold til kontrakt, i henhold til lovgivningen eller som følge af en materiale- eller fabrikationsfejl.
5. De bestemmelser, der gælder for forædlingsprodukterne, finder ligeledes anvendelse på ombytningsvarerne.
Artikel 262
Forudgående import af ombytningsvarer
1. Toldmyndighederne tillader på betingelser, som de fastsætter, og efter ansøgning fra den pågældende person, at ombytningsvarer importeres, før de defekte varer eksporteres.
I tilfælde af en sådan forudgående import af en ombytningsvare, skal der stilles en sikkerhed, der dækker det importafgiftsbeløb, som vil skulle betales, hvis de defekte varer ikke eksporteres i overensstemmelse med stk. 2.
2. De defekte varer skal være eksporteret senest to måneder efter den dato, hvor toldmyndighederne antog angivelsen om ombytningsvarernes overgang til fri omsætning.
3. Hvis de defekte varer under særlige omstændigheder ikke kan eksporteres inden den i stk. 2 nævnte frist, kan toldmyndighederne efter begrundet ansøgning fra bevillingshaveren indrømme en rimelig forlængelse af denne frist.
AFSNIT VIII
VARER, DER FØRES UD AF UNIONENS TOLDOMRÅDE
KAPITEL 1
Formaliteter forud for udpassage af varer
Artikel 263
Indgivelse af en angivelse forud for afgang
1. Varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, skal være omfattet af en angivelse forud for afgang, der indgives til det kompetente toldsted inden for en specifik frist, før varerne føres ud af Unionens toldområde.
2. Der dispenseres fra den i stk. 1 nævnte forpligtelse:
a)
for transportmidler og varer, som transporteres herpå, og som kun passerer gennem søterritorier eller luftrum, der indgår i Unionens toldområde, uden stop i området, eller
b)
i andre specifikke tilfælde, hvor det er behørigt begrundet af typen af varer eller trafik, eller hvor det er påkrævet i henhold til internationale aftaler.
3. Angivelsen forud for afgang skal have en af følgende former:
a)
en toldangivelse, hvis de varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, henføres under en toldprocedure, der kræver en sådan toldangivelse
b)
en reeksportangivelse i henhold til artikel 270
c)
en summariske udpassageangivelse i henhold til artikel 271.
4. Angivelsen forud for afgang skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige for risikoanalysen af sikkerheds- og sikringshensyn.
Artikel 264
Risikoanalyse
Det toldsted, hvor den i artikel 263 omhandlede angivelse forud for afgang indgives, sikrer, at der inden for en specifik frist foretages en risikoanalyse, primært af sikkerheds- og sikringshensyn, på grundlag af denne angivelse, og træffer de nødvendige foranstaltninger på basis af resultaterne af risikoanalysen.
Artikel 265
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284 med henblik på at fastsætte:
a)
den i artikel 263, stk. 1, omhandlede specifikke frist for indgivelse af angivelsen forud for afgang, inden varerne føres ud af Unionens toldområde under hensyntagen til typen af trafik
b)
de specifikke tilfælde, hvor der fritages for forpligtelsen til at indgive en angivelse forud for afgang i henhold til artikel 263, stk. 2, litra c).
Artikel 266
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter den i artikel 264 omhandlede frist, inden for hvilken risikoanalysen skal være foretaget, under hensyntagen til fristen i artikel 263, stk. 1.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 2
Formaliteter ved udpassage af varer
Artikel 267
Toldtilsyn og formaliteter ved udpassage
1. Varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, skal underkastes toldtilsyn og kan underkastes toldkontrol. Om nødvendigt kan toldmyndighederne fastlægge, hvilken rute der skal følges, og hvilken tidsfrist der skal overholdes, når varerne skal føres ud af Unionens toldområde.
2. Varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, frembydes for toldmyndighederne ved udpassage af en af følgende personer:
a)
den person, som fører varerne ud af Unionens toldområde
b)
den person, i hvis navn eller på hvis vegne den person, som fører varerne ud af Unionens toldområde, handler
c)
den person, som har ansvaret for transporten af varerne, inden de føres ud af Unionens toldområde.
3. Varer, der skal føres ud af Unionens toldområde, omfattes efter omstændighederne af følgende:
a)
godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter
b)
betaling af eksportrestitutioner
c)
opkrævning af eksportafgifter
d)
de formaliteter, der kræves i henhold til gældende bestemmelser om andre afgifter
e)
anvendelse af forbud og restriktioner, som er begrundet i hensynet til bl.a. den offentlige moral, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af miljøet, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkæologisk værdi og beskyttelse af industriel og kommerciel ejendom, herunder kontrol over for narkotikaprækursorer, varer, der krænker visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og penge, samt hensynet til gennemførelsen af foranstaltninger til bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne og handelspolitiske foranstaltninger.
4. For at toldmyndighederne kan frigive varer til udpassage, skal de pågældende varer føres ud af Unionens toldområde i samme stand som den, de var i, da:
a)
toldangivelsen eller reeksportangivelsen blev antaget, eller
b)
den summariske udpassageangivelse blev indgivet.
Artikel 268
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for den i artikel 267 omhandlede udpassage.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 3
Eksport og reeksport
Artikel 269
Eksport af EU-varer
1. EU-varer, som skal føres ud af Unionens toldområde, skal henføres under eksportproceduren.
2. Stk. 1 finder ikke anvendelse på følgende EU-varer:
a)
varer, der henføres under proceduren for passiv forædling
b)
varer, der føres ud af Unionens toldområde efter at have været henført under proceduren for særligt anvendelsesformål
c)
moms- eller afgiftsfritagne varer, der leveres som forsyninger til et fly eller skib uanset flyets eller skibets bestemmelsessted; der kræves bevis for sådanne leverancer
d)
varer, der henføres under proceduren for intern forsendelse
e)
varer, der føres ud af Unionens toldområde midlertidigt i henhold til artikel 155.
3. Formaliteterne vedrørende toldangivelsen ved udførsel, der er fastsat i toldlovgivningen, finder anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i stk. 2, litra a), b) og c).
Artikel 270
Reeksport af ikke-EU-varer
1. Ikke-EU-varer, som skal føres ud af Unionens toldområde, skal gøres til genstand for en reeksportangivelse, der skal indgives til det kompetente toldsted.
2. Artikel 158-195 finder anvendelse på reeksportangivelsen.
3. Stk. 1 finder ikke anvendelse på følgende varer:
a)
varer, der er henført under proceduren for ekstern forsendelse, og som kun passerer gennem Unionens toldområde
b)
varer, der omlades i eller reeksporteres direkte fra en frizone
c)
varer under midlertidig opbevaring, der reeksporteres direkte fra en lagerfacilitet til midlertidig opbevaring.
KAPITEL 4
Summarisk udpassageangivelse
Artikel 271
Indgivelse af en summarisk udpassageangivelse
1. Når varer skal føres ud af Unionens toldområde, og der ikke indgives en toldangivelse eller en reeksportangivelse som angivelse forud for afgang, skal der indgives en summarisk udpassageangivelse til udpassagetoldstedet.
Toldmyndighederne kan tillade, at den summariske udpassageangivelse indgives til et andet toldsted, forudsat at sidstnævnte toldsted straks videregiver de nødvendige oplysninger til udpassagetoldstedet eller gør dem tilgængelige elektronisk.
2. Den summariske udpassageangivelse skal indgives af transportøren.
Uden at dette berører transportørens forpligtelser, kan den summariske udpassageangivelse i stedet for transportøren indgives af en af følgende personer:
a)
eksportøren eller afsenderen eller en anden person, i hvis navn eller på hvis vegne transportøren handler
b)
enhver person, som er i stand til at frembyde de pågældende varer eller få dem frembudt for udpassagetoldstedet.
3. Toldmyndighederne kan acceptere, at der benyttes handels-, havne- eller transportoplysningssystemer til indgivelse af en summarisk udpassageangivelse, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en sådan angivelse, og at disse oplysninger foreligger inden for en specifik frist, inden varerne føres ud af Unionens toldområde.
4. Toldmyndighederne kan i stedet for indgivelsen af den summariske udpassageangivelse antage indgivelsen af en meddelelse og adgang til oplysningerne i en summarisk udpassageangivelse i den økonomiske operatørs edb-system.
Artikel 272
Ændring og ugyldiggørelse af en summarisk udpassageangivelse
1. Klarereren kan efter ansøgning få tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i den summariske udpassageangivelse, efter at den er indgivet.
Det er ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav den summariske udpassageangivelse, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at en eller flere oplysninger i den summariske udpassageangivelse er urigtige eller ufuldstændige.
c)
Toldmyndighederne har allerede frigivet varerne til udpassage.
2. Når de varer, for hvilke der er indgivet en summarisk udpassageangivelse, ikke føres ud af Unionens toldområde, erklærer toldmyndighederne angivelsen ugyldig, i følgende tilfælde:
a)
efter ansøgning fra klarereren eller
b)
inden for 150 dage, efter at angivelsen er indgivet.
Artikel 273
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af den summariske udpassageangivelse som omhandlet i artikel 271
b)
ændring af den summariske udpassageangivelse i henhold til artikel 272, stk. 1, første afsnit
c)
ugyldiggørelse af den summariske udpassageangivelse i henhold til artikel 272, stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 5
Reeksportmeddelelse
Artikel 274
Indgivelse af en reeksportmeddelelse
1. Når ikke-EU-varer omhandlet i artikel 270, stk. 3, litra b) og c), føres ud af Unionens toldområde, og der dispenseres fra forpligtelsen til at indgive en summarisk udpassageangivelse for disse varer, skal der indgives en reeksportmeddelelse.
2. Reeksportmeddelelsen skal indgives til varernes udpassagetoldsted af den person, der er ansvarlig for frembydelsen af varerne ved udpassage i henhold til artikel 267, stk. 2.
3. Reeksportmeddelelsen skal indeholde de oplysninger, der er nødvendige til at afslutte frizoneproceduren eller til at afslutte den midlertidige opbevaring.
Toldmyndighederne kan acceptere, at der benyttes handels-, havne- eller transportoplysningssystemer til indgivelse af en reeksportmeddelelse, forudsat at de indeholder de nødvendige oplysninger for en sådan meddelelse, og disse oplysninger foreligger, inden varerne føres ud af Unionens toldområde.
4. Toldmyndighederne kan i stedet for indgivelsen af reeksportmeddelelsen antage indgivelsen af en meddelelse og adgang til oplysningerne i en reeksportmeddelelse i den økonomiske operatørs edb-system.
Artikel 275
Ændring og ugyldiggørelse af reeksportmeddelelsen
1. Klarereren kan efter ansøgning få tilladelse til at ændre en eller flere oplysninger i reeksportmeddelelsen, efter at den er indgivet.
Det er ikke muligt at foretage ændringer, når der er sket et af følgende:
a)
Toldmyndighederne har meddelt den person, der indgav reeksportmeddelelsen, at de agter at undersøge varerne.
b)
Toldmyndighederne har fastslået, at en eller flere oplysninger i reeksportmeddelelsen er urigtige eller ufuldstændige.
c)
Toldmyndighederne har allerede frigivet varerne til udpassage.
2. Når de varer, for hvilke der er indgivet en reeksportmeddelelse, ikke føres ud af Unionens toldområde, erklærer toldmyndighederne meddelelsen ugyldig i følgende tilfælde:
a)
efter ansøgning fra klarereren eller
b)
inden for 150 dage, efter at meddelelsen er indgivet.
Artikel 276
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen præciserer ved gennemførelsesretsakter procedurereglerne for:
a)
indgivelse af reeksportmeddelelsen som omhandlet i artikel 274
b)
ændring af reeksportmeddelelsen i henhold til artikel 275, stk. 1, første afsnit
c)
ugyldiggørelse af reeksportmeddelelsen i henhold til artikel 275, stk. 2.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 6
Fritagelse for eksportafgifter
Artikel 277
Fritagelse for eksportafgifter for midlertidigt eksporterede EU-varer
Med forbehold af artikel 259 er EU-varer, som midlertidigt eksporteres fra Unionens toldområde, omfattet af fritagelse for eksportafgifter, forudsat at de reimporteres.
AFSNIT IX
ELEKTRONISKE SYSTEMER, FORENKLING, DELEGATION AF BEFØJELSER, UDVALGSPROCEDURE OG AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
KAPITEL 1
Udvikling af elektroniske systemer
Artikel 278
Overgangsforanstaltninger
Andre midler til udveksling og lagring af oplysninger end edb som omhandlet i artikel 6, stk. 1, kan anvendes midlertidigt indtil senest den 31. december 2020, hvis de elektroniske systemer, der er nødvendige for anvendelse af kodeksens bestemmelser, endnu ikke er operationelle.
Artikel 279
Delegation af beføjelser
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 284, som præciserer reglerne for udveksling og lagring af data i den i artikel 278 omhandlede situation.
Artikel 280
Arbejdsprogram
1. For at støtte udviklingen af de elektroniske systemer som omhandlet i artikel 278 og regulere fastsættelsen af overgangsperioder udarbejder Kommissionen senest 1. maj 2014 et arbejdsprogram vedrørende udvikling og indførelse af de elektroniske systemer, der er omhandlet i artikel 16, stk. 1.
2. Arbejdsprogrammet som omhandlet i stk. 1 indeholder følgende prioriteter:
a)
harmoniseret udveksling af oplysninger på grundlag af internationalt anerkendte datamodeller og meddelelsesformater
b)
omstrukturering af toldprocesserne og de toldrelaterede processer med henblik på at styrke deres nyttevirkning, effektivitet og sikre en ensartet anvendelse og mindske omkostningerne i forbindelse med efterlevelse heraf, og
c)
adgang for de økonomiske operatører til en bred vifte af elektroniske toldtjenester, der sætter dem i stand til at interagere på samme måde med toldmyndighederne i enhver medlemsstat.
3. Arbejdsprogrammet som omhandlet i stk. 1 ajourføres regelmæssigt.
Artikel 281
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter det i artikel 280 omhandlede arbejdsprogram.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
Afgiver udvalget ikke nogen udtalelse, vedtager Kommissionen ikke de i stk. 1 omhandlede gennemførelsesretsakter, og artikel 5, stk. 4, tredje afsnit, i forordning (EU) nr. 182/2011 anvendes.
KAPITEL 2
Forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen
Artikel 282
Afprøvninger
Kommissionen kan efter ansøgning give en eller flere medlemsstater tilladelse til i en begrænset periode at afprøve forenklinger i anvendelsen af toldlovgivningen, navnlig når disse er it-relaterede. Afprøvningen berører ikke anvendelsen af toldlovgivningen i de medlemsstater, der ikke deltager i en sådan afprøvning, og evalueres periodisk.
Artikel 283
Tillæggelse af gennemførelsesbeføjelser
Kommissionen vedtager ved gennemførelsesretsakter de i artikel 282 omhandlede afgørelser.
Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 285, stk. 4.
KAPITEL 3
Delegation af beføjelser og udvalgsprocedure
Artikel 284
Udøvelse af de delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 og 279, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra 30. oktober 2013. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.
3. De i artikel 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 og 279 omhandlede delegationer af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning fra dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 eller 279 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet eller Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 285
Udvalgsprocedure
1. Kommissionen bistås af Toldkodeksudvalget. Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 4 i forordning (EU) nr. 182/2011.
3. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 8 i forordning (EU) nr. 182/2011 sammenholdt med dennes artikel 4.
4. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011.
5. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 8 i forordning (EU) nr. 182/2011 sammenholdt med dennes artikel 5.
6. Når udvalgets udtalelse skal indhentes ved skriftlig procedure, og der henvises til dette stykke, afsluttes denne procedure uden resultat, når udvalgets formandskab inden for fristen for afgivelse af udtalelsen beslutter dette.
KAPITEL 4
Afsluttende bestemmelser
Artikel 286
Ophævelse og ændring af gældende lovgivning
1. Forordning (EF) nr. 450/2008 ophæves.
2. Forordning (EØF) nr. 3925/91, forordning (EØF) nr. 2913/92 og forordning (EF) nr. 1207/2001 ophæves fra den i artikel 288, stk. 2, omhandlede dato.
3. Henvisninger til de ophævede forordninger betragtes som henvisninger til nærværende forordning og skal læses efter sammenligningstabellerne i bilaget.
4. I artikel 3, stk. 1, sjette led, i forordning (EØF) nr. 2913/92 udgår formuleringen "samt Mayotte" fra den 1. januar 2014.
5. Artikel 9, stk. 1, litra a), første led, i forordning (EØF) nr. 2658/87 udgår fra den i artikel 288, stk. 2, omhandlede dato.
Artikel 287
Ikrafttræden
Denne forordning træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Artikel 288
Anvendelse
1. Artikel 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20, 21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181, 183, 184, 186, 187, 193, 196, 200, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253, 265, 266, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 og 286 anvendes fra 30. oktober 2013.
2. Andre artikler end dem, der er omhandlet i stk. 1, anvendes fra 1. juni 2016.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Strasbourg, den 9. oktober 2013.
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 952/2013
ze dne 9. října 2013,
kterým se stanoví celní kodex Unie
(přepracované znění)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 33, 114 a 207 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) (3), je třeba provést řadu změn. V zájmu přehlednosti by uvedené nařízení mělo být přepracováno.
(2)
Je vhodné zajistit konzistentnost nařízení (ES) č. 450/2008 se Smlouvou o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), zejména s články 290 a 291 uvedené smlouvy. Je rovněž vhodné, aby uvedené nařízení zohlednilo vývoj práva Unie a aby některá jeho ustanovení byla upravena s cílem usnadnit jejich uplatňování.
(3)
Za účelem doplnění nebo změn některých prvků tohoto nařízení, které nejsou podstatné, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni. Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(4)
Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit včasné a transparentní konzultace s odborníky členských států a podnikatelským sektorem.
(5)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení tohoto nařízení by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci s cílem: stanovit formát a kód obecných požadavků týkajících se údajů pro účely výměny informací mezi celními orgány a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány a uchovávání těchto informací, jakož i postupy pro výměnu a uchovávání informací, k níž lze použít jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat; přijímat rozhodnutí, která umožní jednomu členskému státu nebo několika členským státům používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat; stanovit celní orgán příslušný pro registraci hospodářských subjektů a jiných osob; stanovit technické postupy pro vývoj, údržbu a používání elektronických systémů; stanovit postupy pro svěřování a prokazování oprávnění celního zástupce poskytovat služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen; stanovit postupy pro předkládání a přijímání žádostí o přijetí rozhodnutí v rámci celních předpisů, přijetí a sledování uvedených rozhodnutí; postupy pro prohlášení rozhodnutí za neplatné, zrušení a změnu v případě rozhodnutí přijatých ve prospěch určité osoby; postupy pro používání rozhodnutí týkajícího se závazných informací poté, co pozbude platnosti nebo je zrušeno, a oznámení celním orgánům, že přijímání rozhodnutí týkajících se závazných informací se pozastavuje a že toto pozastavení se ruší; přijmout rozhodnutí požadující po členských státech zrušení rozhodnutí týkajícího se závazných informací; přijmout postupy pro uplatňování kritérií pro udělování statusu oprávněného hospodářského subjektu; opatření pro zajištění jednotného uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik,
společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly; stanovit přístavy nebo letiště, kde se mají provádět celní kontroly a formality ohledně příručních a zapsaných zavazadel; stanovit pravidla pro přepočet měn; stanovit opatření pro jednotnou správu celních kvót a celních stropů a řízení dohledu nad propuštěním zboží do volného oběhu nebo nad jeho vývozem; stanovit opatření k určení sazebního zařazení zboží; stanovit postupy pro předkládání a ověřování dokladů o nepreferenčním původu; postupy pro usnadnění zavedení preferenčního původu zboží v Unii; povolit dočasnou odchylku z pravidel preferenčního původu zboží, na které se vztahují preferenční opatření přijatá jednostranně Unií; stanovit opatření k určení původu konkrétních druhů zboží; stanovit postupy pro určení celní hodnoty zboží; stanovit postupy pro poskytnutí jistoty, určení částky jistoty, její sledování a uvolnění, jakož i zrušení a odstoupení od závazku, který poskytl ručitel; stanovit postupy pro dočasný zákaz použití souborných jistot; přijmout opatření na zajištění vzájemné pomoci mezi celními orgány v případě vzniku celního dluhu; postupy pro vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla včetně informací poskytovaných Komisi; přijmout rozhodnutí o vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit lhůtu, v níž je třeba provést analýzu rizik na základě vstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit postupy pro oznamování příjezdu námořního plavidla nebo letadla a dopravě zboží na příslušné místo;
stanovit postupy pro předkládání zboží celnímu úřadu; postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti celního prohlášení pro dočasné uskladnění a přemísťování zboží v dočasném uskladnění; postupy pro prokazování a ověřování celního statusu zboží Unie; postupy pro určení jiných příslušných celních úřadů, než je úřad příslušný v místě, kde je zboží celnímu úřadu předkládáno, a pro podávání celního prohlášení, pokud jsou použity jiné způsoby než metoda elektronického zpracování dat; postupy pro podávání standardního celního prohlášení a pro dostupnost podkladů; postupy pro podávání zjednodušeného celního prohlášení a doplňkového celního prohlášení; postupy pro podávání celního prohlášení před předložením zboží celnímu úřadu, přijímání celního prohlášení a změny celního prohlášení po propuštění zboží; opatření pro určení podpoložky celního sazebníku zboží, na které se vztahuje nejvyšší sazba dovozního nebo vývozního cla, tvoří-li zásilku zboží, které patří do různých podpoložek celního sazebníku; postupy pro centralizované celní řízení a upuštění od povinnosti předkládat v této souvislosti zboží; postupy pro zápis do záznamů deklaranta; stanovit postupy pro celní formality a kontroly prováděné držitelem povolení v souvislosti se samoschválením; stanovit opatření pro ověření
celního prohlášení, kontroly zboží a odběru vzorků a výsledků ověření; stanovit postupy pro nakládání se zbožím; stanovit postupy pro poskytování informací potvrzujících, že byly splněny podmínky pro osvobození od dovozního cla pro vrácené zboží a pro překládání dokladů o tom, že byly splněny podmínky pro osvobození od dovozního cla pro produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z moře; stanovit postupy pro přezkum hospodářských podmínek v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro vyřízení zvláštního režimu; stanovit postupy pro převod práv a povinností a pohyb zboží v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro používání rovnocenného zboží v kontextu zvláštních režimů; stanovit postupy pro uplatňování mezinárodních tranzitních nástrojů na celním území Unie; postupy pro propuštění zboží do režimu tranzitu Unie, ukončení tohoto režimu, fungování zjednodušení tohoto celního režimu a celní dohled nad zbožím přepravovaným v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie; postupy pro propouštění
zboží do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu svobodného pásma; stanovit lhůtu, v níž je třeba provést analýzu rizik na základě prohlášení před výstupem zboží; stanovit postupy pro výstup zboží; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení; stanovit postupy pro podávání, změnu a zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu; stanovit pracovní program podporující vývoj souvisejících elektronických systémů a upravující stanovení přechodných období; přijmout rozhodnutí povolující členským státům testovat zjednodušení při uplatňování celních předpisů, zejména pokud se tato zjednodušení týkají informačních technologií. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (4).
(6)
S ohledem na spolupráci, která je nezbytná mezi členskými státy a Komisí v zájmu rozvíjení, údržby a nasazování elektronických systémů potřebných pro provádění celního kodexu Unie (kodexu), by Komise neměla přijmout pracovní program podporující takový rozvoj a upravující stanovení přechodných období, pokud není výborem přezkoumávajícím návrh prováděcího aktu vydáno žádné stanovisko.
(7)
Poradní postup by se měl použít pro přijetí: rozhodnutí, která umožní jednomu členskému státu nebo několika členským státům používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat, neboť se tato rozhodnutí nevztahují na všechny členské státy; rozhodnutí požadujících po členských státech zrušení rozhodnutí týkajícího se závazných informací, neboť se tato rozhodnutí vztahují pouze na jeden členský stát a mají za cíl dodržování celních předpisů; rozhodnutí o vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla, neboť se tato rozhodnutí přímo vztahují na žadatele o uvedené vrácení nebo prominutí.
(8)
Je-li to nezbytné v závažných, naléhavých a řádně odůvodněných případech by Komise měla přijmout okamžitě použitelné prováděcí akty týkající se: opatření pro zajištění jednotného uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik, společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly; určení sazebního zařazení zboží; určení původu konkrétních druhů zboží; opatření dočasně zakazujících použití souborných jistot.
(9)
Unie je založena na celní unii. Je žádoucí, aby se v zájmu hospodářských subjektů i celních orgánů v Unii platné celní předpisy zahrnuly do jednoho kodexu. Vycházeje z myšlenky vnitřního trhu by měl uvedený kodex obsahovat obecná pravidla a postupy, které zajistí provádění tarifních opatření a dalších opatření společné politiky zaváděných na úrovni Unie v rámci obchodu se zbožím mezi Unií a zeměmi nebo územími mimo celní území Unie při zohlednění požadavků těchto společných politik. Celní předpisy by měly být lépe sladěny s předpisy, které se týkají výběru dovozních poplatků, aniž by se měnila oblast působnosti platných daňových předpisů.
(10)
Při další modernizaci celních předpisů by se měly řádně vzít v úvahu názory hospodářských subjektů, aby se zajistilo skutečné zjednodušení administrativy.
(11)
V souladu se sdělením Komise ze dne 9. srpna 2004 nazvaným "Ochrana finančních zájmů Společenství - boj proti podvodům - akční plán na období 2004-2005" je vhodné upravit právní rámec pro ochranu finančních zájmů Unie.
(12)
Základem nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (5), bylo sjednocení celních režimů používaných v jednotlivých členských státech v osmdesátých letech 20. století. Uvedené nařízení bylo od svého zavedení opakovaně a podstatně změněno, aby řešilo specifické problémy, jakými je ochrana dobré víry nebo zohlednění bezpečnostních požadavků. Další změny uvedeného nařízení byly zavedeny nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2005 ze dne 13. dubna 2005 (6) a následně zahrnuty do nařízení (ES) č. 450/2008 v důsledku významných právních změn, které nastaly v posledních letech na úrovni Unie i na mezinárodní úrovni, jako např. uplynutí doby platnosti Smlouvy o založení Evropského společenství uhlí a oceli a vstup v platnost aktů o přistoupení z let 2003, 2005 a 2011, jakož i Protokolu o změně Mezinárodní úmluvy o zjednodušení a sladění celních režimů (revidovaná Kjótská úmluva), k němuž Unie přistoupila na základě rozhodnutí Rady 2003/231/ES ze dne 17. března 2003 (7).
(13)
Je vhodné zavést do kodexu právní rámec, na jehož základě se některá ustanovení celních předpisů použijí na obchod se zbožím Unie mezi částmi celního území, na něž se vztahují ustanovení směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (8) nebo směrnice Rady 2008/118/ES ze dne 16. prosince 2008 o obecné úpravě spotřebních daní (9), a částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují, nebo na obchod mezi částmi, na něž se daná ustanovení nevztahují. Vzhledem ke skutečnosti, že se jedná o zboží Unie, a vzhledem k fiskální povaze příslušných opatření v rámci uvedeného obchodu uvnitř Unie je zavedení příslušných zjednodušení celních formalit, jež se na toto zboží použijí, odůvodněné.
(14)
Za účelem zohlednění zvláštního daňového režimu některých částí celního území Unie, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o celní formality a kontroly, které se použijí na obchod se zbožím Unie mezi těmito částmi a zbytkem celního území Unie.
(15)
Zjednodušení dovoleného obchodu a boj proti podvodům vyžadují jednoduché, rychlé a standardní celní režimy a postupy. Je proto vhodné v souladu se sdělením Komise ze dne 24. července 2003 nazvaným "Jednoduché a bezpapírové prostředí pro cla a obchod" zjednodušit celní předpisy, což umožní využívání moderních nástrojů a technologií a dále podpoří jednotné používání celních předpisů a modernizovaných přístupů k celní kontrole, a napomoci tak k zajištění základu pro účinné a jednoduché celní řízení. Za účelem zvýšení konkurenceschopnosti podniků by měly být celní režimy sloučeny nebo sladěny a jejich počet by měl být snížen na režimy, které jsou hospodářsky odůvodněné.
(16)
S dotvořením vnitřního trhu, snížením překážek mezinárodního obchodu a investic a rostoucí potřebou zajistit bezpečnost a zabezpečení vnějších hranic Unie se změnila role celních orgánů, které získaly vedoucí postavení v dodavatelském řetězci a v rámci sledování a řízení mezinárodního obchodu se staly katalyzátorem konkurenceschopnosti zemí a společností. Celní předpisy by proto měly odrážet novou hospodářskou situaci a nové postavení celních orgánů a jejich úkoly.
(17)
Používání informačních a komunikačních technologií, jak je stanoví rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 70/2008/ES ze dne 15. ledna 2008 o bezpapírovém prostředí pro celnictví a obchod (10), je klíčovým prvkem při zajišťování usnadnění obchodu a současně i účinnosti celních kontrol, a tudíž i při snižování nákladů podniků a rizik pro společnost. Je proto nezbytné stanovit v kodexu právní rámec, v němž lze uvedené rozhodnutí provést, a zejména právní zásadu, podle níž se veškeré celní a obchodní operace musí provádět elektronicky a informační a komunikační systémy pro celní operace musí poskytnout hospodářským subjektům v každém členském státě stejné možnosti.
(18)
Za účelem zajištění bezpapírového prostředí pro celnictví a obchod, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o obecné požadavky týkající se údajů pro účely výměny a uchovávání informací prostřednictvím elektronického zpracování dat, pokud jde o situace, kdy pro takovou výměnu a uchovávání mohou být použity jiné způsoby, a pokud jde o registraci osob. Jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat by mohly být používány zejména přechodně, pokud nejsou nezbytné elektronické systémy dosud v provozu, avšak ne déle než do 31. prosince 2020. Pokud jde o centralizované celní řízení, dokud nebudou zprovozněny nezbytné elektronické systémy, tato přechodná opatření by zachovávala postup v současné době známý jako „jednotné povolení pro zjednodušené postupy“.
(19)
Používání informačních a komunikačních technologií by mělo být doplněno harmonizovaným a standardizovaným používáním celních kontrol ze strany členských států s cílem zajistit rovnocennou úroveň celních kontrol v celé Unii, aby tak na různých místech vstupu do Unie a výstupu z ní nedocházelo k jednání narušujícímu hospodářskou soutěž.
(20)
V zájmu usnadnění podnikání a současného zajištění odpovídající úrovně kontroly zboží vstupujícího na celní území Unie nebo je opouštějícího je žádoucí, aby byly informace poskytované hospodářskými subjekty při zohlednění příslušných předpisů o ochraně údajů sdíleny mezi celními orgány a ostatními subjekty podílejícími se na této kontrole. Uvedené kontroly prováděné jednotlivými orgány by měly být harmonizovány do té míry, aby hospodářský subjekt musel podávat informace jen jednou a uvedené orgány by prováděly kontrolu zboží ve stejnou dobu a na stejném místě.
(21)
V zájmu usnadnění podnikání by měl mít každý i nadále právo nechat se v celním řízení zastupovat. Nemělo by však již být možné, aby bylo toto právo na zastupování vyhrazeno podle právních předpisů stanovených jedním z členských států jen někomu. Kromě toho by měl být celní zástupce, který splňuje kritéria pro udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení, oprávněn poskytovat své služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen. Jako obecné pravidlo by měl být celní zástupce usazen na celním území Unie. Od této povinnosti by mělo být upuštěno, jestliže celní zástupce jedná jménem osob, u nichž se nepožaduje, aby byly usazeny na celním území Unie, nebo v jiných odůvodněných případech.
(22)
Na veškerá rozhodnutí v rámci celních předpisů včetně závazných informací by se měla vztahovat stejná pravidla. Všechna taková rozhodnutí by měla platit v celé Unii a v případě, že nejsou v souladu s celními předpisy nebo jejich výkladem, by mělo být možné prohlásit je za neplatné, změnit je, pokud není stanoveno jinak, nebo je zrušit.
(23)
Pro zjednodušení celních režimů v elektronickém prostředí je nezbytné, aby celní orgány různých členských států měly společnou působnost. V rámci celého vnitřního trhu je nutné zajistit odpovídající úroveň účinných, odrazujících a přiměřených sankcí.
(24)
Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly vystupovat v postavení oprávněných hospodářských subjektů, pokud jim bylo uděleno povolení pro celní zjednodušení nebo povolení v oblasti bezpečnosti a zabezpečení, popřípadě obě tato povolení. V závislosti na druhu uděleného povolení by oprávněné hospodářské subjekty měly mít možnost maximálně využívat rozšířeného používání celního zjednodušení nebo mít přístup ke zjednodušením v oblasti bezpečnosti a zabezpečení. Měly by rovněž obdržet zvýhodněné zacházení, pokud jde o celní kontroly, jako například méně fyzických kontrol a kontrol dokumentů.
(25)
Důvěryhodné hospodářské subjekty, které dodržují pravidla, by měly mít možnost využívat vzájemného mezinárodního uznávání statusu „oprávněných hospodářských subjektů“.
(26)
Aby byla zaručena rovnováha mezi povinností celních orgánů zajistit řádné uplatňování celních předpisů na jedné straně a právem hospodářských subjektů na spravedlivé zacházení na straně druhé, měly by být celním orgánům přiznány rozsáhlé kontrolní pravomoci a hospodářským subjektům právo na odvolání.
(27)
V souladu s Listinou základních práv Evropské unie je nezbytné poskytnout každé osobě vedle práva na odvolání proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů i právo na slyšení předtím, než je přijato rozhodnutí, které by se jí mohlo nepříznivě dotknout. Omezení tohoto práva však může být odůvodněné, zejména pokud to vyžaduje povaha nebo úroveň ohrožení bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, ohrožení zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, ohrožení životního prostředí nebo spotřebitelů.
(28)
S cílem minimalizovat rizika pro Unii, její občany a její obchodní partnery by mělo být harmonizované používání celních kontrol ze strany členských států založeno na společném rámci pro řízení rizik a elektronickém systému pro jeho provádění. Zavedení rámce pro řízení rizik, který bude společný pro všechny členské státy, by nemělo členským státům bránit v provádění namátkových kontrol zboží.
(29)
Za účelem zajištění konzistentního a rovného zacházení s osobami, jichž se týkají celní formality a kontroly, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o určení dalších případů, kdy celní zástupce nemusí být usazen na celním území Unie, jakož i pravidel souvisejících s rozhodnutími přijímanými celními orgány, včetně pravidel týkajících se závazných informací, oprávněného hospodářského subjektu a zjednodušení.
(30)
Je nutné stanovit skutečnosti, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím. Vyžadují-li to potřeby obchodu, je rovněž vhodné stanovit podrobnější předpisy pro vydávání dokladů o původu v Unii.
(31)
Za účelem doplnění skutečností, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření, by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o pravidla původu zboží.
(32)
S cílem zabránit obtížím při stanovení právního základu pro vznik celního dluhu je žádoucí spojit všechny případy vzniku celního dluhu při dovozu, které jsou odlišné od vzniku celního dluhu na základě celního prohlášení, s návrhem na propuštění do volného oběhu nebo na dočasné použití s částečným osvobozením od cla. Totéž by mělo platit i pro vznik celního dluhu při vývozu.
(33)
Je vhodné stanovit místo, kde vzniká celní dluh a kde by mělo být vybráno dovozní či vývozní clo.
(34)
Pravidla pro zvláštní režimy by měla umožnit použití jedné jistoty pro všechny kategorie zvláštních režimů a zajistit, aby tato jistota byla souborná a zahrnovala větší počet transakcí.
(35)
Za určitých podmínek by měla být povolena souborná jistota se sníženou částkou, a to i pro celní dluh a jiné poplatky, nebo s možností zproštění povinnosti jistotu poskytnout. Souborná jistota se sníženou částkou pro celní dluhy a jiné poplatky, by se měla rovnat poskytnutí jistoty pro celou výši splatného dovozního nebo vývozního cla, zejména pro účely propuštění dotyčného zboží a zaúčtování.
(36)
Za účelem zajištění lepší ochrany finančních zájmů Unie a členských států by měla jistota krýt i zboží, které v zásilce nebo celním prohlášení, pro něž je poskytnuta, není uvedeno nebo je uvedeno nesprávně. Ze stejného důvodu by se závazek ručitele měl rovněž vztahovat na částky dovozního nebo vývozního cla, které mají být zaplaceny v návaznosti na kontroly po propuštění zboží.
(37)
Za účelem zabezpečení finančních zájmů Unie a členských států a omezení podvodných operací je vhodné přijmout předpisy zahrnující několikastupňová opatření pro použití souborné jistoty. Pokud hrozí zvýšené nebezpečí podvodu, měla by existovat možnost dočasně zakázat používání souborné jistoty s přihlédnutím ke konkrétní situaci dotyčných hospodářských subjektů.
(38)
V případech, kdy celní dluh vznikne nedodržením celních předpisů, je vhodné vzít v úvahu dobrou víru dotyčné osoby a co nejvíce snížit dopad nedbalosti ze strany dlužníka.
(39)
Za účelem ochrany finančních zájmů Unie a členských států a doplnění pravidel týkajících se celního dluhu a jistot by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o místo vzniku celního dluhu, výpočet částky dovozního a vývozního cla, jistotu za tyto částky a vybrání, vrácení, prominutí a zánik celního dluhu.
(40)
Je nutné stanovit zásadu, podle které se určuje celní status zboží Unie, a okolnosti, které vedou ke ztrátě tohoto statusu, a určit případy, v nichž tento status zůstane nezměněn, pokud zboží dočasně opustilo celní území Unie.
(41)
Za účelem zajištění volného pohybu zboží Unie na celním území Unie a celního zacházení se zbožím, které není zbožím Unie a bylo na toto území přepraveno, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o určení celního statusu zboží, ztrátu celního statusu zboží Unie, zachování tohoto statusu u zboží, které dočasně opouští celní území Unie, a osvobození vráceného zboží od cla.
(42)
Pokud hospodářský subjekt předem poskytl nezbytné informace pro kontroly přípustnosti zboží z hlediska rizik, je vhodné zajistit, aby se rychlé propuštění zboží stalo pravidlem. Kontroly daňové a obchodní politiky by měl provádět především celní úřad příslušný pro prostory hospodářského subjektu.
(43)
Pravidla týkající se celních prohlášení a propuštění zboží do celního režimu by měla být modernizována a zjednodušena, zejména prostřednictvím požadavku, aby se celní prohlášení podávala zpravidla elektronickou cestou, a stanovením pouze jednoho typu zjednodušeného celního prohlášení a možnosti podat celní prohlášení ve formě zápisu do záznamů deklaranta.
(44)
Jelikož revidovaná Kjótská úmluva prosazuje, aby se celní prohlášení podávalo, registrovalo a kontrolovalo před příchodem zboží a aby místo podání prohlášení mohlo být jiné než místo, kde se zboží fyzicky nachází, je vhodné stanovit, že centralizované celní řízení bude probíhat v místě, kde je hospodářský subjekt usazen.
(45)
Je vhodné na úrovni Unie stanovit pravidla, která by vymezila okolnosti, za nichž celní orgány mohou zboží zničit nebo s ním jinak nakládat, což muselo být dříve upraveno vnitrostátními právními předpisy.
(46)
S cílem doplnit pravidla týkající se propuštění zboží do celního režimu a zajistit rovné zacházení s dotčenými osobami by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se celního prohlášení a propuštění zboží.
(47)
Je vhodné stanovit společná a jednoduchá pravidla pro zvláštní režimy doplněná malým souborem pravidel pro každou kategorii zvláštního režimu, aby se výběr správného režimu pro hospodářský subjekt zjednodušil, zabránilo se chybám a snížil se počet případů dodatečně vybíraného a vraceného cla po propuštění zboží.
(48)
Je třeba usnadnit udělování povolení pro více zvláštních režimů s jednou jistotou a jedním kontrolním celním úřadem a mít pro tyto případy jednoduchá pravidla týkající se vzniku celního dluhu. Základní zásadou by mělo být, že se zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu, nebo produkty získané z tohoto zboží, oceňují v okamžiku vzniku celního dluhu. V hospodářsky odůvodněných případech by však mělo být rovněž možné ocenit zboží v době, kdy bylo propuštěno do zvláštního režimu. Stejné zásady by se měly vztahovat na obvyklé formy manipulace.
(49)
S ohledem na vyšší počet opatření týkajících se bezpečnosti by se umístění zboží do svobodných pásem mělo stát celním režimem a na zboží by se měly vztahovat celní kontroly při vstupu a kontroly dokladů.
(50)
Jelikož již není nadále nutné oznamovat záměr zpětného vývozu, měl by být režim aktivního zušlechťovacího styku v podmíněném systému sjednocen s režimem přepracování pod celním dohledem a režim aktivního zušlechťovacího styku v systému navracení by měl být zrušen. Tento jednotný režim aktivního zušlechťovacího styku by měl rovněž zahrnovat zničení zboží s výjimkou případů, kdy zničení provádějí celní orgány nebo kdy se provádí pod celním dohledem.
(51)
Za účelem doplnění pravidel týkajících se zvláštních režimů a zajištění rovného zacházení s dotčenými osobami by na Komisi měla být přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se případů, kdy je zboží propuštěno do zvláštních režimů, pokud jde o pohyb takového zboží, obvyklé formy manipulace s ním a jeho rovnocennost a pokud jde o vyřízení těchto režimů.
(52)
Opatření týkající se bezpečnosti ve vztahu ke zboží Unie, které opustilo celní území Unie, by se měla rovněž vztahovat na zpětný vývoz zboží, které není zbožím Unie. Stejná pravidla by se měla použít na všechny druhy zboží, přičemž jsou případně možné určité výjimky, např. u zboží, které je pouze přepravováno přes celní území Unie.
(53)
Za účelem zajištění celního dohledu nad zbožím vstupujícím na celní území Unie nebo je opouštějícím a uplatňování opatření týkajících se bezpečnosti, by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungováni EU, pokud jde o pravidla týkající se vstupního souhrnného celního prohlášení a prohlášení před výstupem zboží.
(54)
Pro další usnadnění cel a obchodu, zejména využíváním nejnovějších nástrojů a technologií, by členským státům mělo být povoleno, aby za určitých podmínek a na žádost testovaly po omezenou dobu zjednodušení uplatňování celních předpisů. Tato možnost by neměla ohrozit uplatňování těchto předpisů nebo vytvářet nové povinnosti pro hospodářské subjekty, které se mohou těchto testů účastnit pouze na základě dobrovolnosti.
(55)
V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské Unii (dále jen „Smlouva o EU“) je pro dosažení základních cílů, které spočívají v účinném fungování celní unie a provádění společné obchodní politiky, nezbytné a vhodné stanovit obecná pravidla a postupy vztahující se na zboží vstupující na celní území Unie nebo je opouštějící. V souladu s čl. 5 odst. 4 prvním pododstavcem Smlouvy o EU toto nařízení nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(56)
Za účelem zjednodušení a racionalizace celních předpisů byla do kodexu v zájmu transparentnosti zapracována řada ustanovení, která jsou obsažena v samostatných aktech Unie. Nařízení Rady (EHS) č. 3925/91 ze dne 19. prosince 1991 o vyloučení kontroly a formalit u příručních a zapsaných zavazadel osob uskutečňujících lety a námořní cesty uvnitř Společenství (11), nařízení (EHS) č. 2913/92, nařízení Rady (ES) č. 1207/2001 ze dne 11. června 2001 o postupech usnadňujících vydávání nebo vystavování dokladů o původu ve Společenství a vydávání některých oprávnění schváleného vývozce podle předpisů upravujících preferenční obchod mezi Evropským společenstvím a některými zeměmi (12) a nařízení (ES) č. 450/2008 by proto měla být zrušena.
(57)
Ustanovení tohoto nařízení, která stanoví přenesení pravomoci a svěření prováděcích pravomocí, a ustanovení o poplatcích a nákladech by se měla použít ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Ostatní ustanovení by se měla použít od 1. června 2016.
(58)
Tímto nařízením by neměly být dotčeny stávající ani budoucí předpisy Unie o přístupu k dokumentům přijaté v souladu s čl. 15 odst. 3 Smlouvy o fungování EU. Tímto nařízením rovněž nejsou dotčeny vnitrostátní pravidla pro přístup k dokumentům.
(59)
Komise by měla vyvinout úsilí o zajištění toho, aby tímto nařízením stanovené akty v přenesené pravomoci a prováděcí akty vstoupily v platnost v dostatečném předstihu před dnem použitelnosti kodexu, aby se umožnilo včasné provedení ze strany členských států,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
OBSAH
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Rozsah působnosti celních předpisů, úloha celních orgánů a definice
KAPITOLA 2
Práva a povinnosti osob v souvislosti s celními předpisy
Oddíl 1
Poskytování informací
Oddíl 2
Zastupování v celním řízení
Oddíl 3
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Oddíl 4
Oprávněný hospodářský subjekt
Oddíl 5
Sankce
Oddíl 6
Opravné prostředky
Oddíl 7
Kontrola zboží
Oddíl 8
Uchovávání dokladů a jiných informací a poplatky a náklady
KAPITOLA 3
Přepočet měn a lhůty
HLAVA II
FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE UPLATNÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Společný celní sazebník a sazební zařazení zboží
KAPITOLA 2
Původ zboží
Oddíl 1
Nepreferenční původ
Oddíl 2
Preferenční původ
Oddíl 3
Určení původu zvláštních druhů zboží
KAPITOLA 3
Hodnota zboží pro celní účely
HLAVA III
CELNÍ DLUH A JISTOTY
KAPITOLA 1
Vznik celního dluhu
Oddíl 1
Celní dluh při dovozu
Oddíl 2
Celní dluh při vývozu
Oddíl 3
Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu
KAPITOLA 2
Jistota za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl
KAPITOLA 3
Výběr, platba, vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 1
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla, oznámení celního dluhu a zaúčtování
Oddíl 2
Platba částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 3
Vrácení a prominutí
KAPITOLA 4
Zánik celního dluhu
HLAVA IV
ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Vstupní souhrnné celní prohlášení
KAPITOLA 2
Vstup zboží
Oddíl 1
Vstup zboží na celní území Unie
Oddíl 2
Předložení zboží, jeho vykládka a kontrola
Oddíl 3
Dočasné uskladnění zboží
HLAVA V
OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ DO CELNÍHO REŽIMU, OVĚŘOVÁNÍ, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ A NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Celní status zboží
KAPITOLA 2
Propuštění zboží do celního režimu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Standardní celní prohlášení
Oddíl 3
Zjednodušená celní prohlášení
Oddíl 4
Ustanovení, která se použijí na všechna celní prohlášení
Oddíl 5
Jiná zjednodušení
KAPITOLA 3
Ověřování a propuštění zboží
Oddíl 1
Ověřování
Oddíl 2
Propuštění
KAPITOLA 4
Nakládání se zbožím
HLAVA VI
PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
KAPITOLA 1
Propuštění do volného oběhu
KAPITOLA 2
Osvobození od dovozního cla
Oddíl 1
Vrácené zboží
Oddíl 2
Mořský rybolov a produkty získané z moře
HLAVA VII
ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
KAPITOLA 2
Tranzit
Oddíl 1
Vnější a vnitřní tranzit
Oddíl 2
Tranzit Unie
KAPITOLA 3
Uskladnění
Oddíl 1
Společná ustanovení
Oddíl 2
Uskladnění v celním skladu
Oddíl 3
Svobodná pásma
KAPITOLA 4
Zvláštní účel
Oddíl 1
Dočasné použití
Oddíl 2
Konečné užití
KAPITOLA 5
Zušlechtění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Oddíl 2
Aktivní zušlechťovací styk
Oddíl 3
Pasivní zušlechťovací styk
HLAVA VIII
ZBOŽÍ, JEŽ OPUSTILO CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Formality před výstupem zboží
KAPITOLA 2
Formality při výstupu zboží
KAPITOLA 3
Vývoz a zpětný vývoz
KAPITOLA 4
Výstupní souhrnné celní prohlášení
KAPITOLA 5
Oznámení o zpětném vývozu
KAPITOLA 6
Osvobození od vývozního cla
HLAVA IX
ZJEDNODUŠENÍ ELEKTRONICKÝCH SYSTÉMŮ, PŘENESENÍ PRAVOMOCI, POSTUP PROJEDNÁVÁNÍ VE VÝBORU A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Vytvoření elektronických systémů
KAPITOLA 2
Zjednodušení při uplatňování celních předpisů
KAPITOLA 3
Přenesení pravomoci a postup projednávání ve výboru
KAPITOLA 4
Závěrečná ustanovení
PŘÍLOHA
SROVNÁVACÍ TABULKY
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Rozsah působnosti celních předpisů, úloha celních orgánů a definice
Článek 1
Předmět a rozsah působnosti
1. Tímto nařízením se stanoví celní kodex Unie (dále jen „kodex“), který stanoví obecná pravidla a postupy pro zboží vstupující na celní území Unie nebo toto území opouštějící.
Aniž je dotčeno mezinárodní právo a úmluvy a právní předpisy Unie v jiných oblastech, použije se kodex jednotně na celém celním území Unie.
2. Některá ustanovení celních předpisů lze použít mimo celní území Unie v rámci zvláštních právních předpisů nebo v rámci mezinárodních úmluv.
3. Některá ustanovení celních předpisů, včetně zjednodušení v nich obsažených, se použijí na obchod se zbožím Unie mezi částmi celního území Unie, na něž se vztahují ustanovení směrnice 2006/112/ES nebo směrnice 2008/118/ES, a částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují, nebo na obchod mezi částmi tohoto území, na něž se daná ustanovení nevztahují.
Článek 2
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284 k upřesnění ustanovení celních předpisů a jejich zjednodušení, pokud jde o celní prohlášení, prokazování celního statusu, použití režimu vnitřního tranzitu Unie, pokud takový režim nemá dopad na správné uplatňování příslušných fiskálních opatření, které se vztahují na obchod se zbožím Unie podle čl. 1 odst. 3. Uvedené akty se mohou zabývat zvláštními okolnostmi vztahujícími se na obchod se zbožím Unie, který se týká pouze jednoho členského státu.
Článek 3
Úloha celních orgánů
Celní orgány odpovídají především za dohled nad mezinárodním obchodem Unie, a přispívají tak ke spravedlivému a volnému obchodu, k provádění vnějších aspektů vnitřního trhu, společné obchodní politiky a ostatních společných politik Unie, jež mají dopad na obchod, jakož i k celkové bezpečnosti dodavatelského řetězce. Celní orgány přijmou opatření zaměřená zejména na:
a)
ochranu finančních zájmů Unie a jejích členských států;
b)
ochranu Unie před nekalým a nezákonným obchodem při současné podpoře dovolené obchodní činnosti;
c)
zajištění bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území a ochranu životního prostředí, v případě potřeby v úzké spolupráci s jinými orgány; a
d)
zachování řádné rovnováhy mezi celními kontrolami a zjednodušením dovoleného obchodu.
Článek 4
Celní území
1. Celní území Unie zahrnuje následující území, včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru:
-
území Belgického království,
-
území Bulharské republiky,
-
území České republiky,
-
území Dánského království, s výjimkou Faerských ostrovů a Grónska,
-
území Spolkové republiky Německo, s výjimkou ostrova Helgoland a území Büsingen (smlouva ze dne 23. listopadu 1964 mezi Spolkovou republikou Německo a Švýcarskou konfederací),
-
území Estonské republiky,
-
území Irska,
-
území Řecké republiky,
-
území Španělského království, s výjimkou Ceuty a Melilly,
-
území Francouzské republiky, s výjimkou francouzských zámořských zemí a území, na něž se vztahuje část čtvrtá Smlouvy o fungování EU,
-
území Chorvatské republiky,
-
území Italské republiky, s výjimkou obcí Livigno a Campione d’Italia a vnitrozemských vod jezera Lugano mezi břehem a politickou hranicí oblasti od Ponte Tresa k Porto Ceresio,
-
území Kyperské republiky v souladu s ustanoveními aktu o přistoupení z roku 2003,
-
území Lotyšské republiky,
-
území Litevské republiky,
-
území Lucemburského velkovévodství,
-
území Maďarska,
-
území Malty,
-
území Nizozemského království v Evropě,
-
území Rakouské republiky,
-
území Polské republiky,
-
území Portugalské republiky,
-
území Rumunska,
-
území Republiky Slovinsko,
-
území Slovenské republiky,
-
území Finské republiky,
-
území Švédského království a
-
území Spojeného království Velké Británie a Severního Irska, britských Normanských ostrovů a ostrova Man.
2. Následující území nacházející se mimo území členských států, a to včetně jejich teritoriálních vod, vnitřních vod a vzdušného prostoru, se považují s ohledem na úmluvy a smlouvy, které se na ně vztahují, za součást celního území Unie:
a)
FRANCIE
území Monaka, jak je vymezuje celní úmluva podepsaná v Paříži dne 18. května 1963 (Journal officiel de la République française (Úřední věstník Francouzské republiky) ze dne 27. září 1963, s. 8679);
b)
KYPR
Území výsostných oblastí Spojeného království na Akrotiri a Dhekelii, jak je vymezuje Smlouva o založení Kyperské republiky podepsaná v Nikósii dne 16. srpna 1960 (United Kingdom Treaty Series No 4 (1961) Cmnd. 1252).
Článek 5
Definice
Pro účely kodexu se rozumí:
1)
„celními orgány“ celní správy členských států, jež jsou příslušné pro uplatňování celních předpisů, a jakékoli jiné orgány, které jsou podle vnitrostátních právních předpisů oprávněny uplatňovat některé celní předpisy;
2)
„celními předpisy“ soubor právních předpisů, který tvoří:
a)
kodex a ustanovení, která jej doplňují nebo provádějí, přijatá na úrovni Unie nebo na vnitrostátní úrovni;
b)
společný celní sazebník;
c)
právní předpisy o systému Unie pro osvobození od cla;
d)
mezinárodní dohody obsahující celní ustanovení, pokud jsou tato ustanovení použitelná v Unii;
3)
„celními kontrolami“ zvláštní úkony prováděné celními orgány za účelem zajištění dodržování celních předpisů a jiných právních předpisů upravujících vstup, výstup, tranzit, pohyb, uskladnění a konečné užití zboží převáženého mezi celním územím Unie a zeměmi nebo územími mimo toto území a výskyt a pohyb zboží, které není zbožím Unie, a zboží propuštěného do režimu konečného užití na celním území Unie;
4)
„osobou“ fyzické osoby, právnické osoby a jakékoli sdružení osob, které není právnickou osobou, ale je podle právních předpisů Unie nebo podle vnitrostátních právních předpisů způsobilé k právním úkonům;
5)
„hospodářským subjektem“ osoba, která se v rámci své podnikatelské činnosti zabývá činnostmi, které podléhají celním předpisům;
6)
„celním zástupcem“ každá osoba zmocněná jinou osobou, aby v jednání s celními orgány prováděla úkony a formality vyžadované celními předpisy;
7)
„rizikem“ pravděpodobnost a dopad události, která by mohla nastat v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, pohybem nebo konečným užitím zboží převáženého mezi celním územím Unie a zeměmi či územími mimo toto území a v souvislosti s výskytem zboží, které není zbožím Unie, na celním území Unie a která by:
a)
bránila řádnému používání opatření Unie nebo vnitrostátních opatření;
b)
ohrozila finanční zájmy Unie a jejích členských států; nebo
c)
představovala hrozbu pro bezpečnost a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, pro zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, pro životní prostředí nebo spotřebitele;
8)
„celními formalitami“ všechny činnosti, které musí osoby a celní orgány provést za účelem dosažení souladu s celními předpisy;
9)
„vstupním souhrnným celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem a v dané lhůtě informuje celní orgány o tom, že zboží má vstoupit na celní území Unie;
10)
„výstupním souhrnným celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem a v dané lhůtě informuje celní orgány o tom, že zboží má opustit celní území Unie;
11)
„celním prohlášením pro dočasné uskladnění“ úkon, kdy osoba předepsanou formou a způsobem uvede, že zboží je v dočasném uskladnění;
12)
„celním prohlášením“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli, aby bylo zboží propuštěno do určitého celního režimu, případně s uvedením konkrétních opatření, jež mají být použita;
13)
„prohlášením o zpětném vývozu“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli přepravit zboží, které není zbožím Unie, s výjimkou zboží, které se nachází v režimu svobodného pásma nebo v režimu dočasného uskladnění, z celního území Unie;
14)
„oznámením o zpětném vývozu“ úkon, jímž osoba předepsanou formou a způsobem projevuje vůli přepravit zboží, které není zbožím Unie a které se nachází v režimu svobodného pásma nebo v režimu dočasného uskladnění, z celního území Unie;
15)
„deklarantem“ osoba, která podává celní prohlášení, celní prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupní souhrnné celní prohlášení, výstupní souhrnné celní prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu vlastním jménem, nebo osoba, jejímž jménem je toto prohlášení nebo oznámení podáno;
16)
„celním režimem“ některý z následujících režimů, do něhož může být zboží v souladu s kodexem propuštěno:
a)
propuštění do volného oběhu;
b)
zvláštní režimy;
c)
vývoz;
17)
„dočasným uskladněním“ situace, kdy je zboží, které není zbožím Unie, dočasně uskladněno pod celním dohledem v období od předložení celnímu úřadu k propuštění do celního režimu nebo ke zpětnému vývozu;
18)
„celním dluhem“ povinnost osoby zaplatit částku dovozního nebo vývozního cla, které se podle platných celních předpisů vztahuje na konkrétní zboží;
19)
„dlužníkem“ osoba odpovědná za celní dluh;
20)
„dovozním clem“ clo splatné při dovozu zboží;
21)
„vývozním clem“ clo splatné při vývozu zboží;
22)
„celním statusem“ status zboží vyjadřující, že se jedná o zboží Unie nebo o zboží, které není zbožím Unie;
23)
„zbožím Unie“ zboží, které spadá do některé z těchto kategorií:
a)
zboží zcela získané na celním území Unie, k němuž nebylo přidáno zboží dovezené ze zemí či území mimo celní území Unie;
b)
zboží přepravené na celní území Unie ze zemí či území mimo toto území a propuštěné do volného oběhu;
c)
zboží získané nebo vyrobené na celním území Unie buď zcela ze zboží uvedeného v písmenu b), nebo ze zboží uvedeného v písmenech a) a b);
24)
„zbožím, které není zbožím Unie“ zboží jiné než uvedené v bodě 23 nebo zboží, které ztratilo svůj celní status zboží Unie;
25)
„řízením rizik“ systematické zjišťování rizik, a to i namátkovými kontrolami, a provádění všech nezbytných opatření s cílem omezit vystavení rizikům;
26)
„propuštěním zboží“ úkon, kterým celní orgány povolují nakládat se zbožím za podmínek celního režimu, do kterého je zboží propuštěno;
27)
„celním dohledem“ obecná činnost celních orgánů, kterou se má zajistit dodržování celních předpisů a případně i dalších právních předpisů vztahujících se na zboží, kterého se týká tato činnost;
28)
„vrácením“ vrácení částky již zaplaceného dovozního nebo vývozního cla;
29)
„prominutím“ zproštění povinnosti platit částku dovozního nebo vývozního cla, které ještě nebylo zaplaceno;
30)
„zušlechtěnými výrobky“ zboží v režimu zušlechťovacího styku, které je výsledkem zušlechťovacích operací;
31)
„osobou usazenou na celním území Unie“:
a)
v případě fyzické osoby osoba, která má obvyklé bydliště na celním území Unie;
b)
v případě právnické osoby nebo sdružení osob osoba, která má sídlo, správní ústředí nebo stálou provozovnu na celním území Unie;
32)
„stálou provozovnou“ trvale umístěné zařízení určené k podnikání, na němž se trvale nacházejí nezbytné lidské i technické zdroje a jehož prostřednictvím jsou plně nebo částečně vykonávány celní operace určité osoby;
33)
„předložením zboží celnímu úřadu“ oznámení celním orgánům o tom, že zboží bylo přepraveno na celní úřad nebo jiné místo určené nebo schválené celními orgány a že je k dispozici pro účely celní kontroly;
34)
„držitelem zboží“ osoba, která je vlastníkem zboží nebo která má podobné právo nakládat se zbožím nebo má nad ním fyzickou kontrolu;
35)
„držitelem režimu“:
a)
osoba, která podává celní prohlášení nebo na jejíž účet je uvedené prohlášení podáváno; nebo
b)
osoba, na niž byly převedeny práva a povinnosti vyplývající z celního režimu;
36)
„obchodněpolitickými opatřeními“ netarifní opatření stanovená v rámci společné obchodní politiky, jež mají formu právních předpisů Unie upravujících mezinárodní obchod se zbožím;
37)
„zušlechťovacími operacemi“:
a)
opracování zboží, včetně jeho sestavení, smontování nebo přizpůsobení jinému zboží;
b)
zpracování zboží;
c)
zničení zboží;
d)
oprava zboží, včetně jeho obnovy a seřízení;
e)
použití zboží, které není v zušlechtěných výrobcích obsaženo, avšak umožňuje nebo usnadňuje výrobu těchto výrobků, a to i když je při použití zcela nebo zčásti spotřebováno (dále jen „příslušenství pro výrobu“);
38)
„výtěžností“ množství nebo procentní podíl zušlechtěných výrobků získaných zušlechtěním určitého množství zboží v režimu zušlechťovacího styku;
39)
"rozhodnutím" akt vydaný celním orgánem vztahující se k celním předpisům, kterým se rozhoduje v jednotlivém případě a který má právní účinky vůči jedné nebo více dotčeným osobám;
40)
„dopravcem“:
a)
v souvislosti se vstupem osoba, která přepravuje zboží na celní území Unie nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží na toto území. Avšak:
i)
v případě kombinované přepravy se „dopravcem“ rozumí osoba, která provozuje dopravní prostředek, který se poté, co vstoupil na celní území Unie, pohybuje po vlastní ose jako aktivní dopravní prostředek;
ii)
v případě námořní nebo letecké dopravy v rámci režimu sdílení plavidel nebo smluvních ujednání se „dopravcem“ rozumí osoba, která uzavřela smlouvu a vystavila nákladní list nebo letecký nákladní list pro konkrétní přepravu zboží na celní území Unie;
b)
v souvislosti s výstupem osoba, která zboží vyváží z celního území Unie nebo která přebírá odpovědnost za přepravu zboží z tohoto území. Avšak:
i)
v případě kombinované přepravy, při níž aktivní dopravní prostředek opouštějící celní území Unie pouze přepravuje jiný dopravní prostředek, který se po příjezdu aktivního dopravního prostředku na místo určení pohybuje po vlastní ose jako aktivní dopravní prostředek, se „dopravcem“ rozumí osoba, která provozuje dopravní prostředek, který se poté, co opustil celní území Unie a přijel na místo určení, pohybuje po vlastní ose;
ii)
v případě námořní nebo letecké dopravy v rámci režimu sdílení plavidel nebo smluvních ujednání se „dopravcem“ rozumí osoba, která uzavřela smlouvu a vystavila nákladní list nebo letecký nákladní list pro konkrétní přepravu zboží z celního území Unie;
41)
„nákupní provizí“ odměna, kterou platí dovozce zprostředkovateli za zastupování při koupi hodnoceného zboží.
KAPITOLA 2
Práva a povinnosti osob v souvislosti s celními předpisy
Oddíl 1
Poskytování informací
Článek 6
Způsoby výměny a uchovávání informací a obecné požadavky týkající se údajů.
1. Veškeré výměny informací mezi celními orgány navzájem a mezi hospodářskými subjekty a celními orgány, jako např. celní prohlášení, žádosti nebo rozhodnutí, a uchovávání těchto informací, vyžadované celními předpisy, se uskutečňují prostřednictvím elektronického zpracování dat.
2. Za účelem výměny a uchovávání informací uvedených v odstavci 1 se vypracují obecné požadavky týkající se údajů.
3. Jiné způsoby výměny a uchovávání informací než metody elektronického zpracování dat uvedené v odstavci 1 se mohou použít takto:
a)
mohou být trvalé povahy, jsou-li řádně odůvodněny druhem dopravy nebo není-li použití metod elektronického zpracování dat pro dané celní formality vhodné;
b)
mohou být dočasné povahy v případě dočasného selhání počítačových systémů celních orgánů nebo hospodářských subjektů.
4. Odchylně od odstavce 1 může Komise ve výjimečných případech přijmout rozhodnutí, která jednomu členskému státu nebo několika členským státům umožní používat jiný způsob výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat.
Takovéto rozhodnutí o odchylce musí být odůvodněno zvláštní situací členského státu žádajícího o tuto odchylku; odchylka se povoluje na konkrétní období. Odchylka se pravidelně přezkoumává a může být prodloužena na další konkrétní období na další žádost členského státu, na který se vztahuje. Odchylka se zruší, pokud již není odůvodněná.
Odchylka se netýká výměny informací mezi členským státem, na který se vztahuje, a dalšími členskými státy, ani na výměnu a uchovávání informací v ostatních členských státech pro účely uplatňování celních předpisů.
Článek 7
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
obecné požadavky týkajících se údajů podle čl. 6 odst. 2, přičemž se zohlední potřeba splnit celní formality stanovené v celních předpisech a povaha a účel výměny a uchovávání informací podle čl. 6 odst. 1;
b)
zvláštní případy, kdy mohou být v souladu s čl. 6 odst. 3 písm. a) použitý jiné způsoby výměny a uchovávání informací, než je metoda elektronického zpracování dat;
c)
druh informací a údajů, které mají být uvedeny v záznamech podle čl. 148 odst. 4 a čl. 214 odst. 1.
Článek 8
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech:
a)
pokud to bude nutné, formát a kód obecných požadavků týkajících se údajů podle čl. 6 odst. 2;
b)
postupy týkající se výměny a uchovávání informací, k níž lze použít jiné způsoby než metody elektronického zpracování dat uvedené v čl. 6 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí o odchylkách podle čl. 6 odst. 4.
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Článek 9
Registrace
1. Hospodářské subjekty usazené na celním území Unie se zaregistrují u celních orgánů příslušných v místě, kde jsou usazeny.
2. Ve zvláštních případech se hospodářské subjekty, které nejsou usazeny na celním území Unie, zaregistrují u celních orgánů příslušných v místě, kde poprvé podaly celní prohlášení nebo požádaly o rozhodnutí.
3. Není-li stanoveno jinak, nemusí se jiné osoby než hospodářské subjekty registrovat u celních orgánů.
Mají-li osoby uvedené v prvním pododstavci povinnost se zaregistrovat:
a)
zaregistrují se, pokud jsou usazeny na celním území Unie, u celních orgánů příslušných v místě, kde jsou usazeny;
b)
zaregistrují se, pokud nejsou usazeny na celním území Unie, u celních orgánů příslušných v místě, kde poprvé podaly celní prohlášení nebo požádaly o rozhodnutí.
4. Ve zvláštních případech prohlásí celní orgány registraci za neplatnou.
Článek 10
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy podle čl. 9 odst. 2, kdy mají hospodářské subjekty, které nejsou usazeny na celním území Unie, povinnost se registrovat u celních orgánů;
b)
případy podle čl. 9 odst. 3 prvního pododstavce, kdy se povinnost registrace u celních orgánů vztahuje na jiné osoby než hospodářské subjekty;
c)
případy podle čl. 9 odst. 4, kdy celní orgány prohlásí registraci za neplatnou.
Článek 11
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech celní orgány příslušné pro registraci podle článku 9.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 12
Předávání informací a ochrana údajů
1. Na veškeré informace, které jsou důvěrné povahy nebo jsou poskytovány jako důvěrné a které celní orgány získaly při plnění svých povinností, se vztahuje profesní tajemství. Kromě případů stanovených podle čl. 47 odst. 2 a druhého pododstavce tohoto odstavce nesmějí být tyto informace příslušnými orgány zveřejněny bez výslovného souhlasu osoby nebo orgánu, které je poskytly.
Zveřejnění těchto informací bez souhlasu je však možné, jsou-li celní orgány povinny nebo oprávněny tak učinit na základě platných právních předpisů, zejména v souvislosti s ochranou údajů nebo soudním řízením.
2. Důvěrné informace uvedené v odstavci 1 mohou být sdělovány celním orgánům a jiným příslušným orgánům zemí a území mimo celní území Unie pro účely celní spolupráce s těmito zeměmi a územími v rámci mezinárodní dohody nebo právních předpisů Unie v oblasti společné obchodní politiky.
3. Při veškerém zveřejňování nebo sdělování informací podle odstavců 1 a 2 se zajistí odpovídající úroveň ochrany údajů, plně v souladu s platnými předpisy týkajícími se ochrany údajů.
Článek 13
Výměna doplňujících informací mezi celními orgány a hospodářskými subjekty
1. Celní orgány a hospodářské subjekty si zejména pro účely vzájemné spolupráce při zjišťování rizik a předcházení rizikům mohou vyměňovat jakékoli informace, které celní předpisy přímo nevyžadují. Tato výměna se může uskutečnit na základě písemné dohody a může zahrnovat přístup celních orgánů do počítačových systémů hospodářských subjektů.
2. Nedohodnou-li se obě strany jinak, jsou veškeré informace, které během spolupráce uvedené v odstavci 1 poskytne jedna strana straně druhé, důvěrné.
Článek 14
Poskytování informací celními orgány
1. Každá osoba může celní orgány požádat o informace o používání celních předpisů. Tato žádost může být zamítnuta, pokud se nevztahuje k činnosti spojené se skutečně zamýšleným mezinárodním obchodem se zbožím.
2. Celní orgány udržují pravidelný kontakt s hospodářskými subjekty a dalšími orgány, které se podílejí na mezinárodním obchodu se zbožím. Podporují průhlednost tím, že zcela zpřístupňují celní předpisy, obecná správní rozhodnutí a formuláře žádostí, a to pokud možno bezplatně a prostřednictvím internetu.
Článek 15
Poskytování informací celním orgánům
1. Každá osoba, která se přímo nebo nepřímo podílí na vyřizování celních formalit nebo na celních kontrolách, poskytne celním orgánům na jejich žádost a v jakémkoli stanoveném termínu všechny potřebné doklady a informace v náležité podobě a veškerou pomoc nezbytnou pro splnění těchto formalit nebo provedení kontrol.
2. Podáním celního prohlášení, celního prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupního souhrnného celního prohlášení, výstupního souhrnného celního prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu určitou osobou celním orgánům nebo podáním žádosti o povolení nebo o jakékoli jiné rozhodnutí se dotyčná osoba stává odpovědnou:
a)
za správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení, oznámení nebo žádosti;
b)
za pravost, správnost a platnost dokladu podporujícího prohlášení, oznámení nebo žádosti;
c)
případně za dodržení všech povinností v souvislosti s propuštěním zboží do daného celního režimu nebo s prováděním schválených operací.
První pododstavec se rovněž vztahuje na poskytování jakýchkoli informací v jakékoli podobě požadovaných celními orgány nebo jim předložených.
Jestliže prohlášení nebo oznámení podává nebo informace poskytuje celní zástupce dotyčné osoby podle článku 18, je povinnostmi uvedenými v prvním pododstavci tohoto odstavce vázán i celní zástupce.
Článek 16
Elektronické systémy
1. Členské státy spolupracují s Komisí při vývoji, údržbě a používání elektronických systémů pro výměnu informací mezi celními orgány navzájem a s Komisí a pro uchovávání těchto informací v souladu s kodexem.
2. Po členském státě, kterému byla povolena odchylka podle čl. 6 odst. 4, se v rámci této odchylky nepožaduje, aby vyvíjel, udržoval a používal elektronické systémy uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 17
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech technické postupy pro vývoj, údržbu a používání elektronických systémů uvedených v čl. 16 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Zastupování v celním řízení
Článek 18
Celní zástupce
1. Každá osoba se může nechat zastoupit celním zástupcem.
Toto zastupování může být přímé, kdy celní zástupce jedná jménem a na účet jiné osoby, nebo nepřímé, kdy celní zástupce jedná vlastním jménem, ale na účet jiné osoby.
2. Celní zástupce musí být usazen na celním území Unie.
Není-li stanoveno jinak, je od tohoto požadavku upuštěno, jestliže celní zástupce jedná na účet osob, u nichž se nepožaduje, aby byly usazeny na celním území Unie.
3. Členské státy mohou v souladu s právními předpisy Unie stanovit podmínky, za nichž může celní zástupce poskytovat služby v členském státě, v němž je usazen. Aniž je však dotčeno používání méně přísných kritérií dotyčným členským státem, je celní zástupce, který splňuje kritéria stanovená v čl. 39 písm. a) až d), oprávněn poskytovat tyto služby v jiném členském státě, než ve kterém je usazen.
4. Členské státy mohou vůči celním zástupcům, kteří nejsou usazeni na celním území Unie, uplatňovat podmínky stanovené v souladu s odst. 3 první větou.
Článek 19
Zplnomocnění
1. Při jednání s celními orgány uvede celní zástupce, že jedná na účet zastupované osoby, a upřesní, zda se jedná o zastupování přímé či nepřímé.
Osoba, která neuvede, že jedná jako celní zástupce, nebo uvede, že jedná jako celní zástupce, aniž je k tomu zplnomocněna, se považuje za osobu jednající vlastním jménem a na vlastní účet.
2. Celní orgány mohou od každého, kdo uvádí, že jedná jako celní zástupce, požadovat, aby prokázal své zplnomocnění zastupovanou osobou.
Ve zvláštních případech celní orgány nepožadují, aby takové doklady byly předkládány
3. Celní orgány nepožadují, aby osoba, která jedná jako celní zástupce a úkony a formality vykonává pravidelně, při každé příležitosti předkládala doklad o svém zplnomocnění, pokud je schopna tento doklad předložit na žádost celních orgánů.
Článek 20
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy, ve kterých se nepoužije upuštění od požadavků podle čl. 18 odst. 2 druhého pododstavce;
b)
případy, ve kterých celní orgány nepožadují doklad o zplnomocnění podle čl. 19 odst. 2 prvního pododstavce.
Článek 21
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro svěřování a prokazování oprávnění podle čl. 18 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Rozhodnutí v rámci celních předpisů
Článek 22
Rozhodnutí přijatá na žádost
1. Podá-li osoba žádost o rozhodnutí v rámci provádění celních předpisů, tato osoba poskytne veškeré informace, které příslušné celní orgány vyžadují za účelem přijetí daného rozhodnutí.
Je rovněž možné, aby žádost o rozhodnutí podalo více osob a aby se přijaté rozhodnutí vztahovalo na několik osob, v souladu s podmínkami stanovenými v celních předpisech.
Není-li stanoveno jinak, je příslušným celním orgánem orgán v místě, kde žadatel vede nebo zpřístupňuje své hlavní účetnictví pro celní účely a kde má být vykonávána alespoň část činností, na něž se má rozhodnutí vztahovat.
2. Celní orgány ověří neprodleně, a to nejpozději do 30 dnů ode dne obdržení žádosti o přijetí rozhodnutí, zda jsou splněny podmínky pro přijetí této žádosti.
Pokud celní orgány zjistí, že žádost obsahuje veškeré informace nezbytné k tomu, aby mohly přijmout rozhodnutí, sdělí přijetí této žádosti žadateli ve lhůtě stanovené v prvním pododstavci.
3. Není-li stanoveno jinak, celní orgány neprodleně, avšak nejpozději do 120 dnů ode dne přijetí žádosti, přijmou rozhodnutí uvedené v odstavci 1 a oznámí je žadateli.
Nejsou-li celní orgány schopny dodržet lhůtu pro přijetí rozhodnutí, informují o tom žadatele ještě před uplynutím této lhůty s uvedením důvodů a další lhůty, kterou považují za nezbytnou k přijetí rozhodnutí. Není-li stanoveno jinak, tato další lhůta nepřesáhne 30 dnů.
Aniž je dotčen druhý pododstavec, mohou celní orgány prodloužit lhůtu pro přijetí rozhodnutí, jak je stanoveno v celních předpisech, pokud žadatel prodloužení požaduje k provedení úprav s cílem zajistit, aby podmínky a kritéria byly splněny. Takové úpravy a další lhůta potřebná k jejich provedení se sdělí celním orgánům, které rozhodnou o prodloužení.
4. Nestanoví-li rozhodnutí nebo celní předpisy jinak, nabývá rozhodnutí účinku dnem, kdy je žadatel obdrží nebo kdy se má za to, že je obdržel. S výjimkou případů uvedených v čl. 45 odst. 2 jsou přijatá rozhodnutí vykonatelná celními orgány od téhož dne.
5. Pokud není v celních předpisech stanoveno jinak, rozhodnutí platí bez časového omezení.
6. Dříve než celní orgány přijmou rozhodnutí, kterým by byl nepříznivě dotčen žadatel, sdělí žadateli důvody, na jejichž základě hodlají rozhodnout, a umožní mu vyjádřit ve stanovené lhůtě počínající dnem, kdy obdržel sdělení, nebo kdy se má za to, že je obdržel, svůj názor. Po uplynutí této lhůty se žadateli příslušnou formou oznámí rozhodnutí.
První pododstavec se nepoužije v žádném z těchto případů:
a)
ve vztahu k rozhodnutí podle čl. 33 odst. 1;
b)
pokud se jedná o zamítnutí možnosti uplatnit celní kvótu v případě, že bylo dosaženo stanoveného objemu celní kvóty podle čl. 56 odst. 4 prvního pododstavce;
c)
pokud to vyžaduje povaha nebo úroveň ohrožení bezpečnosti a zabezpečení Unie a osob pobývajících na jejím území, ohrožení zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, ohrožení životního prostředí nebo spotřebitelů;
d)
pokud je účelem rozhodnutí zajistit provedení jiného rozhodnutí, na něž byl použit první pododstavec, aniž jsou dotčeny právní předpisy dotčeného členského státu;
e)
pokud by se tím narušilo vyšetřování zahájené za účelem boje proti podvodům;
f)
v jiných zvláštních případech.
7. Rozhodnutí, kterým je nepříznivě dotčen žadatel, je s uvedením důvodů a obsahuje poučení o právu na odvolání podle článku 44.
Článek 23
Provádění a uplatňování rozhodnutí přijatých na žádost
1. Držitel rozhodnutí je povinen dodržovat povinnosti vyplývající z rozhodnutí.
2. Držitel rozhodnutí neprodleně uvědomí celní orgány o všech skutečnostech, které nastanou po přijetí rozhodnutí a které mohou ovlivnit jeho platnost nebo obsah.
3. Aniž jsou dotčeny právní předpisy v jiných oblastech, které stanoví, ve kterých případech jsou rozhodnutí neplatná nebo nicotná, mohou celní orgány, které přijaly rozhodnutí, toto rozhodnutí kdykoli prohlásit za neplatné, změnit ho nebo zrušit, neodpovídá-li celním předpisům.
4. Ve zvláštních případech celní orgány:
a)
znovu posoudí rozhodnutí;
b)
pozastaví platnost rozhodnutí, které nemá být prohlášeno za neplatné, zrušeno nebo změněno.
5. Celní orgány sledují podmínky a kritéria, které mají být splněny držitelem rozhodnutí. Rovněž sledují plnění povinností vyplývajících z tohoto rozhodnutí. Pokud je doba, po kterou je držitel rozhodnutí usazen, kratší než tři roky, celní orgány jej během prvního roku po vydání rozhodnutí podrobně sledují.
Článek 24
Přenesení pravomoci
Komisi se svěřuje pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
výjimky z čl. 22 odst. 1 třetího pododstavce;
b)
podmínky pro přijetí žádosti podle čl. 22 odst. 2;
c)
lhůtu pro přijetí konkrétního rozhodnutí v souladu s čl. 22 odst. 3, včetně možného prodloužení této lhůty;
d)
případy podle čl. 22 odst. 4, v nichž rozhodnutí nabývá účinku od jiného dne, než je den, kdy žadatel rozhodnutí přijal nebo se má za to, že jej přijal;
e)
případy podle čl. 22 odst. 5, kdy rozhodnutí není platné bez časového omezení;
f)
délka lhůty podle čl. 22 odst. 6 prvního pododstavce;
g)
zvláštní případy podle čl. 22 odst. 6 druhého pododstavce písm. f), v nichž žadateli není umožněno vyjádřit svůj názor;
h)
případy a pravidla pro opětovné posouzení a pozastavení platnosti rozhodnutí podle čl. 23 odst. 4.
Článek 25
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
předkládání a přijímání žádostí o rozhodnutí podle čl. 22 odst. 1 a 2;
b)
přijímání rozhodnutí podle článku 22, včetně případné konzultace dotyčných členských států;
c)
sledování rozhodnutí podle čl. 23 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 26
Platnost rozhodnutí na úrovni Unie
S výjimkou případů, kdy je účinek rozhodnutí omezen na jeden nebo několik členských států, jsou rozhodnutí, která souvisejí s použitím celních předpisů, platná na celém celním území Unie.
Článek 27
Prohlášení rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby za neplatná
1. Celní orgány prohlásí rozhodnutí ve prospěch držitele rozhodnutí za neplatné, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
rozhodnutí bylo přijato na základě nesprávných nebo neúplných informací;
b)
držitel rozhodnutí věděl nebo si měl být vědom toho, že informace byly nesprávné nebo neúplné;
c)
rozhodnutí by bylo jiné, pokud by informace byly správné a úplné.
2. Prohlášení rozhodnutí za neplatné se oznámí držiteli rozhodnutí.
3. Není-li rozhodnutím v souladu s celními předpisy stanoveno jinak, nabývá prohlášení za neplatné účinku dnem, kdy nabylo účinku původní rozhodnutí.
Článek 28
Zrušení a změna rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby
1. V případech, jež nejsou uvedeny v článku 27, je rozhodnutí, které bylo přijato ve prospěch osoby, zrušeno nebo změněno:
a)
pokud nebyla nebo již není splněna jedna nebo více podmínek pro přijetí tohoto rozhodnutí; nebo
b)
na žádost držitele rozhodnutí.
2. Není-li stanoveno jinak, lze rozhodnutí přijaté ve prospěch více osob a určené těmto osobám zrušit pouze vůči osobě, jež nesplňuje povinnost, která je jí tímto rozhodnutím uložena.
3. Zrušení rozhodnutí nebo jeho změna se sdělí držiteli rozhodnutí.
4. Ustanovení čl. 22 odst. 4 se vztahuje na zrušení nebo změnu rozhodnutí.
Ve výjimečných případech, vyžadují-li to oprávněné zájmy držitele rozhodnutí, však mohou celní orgány až o jeden rok odložit nabytí účinku zrušení rozhodnutí nebo jeho změny. Toto datum se uvede v rozhodnutí o zrušení či změně.
Článek 29
Rozhodnutí přijatá bez předchozí žádosti
S výjimkou případů, kdy celní orgán jedná jako justiční orgán, se čl. 22 odst. 4, 5, 6 a 7, čl. 23 odst. 3 a články 26, 27 a 28 použijí rovněž v případě rozhodnutí přijatých celními orgány bez předchozí žádosti dotyčné osoby.
Článek 30
Omezení vztahující se na rozhodnutí o zboží, které bylo propuštěno do celního režimu nebo do dočasného uskladnění
Pokud o to nepožádá dotyčná osoba, není zrušením, změnou nebo pozastavením rozhodnutí ve prospěch této osoby dotčeno zboží, které bylo již v době nabytí účinku zrušení, změny nebo pozastavení propuštěno do celního režimu a stále se v celním režimu nebo v dočasném uskladnění nachází na základě zrušeného, změněného nebo pozastaveného rozhodnutí.
Článek 31
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy podle čl. 28 odst. 2, kdy rozhodnutí přijaté ve prospěch několika osob může být zrušeno rovněž ohledně jiných osob, než je osoba, která neplní povinnosti uložené podle tohoto rozhodnutí;
b)
výjimečné případy, v nichž mohou celní orgány odložit datum, k němuž zrušení nebo změna nabývají účinku podle čl. 28 odst. 4 druhého pododstavce.
Článek 32
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro zrušení nebo změny rozhodnutí přijatých ve prospěch osoby či pro jejich prohlášení za neplatné.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 33
Rozhodnutí týkající se závazných informací
1. Celní orgány přijmou na základě žádosti rozhodnutí týkající se závazné informace o sazebním zařazení zboží (dále jen „rozhodnutí o ZISZ“) nebo rozhodnutí týkající se závazné informace o původu zboží (dále jen „rozhodnutí o ZIPZ“).
Tato žádost nebude přijata, dojde-li k některé z těchto okolností:
a)
pokud je, nebo již byla, žádost podána u téhož nebo jiného celního úřadu, a to držitelem rozhodnutí nebo na jeho účet v souvislosti se stejným zbožím nebo jeho jménem a u rozhodnutí o ZIPZ za stejných okolností, které rozhodují o získání statusu původu zboží;
b)
pokud se žádost netýká žádného ze zamýšlených použití rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ nebo žádného ze zamýšlených použití celního režimu.
2. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ jsou závazná pouze pro účely sazebního zařazení zboží nebo určení původu zboží:
a)
pro celní orgány ve vztahu k držiteli rozhodnutí, a to pouze pro zboží, u něhož byly splněny celní formality po dni, kterým rozhodnutí nabývá účinku;
b)
pro držitele rozhodnutí ve vztahu k celním orgánům, a to pouze s účinkem ode dne, kdy držitel obdrží nebo se má za to, že obdržel, oznámení o rozhodnutí.
3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ je platné po dobu tří let ode dne, kdy nabývá účinku.
4. Chce-li držitel rozhodnutí uplatnit rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ v rámci konkrétního celního režimu, musí prokázat:
a)
v případě rozhodnutí o ZISZ, že zboží uvedené v celním prohlášení ve všech ohledech odpovídá zboží, jež je v rozhodnutí uvedeno;
b)
v případě rozhodnutí o ZIPZ, že dané zboží a okolnosti rozhodující o získání statusu původu zboží ve všech ohledech odpovídají zboží a okolnostem, jež jsou v rozhodnutí uvedeny.
Článek 34
Provádění a uplatňování rozhodnutí týkajících se závazných informací
1. Rozhodnutí o ZISZ pozbývají platnosti před uplynutím lhůty uvedené v čl. 33 odst. 3, pokud přestanou být v souladu s právními předpisy v důsledku jednoho z těchto případů:
a)
přijetí změny nomenklatur podle čl. 56 odst. 2 písm. a) a b), nebo
b)
přijetí opatření podle čl. 57 odst. 4,
s účinkem ode dne použitelnosti takové změny či opatření.
2. Rozhodnutí o ZIPZ pozbývají platnosti před uplynutím lhůty uvedené v čl. 33 odst. 3 v kterémkoliv z těchto případů:
a)
pokud Unie přijme nařízení nebo uzavře dohodu, která se stane použitelnou v Unii, a rozhodnutí o ZIPS přestane být v souladu s právními předpisy, které jsou v nich stanoveny, s účinkem ode dne použitelnosti tohoto nařízení nebo dohody;
b)
pokud rozhodnutí přestane být v souladu s Dohodou o pravidlech původu uzavřenou v rámci Světové obchodní organizace (WTO) nebo s vysvětlivkami či stanovisky k původu přijatými za účelem výkladu této dohody, s účinkem ode dne jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ nemohou pozbýt platnosti se zpětným účinkem.
4. Odchylně od čl. 23 odst. 3 a článku 27 se rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ prohlásí za neplatné, byla-li vydána na základě nesprávných nebo neúplných informací poskytnutých ze strany žadatelů.
5. Rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ se zruší podle čl. 23 odst. 3 a článku 28. Tato rozhodnutí však nemohou však být zrušena na žádost držitele rozhodnutí.
6. Rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ nelze měnit.
7. Celní orgány zruší rozhodnutí o ZISZ:
a)
pokud již nejsou slučitelná s výkladem některé z nomenklatur uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. a) a b) na základě kteréhokoliv z následujících případů:
i)
vysvětlivek uvedených v čl. 9 odst. 1 písm. a) druhé odrážce nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře a o společném celním sazebníku (13) s účinkem ode dne jejich zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie;
ii)
rozsudku Soudního dvora Evropské unie s účinkem ode dne zveřejnění normativní části tohoto rozsudku v Úředním věstníku Evropské unie;
iii)
rozhodnutí o sazebním zařazení, stanovisek k sazebnímu zařazení nebo změn vysvětlivek k nomenklatuře harmonizovaného systému popisu a číselného označování zboží přijatých Světovou celní organizací zřízenou Úmluvou o zřízení Rady pro celní spolupráci, podepsanou v Bruselu dne 15. prosince 1950, s účinkem ode dne zveřejnění sdělení Komise v řadě „C“Úředního věstníku Evropské unie; nebo
b)
v jiných zvláštních případech.
8. Rozhodnutí o ZIPZ se zruší:
a)
pokud již nejsou slučitelná s rozsudkem Soudního dvora Evropské unie, s účinkem ode dne zveřejnění normativní části tohoto rozsudku v Úředním věstníku Evropské unie; nebo
b)
v jiných zvláštních případech.
9. V případech, na něž se vztahuje odst. 1 písm. b) nebo odstavce 2, 7 a 8, se rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ mohou dále používat, pokud jde o závazné smlouvy založené na daném rozhodnutí a uzavřené před pozbytím jeho platnosti nebo před jeho zrušením. Toto prodloužené používání neplatí v případech, kdy se rozhodnutí o ZIPZ přijme ohledně zboží, které má být vyvezeno.
Toto období prodlouženého používání uvedené v prvním pododstavci nepřesáhne šest měsíců ode dne, ke kterému pozbylo rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ platnosti nebo bylo zrušeno. Opatření uvedené v čl. 57 odst. 4 nebo v článku 67 může vyloučit použití uvedeného prodlouženého používání nebo stanovit kratší lhůtu. Jedná-li se o produkty, pro něž se předkládá potvrzení o dovozu nebo vývozu při vyřizování celních formalit, je doba šesti měsíců nahrazena dobou platnosti potvrzení.
Aby mohl uplatnit prodloužené používání rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ, podá držitel tohoto rozhodnutí žádost celnímu orgánu, který rozhodnutí přijal, do 30 dnů ode dne, kdy rozhodnutí pozbylo platnosti nebo bylo zrušeno, a přitom uvede množství, pro která je doba prodlouženého používání požadována, a členský stát nebo členské státy, v nichž bude zboží vyúčtováno v rámci období prodlouženého používání. Tento celní orgán přijme rozhodnutí o prodlouženém používání a neprodleně jej oznámí držiteli, a to nejpozději do 30 dnů ode dne, kdy obdrží všechny informace nezbytné pro jeho přijetí.
10. Komise celním orgánům oznámí případy, kdy:
a)
je pozastaveno přijímání rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ pro zboží, jejichž správné a jednotné sazební zařazení nebo určení původu není zajištěno;
b)
je zrušeno pozastavení uvedené v písmeně a).
11. S cílem zajistit správné a jednotné sazební zařazení nebo určení původu zboží může Komise přijmout rozhodnutí požadující, aby členské státy zrušily rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ.
Článek 35
Rozhodnutí týkající se závazných informací s ohledem na další skutečnosti
Ve zvláštních případech přijmou celní orgány na žádost rozhodnutí týkající se závazných informací s ohledem na další skutečnosti uvedené v hlavě II, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím.
Článek 36
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy podle čl. 34 odst. 7 písm. b) a odst. 8 písm. b), pokud se mají být zrušena rozhodnutí o ZISZ a rozhodnutí o ZIPZ;
b)
případy podle článku 35, kdy rozhodnutí týkající se závazných informací jsou přijímána s ohledem na další skutečnosti, na jejichž základě se uplatňují dovozní nebo vývozní cla a další opatření stanovená v rámci obchodu se zbožím.
Článek 37
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro používání rozhodnutí o ZISZ nebo rozhodnutí o ZIPZ poté, co pozbude platnosti nebo je zrušeno, podle čl. 34 odst. 9 třetího pododstavce;
b)
podle kterých Komise podá celním orgánům oznámení v souladu s čl. 34 odst. 10 písm. a) a b);
c)
pro používání rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b) poté, co pozbudou platnosti;
d)
pro pozastavení rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b) a pro oznámení pozastavení nebo odvolání pozastavení celním orgánům.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů rozhodnutí požadující po členských státech zrušení:
a)
rozhodnutí uvedených v čl. 34 odst. 11;
b)
rozhodnutí uvedených v článku 35 a stanovených v souladu s čl. 36 písm. b).
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Pokud má být stanovisko výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 získáno písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
Oddíl 4
Oprávněný hospodářský subjekt
Článek 38
Žádost a povolení
1. Hospodářský subjekt, který je usazen na celním území Unie a který splňuje kritéria stanovená v článku 39, může požádat o status oprávněného hospodářského subjektu.
Tento status, který podléhá kontrole, udělí celní orgány případně po konzultaci s jinými příslušnými orgány.
2. Status oprávněného hospodářského subjektu spočívá v těchto typech povolení:
a)
povolení oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení, které umožňuje držiteli využívat některých zjednodušení v souladu s celními předpisy; nebo
b)
povolení oprávněného hospodářského subjektu pro bezpečnost a zabezpečení, které opravňuje držitele ke zjednodušením týkajícím se bezpečnosti a zabezpečení.
3. Oba typy povolení uvedené v odstavci 2 lze držet současně.
4. Status oprávněného hospodářského subjektu je uznáván celními orgány ve všech členských státech, s výhradou článků 39, 40 a 41.
5. Na základě uznání statusu oprávněného hospodářského subjektu pro celní zjednodušení a za předpokladu splnění požadavků pro konkrétní typ zjednodušení stanovený v celních předpisech povolí celní orgány danému subjektu využívat výhod plynoucích z tohoto zjednodušení. Celní orgány nepřezkoumávají znovu ta kritéria, která již byla přezkoumána při udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu.
6. Oprávněný hospodářský subjekt uvedený v odstavci 2 podléhá příznivějšímu zacházení, než je tomu v případě jiných hospodářských subjektů, pokud jde o celní kontroly podle typu uděleného povolení, včetně menšího počtu fyzických kontrol a kontrol dokumentů.
7. Celní orgány udělí výhody vyplývající ze statusu oprávněného hospodářského subjektu osobám usazeným v zemích nebo územích mimo celní území Unie, které splňují podmínky a plní povinnosti stanovené v příslušných právních předpisech těchto zemí nebo území, pokud jsou tyto podmínky a povinnosti uznány Unií jako rovnocenné podmínkám a povinnostem uloženým oprávněným hospodářským subjektům usazeným na celním území Unie. Takové udělení výhod musí být založeno na zásadě vzájemnosti, ledaže by Unie rozhodla jinak, a podpořeno mezinárodní dohodou nebo právními předpisy Unie v oblasti společné obchodní politiky.
Článek 39
Udělení statusu
Kritérii pro udělení statusu oprávněného hospodářského subjektu jsou:
a)
žadatel se nedopustil žádného vážného nebo opakovaného porušení celních nebo daňových předpisů a nemá žádný záznam, pokud jde o závažné trestné činy související s jeho hospodářskou činností;
b)
žadatel prokáže vysokou úroveň kontroly svých operací a toku zboží prostřednictvím systému správy obchodních a případně dopravních záznamů, umožňující přiměřenou kontrolu ze strany celních úřadů;
c)
finanční solventnost, jež je považována za prokázanou, pokud je žadatel v dobré finanční situaci, která mu umožňuje plnit své závazky s řádným ohledem na charakteristiky druhu dané podnikatelské činnosti;
d)
pokud jde o povolení podle v čl. 38 odst. 2 písm. a), praktické normy pro způsobilost nebo odbornou kvalifikaci, které přímo souvisí s vykonávanou činností; a
e)
pokud jde o povolení podle čl. 38 odst. 2 písm. b), odpovídající normy bezpečnosti a zabezpečení, které se považují za splněné, pokud žadatel prokáže, že uplatňuje odpovídající opatření s cílem zajistit bezpečnost a zabezpečení mezinárodního dodavatelského řetězce, včetně oblastí kontroly fyzické integrity a kontroly přístupu, logistických procesů a nakládání se zvláštními druhy zboží, personálu a identifikace obchodních partnerů.
Článek 40
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci podle článku 284 s cílem stanovit:
a)
zjednodušení uvedená v čl. 38 odst. 2 písm. a);
b)
usnadnění uvedená v čl. 38 odst. 2 písm. b);
c)
příznivější zacházení uvedené v čl. 38 odst. 6.
Článek 41
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech podmínky pro uplatňování kritérií uvedených v článku 39.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 5
Sankce
Článek 42
Uplatnění sankcí
1. Každý členský stát stanoví sankce za porušení celních předpisů. Tyto sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
2. Uplatňují-li se správní sankce, mohou mít mimo jiné jednu z těchto forem, případně obě formy:
a)
peněžní pokuta uložená celními orgány, případně včetně narovnání použitého namísto trestní sankce;
b)
zrušení, pozastavení nebo změna jakéhokoli povolení, jehož je dotyčná osoba držitelem.
3. Do 180 dní ode dne použitelnosti tohoto článku stanoveného v souladu s čl. 288 odst. 2 sdělí členské státy Komisi platné vnitrostátní právní předpisy podle odstavce 1 tohoto článku a neprodleně jí oznamují veškeré pozdější změny, které se těchto předpisů dotýkají.
Oddíl 6
Opravné prostředky
Článek 43
Rozhodnutí soudního orgánu
Články 44 a 45 se nepoužijí na opravné prostředky podané s cílem prohlásit za neplatné, zrušit nebo změnit rozhodnutí v rámci celních předpisů přijaté justičním orgánem nebo celními orgány jednajícími jako justiční orgány.
Článek 44
Právo na podání opravného prostředku
1. Každá osoba má právo podat opravný prostředek proti jakémukoli rozhodnutí celních orgánů v rámci celních předpisů, jež se jí přímo a osobně dotýká.
Právo na podání opravného prostředku má rovněž každá osoba, která požádala celní orgány o rozhodnutí a ve lhůtách uvedených v čl. 22 odst. 3 neobdržela rozhodnutí o své žádosti.
2. Opravný prostředek lze podat nejméně ve dvou stupních:
a)
nejdříve u celních orgánů, u soudního orgánu nebo u jiných orgánů určených k tomuto účelu členskými státy;
b)
následně u vyššího nezávislého orgánu, jímž může být v souladu s platnými předpisy členských států soudní orgán nebo rovnocenný zvláštní orgán.
3. Opravný prostředek se podává ve členském státě, v němž bylo rozhodnutí přijato nebo o ně bylo požádáno.
4. Členské státy zajistí, aby řízení o opravném prostředku umožnilo rychlé potvrzení nebo opravu rozhodnutí celních orgánů.
Článek 45
Přerušení výkonu rozhodnutí
1. Podání opravného prostředku nemá odkladný účinek na výkon napadeného rozhodnutí.
2. Celní orgány však přeruší výkon rozhodnutí, a to zcela nebo částečně, mají-li odůvodněné pochybnosti, zda je napadené rozhodnutí v souladu s celními předpisy, nebo hrozí-li dotyčné osobě nenahraditelná škoda.
3. V případech uvedených v odstavci 2, je-li důsledkem napadeného rozhodnutí vyměření dovozního nebo vývozního cla, je přerušení výkonu tohoto rozhodnutí podmíněno poskytnutím jistoty, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení nezjistí, že by taková jistota způsobila dlužníkovi vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
Oddíl 7
Kontrola zboží
Článek 46
Řízení rizik a celní kontroly
1. Celní orgány mohou provádět veškeré celní kontroly, které považují za nezbytné.
Celní kontroly mohou zahrnovat zejména kontrolu zboží, odebrání vzorků, ověřování správnosti a úplnosti informací uvedených v prohlášení nebo oznámení a existence, pravosti, správnosti a platnosti dokladů, přezkum účetnictví hospodářských subjektů a jiných záznamů, kontrolu dopravních prostředků, kontrolu zavazadel a jiného zboží přepravovaného osobami a provádění úředních šetření a dalších podobných činností.
2. Jiné než namátkové celní kontroly vycházejí především z analýzy rizik provedené prostřednictvím elektronického zpracování dat a jejich účelem je stanovit a vyhodnotit rizika a vypracovat nezbytná opatření, pomocí nichž lze rizikům čelit, a to na základě kritérií vytvořených na vnitrostátní úrovni, na úrovni Unie a případně na mezinárodní úrovni.
3. Celní kontroly se provádějí ve společném rámci pro řízení rizik, který je založen na výměně informací o rizicích a výsledcích analýz rizik mezi celními správami a kterým se stanoví společná kritéria rizik a norem, kontrolní opatření a prioritní oblasti kontroly.
Kontrolami, které vycházejí z těchto informací a kritérií, nejsou dotčeny další kontroly prováděné v souladu s odstavcem 1 nebo s jinými platnými předpisy.
4. Celní orgány provádějí řízení rizik s cílem rozlišovat mezi úrovněmi rizik spojených se zbožím, na které se vztahují celní kontroly nebo dohled, a s cílem určit, zda a kde se na zboží vztahují konkrétní celní kontroly.
Řízení rizik zahrnuje takové činnosti jako shromažďování údajů a informací, analýzu a hodnocení rizik, stanovování a provádění opatření a pravidelné sledování a přezkoumávání procesu a jeho výsledků, a to na základě mezinárodních a vnitrostátních zdrojů a strategií a zdrojů a strategií Unie.
5. Celní orgány si předávají informace o rizicích a výsledky analýzy rizik, pokud:
a)
celní orgán vyhodnotí rizika jako závažná a vyžadující celní kontrolu a z výsledků kontroly vyplyne, že došlo k události vyvolávající rizika;
b)
z výsledků kontroly nevyplývá, že došlo k události vyvolávající rizika, avšak dotyčný celní orgán se domnívá, že hrozba představuje jinde v Unii vysoké riziko.
6. Při stanovení společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly podle odstavce 3 se zohlední vše následující:
a)
přiměřenost k riziku;
b)
naléhavost nezbytného použití kontrol;
c)
pravděpodobný dopad na obchodní tok, na jednotlivé členské státy a na kontrolní zdroje.
7. Společná kritéria rizik a normy uvedené v odstavci 3 zahrnují všechny tyto prvky:
a)
popis rizik;
b)
faktory nebo ukazatele rizika, které se použijí pro výběr zboží nebo hospodářských subjektů, u nichž se provede celní kontrola;
c)
povahu celních kontrol, které mají celní orgány uskutečnit;
d)
dobu uplatňování celních kontrol uvedených v písmenu c).
8. Aniž jsou dotčeny ostatní kontroly běžně prováděné celními orgány, zahrnují prioritní oblasti kontroly konkrétní celní režimy, druhy zboží, dopravní trasy, druhy dopravních prostředků nebo hospodářské subjekty, na které se vztahují zvýšené úrovně analýzy rizik a celních kontrol během určitého období.
Článek 47
Spolupráce mezi orgány
1. Mají-li být u téhož zboží příslušnými orgány jinými, než jsou celní orgány, prováděny kontroly jiné než celní, usilují celní orgány v úzké spolupráci s těmito jinými orgány o to, aby tyto kontroly byly pokud možno prováděny současně s celními kontrolami a na stejném místě (one-stop-shop), přičemž celní orgány zastávají v této oblasti koordinační úlohu.
2. Je-li to nezbytné pro účely minimalizace rizik a boje proti podvodům, mohou si v rámci kontrol stanovených v tomto oddíle celní a jiné příslušné orgány vyměňovat mezi sebou a s Komisí údaje, které získaly v souvislosti se vstupem, výstupem, tranzitem, pohybem, uskladněním a konečným užitím zboží pohybujícího se mezi celním územím Unie a zeměmi nebo územími mimo celní území Unie, včetně poštovního styku, a v souvislosti s přítomností a pohybem zboží, které není zbožím Unie, a zboží propuštěného do režimu konečného užití na celním území Unie, jakož i výsledky všech kontrol. Celní orgány a Komise si tyto údaje mohou vyměňovat rovněž za účelem zajištění jednotného uplatňování celních předpisů.
Článek 48
Kontrola po propuštění zboží
Po propuštění zboží mohou celní orgány za účelem celních kontrol ověřovat správnost a úplnost informací uvedených v celním prohlášení, celním prohlášení pro dočasné uskladnění, vstupním souhrnném celním prohlášení, výstupním souhrnném celním prohlášení, prohlášení o zpětném vývozu nebo oznámení o zpětném vývozu a existenci, pravost, správnost a platnost veškerých podkladů a provádět kontrolu účetnictví deklaranta a jiných záznamů vztahujících se k operacím s daným zbožím nebo k předešlým nebo následným obchodním operacím s týmž zbožím. Celní orgány mohou toto zboží rovněž kontrolovat nebo z něj odebrat vzorky, je-li jeho kontrola ještě možná.
Tyto kontroly lze provést v prostorách držitele zboží, jeho zástupce nebo jiné osoby, která se přímo nebo nepřímo obchodně podílí na uvedených operacích, nebo jiné osoby, která má v držení zmíněné doklady a údaje pro obchodní účely.
Článek 49
Letecká a námořní doprava uvnitř Unie
1. Celní kontroly nebo formality týkající se příručních a zapsaných zavazadel osob, které uskutečňují buď lety, nebo námořní cesty uvnitř Unie, se provádějí pouze v případě, kdy jsou tyto kontroly nebo formality stanoveny celními předpisy.
2. Odstavec 1 se použije, aniž jsou dotčeny:
a)
kontroly bezpečnosti a zabezpečení;
b)
kontroly spojené se zákazy nebo omezeními.
Článek 50
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření, která zajistí jednotné uplatňování celních kontrol, včetně výměny informací o rizicích a analýzy rizik, společných kritérií rizik a norem, kontrolních opatření a prioritních oblastí kontroly podle čl. 46 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle aktualizovat společný rámec pro řízení rizik a přizpůsobit výměnu informací o rizicích a analýzy rizik, společná kritéria rizik a norem, kontrolní opatření a prioritní oblasti kontroly vývoji rizik, přijme Komise okamžitě platné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
2. Komise stanoví v prováděcích aktech přístavy a letiště, kde se celní kontroly a formality mají provádět podle článku 49 na:
a)
příruční a zapsaná zavazadla osob:
i)
uskutečňujících let letadlem přilétajícím z letiště, jež není letištěm Unie, které po mezipřistání na letišti Unie pokračuje na jiné letiště Unie,
ii)
uskutečňujících let letadlem, které po mezipřistání na letišti Unie pokračuje na letiště, jež není letištěm Unie,
iii)
vyžívajících námořní dopravu stejným plavidlem, která má na své trase místo odplutí, zastávky nebo cílového určení v přístavu, jenž není přístavem Unie;
iv)
na palubě rekreačních plavidel a turistických nebo obchodních letadel;
b)
příruční a zapsaná zavazadla:
i)
dopravená na letiště Unie na palubě letadla přilétajícího z letiště, jež není letištěm Unie, a překládaná na tomto letišti Unie do jiného letadla pokračujícího v letu v rámci Unie;
ii)
naložená na letišti Unie do letadla pokračujícího v letu v rámci Unie a překládaná na jiném letišti Unie do letadla, jehož místem určení je letiště, jež není letištěm Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 8
Uchovávání dokladů a jiných informací a poplatky a náklady
Článek 51
Uchovávání dokladů a jiných informací;
1. Dotyčná osoba uchovává pro účely celních kontrol doklady a informace uvedené v čl. 15 odst. 1 po dobu alespoň tří kalendářních let, a to jakýmkoli způsobem, který je dostupný a přijatelný pro celní orgány.
V případě zboží propuštěného do volného oběhu za podmínek jiných než uvedených v třetím pododstavci nebo zboží navrženého v celním prohlášení k vývozu počíná lhůta běžet od konce roku, v němž bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo k vývozu.
V případě zboží propuštěného do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití počíná lhůta běžet od konce roku, v němž zboží přestává být předmětem celního dohledu.
V případě zboží, které bylo propuštěno do jiného celního režimu, nebo zboží v dočasném uskladnění počíná lhůta běžet od konce roku, v němž byl daný celní režim vyřízen nebo v němž bylo ukončeno dočasné uskladnění.
2. Aniž je dotčen čl. 103 odst. 4, zjistí-li se při celní kontrole ve vztahu k celnímu dluhu, že je nutno opravit příslušný zápis v účetních dokladech, a byla-li o tom dotyčná osoba informována, uchovávají se doklady a informace po dobu tří let od uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 tohoto článku.
Bylo-li podáno odvolání nebo zahájeno soudní řízení, uchovávají se doklady a informace po dobu stanovenou v odstavci 1, nebo do ukončení odvolacího či soudního řízení, a to podle toho, která situace nastane později.
Článek 52
Poplatky a náklady
1. Celní orgány si neúčtují poplatky za provádění celních kontrol nebo jakýchkoli jiných úkonů podle celních předpisů v úředních hodinách příslušných celních úřadů.
2. Celní orgány si mohou účtovat poplatky nebo mohou požadovat úhradu vzniklých nákladů za poskytování zvláštních služeb, zejména za:
a)
požadovanou přítomnost zaměstnanců celních správ mimo stanovené úřední hodiny nebo jejich požadovanou přítomnost v jiných prostorách, než jsou prostory celní správy;
b)
analýzy nebo znalecké zprávy o zboží a poštovní poplatky za vrácení zboží žadateli, zejména v souvislosti s rozhodnutími přijatými podle článku 33 nebo s poskytováním informací podle čl. 14 odst. 1;
c)
kontroly zboží nebo odběry vzorků za účelem ověření nebo zničení zboží, při kterých vznikají jiné náklady než náklady spojené s prací zaměstnanců celních správ;
d)
výjimečná kontrolní opatření, jsou-li nutná s ohledem na povahu zboží nebo na možné riziko.
KAPITOLA 3
Přepočet měn a lhůty
Článek 53
Přepočet měn
1. Příslušné orgány zveřejní nebo zpřístupní na internetu směnný kurz, který se použije v případě, že je nutné provést přepočet měny na základě jednoho z těchto důvodů:
a)
faktory, na jejichž základě je určována celní hodnota zboží, jsou vyjádřeny v jiné měně, než je měna členského státu, ve které se celní hodnota určuje;
b)
hodnota eura v národních měnách je požadována pro účely sazebního zařazení zboží a výše dovozního nebo vývozního cla, včetně hodnotových prahů ve společném celním sazebníku.
2. Je-li přepočet měny nutný z důvodů jiných než uvedených v odstavci 1, hodnota eura v národních měnách, jež má být použita v rámci celních předpisů, se stanoví alespoň jednou ročně.
Článek 54
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech pravidla pro přepočet měn pro účely uvedené v čl. 53 odst. 1 a 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 55
Lhůty, data a termíny
1. Není-li stanoveno jinak a pokud je v celních předpisech stanovena lhůta, datum nebo termín, nelze tuto lhůtu prodloužit nebo zkrátit a toto datum nebo tento termín nelze odložit ani přesunout..
2. S výjimkou případů stanovených celními předpisy se použijí pravidla pro lhůty, data a termíny stanovená v nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1182/71 ze dne 3. června 1971, kterými se určují pravidla pro lhůty, data a termíny (14).
HLAVA II
FAKTORY, NA JEJICHŽ ZÁKLADĚ SE UPLATNÍ DOVOZNÍ NEBO VÝVOZNÍ CLO A JINÁ OPATŘENÍ PŘI OBCHODU SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Společný celní sazebník a sazební zařazení zboží
Článek 56
Společný celní sazebník a dohled
1. Splatné dovozní a vývozní clo vychází ze společného celního sazebníku.
Další opatření stanovená ve zvláštních předpisech Unie upravujících obchod se zbožím se případně uplatní podle sazebního zařazení tohoto zboží.
2. Společný celní sazebník obsahuje všechny tyto prvky:
a)
kombinovanou nomenklaturu zboží, která je stanovena v nařízení (EHS) č. 2658/87;
b)
jakoukoliv jinou nomenklaturu, která je plně nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena zvláštními předpisy Unie, jež upravují uplatňování sazebních opatření při obchodu se zbožím;
c)
smluvní nebo běžná všeobecná cla pro zboží, které je zahrnuto do kombinované nomenklatury;
d)
preferenční sazební opatření obsažená v dohodách, které Unie uzavřela s určitými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo se skupinami takových zemí či území;
e)
preferenční sazební opatření přijatá jednostranně Unií vůči některým zemím či územím mimo celní území Unie nebo skupinám takových zemí či území;
f)
autonomní opatření, na jejichž základě lze clo u určitého zboží snížit nebo zboží od cla osvobodit;
g)
zvýhodněné sazební zacházení stanovené pro určité zboží z důvodu jeho povahy nebo na základě jeho konečného užití v rámci opatření uvedených v písmenech c) až f) nebo v písmenu h);
h)
jiná sazební opatření vyplývající ze zemědělských nebo obchodních nebo jiných právních předpisů Unie.
3. Splňuje-li dané zboží podmínky obsažené v opatřeních stanovených v odst. 2 písm. d) až g), použijí se na žádost deklaranta opatření uvedená v těchto ustanoveních místo opatření uvedených v odst. 2 písm. c). Jsou-li dodrženy lhůty a splněny podmínky stanovené v příslušném opatření nebo v kodexu, může být taková žádost podána se zpětnou účinností.
4. Je-li použití opatření uvedených v odst. 2 písm. d) až g) nebo osvobození od opatření podle odst. 2 písm. h) omezeno na určitý objem dovozů nebo vývozů, přestanou být opatření nebo osvobození v případě celních kvót uplatňována od okamžiku, kdy je dosaženo stanoveného objemu dovozů nebo vývozů.
V případě celních stropů přestanou být tato opatření nebo osvobození od nich na základě právního aktu Unie uplatňována.
5. Propuštění zboží, na něž se vztahují opatření uvedená v odstavcích 1 a 2, do volného oběhu nebo jeho vývoz mohou podléhat dohledu.
Článek 57
Sazební zařazení zboží
1. Pro účely společného celního sazebníku spočívá sazební zařazení zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury, do níž má být toto zboží zařazeno.
2. Pro účely nesazebních opatření spočívá sazební zařazení zboží v určení jedné podpoložky nebo dalšího členění kombinované nomenklatury nebo jakékoli jiné nomenklatury, která je zcela nebo částečně založena na kombinované nomenklatuře nebo k ní přidává další členění a která je stanovena právními předpisy Unie a do níž má být uvedené zboží zařazeno.
3. Podpoložka nebo další členění určené podle odstavců 1 a 2 se použijí pro účely uplatňování opatření souvisejících s danou podpoložkou.
4. Komise může přijmout opatření s cílem určit sazební zařazení zboží podle odstavců 1 a 2.
Článek 58
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření týkající se jednotné správy celních kvót a celních stropů uvedených v čl. 56 odst. 4 a řízení dohledu nad propuštěním zboží do volného oběhu nebo nad jeho vývozem, jak je uvedeno v čl. 56 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření uvedená v čl. 57 odst. 4.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle zajistit správné a jednotné používání kombinované nomenklatury, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 2
Původ zboží
Oddíl 1
Nepreferenční původ
Článek 59
Rozsah působnosti
Články 60 a 61 stanoví pravidla pro určení nepreferenčního původu zboží pro účely použití:
a)
společného celního sazebníku, s výjimkou opatření uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. d) a e);
b)
jiných než sazebních opatření stanovených zvláštními předpisy Unie upravujícími obchod se zbožím; a
c)
jiných opatření Unie týkajících se původu zboží.
Článek 60
Získání původu
1. Zboží zcela získané v jediné zemi nebo na jediném území se považuje za zboží pocházející z této země nebo z tohoto území.
2. Zboží, na jehož výrobě se podílí více než jedna země nebo jedno území, se považuje za zboží pocházející ze země nebo území, kde došlo k jeho poslednímu podstatnému hospodářsky odůvodněnému zpracování nebo opracování, které bylo provedeno v podnicích k tomu vybavených a které vyústilo v nový výrobek nebo představuje důležitý stupeň výroby.
Článek 61
Prokazování původu
1. Je-li původ uveden podle celních předpisů v celním prohlášení, mohou celní orgány vyžadovat, aby deklarant původ zboží prokázal.
2. Je-li původ zboží prokázán podle celních předpisů nebo jiných zvláštních předpisů Unie, mohou celní orgány v případě odůvodněných pochybností požadovat dodatečné doklady prokazující, že je původ stanoven v souladu s příslušnými právními předpisy Unie.
3. Je-li to nezbytné z hlediska obchodu, může být dokument prokazující původ vydán v Unii v souladu s pravidly původu platnými v zemi určení nebo na území určení nebo jakoukoli jinou metodou pro určení země, v níž bylo zboží zcela získáno nebo v níž došlo k jeho poslednímu podstatnému zpracování.
Článek 62
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla, podle nichž se zboží, u něhož je nezbytné určit nepreferenční původ pro účely použití opatření Unie uvedených v článku 59, považuje za zcela získané v jedné zemi nebo na jediném území nebo za zboží, k jehož poslednímu podstatnému hospodářsky odůvodněnému zpracování nebo opracování, které bylo provedeno v podnicích k tomu vybavených a které vyústilo v nový výrobek nebo představuje důležitý stupeň výroby, došlo v jedné zemi nebo na jediném území, podle článku 60.
Článek 63
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro prokazování a ověřování původu podle článku 61.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Preferenční původ
Článek 64
Preferenční původ zboží
1. S cílem využít opatření uvedených v čl. 56 odst. 2 písm. d) nebo e) nebo nesazebních preferenčních opatření musí být zboží v souladu s pravidly preferenčního původu uvedenými v odstavcích 2 až 5 tohoto článku.
2. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření obsažená v dohodách, které Unie uzavřela s určitými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo se skupinami takových zemí či území, se pravidla preferenčního původu stanoví v těchto dohodách.
3. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření přijatá jednostranně Unií vůči určitým zemím či územím mimo celní území Unie nebo skupinám takových zemí či území vyjma těch, které jsou uvedeny v odstavci 5, přijme Komise opatření, kterými se stanovují pravidla preferenčního původu.
Tato pravidla vycházejí z kritéria, že je zboží zcela získáno, nebo z kritéria, že zboží je výsledkem dostatečného zpracování nebo opracování.
4. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření uplatňovaná v rámci obchodu mezi celním územím Unie a Ceutou a Melillou obsažená v protokolu č. 2 k aktu o přistoupení z roku 1985, se pravidla preferenčního původu přijmou postupem podle článku 9 uvedeného protokolu.
5. V případě zboží, na které se vztahují preferenční opatření obsažená v preferenčních dohodách ve prospěch zámořských zemí a území přidružených k Unii, se pravidla o preferenčním původu přijmou v souladu s článkem 203 Smlouvy o fungování EU.
6. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost země či území, na které se vztahuje preferenční režim, povolit této zemi nebo území na některé zboží dočasnou odchylku z pravidel preferenčního původu uvedených v odstavci 3.
Dočasná odchylka musí být odůvodněna jedním z těchto důvodů:
a)
vnitřní nebo vnější faktory zemi nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, dočasně brání v možnosti dodržovat pravidla preferenčního původu;
b)
země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, požaduje čas na přípravu na dodržování těchto pravidel.
Žádost o odchylku podá dotčená země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, v písemné podobě Komisi.V žádosti uvede důvody podle druhého pododstavce, proč o odchylku žádá, a přiloží vhodné podklady.
Dočasná odchylka je omezena na dobu trvání účinků vnitřních nebo vnějších faktorů, které ji odůvodňují, nebo na dobu, kterou daná země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, potřebuje k zajištění dodržování pravidel.
V případě, že je odchylka povolena, dotčená země nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, dodržuje veškeré stanovené požadavky, pokud jde o informace, které mají být poskytovány Komisi ohledně využívání odchylky a řízení množství, na něž byla odchylka povolena.
Článek 65
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla preferenčního původu podle čl. 64 odst. 3.
Článek 66
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech:
a)
postupy podle čl. 64 odst. 1'umožňující zavedení preferenčního původu zboží v Unii;
b)
opatření, kterým se dané zemi nebo území, na které se vztahuje preferenční režim, uděluje dočasná odchylka podle čl. 64 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Určení původu zvláštních druhů zboží
Článek 67
Opatření přijímaná Komisí
Komise může přijímat opatření k určení původu konkrétních druhů zboží v souladu s pravidly původu, která se na tato zboží vztahují.
Článek 68
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření uvedená v článku 67. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle zajistit správné a jednotné uplatňování pravidel původu, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 3
Hodnota zboží pro celní účely
Článek 69
Rozsah působnosti
Celní hodnota zboží pro účely použití společného celního sazebníku a nesazebních opatření stanovených ve zvláštních předpisech Unie upravujících obchod se zbožím se určuje v souladu s články 70 a 74.
Článek 70
Metoda určování celní hodnoty na základě převodní hodnoty
1. Prvotním podkladem pro určení celní hodnoty zboží je převodní hodnota, tj. cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Unie, případně upravená.
2. Cenou, která byla nebo má být za zboží skutečně zaplacena, se rozumí částka celkové platby, která byla nebo má být uskutečněna mezi kupujícím a prodávajícím nebo mezi kupujícím a třetí stranou ve prospěch prodávajícího za dovážené zboží a která zahrnuje veškeré platby, které byly nebo mají být uskutečněny jako podmínka prodeje dováženého zboží.
3. Převodní hodnota se uplatní, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
nejsou stanovena žádná omezení, pokud jde o nakládání se zbožím nebo jeho použití ze strany kupujícího, s výjimkou kteréhokoli z těchto omezení, která
i)
jsou uložena nebo vyžadována právními předpisy nebo veřejnými orgány v Unii,
ii)
omezují zeměpisnou oblast, v níž může být zboží přeprodáváno,
iii)
neovlivňují podstatně celní hodnotu zboží;
b)
prodej nebo cena nepodléhají podmínkám nebo plněním, jejichž hodnotu nelze ve vztahu ke zboží, které je ohodnocováno, určit;
c)
žádná část výnosu z jakéhokoliv přeprodeje, nakládání se zbožím nebo použití zboží kupujícím nepřipadne přímo ani nepřímo prodávajícímu, kromě případů, kdy lze provést přiměřenou úpravu; a
d)
kupující a prodávající nejsou ve vzájemném spojení, nebo jejich vztah neovlivnil cenu.
Článek 71
Položky převodní hodnoty
1. Při určování celní hodnoty podle článku 70 se k ceně, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, připočítají:
a)
níže uvedené položky, pokud jsou hrazeny kupujícím, avšak nejsou zahrnuty v ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena:
i)
provize a odměny za zprostředkování, s výjimkou nákupních provizí;
ii)
náklady na nádoby, které se pro celní účely považují za součást daného zboží;
iii)
náklady na balení zahrnující jak práci, tak materiál; a
b)
hodnota, vhodným způsobem rozvržená, níže uvedeného zboží a služeb, pokud je kupující poskytuje přímo nebo nepřímo zdarma nebo za sníženou cenu pro použití při výrobě nebo prodeji k vývozu dováženého zboží v rozsahu, v jakém tato hodnota nebyla zahrnuta do ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena:
i)
materiály, součástky, díly a podobné položky obsažené v dováženém zboží;
ii)
nářadí, matrice, slévačské formy a podobné položky použité k výrobě dováženého zboží;
iii)
materiál spotřebovaný k výrobě dováženého zboží; a
iv)
technologie, vývoj, umělecká práce, design a plány a nákresy provedené mimo Unii a nezbytné pro výrobu dováženého zboží;
c)
poplatky za užívání práv a licenční poplatky týkající se hodnoceného zboží, které musí přímo nebo nepřímo uhradit kupující jako podmínku prodeje hodnoceného zboží, pokud tyto poplatky za užívání práv nebo licenční poplatky nejsou zahrnuty v ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
d)
hodnota jakékoli části výnosu z případného přeprodeje, převodu nebo použití dovezeného zboží, která připadne přímo nebo nepřímo prodávajícímu; a
e)
níže uvedené náklady vzniklé před tím, než se zboží dostalo na místo, kde vstoupilo na celní území Unie:
i)
náklady na dopravu a pojištění dováženého zboží; a
ii)
náklady na nakládku, vykládku a manipulaci spojené s dopravou dováženého zboží.
2. Každá položka, která bude na základě odstavce 1 připočtena k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, vychází výlučně z údajů, které jsou objektivní a měřitelné.
3. Při určování celní hodnoty se k ceně, která byla nebo má být skutečně zaplacena, nepřipočtou žádné jiné položky než ty, které jsou stanoveny v tomto článku.
Článek 72
Položky, které se do celní hodnoty nezahrnují
Při určování celní hodnoty podle článku 70 se nezahrnuje žádná z těchto položek:
a)
náklady na dopravu dováženého zboží po jeho vstupu na celní území Unie;
b)
poplatky za stavbu, instalaci, montáž, údržbu nebo technickou pomoc vzniklé po vstupu dováženého zboží jako například průmyslových zařízení, strojů či vybavení na celní území Unie;
c)
úroky z finančního ujednání uzavřeného kupujícím a vztahujícího se na nákup dováženého zboží bez ohledu na to, zda finanční prostředky poskytuje prodávající nebo jiná osoba, jestliže bylo financování dohodnuto písemně a jestliže může kupující, bude-li o to požádán, prokázat, že jsou splněny tyto podmínky:
i)
toto zboží je skutečně prodáváno za cenu deklarovanou jako cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
ii)
požadovaná úroková sazba nepřevyšuje obvyklou úrokovou sazbu uplatňovanou v dané zemi při podobných operacích v okamžiku, kdy k finanční úhradě dochází;
d)
poplatky spojené s právem reprodukovat dovážené zboží v Unii;
e)
nákupní provize;
f)
dovozní cla nebo jiné poplatky splatné v Unii při dovozu nebo prodeji zboží;
g)
aniž je dotčen čl. 71 odst. 1 písm. c), platby uskutečněné kupujícím za právo distribuovat nebo přeprodávat dovážené zboží, jestliže tyto platby nejsou podmínkou prodeje dováženého zboží určeného k vývozu do Unie.
Článek 73
Zjednodušení
Celní orgány mohou na žádost povolit, aby byly na základě specifických kritérií stanoveny níže uvedené částky, nejsou-li tyto částky vyčíslitelné ke dni přijetí celního prohlášení:
a)
částky, které mají být zahrnuty do celní hodnoty v souladu s čl. 70 odst. 2; a
b)
částky podle článků 71 a 72.
Článek 74
Doplňkové metody určování celní hodnoty zboží
1. Nemůže-li být celní hodnota zboží určena podle článku 70, pokračuje se postupně podle odst. 2 písm. a) až d), přičemž se celní hodnota zboží určí podle prvního z těchto písmen, podle nějž ji lze určit.
Na žádost deklaranta se pořadí uplatnění písmen c) a d) odstavce 2 obrátí.
2. Celní hodnotou podle odstavce 1 je:
a)
převodní hodnota u stejného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Unie a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je ohodnocováno;
b)
převodní hodnota u podobného zboží prodávaného pro vývoz na celní území Unie a vyváženého ve stejnou dobu nebo přibližně ve stejnou dobu jako zboží, které je ohodnocováno;
c)
hodnota založená na jednotkové ceně, za kterou se dovážené zboží nebo stejné nebo podobné dovážené zboží prodává na celním území Unie v největším úhrnném množství osobám, kterou nejsou ve vzájemném spojení s prodávajícími; nebo
d)
vypočtená hodnota sestávající ze součtu těchto položek:
i)
nákladů na materiál a výrobu nebo jiné zpracování provedené při produkci dováženého zboží, nebo hodnota těchto položek;
ii)
částky představující zisk a všeobecné výdaje ve výši, kterou producenti v zemi vývozu obvykle zahrnují do prodeje zboží téže povahy nebo téhož druhu jako hodnocené zboží určené k vývozu do Unie;
iii)
nákladů na položky uvedené v čl. 71 odst. 1 písm. e) nebo jejich hodnoty.
3. Nemůže-li být celní hodnota určena podle odstavce 1, určí se na základě údajů dostupných na celním území Unie s použitím přiměřených prostředků slučitelných se zásadami a obecnými ustanoveními:
a)
dohody o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu,
b)
článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu,
c)
této kapitoly.
Článek 75
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 73.
Článek 76
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
určování celní hodnoty v souladu s čl. 70 odst. 1 a 2 a články 71 a 72, včetně pravidel pro úpravu ceny, která byla nebo má být skutečně zaplacena;
b)
uplatňování podmínek podle čl. 70 odst. 3;
c)
určování celní hodnoty podle čl. 74.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA III
CELNÍ DLUH A JISTOTY
KAPITOLA 1
Vznik celního dluhu
Oddíl 1
Celní dluh při dovozu
Článek 77
Propuštění do volného oběhu a dočasné použití
1. Celní dluh při dovozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží, které není zbožím Unie a které podléhá dovoznímu clu, propuštěno do jednoho z těchto celních režimů:
a)
propuštění do volného oběhu, včetně propuštění podle ustanovení o konečném užití;
b)
dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení činěno.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z režimů uvedených v odstavci 1 učiněno na základě údajů, v jejichž důsledku nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je osoba, která poskytla údaje nezbytné pro vyhotovení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka.
Článek 78
Zvláštní ustanovení týkající se nepůvodního zboží
1. Platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě produktů, pro něž je vydán nebo vystaven doklad o původu v rámci preferenčních dohod mezi Unií a některými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo skupinami těchto zemí či území, vzniká u tohoto nepůvodního zboží celní dluh při dovozu v okamžiku přijetí prohlášení o zpětném vývozu v souvislosti s dotyčnými produkty.
2. Vznikne-li celní dluh podle odstavce 1, vyměří se částka dovozního cla odpovídající tomuto dluhu za stejných podmínek jako v případě celního dluhu, který by vznikl, kdyby ve stejný den bylo přijato celní prohlášení s návrhem na propuštění nepůvodního zboží použitého při výrobě dotyčných výrobků do volného oběhu za účelem ukončení režimu aktivního zušlechťovacího styku.
3. Použije se čl. 77 odst. 2 a 3. V případě zboží, které není zbožím Unie podle článku 270, je však dlužníkem osoba podávající prohlášení o zpětném vývozu. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení podáváno.
Článek 79
Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek
1. U zboží podléhajícího dovoznímu clu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním:
a)
některé z povinností stanovených v celních předpisech pro vstup zboží, které není zbožím Unie, na celní území Unie, pro jeho odnětí celnímu dohledu nebo pro pohyb, zušlechtění, uskladnění, dočasné uskladnění, dočasné použití zboží nebo nakládání s tímto zbožím na tomto území;
b)
některé z povinností stanovených v celních předpisech upravujících konečné užití zboží na celním území Unie;
c)
podmínky, na jejímž základě může být zboží, které není zbožím Unie, propuštěno do celního režimu nebo mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití.
2. Celní dluh vzniká:
a)
okamžikem, kdy povinnost, jejímž nesplněním vzniká celní dluh, není plněna nebo přestala být plněna nebo
b)
okamžikem, kdy je přijato celní prohlášení za účelem propuštění zboží do celního režimu, zjistí-li se následně, že podmínka, na základě které může být zboží propuštěno do daného celního režimu nebo mu může být přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití, nebyla ve skutečnosti splněna.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) a b) je dlužníkem:
a)
každá osoba, která měla splnit dané povinnosti;
b)
každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle celních předpisů, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost, nebo která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění této povinnosti;
c)
každá osoba, která získala nebo držela dotyčné zboží a v okamžiku získání nebo přijetí zboží si byla nebo měla být vědoma, že nebyla splněna povinnost podle celních předpisů.
4. V případech uvedených v odst. 1 písm. c) je dlužníkem osoba, která má splnit podmínky, na jejichž základě je zboží propuštěno do celního režimu, nebo podmínky celního prohlášení pro zboží propuštěné do tohoto celního režimu nebo podmínky, na jejichž základě může být zboží přiznáno osvobození od cla či snížená sazba dovozního cla podle jeho konečného užití.
Je-li celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do některého z celních režimů uvedených v odst.1 písm. c) učiněno a jsou-li celním orgánům poskytnuty jakékoli informace požadované podle celních předpisů upravujících podmínky, na základě kterých může být zboží propuštěno do uvedeného celního režimu, a v důsledku toho nebyly dovozní clo nebo jeho část vybrány, je dlužníkem také osoba, která poskytla údaje nezbytné pro vyhotovení celního prohlášení a která věděla nebo měla vědět, že tyto údaje nejsou pravdivé.
Článek 80
Odpočet částky již zaplaceného dovozního cla
1. Vznikne-li podle čl. 79 odst. 1 celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu se sníženou sazbou dovozního cla podle konečného užití zboží, odečte se částka dovozního cla zaplacená při propuštění zboží do volného oběhu od částky dovozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Ustanovení prvního pododstavce se použije, jestliže celní dluh vznikl u zbytků a odpadu po zničení předmětného zboží.
2. Vznikne-li podle čl. 79 odst. 1 celní dluh u zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, odečte se částka dovozního cla zaplacená v rámci částečného osvobození od částky dovozního cla odpovídající celnímu dluhu.
Oddíl 2
Celní dluh při vývozu
Článek 81
Vývoz a pasivní zušlechťovací styk
1. Celní dluh při vývozu vzniká v okamžiku, kdy je zboží podléhající vývoznímu clu propuštěno do režimu vývozu nebo do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
2. Celní dluh vzniká okamžikem přijetí celního prohlášení.
3. Dlužníkem je deklarant. V případě nepřímého zastupování je dlužníkem také osoba, na jejíž účet je celní prohlášení činěno.
Je-li celní prohlášení učiněno na základě údajů, v jejichž důsledku nebyly vývozní clo nebo jeho část vybrány, je osoba, která poskytla údaje požadované pro vyhotovení celního prohlášení a která si byla nebo měla být vědoma, že údaje nejsou pravdivé, rovněž považována za dlužníka.
Článek 82
Celní dluh vzniklý nesplněním povinností nebo podmínek
1. U zboží podléhajícího dovoznímu clu vzniká celní dluh při dovozu nesplněním:
a)
některé z povinností stanovených v celních předpisech pro výstup zboží;
b)
podmínek, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Unie s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla.
2. Celní dluh vzniká:
a)
okamžikem, kdy zboží skutečně opustilo celní území Unie bez celního prohlášení;
b)
okamžikem, kdy je zboží dodáno na jiné místo určení, než na které se vztahuje povolení, na jehož základě může zboží opustit celní území Unie s úplným nebo částečným osvobozením od vývozního cla;
c)
nemohou-li celní orgány okamžik uvedený v písmenu b) určit, uplynutím lhůty stanovené pro předložení dokladu o tom, že byly splněny podmínky opravňující k přiznání tohoto osvobození.
3. V případech uvedených v odst. 1 písm. a) je dlužníkem:
a)
každá osoba, která měla splnit danou povinnost;
b)
každá osoba, která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že daná povinnost nebyla splněna, a která jednala na účet osoby, jež byla povinna splnit tuto povinnost;
c)
každá osoba, která se zúčastnila úkonu, jenž vedl k nesplnění povinnosti a která si byla vědoma nebo si měla být vědoma, že celní prohlášení nebylo podáno, ačkoli mělo být.
4. V případech uvedených v odst. 1 písm. b) je dlužníkem každá osoba, která má splnit podmínky, za nichž bylo povoleno, aby zboží opustilo celní území Unie s částečným nebo úplným osvobozením od vývozního cla.
Oddíl 3
Společná ustanovení pro celní dluh při dovozu i vývozu
Článek 83
Zákazy a omezení
1. Celní dluh při dovozu nebo vývozu vzniká i v případě, že se na zboží vztahují jakékoli zákazy nebo omezení dovozu nebo vývozu.
2. Celní dluh však nevzniká v případě:
a)
protiprávního vstupu padělaných peněz na celní území Unie;
b)
vstupu omamných a psychotropních látek na celní území Unie, a to látek jiných než těch, které jsou pod přísným dohledem příslušných orgánů za účelem jejich použití pro lékařské a vědecké účely.
3. Pro účely sankcí za porušení celních předpisů se však má za to, že celní dluh vznikl, je-li podle právních předpisů členského státu dovozní nebo vývozní clo nebo existence celního dluhu základem pro vyměření sankcí.
Článek 84
Více dlužníků
Odpovídá-li za zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající jednomu celnímu dluhu více osob, odpovídají společně a nerozdílně za zaplacení uvedené částky.
Článek 85
Obecná pravidla pro výpočet částky dovozního nebo vývozního cla
1. Částka dovozního nebo vývozního cla se stanoví na základě pravidel pro výpočet cla, která se na dané zboží vztahovala v okamžiku, kdy celní dluh u tohoto zboží vznikl.
2. Není-li možné přesně určit okamžik, kdy celní dluh vznikl, má se za to, že vznikl v době, kdy celní orgány zjistí, že se zboží nachází v situaci, za níž vzniká celní dluh.
Pokud však informace dostupné celní orgánům umožňují určit, že celní dluh vznikl před tímto zjištěním, má se za to, že celní dluh vznikl v nejzazším časovém okamžiku, který může být určen jako situace, v níž celní dluh vzniká.
Článek 86
Zvláštní pravidla pro výpočet částky dovozního cla
1. Pokud u zboží, jež bylo propuštěno do celního režimu nebo dočasně uskladněno, vznikly na celním území Unie náklady spojené s uskladněním nebo obvyklými formami manipulace, tyto náklady nebo navýšení hodnoty se při výpočtu částky dovozního cla nezohlední, jestliže deklarant tyto náklady dostatečným způsobem prokáže.
Celní hodnota, množství, povaha a původ zboží, které není zbožím Unie a které bylo použito při operacích, se však při výpočtu částky dovozního cla zohledňují.
2. Dojde-li u zboží, které bylo propuštěno do celního režimu, na celním území Unie v důsledku obvyklých forem manipulace ke změně sazebního zařazení, použije se na zboží propuštěné do tohoto režimu na žádost deklaranta původní sazební zařazení.
3. Vznikne-li u zušlechtěných výrobků v důsledku režimu aktivního zušlechťovacího styku celní dluh, vyměří se částka dovozního cla odpovídající tomuto dluhu na žádost deklaranta na základě sazebního zařazení, celní hodnoty, množství, povahy a původu zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, v okamžiku přijetí celního prohlášení za toto zboží.
4. Ve zvláštních případech se však částka dovozního cla určí v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku bez žádosti deklaranta, aby se zabránilo obcházení sazebních opatření podle čl. 56 odst. 2 písm. h).
5. Vznikne-li celní dluh u zušlechtěných produktů pocházejících z režimu pasivního zušlechťovacího styku nebo u náhradních produktů podle čl. 261 odst. 1, vypočte se výše dovozního cla na základě nákladů na zušlechťovací operaci provedenou mimo celní území Unie.
6. Stanoví-li celní předpisy u zboží použití zvýhodněného sazebního zacházení, osvobození nebo úplného nebo částečného osvobození od dovozního nebo vývozního cla podle čl. 56 odst. 2 písm. d) až g), článků 203, 204, 205 a 208, nebo článků 259 až 262 tohoto nařízení nebo podle nařízení Rady (ES) č. 1186/2009 ze dne 16. listopadu 2009 o systému Společenství pro osvobození od cla (15), použije se toto zvýhodněné sazební zacházení nebo osvobození rovněž v případech, kdy vznikl celní dluh podle článků 79 nebo 82 tohoto nařízení, pokud nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, nebyly pokusem o klamavé jednání.
Článek 87
Místo vzniku celního dluhu
1. Celní dluh vzniká v místě, kde je podáno celní prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu uvedené v článcích 77, 78 a 81.
Ve všech ostatních případech celní dluh vzniká v místě, kde nastaly skutečnosti vedoucí ke vzniku celního dluhu.
Nemůže-li být toto místo určeno, vzniká celní dluh v místě, kde se podle zjištění celních orgánů zboží nacházelo v situaci vedoucí ke vzniku celního dluhu.
2. Pokud bylo zboží propuštěno do dosud nevyřízeného celního režimu nebo pokud nebylo dočasné uskladnění řádně ukončeno a ve stanovené lhůtě nemůže být místo, kde vzniká celní dluh, určeno podle odstavce 1 druhého nebo třetího pododstavce, vzniká celní dluh v místě, kde bylo zboží propuštěno do daného režimu, nebo kde v tomto režimu vstoupilo na celní území Unie, nebo kde bylo dočasně uskladněno.
3. Pokud údaje dostupné celním orgánům umožňují zjistit, že celní dluh pravděpodobně vznikl na více místech, má se za to, že celní dluh vznikl v místě, kde vznikl poprvé.
4. Pokud celní orgán zjistí, že celní dluh vznikl podle článku 79 nebo 82 v jiném členském státě a že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající tomuto dluhu je nižší než 10 000 EUR, považuje se tento celní dluh za celní dluh vzniklý v členském státě, ve kterém byl zjištěn.
Článek 88
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
pravidla pro výpočet částky dovozního nebo vývozního cla pro zboží, u něhož celní dluh vznikne v souvislosti se zvláštním postupem, která doplní pravidla stanovená v článcích 85 a 86;
b)
případy uvedené v čl. 86 odst. 4;
c)
lhůta uvedená v čl. 87 odst. 2.
KAPITOLA 2
Jistota za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl
Článek 89
Obecná ustanovení
1. Není-li stanoveno jinak, vztahuje se tato kapitola na jistoty za celní dluhy, které vznikly, i za dluhy, které mohou vzniknout.
2. Pokud celní orgány požadují poskytnutí jistoty za celní dluh, který by mohl vzniknout, nebo který vznikl, musí tato jistota pokrývat částku dovozního nebo vývozního cla a ostatní poplatky splatné v souvislosti s dovozem nebo vývozem zboží v situaci, kdy:
a)
jistota je použita na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie; nebo
b)
jistota může být použita ve více než jednom členském státě.
Jistota, která nemůže být použita mimo členský stát, v němž je požadována, je platná pouze v daném členském státě a musí pokrývat alespoň částku dovozního nebo vývozního cla.
3. Požadují-li celní orgány poskytnutí jistoty, poskytne ji dlužník nebo osoba, která se může stát dlužníkem. Celní orgány mohou také povolit, aby jistotu poskytla jiná osoba než osoba, od níž se jistota požaduje.
4. Aniž je dotčen článek 97, požadují celní orgány pro určité zboží nebo celní prohlášení pouze jednu jistotu.
Jistota poskytnutá pro konkrétní celní prohlášení se použije ke krytí částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků u veškerého zboží, na které se toto prohlášení vztahuje nebo které bylo na jeho základě propuštěno, bez ohledu na to, zda je prohlášení správné, či nikoli.
Nebyla-li jistota uvolněna, může se v mezích zajištěné částky použít rovněž na vybrání částek dovozního nebo vývozního cla a jiných poplatků, které jsou splatné po kontrole po propuštění daného zboží.
5. Na žádost osoby uvedené v odstavci 3 tohoto článku mohou celní orgány v souladu s čl. 95 odst. 1, 2 a 3 povolit poskytnutí souborné jistoty ke krytí částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu ve vztahu ke dvěma nebo více operacím, prohlášením nebo celním režimům.
6. Celní orgány jistotu sledují.
7. Jistota se nepožaduje od států, regionálních a místních orgánů veřejné správy nebo jiných veřejnoprávních subjektů u činností, v nichž vystupují jako veřejné orgány.
8. Jistota se nepožaduje v žádné z těchto situacích:
a)
u zboží přepravovaného po Rýnu a rýnských vodních cestách a po Dunaji a dunajských vodních cestách;
b)
u zboží přepravovaného zabudovaným přepravním zařízením;
c)
ve zvláštních případech, kdy je zboží propuštěno do režimu dočasného použití;
d)
u zboží propuštěného do tranzitního režimu Unie za využití zjednodušení podle čl. 233 odst. 4 písm. e) a přepravovaného námořní nebo vzdušnou cestou mezi přístavy Unie nebo mezi letišti Unie.
9. Celní orgány nemusí požadovat poskytnutí jistoty, jestliže výše dovozního nebo vývozního cla, které má být zajištěno, nepřesahuje statistický práh hodnoty pro celní prohlášení stanovený v čl. 3 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 471/2009 ze dne 6. května 2009 o statistice Společenství týkající se zahraničního obchodu se třetími zeměmi (16).
Článek 90
Povinná jistota
1. Je-li poskytnutí jistoty povinné, vyměří celní orgány tuto jistotu ve výši, která se rovná přesné částce dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiným poplatkům, lze-li tuto částku v době, kdy je jistota požadována, spolehlivě určit.
Není-li možné stanovit přesnou částku celního dluhu, vyměří se jistota ve výši nejvyšší možné částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků, které dle odhadu celních orgánů vznikly nebo mohou vzniknout.
2. Aniž je dotčen článek 95, je-li pro částku dovozního nebo vývozního cla odpovídající celním dluhům a jiným poplatkům, jejichž výše se mění v čase, poskytnuta souborná jistota, vyměří se jistota ve výši, která zajistí, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celním dluhům a jiným poplatkům bude vždy pokryta.
Článek 91
Nepovinná jistota
Není-li poskytnutí jistoty povinné, vyžaduje se tato jistota vždy, když se celní orgány domnívají, že je úhrada částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiných poplatků ve stanovené lhůtě nejistá. Její výši tyto orgány stanoví tak, aby nepřesahovala částku uvedenou v článku 90.
Článek 92
Poskytnutí jistoty
1. Jistota může být poskytnuta v jedné z těchto forem:
a)
složením hotovosti nebo jakýmkoli jiným platebním prostředkem, který celní orgány uznávají jako rovnocenný složení hotovosti, v eurech nebo v měně členského státu, ve kterém se jistota požaduje;
b)
závazkem ručitele;
c)
jinou formou jistoty, která poskytuje rovnocennou záruku, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou zaplaceny.
2. Poskytnutí jistoty formou složení hotovosti nebo jiným rovnocenným platebním prostředkem se provádí podle platných předpisů členského státu, ve kterém je jistota požadována.
Je-li jistota poskytnuta složením hotovosti nebo jiným rovnocenným platebním prostředkem, neplatí z ní celní orgány žádné úroky.
Článek 93
Volba jistoty
Osoba, která je povinna poskytnout jistotu, si může zvolit, kterou z forem jistoty uvedených v čl. 92 odst. 1 poskytne.
Pokud však navržená forma jistoty není slučitelná s řádným prováděním daného celního režimu, mohou ji celní orgány odmítnout.
Celní orgány mohou požadovat, aby byla zvolená forma jistoty zachována po určitou dobu.
Článek 94
Ručitel
1. Ručitelem uvedeným v čl. 92 odst. 1 písm. b) je třetí osoba usazená na celním území Unie. Není-li ručitelem úvěrová instituce nebo finanční instituce nebo pojišťovna akreditovaná v Unii v souladu s platnými právními předpisy Unie, schválí ručitele celní orgány, které jistotu požadují.
2. Ručitel se písemně zaváže, že zaplatí zajištěnou částku dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiným poplatkům.
3. Celní orgány mohou schválení navrhovaného ručitele nebo navrhovaného druhu jistoty odmítnout, pokud dle jejich názoru není možné zaručit, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou ve stanovené lhůtě uhrazeny.
Článek 95
Souborná jistota
1. Povolení uvedené v čl. 89 odst. 5 se udělí pouze osobám, jež splňují všechny tyto podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
splňují kritéria stanovená v čl. 39 písm. a);
c)
jsou pravidelnými uživateli příslušných celních režimů nebo provozovateli dočasných skladů nebo splňují kritéria stanovená v čl. 39 písm. d).
2. Má-li být souborná jistota poskytnuta pro celní dluhy a jiné poplatky, které mohou vzniknout, může být hospodářskému subjektu povoleno poskytnout soubornou jistotu se sníženou částkou záruky nebo může být hospodářský subjekt zproštěn povinnosti jistotu poskytnout, pokud splňuje kritéria stanovená v čl. 39 písm. b) a c).
3. Má-li být souborná jistota poskytnuta pro celní dluhy a jiné poplatky, které vznikly, může být oprávněnému hospodářskému subjektu pro celní zjednodušení na základě žádosti povoleno poskytnout soubornou jistotu se sníženou částkou záruky.
4. Souborná jistota se sníženou částkou záruky podle odst. 3 je rovnocenná poskytnutí jistoty.
Článek 96
Dočasné zákazy týkající se používání souborných jistot
1. V souvislosti se zvláštními postupy nebo dočasným uskladněním může Komise dočasně zakázat použití kterékoliv z těchto jistot:
a)
souborné jistoty pro sníženou částku záruky nebo zproštění povinnosti jistotu poskytnout podle čl. 95 odst. 2;
b)
souborné jistoty podle článku 95 u zboží, u kterého byly zjištěny rozsáhlé podvody.
2. V případech, na které se vztahuje odst. 1 písm. a) nebo b) tohoto článku, lze povolit použití souborné jistoty pro sníženou částku záruky nebo zproštění povinnosti poskytnout jistotu nebo použití souborné jistoty podle článku 95, pokud dotyčná osoba splní jednu z těchto podmínek:
a)
dotyčná osoba může prokázat, že v souvislosti s dotčeným zbožím nevznikl celní dluh při operacích, které tato osoba vykonávala v průběhu dvou let předcházejících rozhodnutí uvedenému v odstavci 1;
b)
pokud v průběhu dvou let předcházejících rozhodnutí uvedenému v odstavci 1 celní dluhy vznikly, může tato osoba prokázat, že byly tyto dluhy ve stanovené lhůtě plně uhrazeny dlužníkem či dlužníky nebo ručitelem.
Pro získání povolení používat dočasně zakázanou soubornou jistotu musí dotyčná osoba rovněž splnit kritéria stanovená v čl. 39 písm. b) a c).
Článek 97
Doplňující nebo nová jistota
Zjistí-li celní orgány, že poskytnutá jistota nezaručuje nebo nadále nezaručuje spolehlivě či dostatečně, že částka dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu a jiné poplatky budou uhrazeny ve stanovené lhůtě, vyžadují od všech osob uvedených v čl. 89 odst. 3, aby podle svého uvážení buď poskytly doplňující jistotu, nebo nahradily původní jistotu novou jistotou.
Článek 98
Propuštění zboží
1. Celní orgány jistotu okamžitě uvolní, jakmile celní dluh nebo odpovědnost za další poplatky zanikne nebo již nemůže vzniknout.
2. Zanikl-li celní dluh nebo odpovědnost za další poplatky částečně nebo může-li vzniknout již jen pro část zajištěné částky, uvolní se na žádost dotyčné osoby odpovídající část jistoty, pokud částka, o kterou se jedná, takový krok opodstatňuje.
Článek 99
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy, kdy není požadována jistota u zboží, které je propuštěno do režimu dočasného použití, v souladu s čl. 89 odst. 8 písm. c);
b)
forma jistoty podle čl. 92 odst. 1 písm. c) a pravidla týkající se ručitele podle článku 94;
c)
podmínky týkající se postupu pro udělení povolení k použití souborné jistoty se sníženou částkou záruky nebo zproštění povinnosti záruku poskytnout podle čl. 95 odst. 2;
d)
lhůty pro uvolnění jistoty.
Článek 100
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro určení částky jistoty včetně snížené částky záruky podle čl. 95 odst. 2 a 3;
b)
ohledně poskytnutí a sledování jistoty podle článku 89, zrušení a odstoupení od závazku, který poskytl ručitel, podle článku 94 a uvolnění jistoty podle článku 98;
c)
ohledně dočasných zákazů podle článku 96.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů opatření uvedená v článku 96.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
V závažných a naléhavých případech, které souvisejí s těmito opatřeními a, které jsou řádně odůvodněny potřebou rychle posílit ochranu finančních zájmů Unie a jejích členských států, přijme Komise okamžitě použitelné prováděcí akty postupem podle čl. 285 odst. 5.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 3
Výběr, platba, vrácení a prominutí částky dovozního nebo vývozního cla
Oddíl 1
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla, oznámení celního dluhu a zaúčtování
Článek 101
Vyměření výše dovozního nebo vývozního cla
1. Výši splatného dovozního nebo vývozního cla vyměří celní orgány příslušné podle místa, kde celní dluh vznikl nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 87, jakmile k tomu mají potřebné údaje.
2. Aniž je dotčen článek 48, mohou celní orgány souhlasit, aby výši splatného dovozního nebo vývozního cla vyměřil deklarant.
3. Pokud vyměřená částka splatného dovozního nebo vývozního cla není celým číslem, lze tuto částku zaokrouhlit.
Pokud je částka uvedená v prvním pododstavci vyjádřena v eurech, nelze ji zaokrouhlit více než na nejbližší celé číslo nahoru nebo dolů.
Členský stát, jehož měnou není euro, může uplatňovat ustanovení druhého pododstavce obdobně, nebo se od ustanovení tohoto pododstavce odchýlit za předpokladu, že pravidla upravující zaokrouhlování nemají větší finanční dopad než pravidla stanovená v druhém pododstavci.
Článek 102
Oznámení celního dluhu
1. Celní dluh se dlužníkovi oznámí způsobem předepsaným v místě, kde celní dluh vznikl, nebo kde se má za to, že vznikl podle článku 87.
Oznámení uvedené v prvním pododstavci se nepoužije v žádném z těchto případů:
a)
pokud bylo do doby konečného vyměření výše dovozního nebo vývozního cla uloženo prozatímní obchodněpolitické opatření ve formě cla;
b)
pokud je částka splatného dovozního nebo vývozního cla vyšší než částka vyměřená na základě rozhodnutí, které bylo učiněno v souladu s článkem 33;
c)
pokud bylo původní rozhodnutí neoznámit celní dluh nebo jej oznámit spolu s částkou dovozního nebo vývozního cla, která je nižší než splatné dovozní nebo vývozní clo, učiněno na základě obecných předpisů, jež byly později zrušeny rozhodnutím soudu;
d)
jsou-li celní orgány celními předpisy zproštěny povinnosti oznámit celní dluh.
2. Rovná-li se výše splatného dovozního nebo vývozního cla částce uvedené v celním prohlášení, považuje se propuštění zboží celními orgány za oznámení výše celního dluhu dlužníkovi.
3. Pokud se odstavec 2 nepoužije, celní orgány dlužníkovi celní dluh oznámí v okamžiku, kdy mohou stanovit výši splatného dovozního nebo vývozního cla a přijmout příslušné rozhodnutí.
Pokud by však oznámení celního dluhu mělo vliv na trestní vyšetřování, mohou celní orgány toto oznámení odložit do doby, kdy již trestní vyšetřování neohrozí.
4. Pokud byla platba zajištěna, může být celní dluh odpovídající celkové výši dovozního nebo vývozního cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné a téže osobě v době stanovené celními orgány oznámen na konci této doby. Doba stanovená celními orgány nepřesáhne 31 dní.
Článek 103
Promlčení celního dluhu
1. Celní dluh nelze dlužníkovi oznámit po uplynutí lhůty tří let ode dne vzniku celního dluhu.
2. Pokud celní dluh vznikl v důsledku činu, který v době, kdy byl spáchán, mohl být důvodem pro zahájení trestního řízení, prodlouží se tříletá lhůta uvedená v odstavci 1 na nejméně pět a nejvýše deset let v souladu s vnitrostátním právem.
3. Lhůty stanovené v odstavcích 1 a 2 se pozastaví, pokud:
a)
je podán opravný prostředek v souladu s článkem 44; pozastavení se uplatní ode dne, kdy byl opravný prostředek podán, a po dobu trvání řízení o tomto opravném prostředku; nebo
b)
celní orgány dlužníkovi v souladu s čl. 22 odst. 6 sdělily důvody, na jejichž základě hodlají oznámit celní dluh; pozastavení se uplatní ode dne tohoto sdělení a až do uplynutí lhůty, během níž je dlužníkovi umožněno vyjádřit svůj názor.
4. Je-li povinnost zaplatit clo obnovena podle čl. 116 odst. 7, považují se lhůty uvedené v odstavcích 1 a 2 za pozastavené ode dne podání žádosti o vrácení či prominutí cla v souladu s článkem 121 do dne, kdy bylo učiněno rozhodnutí o vrácení nebo prominutí cla.
Článek 104
Zaúčtování
1. Celní orgány uvedené v článku 101 zanesou do svého účetnictví v souladu s vnitrostátními právními předpisy výši splatného dovozního nebo vývozního cla stanoveného podle uvedeného článku.
První pododstavec se nepoužije v případech uvedených v čl. 102 odst. 1 druhém pododstavci.
2. Celní orgány nemusí zaúčtovat částky dovozního nebo vývozního cla, které podle článku 103 odpovídají celnímu dluhu, jejž již nebylo možné dlužníkovi oznámit.
3. Členské státy stanoví praktické postupy pro zaúčtování částek dovozního nebo vývozního cla. Tyto postupy se mohou lišit podle toho, do jaké míry si celní orgány s ohledem na okolnosti, za nichž vznikl celní dluh, jsou či nejsou jisté, že tyto částky budou zaplaceny.
Článek 105
Lhůty pro zaúčtování
1. Vznikne-li celní dluh přijetím celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do jiného celního režimu než dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla nebo v důsledku jakéhokoli jiného úkonu, který má stejné právní účinky, zaúčtují celní orgány částku splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů po propuštění zboží.
Pokud však byla platba zajištěna, může být celková výše dovozního nebo vývozního cla vztahující se k veškerému zboží propuštěnému jedné a téže osobě během lhůty stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů, zaúčtována celkově na konci této lhůty. K zaúčtování musí dojít do čtrnácti dnů od uplynutí dotyčné lhůty.
2. Lze-li zboží propustit s výhradou určitých podmínek, které upravují stanovení výše splatného dovozního nebo vývozního cla nebo jeho vybrání, provede se zaúčtování do čtrnácti dnů ode dne, kdy je výše splatného dovozního nebo vývozního cla stanovena nebo kdy je stanovena povinnost zaplatit toto clo.
Týká-li se však celní dluh prozatímního obchodněpolitického opatření ve formě cla, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do dvou měsíců ode dne vyhlášení nařízení, kterým se stanoví konečné obchodněpolitické opatření, v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Vznikne-li celní dluh za jiných podmínek, než které jsou uvedeny v odstavci 1, zaúčtuje se částka splatného dovozního nebo vývozního cla do čtrnácti dnů ode dne, kdy celní orgány mohou stanovit výši příslušného dovozního nebo vývozního cla a přijmout rozhodnutí.
4. Odstavec 3 se použije v případě částky dovozního nebo vývozního cla, která má být vybrána nebo dovybrána, pokud částka splatného dovozního nebo vývozního cla nebyla zaúčtována v souladu s odstavci 1, 2 a 3 nebo pokud byla stanovena a zaúčtována ve výši, která je nižší než splatná částka.
5. Lhůty pro zaúčtování uvedené v odstavcích 1, 2 a 3 se nepoužijí za nepředvídatelných okolností nebo v případech vyšší moci.
6. Zaúčtování může být odloženo v případě uvedeném v čl. 102 odst. 3 druhém pododstavci do doby, kdy oznámení celního dluhu již neohrozí trestní vyšetřování.
Článek 106
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy uvedené v čl. 102 odst. 1 písm. d), kdy jsou celní orgány zproštěny povinnosti oznámit celní dluh.
Článek 107
Svěření prováděcích pravomocí
Komise přijme prostřednictvím prováděcích aktů opatření na zajištění vzájemné pomoci mezi celními orgány v případě vzniku celního dluhu.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Platba částky dovozního nebo vývozního cla
Článek 108
Obecné lhůty pro placení a pozastavení těchto lhůt
1. Částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu oznámenému v souladu s článkem 102 zaplatí dlužník ve lhůtě, kterou stanoví celní orgány.
Aniž je dotčen čl. 45 odst. 2, nepřesáhne tato lhůta deset dní ode dne, kdy je dlužníkovi oznámena výše celního dluhu. V případě souhrnného zaúčtování za podmínek stanovených v čl. 105 odst. 1 druhém pododstavci se stanoví tato lhůta tak, aby neumožnila dlužníkovi získat delší lhůtu splatnosti, než by získal v případě, kdy by mu byl udělen odklad platby cla v souladu s článkem 110.
Tuto lhůtu mohou celní orgány prodloužit na žádost dlužníka, pokud byla výše splatného dovozního nebo vývozního cla stanovena během kontroly po propuštění zboží v souladu s článkem 48. Aniž je dotčen čl. 112 odst. 1, nepřesahuje toto prodloužení lhůty dobu nutnou k tomu, aby mohl dlužník učinit příslušné kroky ke splnění své povinnosti.
2. Je-li dlužník oprávněn použít při placení některou z úlev uvedených v článcích 110 až 112, zaplatí clo nejpozději do uplynutí lhůty nebo lhůt stanovených pro tyto úlevy.
3. Lhůta pro zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu se pozastaví v kterémkoliv z těchto případů:
a)
je-li podána žádost o prominutí cla podle článku 121;
b)
má-li být zboží zabaveno, zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu;
c)
pokud celní dluh vznikl podle článku 79 a dlužníků je více.
Článek 109
Platba
1. Platba se provádí v hotovosti nebo obdobnými platebními prostředky, včetně započtení přeplatku, v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
2. Platbu může místo dlužníka provést třetí osoba.
3. Dlužník může vždy zaplatit celou částku dovozního nebo vývozního cla nebo jeho část před uplynutím lhůty, která mu byla pro platbu poskytnuta.
Článek 110
Odklad platby
Celní orgány na žádost dotyčné osoby a pod podmínkou poskytnutí jistoty povolí odklad platby splatného cla některým z těchto způsobů:
a)
odděleně pro jednotlivé částky dovozního nebo vývozního cla zaúčtované v souladu s čl. 105 odst. 1 prvním pododstavcem nebo čl. 105 odst. 4;
b)
hromadně pro všechny částky dovozního nebo vývozního cla zaúčtované v souladu s čl. 105 odst. 1 prvním pododstavcem ve lhůtě stanovené celními orgány, která nesmí přesáhnout 31 dnů;
c)
hromadně pro všechny částky dovozního nebo vývozního cla, které je součástí celkového zaúčtování v souladu s čl. 105 odst. 1 druhým pododstavcem.
Článek 111
Doba odkladu platby
1. Doba odkladu platby podle článku 110 činí 30 dní.
2. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. a), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy byla výše celního dluhu oznámena dlužníkovi.
3. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. b), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy uplyne hromadná lhůta. Doba se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní hromadné lhůty.
4. Je-li platba odložena podle čl. 110 písm. c), doba odkladu platby začíná následující den po dni, kdy uplyne lhůta stanovená pro propuštění dotyčného zboží. Doba se zkrátí o počet dní odpovídající polovině počtu dní dotyčné lhůty.
5. Je-li počet dní v dobách podle odstavce 3 a 4 lichý, rovná se počet dní, o něž se doba 30 dnů zkrátí podle uvedených odstavců, polovině nejbližšího nižšího sudého čísla.
6. Je-li doba podle odstavců 3 a 4 vyjádřena v kalendářních týdnech, mohou členské státy stanovit, že částka dovozního nebo vývozního cla, jejíž splatnost byla odložena, má být zaplacena nejpozději v pátek čtvrtého týdne následujícího po tomto kalendářním týdnu.
Je-li tato doba vyjádřena v kalendářních měsících, mohou členské státy stanovit, že částka dovozního nebo vývozního cla, jejíž splatnost byla odložena, má být zaplacena do šestnáctého dne měsíce následujícího po tomto kalendářním měsíci.
Článek 112
Jiné úlevy při placení
1. Za podmínky, že bude poskytnuta jistota, mohou celní orgány dlužníkovi kromě odkladu platby povolit i jiné úlevy při placení.
2. Jsou-li podle odstavce 1 umožněny úlevy při placení, vypočítá se z částky dovozního nebo vývozního cla úrok z úvěru.
V členských státech, jejichž měnou je euro, se sazba úroku z úvěru rovná úrokové sazbě zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, kterou Evropská centrální banka použila během svých hlavních refinančních operací v první den měsíce splatnosti, zvýšené o jeden procentní bod.
V členských státech, jejichž měnou není euro, se sazba úroku z úvěru rovná úrokové sazbě použité v první den daného měsíce národní centrální bankou během jejích hlavních refinančních operací, zvýšené o jeden procentní bod, nebo v případě členského státu, kde není sazba národní centrální banky k dispozici, nejvíce odpovídající sazbě použité v první den daného měsíce na peněžním trhu tohoto členského státu, zvýšené o jeden procentní bod.
3. Celní orgány mohou od vyžadování jistoty nebo úroku z úvěru upustit, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení situace dlužníka zjistí, že by to vyvolalo vážné hospodářské nebo sociální obtíže.
4. Celní orgány od účtování úroku z úvěru upustí v případě, že částka připadající na jeden úkon výběru je nižší než 10 EUR.
Článek 113
Vymáhání platby
Nebyla-li částka splatného dovozního nebo vývozního cla zaplacena ve stanovené lhůtě, zajistí celní orgány zaplacení této částky všemi způsoby, jež jsou jim k dispozici podle právních předpisů příslušného členského státu.
Článek 114
Úroky z prodlení
1. K částce dovozního nebo vývozního cla se ode dne uplynutí stanovené lhůty do dne zaplacení připočítá úrok z prodlení.
V členských státech, jejichž měnou je euro, se sazba úroku z prodlení rovná úrokové sazbě zveřejněné v řadě C Úředního věstníku Evropské unie, kterou Evropská centrální banka použila během svých hlavních refinančních operací v první den měsíce splatnosti, zvýšené o dva procentní body.
V členských státech, jejichž měnou není euro, se sazba úroku z prodlení rovná úrokové sazbě použité v první den daného měsíce národní centrální bankou během jejích hlavních refinančních operací, zvýšené o dva procentní body, nebo v případě členského státu, kde není sazba národní centrální banky k dispozici, nejvíce odpovídající sazbě použité v první den daného měsíce na peněžním trhu tohoto členského státu, zvýšené o dva procentní body.
2. Pokud celní dluh vznikl na základě článku 79 nebo 82 nebo pokud je oznámení celního dluhu výsledkem kontroly po propuštění zboží, připočte se k částce dovozního nebo vývozního cla úrok z prodlení za dobu ode dne vzniku celního dluhu do dne jeho oznámení.
Sazba úroku z prodlení se stanoví v souladu s odstavcem 1.
3. Celní orgány mohou upustit od vybrání úroku z prodlení, pokud se na základě zdokumentovaného posouzení situace dlužníka zjistí, že by vybrání úroku z prodlení způsobilo vážné hospodářské nebo sociální potíže.
4. Celní orgány od účtování úroku z prodlení upustí v případě, že částka připadající na jeden úkon výběru je nižší než 10 EUR.
Článek 115
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro pozastavení lhůty pro placení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídajícího celnímu dluhu podle čl. 108 odst. 3 a dobu pozastavení.
Oddíl 3
Vrácení a prominutí
Článek 116
Obecná ustanovení
1. Jsou-li splněny podmínky stanovené v tomto oddíle částky dovozního nebo vývozního cla se vracejí nebo promíjejí z kteréhokoliv z těchto důvodů:
a)
přeplatky na částkách dovozního nebo vývozního cla;
b)
vadné zboží nebo zboží neodpovídající smluvním podmínkám;
c)
chyba ze strany příslušných orgánů;
d)
v zájmu spravedlnosti.
Částka dovozního nebo vývozního cla se vrátí v případě, kdy byla zaplacena a platnost odpovídajícího celního prohlášení je v souladu s článkem 174 zrušena.
2. Celní orgány vrátí nebo prominou částku dovozního nebo vývozního cla uvedenou v odstavci 1, pokud činí alespoň 10 EUR, ledaže dotčená osoba požádá o vrácení nebo prominutí částky nižší.
3. Pokud mají celní orgány za to, že by clo mělo být vráceno nebo prominuto podle článku 119 nebo 120, příslušný členský stát postoupí věc k rozhodnutí Komisi v těchto případech:
a)
celní orgány mají za to, že zvláštní okolnosti jsou důsledkem nesplnění povinností ze strany Komise;
b)
celní orgány mají za to, že se Komise dopustila chyby ve smyslu čl. 119;
c)
okolnosti případu souvisejí s výsledky šetření Unie prováděného podle nařízení Rady (ES) č. 515/97 ze dne 13. května 1997 o vzájemné pomoci mezi správními orgány členských států a jejich spolupráci s Komisí k zajištění řádného používání celních a zemědělských předpisů (17) nebo podle jiných právních předpisů Unie nebo dohod, které Unie uzavřela s některými zeměmi nebo skupinami zemí, obsahujících ustanovení o provádění takových šetření Unie;
d)
částka, kterou může být dotyčná osoba povinna zaplatit v souvislosti s jednou nebo více dovozními či vývozními operacemi, je v důsledku chyby nebo zvláštních okolností rovna částce 500 000 EUR nebo tuto částku převyšuje.
Bez ohledu na první pododstavec se věc nepostoupí v těchto situacích:
a)
Komise již přijala rozhodnutí v případu obsahujícím srovnatelné skutkové a právní otázky;
b)
Komise se již případem obsahujícím srovnatelné skutkové a právní otázky zabývá.
4 Pokud celní orgány ve lhůtách uvedených v čl. 121 odst. 1 samy zjistí, že částka dovozního nebo vývozního cla má být vrácena nebo prominuta podle článků 117, 119 nebo 120, vrátí ji nebo prominou z vlastního podnětu, s výhradou pravidel týkajících se rozhodovacích pravomocí.
5. Clo se nevrátí ani nepromine, je-li situace, která vedla k oznámení celního dluhu, výsledkem klamavého jednání dlužníka.
6. Pokud celní orgány clo vrátí, nejsou povinny platit úrok.
Úrok však musí být zaplacen, jestliže rozhodnutí o vrácení cla nebylo provedeno do tří měsíců ode dne přijetí tohoto rozhodnutí, s výjimkou případů, kdy nedodržení lhůty bylo mimo kontrolu celních orgánů.
V takových případech se úrok platí od data uplynutí tříměsíční lhůty do doby, než je clo vráceno. Úroková sazba se stanoví v souladu s článkem 112.
7. Jestliže celní orgány clo vrátí nebo prominou omylem a není-li původní celní dluh promlčen podle článku 103, původní celní dluh se obnoví.
V takových případech je nutno jakýkoli úrok zaplacený podle odst. 5 druhého pododstavce nahradit.
Článek 117
Přeplatky na částkách dovozního nebo vývozního cla
1. Částka dovozního nebo vývozního cla se vrátí nebo promine, pokud původně oznámená částka odpovídající celnímu dluhu přesahuje splatnou částku nebo pokud byl celní dluh dlužníkovi oznámen v rozporu s čl. 102 odst. 1 písm. c) nebo d).
2. Pokud žádost o vrácení nebo prominutí vychází ze skutečnosti, že se v době přijetí celního prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu na dotyčné zboží vztahovala snížená nebo nulová sazba dovozního cla v rámci celní kvóty, celního stropu nebo jiného zvýhodněného sazebního režimu, clo se vrátí nebo promine za předpokladu, že v okamžiku podání žádosti spolu s nezbytnými doklady je splněna jedna z těchto podmínek:
a)
v případě celní kvóty nebyl její objem ještě vyčerpán,
b)
v ostatních případech nedošlo k obnovení běžné celní sazby.
Článek 118
Vadné zboží nebo zboží neodpovídající smluvním podmínkám
1. Částka dovozního cla se vrátí nebo promine, vztahuje-li se oznámení celního dluhu na zboží, které bylo odmítnuto dovozcem vzhledem k tomu, že bylo v okamžiku propuštění vadné nebo neodpovídalo podmínkám smlouvy, na jejímž základě bylo dovezeno.
Za vadné zboží se považuje také zboží, které bylo poškozeno před propuštěním.
2. Bez ohledu na odstavec 3 se částka cla vrátí nebo promine za podmínky, že zboží nebylo používáno, s výjimkou počátečního použití nutného ke zjištění vady nebo skutečnosti, že neodpovídá smluvním podmínkám, a za podmínky, že opustilo celní území Unie.
3. Částka cla se nevrátí nebo nepromine v těchto situacích:
a)
zboží bylo před tím, než bylo propuštěno do volného oběhu, propuštěno do zvláštního režimu za účelem zkoušek, ledaže se prokáže, že skutečnost, že zboží bylo vadné nebo neodpovídalo smluvním podmínkám, za běžných okolností v průběhu takových zkoušek nebylo možné zjistit;
b)
k vadnému stavu zboží bylo přihlédnuto při přípravě smluvních podmínek, zejména ceny, před tím, než bylo zboží propuštěno do celního režimu, s nímž je spojen vznik celního dluhu; nebo
c)
žadatel zboží prodal po zjištění, že je vadné nebo že neodpovídá smluvním podmínkám.
4. Namísto opuštění celního území Unie celní orgány na žádost dotyčné osoby povolí, aby zboží bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, včetně zničení, nebo do režimu vnějšího tranzitu nebo režimu uskladnění v celním skladu, nebo aby bylo umístěno do svobodného pásma.
Článek 119
Chyba ze strany příslušných orgánů
1. V případech jiných než těch, které jsou uvedeny v čl. 116 odst. 1 druhém pododstavci a v článcích 117, 118 a 120, se částka dovozního nebo vývozního cla vrátí nebo promine, pokud byla v důsledku chyby příslušných orgánů původně oznámená částka odpovídající celnímu dluhu nižší, než je splatná částka, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
dlužník tuto chybu nemohl přiměřeným způsobem zjistit; a
b)
dlužník jednal v dobré víře.
2. Pokud nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 117 odst. 2, clo se vrátí nebo promine, jestliže skutečnost, že nebyla uplatněna snížená nebo nulová sazba cla, byla důsledkem chyby samotných celních orgánů a celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu obsahovalo všechny údaje a byly k němu přiloženy všechny doklady nezbytné pro uplatnění snížené nebo nulové sazby cla.
3. Je-li na základě systému správní spolupráce s orgány země či území mimo celní území Unie zboží uděleno preferenční zacházení, představuje potvrzení vydané těmito orgány, pokud se prokáže, že je nesprávné, chybu, kterou nebylo možné přiměřeným způsobem zjistit ve smyslu odst. 1 písm. a).
Vydání nesprávného potvrzení však není chybou, je-li potvrzení založeno na nesprávném popisu skutečností podaném vývozcem, s výjimkou případů, kdy si orgány vydávající potvrzení byly vědomy nebo si měly být vědomy toho, že zboží nesplňuje podmínky pro preferenční zacházení.
Má se za to, že dlužník jednal v dobré víře, je-li schopen prokázat, že v období dotyčných obchodních operací jednal s náležitou péčí, aby zajistil splnění všech podmínek pro preferenční zacházení.
Dlužník se však nemůže odvolat na dobrou víru, zveřejní-li Komise v Úředním věstníku Evropské unie oznámení o tom, že existují odůvodněné pochybnosti, zda daná země nebo území správně uplatňuje preferenční dohodu.
Článek 120
Jednání v zájmu spravedlnosti
1. V případech jiných než uvedených v čl. 116 odst. 1 druhém pododstavci a v článcích 117, 118 a 119 se částka dovozního nebo vývozního cla vrátí nebo promine v zájmu spravedlnosti, vznikl-li celní dluh za zvláštních okolností, jež nelze přičítat klamavému jednání nebo hrubé nedbalosti dlužníka.
2. Má se za to, že zvláštní okolnosti ve smyslu odstavce 1 existují, pokud je z okolností případu zřejmé, že se dlužník ve srovnání s jinými subjekty vykonávajícími stejnou podnikatelskou činnost nachází v mimořádné situaci a že by v případě neexistence těchto okolností neutrpěl újmu způsobenou výběrem částky dovozního nebo vývozního cla.
Článek 121
Postup při vrácení nebo prominutí cla
1. Žádosti o vrácení nebo prominutí cla podle článku 116 se předkládají celním orgánům v těchto lhůtách:
a)
v případě přeplatků na částkách dovozního nebo vývozního cla, chyby ze strany příslušných orgánů nebo jednání v zájmu spravedlnosti ve lhůtě tří let ode dne, kdy byl celní dluh oznámen;
b)
v případě vadného zboží nebo zboží neodpovídajícího smluvním podmínkám do jednoho roku ode dne, kdy byl celní dluh oznámen;
c)
v případě zrušení platnosti celního prohlášení ve lhůtě stanovené v pravidlech týkajících se zrušení platnosti.
Lhůty uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) se prodlouží, prokáže-li žadatel, že mu v podání žádosti ve stanovené lhůtě zabránily nepředvídatelné okolnosti nebo vyšší moc.
2. Pokud celní orgány nemohou na základě uvedených důvodů přiznat vrácení nebo prominutí částky dovozního nebo vývozního cla, jsou povinny přezkoumat odůvodněnost žádosti o vrácení nebo prominutí cla v kontextu ostatních důvodů pro vrácení nebo prominutí uvedených v článku 116.
3. Pokud byl proti oznámení celního dluhu podán opravný prostředek podle článku 44, příslušná lhůta uvedená v odst. 1 prvním pododstavci se pozastaví ode dne podání tohoto odvolání po dobu trvání odvolacího řízení.
4. Pokud celní orgán povolí vrácení nebo prominutí cla v souladu s články 119 a 120, informuje o tom dotyčný členský stát Komisi.
Článek 122
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla, podle nichž bude přijímat rozhodnutí podle čl. 116 odst. 3, zejména pokud jde o:
a)
podmínky pro převzetí věci;
b)
lhůtu pro přijetí rozhodnutí a pozastavení této lhůty;
c)
sdělování důvodů, na nichž Komise zamýšlí založit rozhodnutí, před přijetím rozhodnutí, jež by na dotčenou osobu mělo nepříznivý dopad;
d)
oznamování rozhodnutí;
e)
důsledky nepřijetí nebo neoznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 123
Svěření prováděcích pravomocí
1. Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
vrácení a prominutí cla podle článku 116;
b)
informování Komise podle čl. 121 odst. 4 a pro informace, jež mají být poskytovány.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
2. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme rozhodnutí uvedené v čl. 116 odst. 3
Tyto prováděcí akty se přijímají poradním postupem podle čl. 285 odst. 2.
Má-li být o stanovisku výboru uvedeného v čl. 285 odst. 1 rozhodnuto písemným postupem, použije se čl. 285 odst. 6.
KAPITOLA 4
Zánik celního dluhu
Článek 124
Zánik
1. Aniž jsou dotčeny platné právní předpisy týkající se nevybrání částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu v případě soudně prohlášené nesolventnosti dlužníka, povinnost zaplatit celní dluh při dovozu nebo vývozu zaniká:
a)
pokud již dlužníkovi nelze oznámit celní dluh podle článku 103;
b)
zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla;
c)
s výhradou odstavce 5 prominutím částky dovozního nebo vývozního cla;
d)
je-li u zboží navrženého na propuštění do režimu s povinností zaplatit dovozní nebo vývozní clo zrušena platnost celního prohlášení;
e)
je-li zboží podléhající dovoznímu nebo vývoznímu clu zajištěno a současně nebo následně zabaveno;
f)
je-li zboží podléhající dovoznímu nebo vývoznímu clu zničeno pod celním dohledem nebo přenecháno ve prospěch státu;
g)
zmizí-li zboží nebo nejsou-li splněny povinnosti vyplývající z celních předpisů v důsledku úplného zničení nebo nenahraditelné ztráty tohoto zboží v důsledku jeho povahy, nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci nebo na příkaz celních orgánů; pro účely tohoto písmene se zboží považuje za nenahraditelně ztracené, jestliže již nemůže být nikým používáno;
h)
vznikl-li celní dluh podle článků 79 nebo 82 a jsou-li splněny tyto podmínky:
i)
nedostatky, které vedly ke vzniku celního dluhu, neměly zásadní vliv na správné provádění daného celního režimu a nebyly pokusem o klamavé jednání,
ii)
veškeré formality nezbytné k nápravě situace zboží jsou následně splněny;
i)
bylo-li zboží propuštěné do volného oběhu osvobozené od cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití vyvezeno se souhlasem celních orgánů;
j)
vznikl-li dluh podle článku 78 a jsou-li zrušeny formality za účelem přiznání preferenčního sazebního zacházení uvedeného v daném článku;
k)
vznikl-li celní dluh s výhradou odstavce 6 podle článku 79 a celním orgánům je náležitě prokázáno, že zboží nebylo použito nebo spotřebováno a opustilo celní území Unie.
2. V případech uvedených v odst. 1 písm. e) se však pro účely trestů za porušení celních předpisů má za to, že celní dluh nezanikl, je-li podle právních předpisů členského státu dovozní nebo vývozní clo nebo existence celního dluhu základem pro stanovení trestů.
3. Zanikne-li v souladu s odst. 1 písm. g) celní dluh u zboží propuštěného do volného oběhu osvobozeného od cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě jeho konečného užití, považují se zbytky a odpad vzniklé v důsledku zničení zboží za zboží, které není zbožím Unie.
4. Platná ustanovení týkající se paušálních celních sazeb pro nenahraditelnou ztrátu v důsledku povahy zboží se použijí, pokud dotčená osoba neprokáže, že skutečná ztráta je vyšší než ztráta vypočtená za použití paušální sazby pro dotčené zboží.
5. Odpovídá-li za zaplacení částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu více osob a je-li clo prominuto, povinnost zaplatit celní dluh zaniká pouze v případě osoby nebo osob, kterým je clo prominuto.
6. V případě uvedeném v odst. 1 písm. k) povinnost zaplatit celní dluh nezaniká u osoby nebo osob, které se pokusily o klamavé jednání.
7. Vznikl-li celní dluh podle článku 79, zaniká ve vztahu k osobě, která se nepokusila o klamavé jednání a která přispěla k boji proti podvodům.
Článek 125
Uplatnění sankcí
Zanikne-li celní dluh na základě čl. 124 odst. 1 písm. h), nezaniká oprávnění členských států uplatnit sankce za nedodržení celních předpisů.
Článek 126
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví seznam nedostatků, jež nemají zásadní vliv na správné provádění daného celního režimu, a které doplňují čl. 124 odst. 1 písm. h) bod i).
HLAVA IV
ZBOŽÍ VSTUPUJÍCÍ NA CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Vstupní souhrnné celní prohlášení
Článek 127
Podání vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Pro zboží vstupující na celní území Unie se podává vstupní souhrnné celní prohlášení.
2. Od povinnosti uvedené v odstavci 1 lze upustit:
a)
u dopravních prostředků a zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území; a
b)
v ostatních případech, které jsou řádně odůvodněny druhem zboží nebo dopravy nebo vyžadovány mezinárodními dohodami.
3. Vstupní souhrnné celní prohlášení se podává u celního úřadu v místě prvního vstupu ve stanovené lhůtě a předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie.
Celní orgány mohou povolit podání vstupního souhrnného celního prohlášení u jiného celního úřadu, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou celnímu úřadu v místě prvního vstupu.
4. Vstupní souhrnné celní prohlášení podává dopravce.
Aniž jsou dotčeny povinnosti dopravce, může vstupní souhrnné celní prohlášení místo něj podat jedna z těchto osob:
a)
dovozce nebo příjemce nebo jiná osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet dopravce jedná;
b)
každá osoba, která je schopna dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení celnímu úřadu vstupu.
5 Vstupní souhrnné celní prohlášení musí obsahovat údaje nezbytné pro analýzu rizik pro účely bezpečnosti a zabezpečení.
6. Ve zvláštních případech, kdy nelze od osob uvedených v odstavci 4 získat všechny údaje uvedené v odstavci 5, může být jejich předložení uloženo jiným osobám, jež mají tyto údaje k dispozici a mají právo je předložit.
7. Celní orgány mohou připustit, aby k podání vstupního souhrnného celního prohlášení byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici ve stanovené lhůtě předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie.
8. Celní orgány mohou povolit, aby bylo místo vstupního souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům vstupního souhrnného celního prohlášení v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 128
Analýza rizik
Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 zajistí, aby v konkrétní lhůtě byla především pro účely bezpečnosti a zabezpečení provedena analýza rizik založená na vstupním souhrnném celním prohlášení uvedeném v čl. 127 odst. 1 nebo údajích uvedených v čl. 127 odst. 8, a na základě výsledků této analýzy rizik přijme nezbytná opatření.
Článek 129
Změna a zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Deklarantovi může být na jeho žádost povoleno změnit po podání vstupního souhrnného celního prohlášení jeden nebo více údajů uvedených v tomto prohlášení.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která vstupní souhrnné celní prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených ve vstupním souhrnném celním prohlášení;
c)
zboží již bylo předloženo celním orgánům.
2. Nevstoupí-li zboží, pro něž bylo podáno vstupní souhrnné celní prohlášení, na celní území Unie, zruší celní orgány platnost uvedeného prohlášení v každém z těchto případů:
a)
na návrh deklaranta; nebo
b)
do 200 dnů od podání prohlášení.
Článek 130
Celní prohlášení podaná místo vstupního souhrnného celního prohlášení
1. Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 může upustit od požadavku podat vstupní souhrnné celní prohlášení v případě, že pro zboží bylo podáno celní prohlášení ještě před uplynutím lhůty pro podání uvedeného prohlášení. V takovém případě musí celní prohlášení obsahovat alespoň údaje nezbytné pro vstupní souhrnné celní prohlášení. Do doby, než je celní prohlášení přijato podle článku 172, považuje se za vstupní souhrnné celní prohlášení.
2. Celní úřad uvedený v čl. 127 odst. 3 může upustit od požadavku podat vstupní souhrnné celní prohlášení v případě, že pro zboží bylo podáno celní prohlášení pro dočasné uskladnění ještě před uplynutím lhůty pro podání vstupního souhrnného celního prohlášení. Celní prohlášení pro dočasné uskladnění musí obsahovat alespoň údaje nezbytné pro vstupní souhrnné celní prohlášení. Do předložení deklarovaného zboží celním orgánům v souladu s článkem 139 má celní prohlášení pro dočasné uskladnění účinky vstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 131
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty podle článku 284, kterými se stanoví:
a)
případy, v nichž se v souladu s čl. 127 odst. 2 písm. c) upouští od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení;
b)
lhůta uvedená v čl. 127 odst. 3 a 7, v níž má být podáno vstupní souhrnné celní prohlášení předtím, než zboží vstoupí na celní území Unie, s ohledem na druh zboží nebo dopravy;
c)
případy uvedené v čl. 127 odst. 6 a další osoby, jimž může být v daných případech uloženo předložení údajů ze vstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 132
Svěření prováděcích pravomocí
Komise v prováděcích aktech stanoví:
a)
postupy pro podávání vstupního souhrnného celního prohlášení uvedeného v článku 127;
b)
postupy pro předkládání údajů ze vstupního souhrnného celního prohlášení dalšími osobami uvedenými v čl. 127 odst. 6;
c)
lhůtu, ve které má být provedena analýza rizik, a nezbytná opatření, která mají být přijata, podle článku 128;
d)
postupy pro změnu vstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 129 odst. 1;
e)
postupy pro zrušení platnosti vstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 129 odst. 2, a to s ohledem na řádné řízení vstupu zboží na území.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Vstup zboží
Oddíl 1
Vstup zboží na celní území unie
Článek 133
Oznámení příjezdu námořního plavidla nebo letadla
1. Provozovatel námořního plavidla nebo letadla vstupujícího na celní území Unie oznámí příjezd celnímu úřadu v místě prvního vstupu po příjezdu dopravního prostředku.
Mají-li celní úřady k dispozici informace o příjezdu námořního plavidla nebo letadla, mohou upustit od požadavku na oznámení uvedeného v prvním pododstavci.
2. Celní orgány mohou povolit, aby k oznámení příjezdu dopravního prostředku byly použity přístavní nebo letištní systémy nebo jiné dostupné způsoby předávání informací.
Článek 134
Celní dohled
1. Zboží vstupující na celní území Unie podléhá od okamžiku vstupu na toto území celnímu dohledu a může podléhat celní kontrole. Jsou-li použitelné, vztahují se na něj zákazy a omezení odůvodněné mimo jiné veřejnými mravy, veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, ochranou životního prostředí, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu a ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví, včetně kontrol prekurzorů omamných látek, zboží porušujícího určitá práva duševního vlastnictví a hotovosti, jakož i provádění opatření na zachování a řízení rybolovu a obchodněpolitických opatření.
Zboží zůstává pod celním dohledem po dobu nutnou ke zjištění jeho celního statusu a bez povolení celních orgánů nesmí být z celního dohledu vyjmuto.
Aniž je dotčen článek 254, přestává zboží Unie podléhat celnímu dohledu v okamžiku, kdy je stanoven jeho celní status.
Zboží, které není zbožím Unie, zůstává pod celním dohledem do okamžiku změny jeho celního statusu nebo do okamžiku jeho opuštění celního území Unie či jeho zničení.
2. Držitel zboží, které je pod celním dohledem, může na základě povolení celních orgánů zboží kdykoli zkontrolovat nebo z něj odebrat vzorky, zejména s cílem určit jeho sazební zařazení, celní hodnotu nebo celní status.
Článek 135
Doprava na příslušné místo
1. Osoba, která zboží přepravuje na celní území Unie, je povinna je dopravit neprodleně, po trase určené celními orgány a případně způsobem, který tyto orgány stanoví, k celnímu úřadu určenému celními orgány či na jakékoli jiné místo určené nebo schválené těmito orgány nebo do svobodného pásma.
2. Zboží musí být do daného svobodného pásma přepraveno přímo, vodní nebo vzdušnou cestou nebo, je-li přepravováno po zemi, aniž by prošlo jinou částí celního území Unie, jestliže je část hranice svobodného celního pásma totožná s pozemní hranicí mezi členským státem a třetí zemí.
3. Každá osoba, která přebírá odpovědnost za přepravu zboží po jeho vstupu na celní území Unie, je odpovědná za dodržení povinností stanovených v odstavcích 1 a 2.
4. Se zbožím, které na základě dohody uzavřené s příslušnou zemí nebo příslušným územím mimo celní území Unie může podléhat celním kontrolám ze strany celních orgánů členského státu a které se dosud nachází mimo celní území Unie, se zachází stejným způsobem jako se zbožím, které již bylo na celní území Unie přepraveno.
5. Odstavce 1 a 2 nevylučují použití zvláštních předpisů, pokud jde o zboží přepravované v příhraničních oblastech nebo potrubím a dráty, jakož i přepravu zanedbatelného hospodářského významu, jako jsou dopisy, pohlednice a tiskoviny a jim rovnocenné elektronické prostředky uchovávané na jiných médiích nebo zboží přepravované cestujícími, za podmínky, že tím není ohrožen celní dohled ani možnosti celní kontroly.
6. Odstavec 1 se nevztahuje na dopravní prostředky a zboží přepravované dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území.
Článek 136
Letecká a námořní přeprava uvnitř Unie
Články 127 až 130, článek 133, čl. 135 odst. 1, článek 137, články 139 až 141 a články 144 až 149 se nevztahují na zboží, které není zbožím Unie, a na zboží uvedené v článku 155, které dočasně opustilo celní území Unie při přepravě mezi dvěma body na tomto území námořní nebo vzdušnou cestou, pokud bylo mimo celní území Unie přepraveno po přímé trase bez zastávky:
Článek 137
Doprava za zvláštních okolností
1. Nemůže-li být povinnost uvedená v čl. 135 odst. 1 splněna z důvodu nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci, musí osoba, která má tuto povinnost splnit, nebo jiná osoba jednající na její účet bez zbytečného odkladu vyrozumět o této skutečnosti celní orgány. Nedojde-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci k úplnému zničení zboží, oznámí se celním orgánům rovněž místo, na kterém se zboží přesně nachází.
2. Jestliže byly loď nebo letadlo, na něž se vztahuje čl. 135 odst. 6, nuceny v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci dočasně zastavit nebo přistát na celním území Unie a povinnost uvedená v čl. 135 odst. 1 nemůže být splněna, je osoba, která loď nebo letadlo na celní území Unie dopravila, nebo jiná osoba jednající na její účet povinna neprodleně o této skutečnosti vyrozumět celní orgány.
3. Celní orgány určí opatření, která budou přijata k zajištění celního dohledu nad zbožím uvedeným v odstavci 1 nebo nad lodí či letadlem a veškerým zbožím na palubě této lodě nebo tohoto letadla za okolností stanovených v odstavci 2 a případně k zajištění jeho následné dopravy k celnímu úřadu nebo na jiné místo určené nebo schválené celními orgány.
Článek 138
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
oznamování příjezdu podle článku 133;
b)
dopravu zboží podle čl. 135 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Předložení zboží, jeho vykládka a kontrola
Článek 139
Předložení zboží celnímu úřadu
1. Zboží, které vstoupilo na celní území Unie, neprodleně po jeho vstupu předloží na určeném celním úřadě či jiném místě určeném nebo schváleném celními orgány nebo ve svobodném pásmu k celnímu řízení některá z těchto osob:
a)
osoba, která zboží na celní území Unie přepravila;
b)
osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet jedná osoba, která zboží na toto území přepravila;
c)
osoba, která převzala odpovědnost za přepravu zboží poté, co zboží vstoupilo na celní území Unie.
2. Je-li zboží na celní území Unie přepraveno námořní nebo leteckou cestou a zůstane-li na palubě stejného dopravního prostředku za účelem přepravy, je celnímu úřadu předloženo pouze v přístavu nebo na letišti, kde se vykládá nebo překládá. Zboží, které bylo přepraveno na celní území Unie a jež se v rámci své cesty vykládá a opět nakládá na stejný dopravní prostředek, aby bylo možno vyložit nebo naložit jiné zboží, se v daném přístavu nebo na daném letišti celnímu úřadu nepředkládá.
3. Aniž jsou dotčeny povinnosti osoby uvedené v odstavci 1, může zboží celnímu úřadu místo ní předložit některá z těchto osob:
a)
osoba, která zboží ihned propustí do celního režimu;
b)
držitel povolení k provozování dočasných skladů nebo osoba, která vykonává činnost ve svobodném pásmu.
4. Osoba předkládající zboží uvede odkaz na vstupní souhrnné celní prohlášení nebo, jedná-li se o případ uvedený v článku 130, na celní prohlášení nebo celní prohlášení pro dočasné uskladnění podané ve vztahu k tomuto zboží, s výjimkou případů, kdy se od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení upouští.
5. Není-li pro zboží, které není zbožím Unie a které se předkládá celnímu úřadu, podáno vstupní souhrnné celní prohlášení, a s výjimkou případů, kdy se od povinnosti podat toto celní prohlášení upouští, podá jedna z osob uvedených v čl. 127 odst. 4 neprodleně, aniž je dotčen čl. 127 odst. 6, toto prohlášení nebo místo něj celní prohlášení nebo celní prohlášení pro dočasné uskladnění.
6. Odstavec 1 nevylučuje použití zvláštních předpisů, pokud jde o zboží přepravované v příhraničních oblastech nebo potrubím a dráty, jakož i přepravu zanedbatelného hospodářského významu, jako jsou dopisy, pohlednice a tiskoviny a jim rovnocenné elektronické prostředky uchovávané na jiných médiích nebo zboží přepravované cestujícími, za podmínky, že tím není ohrožen celní dohled ani možnosti celní kontroly.
7. Zboží předložené celnímu úřadu nesmí být bez souhlasu celních orgánů přemístěno z místa, kde bylo celnímu úřadu předloženo.
Článek 140
Vykládka a kontrola zboží
1. Zboží se vykládá a překládá z dopravních prostředků, kterými je přepravováno, pouze s povolením celních orgánů a na místech, která k tomu tyto orgány určí nebo schválí.
Povolení se však nevyžaduje v případech bezprostředně hrozícího nebezpečí, které vyžaduje okamžité vyložení veškerého zboží nebo jeho části. V takovém případě o tom musí být celní orgány neprodleně informovány.
2. Celní orgány mohou kdykoli požadovat, aby bylo zboží vyloženo a vybaleno za účelem jeho kontroly, odběru vzorků nebo kontroly dopravních prostředků, kterými je zboží přepravováno.
Článek 141
Zboží přepravované v režimu tranzitu
1. Ustanovení čl. 135 odst. 2 až 6 a články 139 a 140 a články 144 až 149 se nevztahují na zboží, které v okamžiku, kdy bylo přepraveno na celní území Unie, již bylo v režimu tranzitu.
2. Články 140 a 144 až 149 se vztahují na zboží, které není zbožím Unie a je přepravováno v režimu tranzitu, poté, co bylo předloženo celnímu úřadu určení na celním území Unie v souladu s předpisy upravujícími režim tranzitu.
Článek 142
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284 s cílem stanovit podmínky pro schvalování míst ve smyslu čl. 139 odst. 1.
Článek 143
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro předkládání zboží celnímu úřadu ve smyslu článku 139.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Dočasné uskladnění zboží
Článek 144
Zboží v dočasném uskladnění
Zboží, které není zbožím Unie, musí být od okamžiku předložení celnímu úřadu dočasně uskladněno.
Článek 145
Prohlášení pro dočasné uskladnění
1. Pro zboží, které není zbožím Unie a předkládá se celnímu úřadu, musí být podáno prohlášení pro dočasné uskladnění, jež obsahuje všechny údaje nezbytné pro uplatnění ustanovení, jimiž se řídí dočasné uskladnění.
2. Doklady vztahující se ke zboží v dočasném uskladnění se celním orgánům poskytují, vyžadují-li to právní předpisy Unie nebo je-li to nezbytné pro účely celní kontroly.
3. Prohlášení pro dočasné uskladnění musí být podáno nejpozději v okamžiku předložení zboží celnímu úřadu jednou z osob uvedených v čl. 139 odst. 1 nebo 2.
4. Nebylo-li upuštěno od povinnosti podat vstupní souhrnné celní prohlášení, obsahuje prohlášení pro dočasné uskladnění odkaz na případné vstupní souhrnné celní prohlášení podané pro zboží předkládané celnímu úřadu, ledaže zboží již bylo v dočasném uskladnění nebo bylo propuštěno do celního režimu a neopustilo celní území Unie.
5. Celní orgány mohou povolit, aby celní prohlášení pro dočasné uskladnění bylo podáno také ve formě:
a)
odkazu na jakékoliv vstupní souhrnné celní prohlášení podané pro dané zboží, doplněného o údaje prohlášení pro dočasné uskladnění; nebo
b)
manifestu nebo jiného přepravního dokladu, pokud obsahuje údaje o prohlášení pro dočasné uskladnění s odkazem na jakékoliv vstupní souhrnné celní prohlášení pro dané zboží.
6. Celní orgány mohou povolit, aby k podání prohlášení pro dočasné uskladnění byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici v souladu s odstavcem 3.
7. Na prohlášení pro dočasné uskladnění se použijí články 188 až 193.
8. Prohlášení o dočasném uskladnění může být rovněž použito pro účely:
a)
oznámení příjezdu podle článku 133; nebo
b)
předložení zboží celnímu úřadu uvedenému v článku 139, pokud splňuje podmínky stanovené v uvedeném článku.
9. Prohlášení pro dočasné uskladnění se nevyžaduje, pokud nejpozději při předložení zboží celnímu úřadu je v souladu s články 153 až 156 prokázáno, že se jedná o zboží Unie.
10. Celní orgány uchovají prohlášení pro dočasné uskladnění nebo k němu mají přístup za účelem ověření, že zboží, na které se vztahuje, je následně propuštěno do celního režimu nebo zpětně vyvezeno podle článku 149.
11. Pokud se zboží, které není zbožím Unie a je přepravováno v režimu tranzitu, předkládá celnímu úřadu určení na celním území Unie, považují se pro účely odstavců 1 až 10 údaje pro příslušnou tranzitní operaci za prohlášení pro dočasné uskladnění, pokud splňují příslušné požadavky. Držitel zboží však může po ukončení tranzitního režimu podat prohlášení pro dočasné uskladnění.
Článek 146
Změna a zrušení platnosti prohlášení pro dočasné uskladnění
1. Deklarantovi se na žádost povolí změnit po podání prohlášení pro dočasné uskladnění jeden nebo více údajů uvedených v tomto prohlášení. Změnou však nesmí být rozšířena působnost tohoto prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v prohlášení;
2. Není-li zboží, pro něž bylo podáno prohlášení pro dočasné uskladnění, předloženo celnímu úřadu, zruší celní orgány platnost uvedeného prohlášení v každém z těchto případů:
a)
na návrh deklaranta;
b)
do 30 dnů od podání prohlášení.
Článek 147
Podmínky a povinnosti související s dočasným uskladněním zboží
1. Dočasně uskladněné zboží se skladuje pouze v dočasných skladech v souladu s článkem 148, popřípadě v odůvodněných případech na jiných místech určených nebo schválených celními orgány.
2. Aniž je dotčen čl. 134 odst. 2, může být dočasně uskladněné zboží podrobeno pouze úkonům potřebným k tomu, aby bylo uchováno v nezměněném stavu, aniž by se měnila jeho obchodní úprava nebo technická charakteristika.
3. Držitel povolení podle článku 148 nebo osoba provádějící uskladnění zboží v případech, kdy je zboží uskladněno na jiných místech určených nebo schválených celními orgány, zodpovídá za vše následující:
a)
zajištění toho, aby dočasně uskladněné zboží nebylo vyjmuto z celního dohledu;
b)
splnění povinností vyplývajících z dočasného uskladnění zboží.
4. Pokud zboží nemůže být z jakéhokoli důvodu ponecháno v dočasném uskladnění, přijmou celní orgány neprodleně veškerá opatření k nápravě situace u zboží v souladu s články 197, 198 a 199.
Článek 148
Povolení k provozování dočasného skladu
1. K provozování dočasného skladu se vyžaduje povolení celních orgánů. Toto povolení není vyžadováno v případě, že provozovatelem dočasného skladu je sám celní orgán.
V povolení se uvedou podmínky, za nichž je provozování dočasného skladu povoleno.
2. Povolení uvedené v odstavci 1 se udělí pouze osobám, jež splňují tyto podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
poskytnou potřebnou záruku řádného provedení operací; je-li v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněno provozování dočasného skladu, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení tuto podmínku splňuje;
c)
poskytnou jistotu podle článku 89.
Pokud byla poskytnuta souborná jistota, sleduje se dodržování povinností s touto jistotou spojených prostřednictvím vhodného auditu.
3. Povolení uvedené v odstavci 1 se udělí pouze, pokud jsou celní orgány schopny vykonávat celní dohled, aniž by musely uplatňovat administrativní opatření, která jsou neúměrná daným hospodářským potřebám.
4. Držitel povolení musí vést příslušné záznamy v podobě schválené celními orgány.
Záznamy musí obsahovat informace a údaje, které celním orgánům umožní dohled nad provozem dočasného skladu, zejména pokud jde o identifikaci uskladněného zboží, jeho celní status a pohyb.
Má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil povinnost uvedenou v prvním a druhém pododstavci, pokud jsou jeho záznamy vhodné pro účely provozování dočasného uskladnění.
5. Celní orgány mohou držiteli povolení povolit, aby dočasně uskladněné zboží přemísťoval mezi různými dočasnými sklady, pokud takové přemísťování nezvyšuje riziko podvodu, a to v těchto případech:
a)
toto přemísťování probíhá v působnosti jednoho celního orgánu nebo
b)
na toto přemísťování se vztahuje pouze jedno povolení, udělené oprávněnému hospodářskému subjektu pro celní zjednodušení; nebo
c)
v ostatních případech přemísťování.
6. Je-li to hospodářsky odůvodněné a nebude-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit uskladnění zboží Unie v dočasném skladu. Takové zboží se nepovažuje za dočasně uskladněné zboží.
Článek 149
Ukončení dočasného uskladnění
Zboží, které není zbožím Unie a je dočasně uskladněno, musí být do 90 dnů propuštěno do celního režimu nebo zpětně vyvezeno.
Článek 150
Volba celního režimu
Není-li stanoveno jinak, má deklarant bez ohledu na povahu nebo množství zboží nebo jeho zemi původu, odeslání nebo určení možnost zvolit celní režim, do něhož má být zboží za podmínek platných pro tento režim propuštěno.
Článek 151
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro schvalování míst podle čl. 147 odst. 1;
b)
podmínky pro udělování povolení k provozování dočasného skladu podle článku 148;
c)
případy přemísťování podle čl. 148 odst. 5 písm. c).
Článek 152
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle článku 145;
b)
změny celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle čl. 146 odst. 1;
c)
zrušení platnosti celního prohlášení pro dočasné uskladnění podle čl. 146 odst. 2;
d)
přemísťování zboží v dočasném uskladnění podle čl. 148 odst. 5.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA V
OBECNÁ PRAVIDLA TÝKAJÍCÍ SE CELNÍHO STATUSU, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ DO CELNÍHO REŽIMU, OVĚŘOVÁNÍ, PROPUŠTĚNÍ ZBOŽÍ A NAKLÁDÁNÍ SE ZBOŽÍM
KAPITOLA 1
Celní status zboží
Článek 153
Předpoklad celního statusu zboží Unie
1. Veškeré zboží na celním území Unie se považuje za zboží, které má celní status zboží Unie, nezjistí-li se, že zboží není zbožím Unie.
2. Ve zvláštních případech, kdy se předpoklad uvedený v odstavci 1 neuplatní, je třeba celní status zboží Unie prokázat.
3. V zvláštních případech nemá zboží zcela získané na celním území Unie celní status zboží Unie, pokud bylo získáno ze zboží v dočasném uskladnění nebo zboží propuštěného do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění, dočasného použití nebo aktivního zušlechťovacího styku.
Článek 154
Ztráta celního statusu zboží Unie
Zboží Unie přestává být zbožím Unie v těchto případech:
a)
opustí-li celní území Unie, pokud se nepoužijí pravidla týkající se vnitřního tranzitu;
b)
bylo-li zboží propuštěno do režimu vnějšího tranzitu, uskladnění nebo aktivního zušlechťovacího styku, pokud to celní předpisy dovolují;
c)
bylo-li zboží propuštěno do režimu konečného užití a následně bylo buď přenecháno ve prospěch státu, nebo zničeno, přičemž po něm zůstal odpad;
d)
je-li po propuštění zboží zrušena platnost celního prohlášení s návrhem na propuštění do volného oběhu.
Článek 155
Zboží Unie dočasně opouštějící celní území Unie
1. V případech uvedených v čl. 227 odst. 2 písm. b) až f) si zboží zachová celní status zboží Unie pouze tehdy, je-li tento status zjištěn za určitých podmínek a způsobem, které jsou stanoveny celními předpisy.
2. Ve zvláštních případech se může zboží Unie pohybovat mezi dvěma místy na celním území Unie, aniž by podléhalo celnímu režimu, a dočasně též mimo toto území, aniž by došlo ke změně jeho celního statusu.
Článek 156
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy, kdy se neuplatní předpoklad stanovený v čl. 153 odst. 1;
b)
podmínky pro povolení zjednodušeného prokazování celního statusu zboží Unie;
c)
případy, kdy zboží uvedené v čl. 153 odst. 3 nemá celní status zboží Unie;
d)
případy, kdy nedochází ke změně celního statusu zboží podle čl. 155 odst. 2.
Článek 157
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro prokazování a ověřování celního statusu zboží Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Propuštění zboží do celního režimu
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 158
Uvedení zboží v celním prohlášení a dohled celních orgánů nad zbožím Unie
1. Veškeré zboží, které má být propuštěno do celního režimu, s výjimkou režimu svobodného pásma, musí být uvedeno v celním prohlášení, které je příslušné pro daný celní režim.
2. Ve zvláštních případech, kromě případů uvedených v čl. 6 odst. 2, lze podat celní prohlášení jinými způsoby, než je metoda elektronického zpracování dat.
3. Zboží Unie navržené v prohlášení k vývozu, k propuštění do režimu vnitřního tranzitu Unie nebo pasivního zušlechťovacího styku je pod celním dohledem od okamžiku přijetí celního prohlášení uvedeného v odstavci 1 až do okamžiku, kdy opustí celní území Unie nebo je přenecháno ve prospěch státu nebo zničeno nebo kdy je platnost celního prohlášení zrušena.
Článek 159
Příslušné celní úřady
1. Nestanoví-li právní předpisy Unie jinak, určí místní a věcnou příslušnost jednotlivých celních úřadů na svém území členské státy.
2. Členské státy zajistí, aby byly na těchto úřadech stanoveny dostatečné a vhodné úřední hodiny, a zohlední při tom povahu přepravy a zboží a celní režim, do něhož má být zboží propuštěno, aby nebyla bržděna ani narušena plynulost mezinárodní dopravy.
3. Není-li stanoveno jinak, je celním úřadem příslušným k propuštění zboží do určitého celního režimu celní úřad, do jehož působnosti spadá místo, v němž bylo zboží předloženo celnímu úřadu.
Článek 160
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy, v nichž lze podle čl. 158 odst. 2 podat celní prohlášení jinými způsoby, než je metoda elektronického zpracování dat.
Článek 161
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy:
a)
pro určení jiných příslušných celních úřadů, než jsou úřady uvedené v čl. 159 odst. 3, včetně celních úřadů vstupu a výstupu;
b)
pro podávání celního prohlášení v případech uvedených v čl. 158 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Standardní celní prohlášení
Článek 162
Obsah standardního celního prohlášení
Standardní celní prohlášení obsahují veškeré náležitosti nezbytné pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení.
Článek 163
Podklady
1. Podklady, které jsou nezbytné pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, musí být ve vlastnictví deklaranta a být celním orgánům k dispozici v okamžiku podání celního prohlášení.
2. Podklady se celním orgánům poskytují, vyžadují-li to právní předpisy Unie nebo je-li to nezbytné pro účely celní kontroly.
3. Ve zvláštních případech mohou hospodářské subjekty podklady vypracovat, pokud to celní orgány povolí.
Článek 164
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro udělování povolení podle čl. 163 odst. 3.
Článek 165
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání standardního celního prohlášení uvedeného v článku 162;
b)
zajištění dostupnosti podkladů uvedených v čl. 163 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 3
Zjednodušená celní prohlášení
Článek 166
Zjednodušené celní prohlášení
1. Celní orgány mohou osobě povolit propuštění zboží do celního režimu na základě zjednodušeného celního prohlášení, které nemusí obsahovat některé údaje uvedené v článku 162 nebo podklady uvedené v článku 163.
2. Pravidelné využívání zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v odstavci 1 podléhá povolení celních orgánů.
Článek 167
Doplňkové celní prohlášení
1. V případě zjednodušeného celního prohlášení podle článku 166 nebo zápisu do záznamů deklaranta podle článku 182 deklarant u příslušného celního úřadu ve stanovené lhůtě podá doplňkové celní prohlášení obsahující údaje, které jsou nezbytné pro daný celní režim.
V případě zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v článku 166 musí být nezbytné podklady v držení deklaranta a být celním orgánům k dispozici ve stanovené lhůtě.
Doplňkové celní prohlášení může být obecné, pravidelné nebo souhrnné povahy.
2. Od povinnosti podat doplňkové celní prohlášení se upustí v těchto případech:
a)
je-li zboží v režimu uskladnění v celním skladu;
b)
v jiných zvláštních případech.
3. Celní orgány mohou od požadavku na podání doplňkového celního prohlášení upustit, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
zjednodušené celní prohlášení se týká zboží, jehož hodnota a množství jsou nižší než statistický práh;
b)
zjednodušené celní prohlášení již obsahuje veškeré informace potřebné pro příslušný celní režim; a
c)
zjednodušené celní prohlášení není podáno zápisem do záznamů deklaranta.
4. Zjednodušené celní prohlášení uvedené v článku 166 nebo zápis do záznamů deklaranta uvedený v článku 182 a doplňkové celní prohlášení se považují za jeden nedělitelný doklad, který nabývá účinku dnem přijetí zjednodušeného celního prohlášení v souladu s článkem 172, respektive dnem zápisu zboží do záznamů deklaranta.
5. Pro účely článku 87 se za místo, kde má být doplňkové celní prohlášení podáno, považuje místo, kde bylo podáno celní prohlášení.
Článek 168
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení podle čl. 166 odst. 2;
b)
lhůta podle čl. 167 odst. 1 prvního pododstavce, v níž má být podáno doplňkové celní prohlášení;
c)
lhůta podle čl. 167 odst. 1 druhého pododstavce, v níž mají být podklady v držení deklaranta;
d)
ostatní konkrétní případy, kdy se upustí od povinnosti podávat doplňkové celní prohlášení podle čl. 167 odst. 2 písm. b).
Článek 169
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro podávání:
a)
zjednodušeného celního prohlášení uvedeného v článku 166;
b)
doplňkového celního prohlášení uvedeného v článku 167.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 4
Ustanovení, která se použijí na všechna celní prohlášení
Článek 170
Podání celního prohlášení
1. Aniž je dotčen čl. 167 odst. 1, celní prohlášení může podat každá osoba, která je schopna poskytnout veškeré informace, které jsou požadovány pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení. Tato osoba musí být rovněž schopna celnímu úřadu předmětné zboží předložit nebo zajistit jeho předložení.
Vyplývají-li však z přijetí celního prohlášení pro určitou osobu zvláštní povinnosti, podá uvedené celní prohlášení tato osoba nebo její zástupce.
2. Deklarant musí být usazen na celním území Unie.
3. Odchylně od odstavce 2 nemusí být na celním území Unie usazeni tito deklaranti:
a)
osoby podávající celní prohlášení pro režim tranzitu nebo dočasného použití;
b)
osoby příležitostně podávající celní prohlášení, a to i pro účely konečného užití nebo aktivního zušlechťovacího styku, pokud to celní orgány považují za odůvodněné;
c)
osoby usazené v zemi, jejíž území sousedí s celním územím Unie, které předkládají zboží, na něž se vztahuje celní prohlášení, u hraničního celního úřadu Unie sousedícího s touto zemí, pokud tato země, v níž jsou osoby usazeny, poskytuje reciproční výhody osobám usazeným na celním území Unie.
4. Celní prohlášení podléhají úřednímu ověření.
Článek 171
Podání celního prohlášení před předložením zboží
Celní prohlášení lze podat před očekávaným předložením zboží celnímu úřadu. Není-li zboží předloženo do 30 dnů od podání celního prohlášení, má se za to, že celní prohlášení nebylo podáno.
Článek 172
Přijetí celního prohlášení
1. Celní prohlášení splňující podmínky stanovené v této kapitole přijmou celní orgány okamžitě, za podmínky, že zboží, na které se vztahuje, bylo předloženo celnímu úřadu.
2. Není-li stanoveno jinak, je dnem přijetí celního prohlášení celními orgány den, který se použije pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží v celním prohlášení navrženo, a pro veškeré další dovozní nebo vývozní formality.
Článek 173
Změna celního prohlášení
1. Deklarantovi se na jeho žádost povolí změna jednoho nebo více údajů uvedených v již přijatém celním prohlášení. Změnou však nesmí být rozšířena působnost celního prohlášení na jiné zboží než na zboží, na které se původně vztahovalo.
2. Změna se však nepovolí, jestliže je o její provedení požádáno poté, co došlo k jedné z těchto událostí:
a)
celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily nesprávnost údajů uvedených v celním prohlášení;
c)
celní orgány zboží propustily.
3. Na žádost deklaranta podanou do tří let ode dne přijetí celního prohlášení může být povolena změna celního prohlášení po propuštění zboží, aby deklarant mohl splnit své povinnosti v souvislosti s propuštěním zboží do příslušného celního režimu.
Článek 174
Zrušení platnosti celního prohlášení
1. Na žádost deklaranta zruší celní orgány platnost již přijatého celního prohlášení v každém z těchto případů:
a)
jsou-li přesvědčeny, že zboží má být neprodleně propuštěno do jiného celního režimu;
b)
jsou-li přesvědčeny, že v důsledku zvláštních okolností již není propuštění do celního režimu, do kterého bylo zboží navrženo v celním prohlášení, odůvodněné.
Pokud však celní orgány informovaly deklaranta o svém záměru provést kontrolu zboží, přijme se žádost o zrušení platnosti celního prohlášení poté, co bude tato kontrola provedena.
2. Není-li stanoveno jinak, po propuštění zboží již platnost celního prohlášení nelze zrušit.
Článek 175
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví případy, kdy je platnost celního prohlášení zrušena po propuštění zboží, jak je uvedeno v čl. 174 odst. 2.
Článek 176
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání celního prohlášení podle článku 171;
b)
přijímání celního prohlášení uvedeného v článku 172, včetně uplatňování těchto pravidel v případech uvedených v článku 179;
c)
změny celního prohlášení po propuštění zboží podle čl. 173 odst. 3.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 5
Jiná zjednodušení
Článek 177
Zjednodušení při vyhotovení celního prohlášení pro zboží různých podpoložek celního sazebníku
1. Tvoří-li zásilku zboží, které patří do různých podpoložek celního sazebníku, a zacházení s jednotlivým zbožím podle příslušných podpoložek celního sazebníku pro účely vyhotovení celního prohlášení by bylo spojeno s prací a náklady neúměrnými dovoznímu nebo vývoznímu clu, které se na ně vztahuje, mohou celní orgány na žádost deklaranta souhlasit s tím, že celá zásilka bude podléhat dovoznímu nebo vývoznímu clu odpovídajícímu podpoložce zboží s nejvyšší celní sazbou dovozního nebo vývozního cla.
2. Celní orgány odmítnou použití zjednodušení uvedeného v odstavci 1 na zboží podléhající zákazům nebo omezením nebo spotřební dani, pokud je k uplatnění příslušného opatření zapotřebí správné zařazení.
Článek 178
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme opatření pro určení sazební podpoložky pro použití čl. 177 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 179
Centralizované celní řízení
1. Celní orgány mohou na žádost povolit, aby u celního úřadu příslušného v místě, kde je osoba usazena, tato osoba podala celní prohlášení pro zboží, které je předkládáno celním orgánům na jiném celním úřadě.
Od požadavku na povolení uvedeného v první pododstavci lze upustit, pokud je celní prohlášení podáno a zboží předloženo celním úřadům podřízeným stejnému celnímu orgánu.
2. Žadatel o povolení uvedené v odstavci 1 musí být oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení.
3. Celní úřad, u nějž je celní prohlášení podáno:
a)
dohlíží nad propuštěním zboží do příslušného celního režimu;
b)
provádí celní kontroly za účelem ověření celního prohlášení podle čl. 188 písm. a) a b);
c)
v odůvodněných případech žádá celní úřad, u nějž je zboží předkládáno, o provedení celních kontrol za účelem ověření celního prohlášení podle čl. 188 písm. c) a d); a
d)
provádí celní formality za účelem zajištění částky dovozního a vývozního cla, jež odpovídá celnímu dluhu.
4. Celní úřad, u nějž je podáno celní prohlášení, a celní úřad, u nějž je předkládáno zboží, si vyměňují informace nezbytné pro ověření celního prohlášení a pro propuštění zboží.
5. Celní úřad, u nějž je zboží předkládáno, provádí bez ohledu na vlastní kontroly související se zbožím, jež vstoupilo na celní území Unie nebo jej opustilo, celní kontroly uvedené v odst. 3 písm. c) a poskytuje celnímu úřadu, u nějž bylo podáno celní prohlášení, výsledky těchto kontrol.
6. Celní úřad, u nějž bylo podáno celní prohlášení, propustí zboží v souladu s články 194 a 195, přičemž zohlední:
a)
výsledky vlastních kontrol provedených za účelem ověření celního prohlášení;
b)
výsledky kontrol provedených celním úřadem, u nějž je zboží předkládáno, za účelem ověření celního prohlášení, a kontrol souvisejících se zbožím, jež vstoupilo na celní území Unie nebo jej opustilo.
Článek 180
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 179 odst. 1 prvního pododstavce.
Článek 181
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
centralizované celní řízení včetně příslušných celních formalit a kontrol podle článku 179;
b)
upuštění od povinnosti předložit zboží podle čl. 182 odst. 3 v souvislosti s centralizovaným celním řízením.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 182
Zápis do záznamů deklaranta
1. Celní úřady mohou osobě na žádost povolit podání celního prohlášení, včetně zjednodušeného celního prohlášení, ve formě zápisu do záznamů deklaranta, pokud celní orgány mají v elektronickém systému deklaranta přístup k údajům z daného celního prohlášení v okamžiku, kdy je podáno celní prohlášení ve formě zápisu do záznamů deklaranta.
2. Celní prohlášení se považuje za přijaté v okamžiku zápisu zboží do záznamů.
3. Celní úřady mohou na žádost upustit od povinnosti předložit zboží. V takovém případě se zboží považuje za propuštěné v okamžiku zápisu do záznamů deklaranta.
Od uvedené povinnosti lze upustit pouze v případech, kdy jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
deklarant je oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení;
b)
povaha a oběh příslušného zboží to vyžadují a jsou celnímu úřadu známy;
c)
celní úřad vykonávající dohled má přístup ke všem informacím, jež považuje za nezbytné k tomu, aby v případě potřeby mohl uplatnit své právo zboží přezkoumat; a
d)
v okamžiku zápisu do záznamů se na zboží již nevztahují zákazy nebo omezení, ledaže je v povolení uvedeno něco jiného.
Celní úřad vykonávající dohled může nicméně ve zvláštních případech požádat o předložení zboží.
4. V povolení se uvedou podmínky, za nichž je propuštění zboží povoleno.
Článek 183
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 182 odst. 1.
Článek 184
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro zápis do záznamů deklaranta podle článku 182 včetně příslušných celních formalit a kontrol.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 185
Samoschvalování
1. Celní orgány mohou na žádost povolit hospodářskému subjektu, aby provedl některé celní formality, které mají provádět celní orgány, s cílem určit částku splatného dovozního a vývozního cla a provést některé kontroly pod celním dohledem.
2. Žadatel o povolení uvedené v odstavci 1 musí být oprávněným hospodářským subjektem pro celní zjednodušení.
Článek 186
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení podle čl. 185 odst. 1;
b)
celní formality a kontroly, jež má provádět držitel povolení podle čl. 185 odst. 1.
Článek 187
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro celní formality a kontroly, které může provádět držitel povolení v souladu s čl. 185 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Ověřování a propuštění zboží
Oddíl 1
Ověřování
Článek 188
Ověřování celního prohlášení
Za účelem ověření správnosti údajů uvedených v celním prohlášení, které bylo přijato, celní orgány mohou:
a)
kontrolovat prohlášení a podklady;
b)
požadovat od deklaranta poskytnutí dalších dokladů;
c)
kontrolovat zboží;
d)
odebírat vzorky za účelem analýzy nebo důkladné kontroly zboží.
Článek 189
Kontrola zboží a odběr vzorků
1. Přepravu zboží na místa, kde bude kontrolováno a kde budou odebrány vzorky, jakož i veškerou nezbytnou manipulaci, která je s kontrolou zboží či odebráním vzorků spojená, zajišťuje deklarant sám nebo na svou odpovědnost. Vzniklé náklady nese deklarant.
2. Deklarant má právo být přítomen či zastoupen při kontrole zboží a odebírání vzorků. Mají-li k tomu celní orgány přiměřené důvody, mohou vyžadovat, aby byl deklarant nebo jeho zástupce přítomen při kontrole zboží nebo odebírání vzorků nebo aby jim poskytl potřebnou součinnost k usnadnění kontroly zboží nebo odebrání vzorků.
3. Jsou-li vzorky odebrány v souladu s platnými předpisy, nevzniká celním orgánům povinnost tyto vzorky zaplatit nebo nahradit, avšak nesou náklady na jejich analýzu nebo kontrolu.
Článek 190
Částečná kontrola zboží a částečný odběr vzorků
1. Je-li kontrolována pouze část zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, nebo jsou-li odebrány vzorky pouze z části zboží, jsou výsledky této částečné kontroly, analýzy nebo kontroly vzorků platné pro veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení.
Jestliže se však deklarant domnívá, že výsledky částečné kontroly, analýzy nebo kontroly odebraných vzorků neplatí pro zbývající zboží, na které se vztahuje celní prohlášení, může požadovat provedení další kontroly nebo odběru vzorků. Žádosti se vyhoví, pokud zboží ještě nebylo propuštěno, nebo v případě, že již propuštěno bylo, prokáže-li deklarant, že zboží nebylo nijak upraveno.
2. Obsahuje-li celní prohlášení zboží spadající pod dvě nebo více položek, pokládají se pro účely odstavce 1 údaje ke zboží spadajícímu pod každou položku za samostatné celní prohlášení.
Článek 191
Výsledky ověření
1. Výsledky ověření celního prohlášení jsou podkladem pro použití ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží propuštěno.
2. Není-li celní prohlášení ověřováno, použije se odstavec 1 na základě údajů uvedených v dotyčném celním prohlášení.
3. Výsledky ověření zjištěné celními orgány mají stejnou dokazovací hodnotu na celém celním území Unie.
Článek 192
Opatření k identifikaci zboží
1. Je-li k zajištění dodržování ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, nutná jeho identifikace, přijmou celní orgány či případně hospodářské subjekty oprávněné k tomu celními orgány nezbytná opatření k identifikaci zboží.
Tato opatření k identifikaci zboží mají stejný právní účinek na celém celním území Unie.
2. Prostředky k identifikaci umístěné na zboží, obalu nebo dopravních prostředcích odstraní nebo zničí pouze celní orgány nebo případně hospodářské subjekty oprávněné k tomu celními orgány, není-li v důsledku nepředvídatelných okolností nebo vyšší moci jejich odstranění nebo zničení nezbytné k zajištění ochrany zboží nebo dopravních prostředků.
Článek 193
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů stanoví opatření týkající se ověření celního prohlášení, kontroly zboží a odběru vzorků a výsledků ověření.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Propuštění
Článek 194
Propuštění zboží
1. Jsou-li splněny podmínky stanovené pro propuštění zboží do dotyčného režimu a pod podmínkou, že se na zboží nevztahují žádná omezení ani zákazy, propustí celní orgány zboží ihned poté, co byly údaje uvedené v celním prohlášení ověřeny nebo přijaty bez ověření.
První pododstavec se použije rovněž v případech, kdy ověření uvedené v článku 188 nelze dokončit v přiměřené lhůtě a přítomnost zboží pro účely ověření již není nutná.
2. Veškeré zboží, na které se vztahuje totéž celní prohlášení, se propouští současně.
Obsahuje-li celní prohlášení zboží spadající pod dvě nebo více položek, pokládají se pro účely prvního pododstavce údaje ke zboží spadajícímu pod každou položku za samostatné celní prohlášení.
Článek 195
Propuštění podmíněné zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo poskytnutím jistoty
1. Vznikne-li propuštěním zboží do celního režimu celní dluh, je propuštění zboží podmíněno zaplacením částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo poskytnutím jistoty, kterou se tento dluh zajistí.
První pododstavec se však, aniž je dotčen třetí pododstavec, nevztahuje na dočasné použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
Požadují-li celní orgány na základě ustanovení upravujících celní režim, do kterého je zboží navrženo v celním prohlášení, poskytnutí jistoty, je zboží do tohoto celního režimu propuštěno až po poskytnutí této jistoty.
2. Ve zvláštních případech není propuštění zboží podmíněno poskytnutím jistoty pro zboží, na které se vztahuje žádost o čerpání celní kvóty.
3. Pokud se použije zjednodušení podle článků 166, 182 a 185 a je poskytnuta souborná jistota, není propuštění zboží podmíněno sledováním jistoty celními orgány.
Článek 196
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými stanoví případy uvedené v čl. 195 odst. 2.
KAPITOLA 4
Nakládání se zbožím
Článek 197
Zničení zboží
Mají-li k tomu celní orgány dostatečné důvody, mohou požadovat, aby bylo zboží, které bylo předloženo celnímu úřadu, zničeno, a o této skutečnosti vyrozumí jeho držitele. Náklady na zničení zboží nese držitel zboží.
Článek 198
Opatření přijímaná celními orgány
1. Celní orgány přijmou veškerá nezbytná opatření, včetně zabavení a prodeje nebo zničení zboží, pro nakládání se zbožím v těchto případech:
a)
nebyla-li splněna jedna z povinností stanovených celními předpisy týkající se vstupu zboží, které není zbožím Unie, na celní území Unie, nebo bylo zboží vyjmuto z dohledu celních orgánů;
b)
pokud zboží nemohlo být propuštěno z některého z těchto důvodů:
i)
ve lhůtě stanovené celními orgány nebylo možno provést kontrolu zboží nebo v ní pokračovat z důvodů, které lze přičítat deklarantovi,
ii)
doklady, které musí být poskytnuty před umístěním nebo propuštěním zboží do daného celního režimu, nebyly poskytnuty,
iii)
ve stanovené lhůtě nebyly uhrazeny platby nebo nebyla poskytnuta jistota, které měly být uhrazeny nebo poskytnuty v souvislosti s dovozním nebo vývozním clem,
iv)
na zboží se vztahují zákazy nebo omezení;
c)
pokud zboží nebylo v přiměřené lhůtě po propuštění vyzvednuto;
d)
pokud se po propuštění zjistí, že zboží nesplňovalo podmínky pro toto propuštění; nebo
e)
pokud je zboží přenecháno ve prospěch státu v souladu s článkem 199.
2. Zboží, které není zbožím Unie a které bylo přenecháno ve prospěch státu, zabráno nebo zabaveno, se považuje za zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu. Zanese se do záznamů provozovatele celního skladu, popřípadě do záznamů celních orgánů, pokud mají zboží v držení ony.
Je-li již zboží, které má být zničeno, přenecháno ve prospěch státu, zajištěno nebo zabaveno, předmětem celního prohlášení, uvede se do záznamů odkaz na toto celní prohlášení. Celní orgány platnost tohoto celního prohlášení zruší.
3. Náklady opatření uvedených v prvním odstavci nese:
a)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. a) osoba, jež měla splnit příslušné povinnosti nebo jež celním orgánům neumožnila dohled nad zbožím;
b)
v případech uvedených v odst. 1 písm. b) a c) deklarant;
c)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. d) osoba, jež má splnit podmínky, jimiž se řídí propuštění zboží;
d)
v případě uvedeném v odst. 1 písm. e) osoba, jež zboží přenechá ve prospěch státu.
Článek 199
Přenechání zboží
Zboží, které není zbožím Unie, a zboží v režimu konečného užití může držitel režimu nebo případně držitel zboží na základě předchozího povolení celních orgánů přenechat ve prospěch státu.
Článek 200
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
zničení zboží podle článku 197;
b)
prodej zboží podle čl. 198 odst. 1;
c)
přenechání zboží ve prospěch státu podle článku 199.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA VI
PROPUŠTĚNÍ DO VOLNÉHO OBĚHU A OSVOBOZENÍ OD DOVOZNÍHO CLA
KAPITOLA 1
Propuštění do volného oběhu
Článek 201
Rozsah působnosti a účinek
1. Zboží, které není zbožím Unie a které má být uvedeno na trh Unie nebo je zamýšleno k soukromému použití nebo k osobní spotřebě na celním území Unie, se propustí do volného oběhu.
2. Propuštění do volného oběhu zahrnuje:
a)
výběr veškerého dlužného dovozního cla;
b)
případně výběr dalších poplatků stanovených příslušnými platnými předpisy týkajícími se výběru těchto poplatků;
c)
uplatnění obchodněpolitických opatření a zákazů a omezení, pokud nebyla uplatněna v dřívější fázi; a
d)
splnění dalších formalit stanovených pro dovoz daného zboží.
3. Propuštěním do volného oběhu získává zboží, které není zbožím Unie, celní status zboží Unie.
Článek 202
Obchodněpolitická opatření
1. Pokud byly do volného oběhu propuštěny výrobky v režimu aktivního zušlechťovacího styku a výpočet částky dovozního cla se provádí podle čl. 86 odst. 3, použijí se obchodněpolitická opatření týkající se propuštění zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, do volného oběhu.
2. Odstavec 1 se nepoužije na odpad a zbytky.
3. Pokud byly do volného oběhu propuštěny výrobky v režimu aktivního zušlechťovacího styku a výpočet částky dovozního cla se provádí podle čl. 85 odst. 1, použijí se obchodněpolitická opatření týkající se tohoto zboží pouze tehdy, pokud těmto opatřením podléhá zboží propuštěné do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
4. Pokud právní předpisy Unie stanoví obchodněpolitická opatření pro propuštění do volného oběhu, nepoužijí se tato opatření na zpracované výrobky propuštěné do volného oběhu z režimu pasivního zušlechťovacího styku, pokud:
a)
si zpracované výrobky zachovají původ v Unii ve smyslu článku 60;
b)
je součástí pasivního zušlechťovacího styku oprava, včetně systému prosté výměny uvedeného v článku 261; nebo
c)
režim pasivního zušlechťovacího styku následuje po činnostech dalšího zpracování v souladu s článkem 258.
KAPITOLA 2
Osvobození od dovozního cla
Oddíl 1
Vrácené zboží
Článek 203
Rozsah působnosti a účinek
1. Zboží, které není zbožím Unie a původně bylo vyvezeno z celního území Unie jako zboží Unie a které je ve lhůtě tří let vráceno na toto území a v celním prohlášení navrženo na propuštění do volného oběhu, je na žádost dotyčné osoby osvobozeno od dovozního cla.
První pododstavec se použije i v případě, že vrácené zboží představuje pouze část zboží původně vyvezeného z celního území Unie.
2. Pokud to zvláštní okolnosti odůvodňují, lze tříletou lhůtu uvedenou v odstavci 1 prodloužit.
3. Bylo-li vrácené zboží před vývozem z celního území Unie propuštěno do volného oběhu bez cla nebo se sníženou sazbou dovozního cla na základě konkrétního konečného užití, přizná se osvobození od dovozního cla podle odstavce 1 pouze tehdy, má-li toto zboží být propuštěno do volného oběhu k témuž konečnému užití.
Má-li být dotyčné zboží propuštěno do volného oběhu k jinému konečnému užití, sníží se částka dovozního cla o případně vybranou částku cla při prvním propuštění tohoto zboží do volného oběhu. Je-li tato částka vyšší než částka vyměřená při propuštění vráceného zboží do volného oběhu, žádná náhrada se neposkytuje.
4. Ztratí-li zboží Unie svůj celní status zboží Unie podle článku 154 a je-li následně propuštěno do volného oběhu, použijí se odstavce 1, 2 a 3.
5. Osvobození od dovozního cla se poskytuje pouze tehdy, je-li zboží vráceno ve stavu, v němž bylo vyvezeno.
6. Osvobození od dovozního cla musí být podloženo informacemi, jež potvrzují splnění podmínek pro osvobození.
Článek 204
Zboží, na které se vztahovalo opatření stanovené v rámci společné zemědělské politiky
Není-li ve zvláštních případech stanoveno jinak, osvobození od dovozního cla stanovené v článku 203 se nepřizná zboží, které bylo zvýhodněno opatřeními v rámci společné zemědělské politiky a jež zahrnují jejich vývoz z celního území Unie.
Článek 205
Zboží, které již bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku
1. Článek 203 se použije na zušlechtěné výrobky, které byly původně zpětně vyvezeny z celního území Unie poté, co byly propuštěny do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
2. Na žádost deklaranta a za předpokladu, že deklarant předloží nezbytné informace, se částka dovozního cla za zboží uvedené v odstavci 1 určí v souladu s čl. 86 odst. 3. Den přijetí prohlášení o zpětném vývozu se považuje za den propuštění zboží do volného oběhu.
3. Osvobození od dovozního cla podle článku 203 se nepřizná v případě zušlechtěných výrobků, které byly vyvezeny v souladu s čl. 223 odst. 2 písm. c), není-li zajištěno, že zboží nebude propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku.
Článek 206
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
případy, kdy se zboží považuje za vrácené ve stavu, v němž bylo vyvezeno;
b)
zvláštní případy podle článku 204.
Článek 207
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech procesní pravidla pro poskytování informací podle čl. 203 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Mořský rybolov a produkty získané z moře
Článek 208
Produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z moře
1. Aniž je dotčen čl. 60 odst. 1, jsou od dovozního cla při svém propuštění do volného oběhu osvobozeny tyto produkty:
a)
produkty mořského rybolovu a jiné produkty získané z teritoriálních vod země nebo území mimo celní území Unie pouze plavidly registrovanými nebo přihlášenými v některém členském státě a plujícími pod vlajkou tohoto státu;
b)
produkty, které byly vyrobeny z produktů uvedených v písmenu a) na palubě plavidel, která je zpracovávají, splňujících podmínky stanovené v písmenu a).
2. Osvobození od dovozního cla podle odstavce 1 musí být doloženo splněním podmínek uvedených v uvedeném odstavci.
Článek 209
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy, jakými se dokládá splnění podmínky podle čl. 208 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
HLAVA VII
ZVLÁŠTNÍ REŽIMY
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 210
Rozsah působnosti
Zboží může být propuštěno do některé z těchto kategorií zvláštních režimů:
a)
tranzit, což zahrnuje vnější a vnitřní tranzit;
b)
uskladnění, což zahrnuje uskladnění v celním skladu a svobodná pásma;
c)
zvláštní účel, což zahrnuje dočasné použití a konečné užití;
d)
zušlechtění, což zahrnuje aktivní a pasivní zušlechťovací styk.
Článek 211
Povolení
1. Povolení vydané celními orgány se vyžaduje pro:
a)
použití režimu aktivního nebo pasivního zušlechťovacího styku, režimu dočasného použití nebo režimu konečného užití;
b)
provozování zařízení pro uskladnění zboží v celním skladu, kromě případů, kdy skladovací zařízení provozuje samotný celní orgán.
Podmínky, za kterých je povoleno použití jednoho nebo více režimů uvedených v prvním pododstavci nebo provozování skladovacích zařízení, se uvedou v povolení.
2. Celní orgány udělí povolení se zpětným účinkem, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
jsou prokázány hospodářské důvody;
b)
žádost nesouvisí s pokusem o klamavé jednání;
c)
žadatel na základě účtů nebo záznamů prokázal, že:
i)
jsou splněny veškeré požadavky daného režimu;
ii)
zboží může popřípadě být pro rozhodné období identifikováno;
iii)
uvedené účty nebo záznamy umožňují kontrolu daného režimu;
d)
je možné splnit všechny formality nezbytné pro nápravu situace u zboží, včetně případného zrušení platnosti příslušného celního prohlášení;
e)
žadateli nebylo uděleno povolení se zpětným účinkem v průběhu tří let ode dne přijetí žádosti;
f)
posouzení ekonomických podmínek se nevyžaduje, ledaže se žádost týká obnovení povolení pro stejný druh operace a zboží;
g)
žádost se netýká provozování skladovacích zařízení pro uskladnění zboží v celním skladu; a
h)
pokud se žádost týká obnovení povolení pro stejný druh operace a zboží, musí být podána do tří let od pozbytí platnosti původního povolení.
Celní orgány mohou povolení se zpětným účinkem udělit i tehdy, pokud zboží propuštěné do celního režimu již není dostupné v okamžiku, kdy byla žádost o toto povolení přijata.
3. Není-li stanoveno jinak, je povolení uvedené v odstavci 1 udělováno pouze osobám, které splňují všechny následující podmínky:
a)
jsou usazeny na celním území Unie;
b)
poskytnou potřebnou záruku řádného provedení operací; pokud je v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněna činnost týkající se dotyčného zvláštního režimu, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splňuje tuto podmínku.
c)
může-li u zboží, které bylo propuštěno do zvláštního režimu, vzniknout celní dluh nebo jiné poplatky, poskytnou jistotu v souladu s článkem 89; a
d)
v případě dočasného použití používají zboží nebo zajišťují jeho použití, a v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku provádějí nebo zajišťují provádění zušlechťovacích operací.
4. Není-li stanoveno jinak, je povolení uvedené v odstavci 1 uděleno pouze tehdy, jsou-li kromě podmínek uvedených v odstavci 3 splněny i všechny tyto podmínky:
a)
celní orgány mohou nad prováděním daného režimu vykonávat celní dohled, aniž by musely uplatňovat administrativní opatření, která jsou neúměrná daným hospodářským potřebám;
b)
povolením použít režim zušlechťovacího styku nejsou nepříznivě dotčeny zásadní zájmy výrobců Unie (hospodářské podmínky).
5. Není-li prokázáno něco jiného nebo pokud se hospodářské podmínky považují za splněné, má se za to, že zásadní zájmy výrobců Unie uvedené v odst. 4 písm. b) nejsou nepříznivě dotčeny.
6. Je-li prokázáno, že by zásadní zájmy výrobců Unie mohly být nepříznivě dotčeny, provede se přezkoumání hospodářských podmínek na úrovni Unie.
Článek 212
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
podmínky pro udělování povolení pro postupy uvedené v čl. 211 odst. 1;
b)
výjimky z podmínek uvedených v čl. 211 odst. 3 a 4;
c)
případy, ve kterých se hospodářské podmínky považují za splněné, jak je uvedeno v čl. 211 odst. 5.
Článek 213
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro přezkoumání hospodářských podmínek podle čl. 211 odst. 6.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 214
Záznamy
1. S výjimkou režimu tranzitu nebo není-li stanoveno jinak, vede držitel povolení, držitel režimu a všechny osoby, které provádějí činnost zahrnující uskladnění, opracování nebo zpracování zboží nebo prodej či nákup zboží ve svobodných pásmech, vhodné záznamy o zboží ve formě schválené celními orgány.
Záznamy obsahují informace a údaje, které celním orgánům umožní dohled nad dotyčným režimem, zejména pokud jde o identifikaci zboží, které bylo do tohoto režimu propuštěno, jeho celní status a pohyb.
2. Má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil povinnost stanovenou v odstavci 1, pokud jsou jeho záznamy vhodné pro účely dotyčného zvláštního režimu.
Článek 215
Vyřízení zvláštního režimu
1. V případech jiných než režim tranzitu a aniž je dotčen článek 254, je zvláštní režim, vyřízen v okamžiku, kdy zboží propuštěné do režimu, či zušlechtěné výrobky propuštěné do následného celního režimu, opustily celní území Unie nebo byly zničeny a nezůstal po nich žádný odpad nebo byly přenechány ve prospěch státu podle článku 199.
2. Celní orgány režim tranzitu vyřídí, pokud je na základě porovnání údajů, které má k dispozici celní úřad odeslání, s údaji, které má k dispozici celní úřad určení, patrné, že tento režim byl řádně ukončen.
3. Celní orgány učiní všechna opatření potřebná k tomu, aby napravily situaci u zboží, u nějž nebyl příslušný režim vyřízen v souladu se stanovenými podmínkami.
4. Není-li stanoveno jinak, proběhne vyřízení režimu ve stanovené lhůtě.
Článek 216
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví lhůta uvedená v čl. 215 odst. 4.
Článek 217
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro vyřízení zvláštního režimu podle článku 216.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 218
Převod práv a povinností
Práva a povinnosti držitele režimu ve vztahu ke zboží, které bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, mohou být zcela nebo zčásti převedeny na jinou osobu, která splňuje podmínky stanovené pro daný režim.
Článek 219
Pohyb zboží
Ve zvláštních případech se zboží propuštěné do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo zboží ve svobodném pásmu může pohybovat mezi různými místy na celním území Unie.
Článek 220
Obvyklé formy manipulace
Zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu zušlechtění nebo které bylo umístěno do svobodného pásma, může být podrobeno obvyklým formám manipulace, jejichž cílem je zajistit uchování zboží, zlepšit jeho vzhled nebo obchodní jakost nebo je upravit pro distribuci nebo další prodej.
Článek 221
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
příslušné případy a podmínky, pokud jde o pohyb zboží propuštěného do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo umístěného do svobodného pásma podle článku 219;
b)
obvyklé formy manipulace se zbožím propuštěným do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu zušlechtění nebo umístěným do svobodného pásma podle článku 220.
Článek 222
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
převod práv a povinností držitele režimu ve vztahu ke zboží, které bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, v souladu s článkem 218;
b)
pohyb zboží propuštěného do jiného zvláštního režimu, než je tranzit, nebo umístěného do svobodného pásma podle článku 219.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Článek 223
Rovnocenné zboží
1. Rovnocenným zbožím je zboží Unie, které je uskladněno, použito nebo zpracováno místo zboží propuštěného do zvláštního režimu.
V režimu pasivního zušlechťovacího styku je rovnocenným zbožím zboží, které není zbožím Unie a které je zpracováno místo zboží Unie, které bylo propuštěno do režimu pasivního zušlechťovacího styku.
Není-li stanoveno jinak, má rovnocenné zboží stejný osmimístný kód kombinované nomenklatury, stejnou obchodní jakost a stejné technické charakteristiky jako zboží, které nahrazuje.
2. Je-li zajištěn řádný průběh režimu, zejména pokud jde o celní dohled, celní orgány na žádost povolí:
a)
použití rovnocenného zboží v režimu uskladnění v celním skladu, svobodných pásem, konečného užití a zušlechťovacího styku;
b)
použití rovnocenného zboží v režimu dočasného použití ve zvláštních případech;
c)
v případě režimu aktivního zušlechťovacího styku vývoz zušlechtěných výrobků, které byly získány z rovnocenného zboží ještě před dovozem zboží, které nahrazují;
d)
v případě režimu pasivního zušlechťovacího styku dovoz zušlechtěných výrobků, které byly získány z rovnocenného zboží ještě před vývozem zboží, které nahrazují.
Pokud je v povolení uvedeném v čl. 38 odst. 2 písm. a) zohledněna činnost týkající se použití rovnocenného zboží pro dotyčný režim, má se za to, že oprávněný hospodářský subjekt pro celní zjednodušení splnil podmínku zajištění řádného průběhu režimu.
3. Použití rovnocenného zboží není povoleno v žádném z těchto případů:
a)
provádí-li se u zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku pouze obvyklé formy manipulace vymezené v článku 220;
b)
platí-li zákaz vracet dovozní clo nebo přiznávat osvobození od dovozního cla pro nepůvodní zboží, které bylo použito při výrobě zušlechtěných výrobků v režimu aktivního zušlechťovacího styku a pro něž je vydán nebo vystaven doklad o původu v rámci preferenční dohody mezi Unií a některými zeměmi či územími mimo celní území Unie nebo skupinami těchto zemí či území;
c)
pokud by to vedlo k neoprávněné výhodě týkající se dovozního cla nebo je-li to stanoveno v právních předpisech Unie.
4. V případě uvedeném v odst. 2 písm. c) a pokud by zušlechtěné výrobky podléhaly vývoznímu clu, jestliže by nebyly vyvezeny v rámci aktivního zušlechťovacího styku, poskytne držitel povolení jistotu pro zajištění úhrady vývozního cla pro případ, že zboží, které není zbožím Unie, nebude dovezeno ve lhůtě uvedené v čl. 257 odst. 3.
Článek 224
Přenesení pravomoci
Komise je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
výjimky z čl. 223 odst. 1 třetího pododstavce;
b)
podmínky, za nichž se užívá rovnocenné zboží podle čl. 223 odst. 2;
c)
zvláštní případy, kdy se rovnocenné zboží použije v režimu dočasného použití podle čl. 223 odst. 2 písm. b);
d)
případy, kdy použití rovnocenného zboží není povoleno podle čl. 223 odst. 3 písm. c).
Článek 225
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro používání rovnocenného zboží povolené podle čl. 223 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Tranzit
Oddíl 1
Vnější a vnitřní tranzit
Článek 226
Vnější tranzit
1. Režim vnějšího tranzitu umožňuje přepravu zboží, které není zbožím Unie, mezi dvěma místy na celním území Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Ve zvláštních případech se zboží Unie propustí do režimu vnějšího tranzitu.
3. Přeprava uvedená v odstavci 1 se uskutečňuje jedním z těchto způsobů:
a)
v režimu vnějšího tranzitu Unie;
b)
v souladu s Úmluvou TIR, pokud tato přeprava:
i)
byla zahájena nebo má být ukončena mimo celní území Unie;
ii)
probíhá mezi dvěma místy na celním území Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie;
c)
v souladu s Úmluvou ATA/Istanbulskou úmluvou, pokud jde o tranzit;
d)
na podkladě Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e)
na podkladě formuláře 302 v rámci Dohody mezi stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f)
v rámci poštovního systému v souladu s akty Světové poštovní unie, pokud je zboží přepravováno držiteli nebo pro držitele práv a povinností vyplývajících z těchto aktů.
Článek 227
Vnitřní tranzit
1. Režim vnitřního tranzitu umožňuje za podmínek stanovených v odstavci 2 přepravu zboží Unie mezi dvěma místy na celním území Unie přes zemi nebo území mimo toto celní území beze změny jeho celního statusu.
2. Přeprava uvedená v odstavci 1 se uskutečňuje jedním z těchto způsobů:
a)
v režimu vnitřního tranzitu Unie, je-li tato možnost upravena v mezinárodní dohodě;
b)
v souladu s Úmluvou TIR;
c)
v souladu s Úmluvou ATA / Istanbulskou úmluvou, pokud jde o tranzit;
d)
na podkladě Rýnského manifestu (článek 9 Revidované úmluvy pro plavbu na Rýně);
e)
na podkladě formuláře 302 stanoveného v Dohodě mezi stranami Severoatlantické smlouvy o statusu jejich ozbrojených sil, podepsané v Londýně dne 19. června 1951;
f)
v rámci poštovního systému v souladu s akty Světové poštovní unie, pokud je zboží přepravováno držiteli nebo pro držitele práv a povinností vyplývajících z těchto aktů.
Článek 228
Jediné území pro účely tranzitu
Je-li zboží v rámci celního území Unie přepravováno z jednoho bodu do druhého v souladu s Úmluvou TIR, v souladu s Úmluvou ATA / Istanbulskou úmluvou, na podkladě formuláře 302 nebo v rámci poštovního systému, považuje se celní území Unie pro účely této přepravy za jediné území.
Článek 229
Vyloučení osob z operací TIR
1. Pokud celní orgány rozhodnou o vyloučení osoby z operací TIR na základě článku 38 Úmluvy TIR, vztahuje se toto rozhodnutí na celé celní území Unie a žádné celní úřady nesmí přijmout karnety TIR předložené touto osobou.
2. Členský stát oznámí své rozhodnutí uvedené v odstavci 1 spolu s datem jeho použitelnosti ostatním členským státům a Komisi.
Článek 230
Oprávněný příjemce pro účely TIR
Celní orgány mohou na žádost povolit osobě (oprávněný příjemce) přijímat zboží přepravované v souladu s Úmluvou TIR na schváleném místě tak, aby byl režim ukončen v souladu s čl. 1 písm. d) Úmluvy TIR.
Článek 231
Přenesení pravomoci
Komise je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní případy, kdy má být zboží Unie propuštěno do režimu vnějšího tranzitu podle čl. 226 odst. 2.
b)
podmínky pro udělování povolení podle článku 230.
Článek 232
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy, které se použijí na celním území Unie při uplatňování čl. 226 odst. 3 písm. b) až f) a čl. 227 odst. 2 písm. b) až f), a to s ohledem na potřeby Unie.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Tranzit unie
Článek 233
Povinnosti držitele tranzitního režimu Unie a dopravce a příjemce zboží přepravovaného v tranzitním režimu Unie
1. Držitel tranzitního režimu Unie je povinen:
a)
předložit zboží v nezměněném stavu, jakož i požadované informace, celnímu úřadu určení ve stanovené lhůtě a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány k zajištění totožnosti tohoto zboží;
b)
dodržovat celní předpisy vztahující se na režim; a
c)
nestanoví-li celní předpisy jinak, poskytnout jistotu k zajištění úhrady částky dovozního nebo vývozního cla odpovídající celnímu dluhu nebo zaplacení jiných poplatků stanovených dalšími příslušnými platnými předpisy, které mohou u zboží vzniknout.
2. Povinnosti držitele režimu jsou splněny a režim tranzitu je ukončen, jakmile je zboží v tomto režimu spolu s požadovanými informacemi k dispozici celnímu úřadu určení v souladu s celními předpisy.
3. Dopravce nebo příjemce zboží, který zboží přijímá s vědomím, že se toto zboží přepravuje v tranzitním režimu Unie, je rovněž povinen ve stanovené lhůtě předložit celnímu úřadu určení zboží v nezměněném stavu a dodržet přitom opatření přijatá celními orgány k zajištění totožnosti tohoto zboží.
4. Celní orgány mohou na žádost povolit kterékoliv z následujících zjednodušení, pokud jde o propuštění zboží do tranzitního režimu Unie nebo o ukončení uvedeného režimu:
a)
status oprávněného odesílatele, který umožňuje držiteli povolení propouštět zboží do tranzitního režimu Unie bez jeho předložení celnímu úřadu;
b)
status oprávněného příjemce, který umožňuje držiteli povolení přijímat zboží přepravované v tranzitním režimu Unie na schváleném místě a ukončit tento režim podle čl. 233 odst. 2;
c)
použití zvláštního typu celních závěr, pokud se celní závěra vyžaduje pro zajištění totožnosti zboží propuštěného do tranzitního režimu Unie;
d)
použití celního prohlášení na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie se sníženými požadavky na údaje;
e)
použití elektronického přepravního dokladu jakožto celního prohlášení na propuštění zboží do tranzitního režimu Unie, pokud tento přepravní doklad obsahuje údaje uváděné v prohlášení a tyto údaje jsou dostupné celním orgánům v místě odeslání i v místě určení, aby mohl celní úřad provádět celní dohled nad zbožím a vyřízení daného režimu.
Článek 234
Zboží přepravované v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie
1. Režimu vnějšího tranzitu Unie podléhá zboží, které je přepravováno přes zemi nebo území, které není součástí celního území Unie, je-li splněna jedna z těchto podmínek:
a)
tuto možnost stanoví mezinárodní smlouva;
b)
přeprava přes tuto zemi nebo území je uskutečněna na základě jediného přepravního dokladu vystaveného na celním území Unie.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. b) se po dobu, kdy se zboží nachází mimo celní území Unie, účinky režimu vnějšího tranzitu Unie pozastaví.
Článek 235
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví podmínky pro udělování povolení podle čl. 233 odst. 4.
Článek 236
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
propouštění zboží do tranzitního režimu Unie a ukončení tohoto režimu;
b)
fungování zjednodušení uvedených v čl. 233 odst. 4;
c)
celní dohled nad zbožím přepravovaným v režimu vnějšího tranzitu Unie přes území země nebo území mimo celní území Unie, uvedený v článku 234.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Uskladnění
Oddíl 1
Společná ustanovení
Článek 237
Rozsah působnosti
1. Režim uskladnění umožňuje skladovat na celním území Unie zboží, které není zbožím Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodně-politickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Zboží Unie může být propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu nebo může být umístěno do svobodného pásma v souladu se zvláštními předpisy Unie nebo proto, aby se na ně vztahovalo rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla.
3. Je-li to hospodářsky odůvodněné a nebude-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit uskladnění zboží Unie ve skladovacím zařízení pro uskladnění v celním skladu. Uvedené zboží se nepovažuje za zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
Článek 238
Délka trvání režimu uskladnění
1. Doba, po kterou se zboží může nacházet v režimu uskladnění, není omezena.
2. Za výjimečných okolností mohou celní orgány stanovit lhůtu, v níž musí být režim uskladnění vyřízen, zejména pokud druh a povaha zboží mohou v případě dlouhodobého skladování ohrozit zdraví lidí, zvířat nebo rostlin nebo životní prostředí.
Článek 239
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro propouštění zboží Unie do režimu uskladnění v celním skladu nebo režimu svobodného pásma, jak je uvedeno v čl. 237 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Oddíl 2
Uskladnění v celním skladu
Článek 240
Uskladnění v celních skladech
1. Režim uskladnění v celním skladu umožňuje skladovat zboží, které není zbožím Unie, v prostorách nebo na jiných místech schválených pro tento režim celními orgány a pod celním dohledem („celní sklady“).
2. Celní sklady může pro celní skladování zboží použít jakákoli osoba („veřejný celní sklad“) nebo mohou být provozovány držitelem povolení k provozování celního skladu („soukromý celní sklad“).
3. Zboží, které bylo propuštěno do režimu uskladnění v celním skladu, může být dočasně vyjmuto z celního skladu. Vyjmutí zboží schválí s výjimkou případu vyšší moci předem celní orgány.
Článek 241
Zpracování
1. Je-li to hospodářsky odůvodněné a není-li tím nepříznivě dotčen celní dohled, mohou celní orgány povolit, aby v celním skladu došlo ke zpracování zboží v režimu aktivního zušlechťovacího styku nebo v režimu konečného užití, a to za podmínek stanovených uvedenými režimy.
2 Zboží uvedené v odstavci 1 se nepovažuje za zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
Článek 242
Povinnosti držitele povolení nebo režimu
1. Držitel povolení a držitel režimu je povinen:
a)
zajistit, že zboží v režimu uskladnění v celním skladu nebude vyjmuto z celního dohledu; a
b)
splnit povinnosti vyplývající ze skladování zboží v režimu uskladnění v celním skladu.
2. Odchylně od odstavce 1 lze v povolení týkajícím se veřejného celního skladu stanovit, že za splnění povinností podle odst. 1 písm. a) nebo b) odpovídá výlučně držitel režimu.
3. Za splnění povinností vyplývajících z propuštění zboží do režimu uskladnění v celním skladu odpovídá držitel režimu.
Oddíl 3
Svobodná pásma
Článek 243
Vymezení svobodných pásem
1. Členské státy mohou některé části celního území Unie prohlásit za svobodná pásma.
Pro každé svobodné pásmo členský stát určí zeměpisné vymezení a místa vstupu a výstupu.
2. Členské státy sdělí Komisi informace o svých svobodných pásmech, která jsou v provozu.
3. Svobodná pásma musí být ohrazena.
Obvod a místa vstupu do svobodného pásma a výstupu z něj podléhají celnímu dohledu.
4. Osoby, zboží a dopravní prostředky vstupující do svobodných pásem nebo z nich vystupující mohou být podrobeny celním kontrolám.
Článek 244
Stavby a činnosti ve svobodných pásmech
1. Ke stavbě budov ve svobodném pásmu je zapotřebí předchozího povolení celních orgánů.
2. S výhradou celních předpisů je ve svobodném pásmu povolena jakákoli průmyslová či obchodní činnost nebo poskytování služeb. Provozování těchto činností a poskytování služeb musí být předem oznámeno celním orgánům.
3. S ohledem na povahu daného zboží nebo potřeby celního dohledu či požadavky na bezpečnost a zabezpečení mohou celní orgány činnosti uvedené v odstavci 2 zakázat nebo omezit.
4. Celní orgány mohou zakázat výkon činnosti ve svobodném pásmu osobám, které neposkytují potřebnou záruku dodržování celních předpisů.
Článek 245
Předložení zboží a jeho propuštění do režimu
1. Zboží přepravené do svobodného pásma se předkládá celnímu úřadu a je podrobeno předepsaným celním formalitám ve všech těchto případech:
a)
pokud je zboží do svobodného pásma přepraveno přímo z území mimo celní území Unie;
b)
pokud bylo zboží propuštěno do celního režimu, který je ukončen nebo vyřízen propuštěním do režimu svobodného pásma;
c)
pokud je zboží propuštěno do režimu svobodného pásma proto, aby se na něj vztahovalo rozhodnutí o vrácení nebo prominutí dovozního cla;
d)
pokud jsou tyto formality stanoveny jinými než celními předpisy.
2. Zboží přepravené do svobodného pásma za jiných okolností, než které jsou uvedeny v odstavci 1, se nepředkládá celnímu úřadu.
3. Aniž je dotčen článek 246, považuje se zboží přepravené do svobodného pásma za zboží propuštěné do režimu svobodného pásma:
a)
okamžikem jeho vstupu do svobodného pásma, pokud již nebylo propuštěno do jiného celního režimu; nebo
b)
okamžikem ukončení režimu tranzitu, pokud není ihned propuštěno do následného celního režimu.
Článek 246
Zboží Unie ve svobodných pásmech
1. Zboží Unie může do svobodného pásma vstoupit, může v něm být uskladněno, přepravováno, lze ho v něm užít, zušlechtit nebo spotřebovat. V takových případech se zboží nepovažuje za zboží v režimu svobodného pásma.
2. Na žádost dotyčné osoby celní orgány stanoví celní status zboží jako zboží Unie u veškerého následujícího zboží:
a)
zboží Unie, které vstupuje do svobodného pásma;
b)
zboží Unie, které ve svobodném pásmu prošlo zpracovatelskými operacemi;
c)
zboží, které bylo ve svobodném pásmu propuštěno do volného oběhu.
Článek 247
Zboží, které není zbožím Unie, ve svobodných pásmech
1 Zboží, které není zbožím Unie, umístěné ve svobodném pásmu lze propustit do volného oběhu nebo do režimu aktivního zušlechťovacího styku, dočasného použití nebo konečného užití za podmínek stanovených pro tyto režimy.
V takových případech se zboží nepovažuje za zboží v režimu svobodného pásma.
2. Aniž jsou dotčena ustanovení týkající se zásob nebo zásobovacích skladů, u nichž tak daný režim stanoví, odstavec 1 nevylučuje použití nebo spotřebování zboží, jehož propuštění do režimu volného oběhu nebo dočasného použití by nepodléhalo uplatnění dovozního cla nebo opatření v rámci společné zemědělské politiky nebo obchodní politiky.
V případě takového použití nebo spotřeby se nepožaduje celní prohlášení s návrhem na propuštění zboží do volného oběhu nebo do režimu dočasného použití.
Toto prohlášení se však požaduje, jestliže zboží podléhá celní kvótě nebo stropu.
Článek 248
Přeprava zboží ze svobodného pásma
1. Aniž jsou dotčeny právní předpisy v oblastech jiných než v celní oblasti, může být zboží nacházející se ve svobodném pásmu vyvezeno nebo zpětně vyvezeno z celního území Unie nebo přepraveno do jiné části celního území Unie.
2. Články 134 až 149 se použijí na zboží, které bylo ze svobodného pásma přepraveno do jiných částí celního území Unie.
Článek 249
Celní status
Zboží, které je ze svobodného pásma přepraveno do jiné části celního území Unie nebo které je propuštěno do celního režimu, se považuje za zboží, které není zbožím Unie, pokud se jeho celní status zboží Unie neprokáže.
Pro účely uplatnění vývozního cla a vývozních licencí nebo opatření na kontrolu vývozu stanovených v rámci společné zemědělské politiky nebo obchodní politiky se však takové zboží považuje za zboží Unie, pokud se nezjistí, že nemá celní status zboží Unie.
KAPITOLA 4
Zvláštní účel
Oddíl 1
Dočasné použití
Článek 250
Rozsah působnosti
1. Režim dočasného použití umožňuje, aby zboží, které není zbožím Unie a které má být zpětně vyvezeno, podléhalo na celním území Unie zvláštnímu účelu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla a aniž by se na ně vztahovaly:
a)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
b)
obchodněpolitickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. Režim dočasného použití může být použit pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
zboží nemá být kromě běžného snížení hodnoty způsobeného jeho používáním nijak změněno;
b)
je možné zajistit identifikaci zboží, které bylo do režimu propuštěno, s výjimkou případu, kdy s ohledem na povahu zboží nebo zamýšlené použití nemůže neprovedení identifikace vést ke zneužití režimu, nebo kdy je v případě uvedeném v článku 223 možné ověřit splnění podmínek stanovených pro rovnocenné zboží;
c)
držitel režimu je usazen mimo celní území Unie, není-li stanoveno jinak;
d)
jsou splněny požadavky pro úplné nebo částečné osvobození od cla stanovené v právních předpisech.
Článek 251
Doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití
1. Celní orgány stanoví dobu, během níž musí být zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití, zpětně vyvezeno nebo musí být propuštěno do následného celního režimu. Tato doba musí být dostatečně dlouhá pro dosažení cíle povoleného použití.
2. Není-li stanoveno jinak, doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití za stejným účelem a na odpovědnost téhož držitele povolení, nesmí přesáhnout 24 měsíců, a to i v případě, že byl režim vyřízen tím, že zboží bylo propuštěno do jiného zvláštního režimu a následně opět do režimu dočasného použití.
3. Pokud za mimořádných okolností nelze povoleného použití dosáhnout během doby uvedené v odstavcích 1 a 2, mohou celní orgány na odůvodněnou žádost držitele povolení povolit přiměřené prodloužení uvedené doby.
4. Celková doba, po kterou může zboží setrvat v režimu dočasného použití, nesmí přesáhnout s výjimkou nepředvídatelné události deset let.
Článek 252
Výše dovozního cla v případě dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla
1. Výše dovozního cla u zboží, které bylo propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla, činí 3 % z částky dovozního cla, které by bylo v případě uvedeného zboží splatné, kdyby v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití bylo propuštěno do volného oběhu.
Částka je splatná za každý byť jen započatý měsíc, během kterého bylo zboží propuštěno do režimu dočasného použití s částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Částka dovozního cla nesmí být vyšší než částka cla, která by byla splatná, kdyby dané zboží bylo v okamžiku propuštění do režimu dočasného použití propuštěno do volného oběhu.
Článek 253
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 243, kterými se stanoví:
a)
zvláštní účel podle čl. 250 odst. 1;
b)
požadavky podle čl. 250 odst. 2 písm. d).
Oddíl 2
Konečné užití
Článek 254
Režim konečného užití
1. Režim konečného užití umožňuje, aby bylo zboží z důvodu svého zvláštního účelu propuštěno do volného oběhu s osvobozením od cla nebo se sníženou sazbou cla.
2. Pokud se zboží nachází ve výrobní fázi, ve které je nákladově účinným způsobem možné dosáhnout pouze předepsaného konečného užití, mohou celní orgány v povolení stanovit podmínky, za nichž se má za to, že zboží bylo použito k účelům stanoveným pro uplatnění osvobození od cla nebo snížené sazby cla.
3. Pokud je zboží vhodné pro opakované použití a celní orgány to považují za vhodné za účelem zamezení zneužití, pokračuje celní dohled po dobu nejdéle dvou let od data prvního použití zboží pro účely stanovené pro uplatnění osvobození od cla nebo snížené sazby cla.
4. Celní dohled u režimu konečného užití končí v každém z následujících případů:
a)
jakmile bylo zboží použito pro účely uvedené v žádosti o osvobození od cla nebo snížení sazby cla;
b)
jakmile zboží opustí celní území Unie, je zničeno nebo přenecháno ve prospěch státu;
c)
jakmile bylo zboží použito k jiným účelům, než které jsou uvedeny v žádosti o osvobození od cla nebo snížení sazby cla, a bylo zaplaceno dovozní clo.
5. Požaduje-li se výtěžnost, použije se článek 255 na režim konečného užití.
6. Odpad a zbytky vzniklé při opracování nebo zpracování zboží podle předepsaného konečného užití a ztráty na základě přirozeného úbytku se považují za zboží, jež dosáhlo předepsaného konečného užití.
7. Odpad a zbytky vzniklé při zničení zboží propuštěného do režimu konečného užití se považují za propuštěné do režimu uskladnění v celním skladu.
KAPITOLA 5
Zušlechtění
Oddíl 1
Obecná ustanovení
Článek 255
Výtěžnost
S výjimkou případů, kdy je výtěžnost vymezena ve zvláštních právních předpisech Unie, celní orgány stanoví buď výtěžnost či průměrnou výtěžnost zušlechťovací operace, nebo případně způsob, jak ji stanovit.
Výtěžnost nebo průměrná výtěžnost se stanoví na základě skutečných podmínek, za kterých jsou nebo budou zušlechťovací operace prováděny. Výtěžnost lze případně upravit podle článku 28.
Oddíl 2
Aktivní zušlechťovací styk
Článek 256
Rozsah působnosti
1. Aniž je dotčen článek 223, umožňuje režim aktivního zušlechťovacího styku, aby pro účely jedné nebo několika zušlechťovacích operací na celním území Unie bylo použito zboží, které není zbožím Unie, aniž by toto zboží podléhalo:
a)
dovoznímu clu;
b)
jiným poplatkům stanoveným dalšími příslušnými platnými předpisy;
c)
obchodně-politickým opatřením, pokud tato opatření nezakazují vstup zboží na celní území Unie nebo jeho výstup z tohoto území.
2. V jiných případech, než jsou opravy a zničení, lze režim aktivního zušlechťovacího styku použít pouze tehdy, je-li zboží, které bylo do tohoto režimu propuštěno, v zušlechtěných produktech možné identifikovat, aniž by bylo dotčeno použití příslušenství pro výrobu.
V případě uvedeném v článku 223 lze režim použít, je-li možné ověřit soulad s podmínkami stanovenými pro rovnocenné zboží.
3. Kromě případů uvedených v odstavcích 1 a 2 může být režim aktivního zušlechťovacího styku použit i na kterékoliv z následujícího zboží:
a)
zboží, které má projít operacemi, jež zajistí dodržování technických požadavků na jeho propuštění do volného oběhu;
b)
zboží, které se má podrobit obvyklým formám manipulace v souladu s článkem 220.
Článek 257
Lhůta pro vyřízení režimu
1. Celní orgány stanoví lhůtu, v níž má být režim aktivního zušlechťovacího styku v souladu s článkem 216 vyřízen.
Tato lhůta začíná dnem, kdy bylo zboží, které není zbožím Unie, do tohoto režimu propuštěno, a musí zohledňovat dobu potřebnou pro provedení zušlechťovacích operací a vyřízení režimu.
2. Na odůvodněnou žádost držitele povolení mohou celní orgány lhůtu uvedenou v odstavci 1 přiměřeně prodloužit.
V povolení může být uvedeno, že lhůta, která začíná v průběhu kalendářního měsíce, čtvrtletí nebo pololetí, skončí posledním dne následujícího kalendářního měsíce, čtvrtletí nebo pololetí.
3. V případě předčasného vývozu v souladu s čl. 223 odst. 2 písm. c) se v povolení uvede lhůta, v níž musí být zboží, které není zbožím Unie, navrženo do režimu aktivního zušlechťovacího styku, přičemž se zohlední doba potřebná pro opatření a přepravu zboží na celní území Unie.
Lhůta uvedená v prvním pododstavci se stanoví v měsících a nepřesáhne šest měsíců. Začíná dnem přijetí vývozního prohlášení vztahujícího se na zušlechtěné produkty získané z odpovídajícího rovnocenného zboží.
4. Na žádost držitele povolení může být šestiměsíční lhůta uvedená v odstavci 3 prodloužena, a to i po jejím uplynutí, pokud celková lhůta nepřesáhne 12 měsíců.
Článek 258
Dočasný zpětný vývoz pro účely dalšího zpracování
Na žádost mohou celní orgány povolit, aby část zboží nebo veškeré zboží, které bylo propuštěno do režimu aktivního zušlechťovacího styku, nebo zušlechtěné produkty byly dočasně zpětně vyvezeny pro účely dalšího zpracování mimo celní území Unie v souladu s podmínkami stanovenými pro režim pasivního zušlechťovacího styku.
Oddíl 3
Pasivní zušlechťovací styk
Článek 259
Rozsah působnosti
1. Režim pasivního zušlechťovacího styku umožňuje, aby zboží Unie bylo dočasně vyvezeno z celního území Unie za účelem zušlechťovacích operací. Zušlechtěné produkty, které jsou výsledkem zušlechtění tohoto zboží, mohou být na žádost držitele povolení nebo jakékoli jiné osoby usazené na celním území Unie, získá-li tato osoba souhlas držitele povolení a jsou-li splněny podmínky povolení, propuštěny do volného oběhu s úplným nebo částečným osvobozením od dovozního cla.
2. Režim pasivního zušlechťovacího styku nelze použít v případě žádného z tohoto zboží Unie:
a)
zboží, jehož vývoz zakládá nárok na vrácení nebo prominutí dovozního cla;
b)
zboží, které bylo před vývozem propuštěno do volného oběhu s osvobozením od cla nebo se sníženou sazbou cla na základě jeho konečného užití, dokud účely tohoto konečného užití nejsou splněny, ledaže má toto zboží projít opravami;
c)
zboží, jehož vývoz zakládá nárok na poskytnutí vývozních náhrad;
d)
zboží, jemuž je na základě vývozu v rámci společné zemědělské politiky přiznána jiná finanční výhoda než náhrady uvedené v písmenu c).
3. Celní orgány stanoví lhůtu, během níž musí být dočasně vyvezené zboží dovezeno zpět na celní území Unie ve formě zušlechtěných výrobků a propuštěno do volného oběhu, aby mu mohlo být přiznáno úplné nebo částečné osvobození od dovozního cla. Na odůvodněnou žádost držitele povolení mohou povolit přiměřené prodloužení této lhůty.
Článek 260
Zboží opravené bezúplatně
1. Je-li celním orgánům náležitě prokázáno, že zboží bylo opraveno bezúplatně v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku výrobní vady nebo vady materiálu, má toto zboží nárok na úplné osvobození od dovozního cla.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na případy, kdy výrobní vada zboží nebo vada materiálu byly vzaty do úvahy již při prvním propuštění zboží do volného oběhu.
Článek 261
Systém prosté výměny
1. Systém prosté výměny umožňuje, aby dovezený produkt („náhradní produkt“) v souladu s odstavci 2 až 5 nahradil zušlechtěný výrobek.
2. Celní orgány na žádost povolí použití systému prosté výměny, je-li předmětem zušlechťovací operace oprava vadného zboží Unie, které není předmětem opatření stanovených v rámci společné zemědělské politiky, ani se na ně nevztahují zvláštní režimy pro některé druhy zboží vzniklého zpracováním zemědělských produktů.
3. Náhradní produkty musejí mít stejný osmimístný kód kombinované nomenklatury, stejnou obchodní jakost a stejné technické charakteristiky jako vadné zboží, pokud by bylo podrobeno opravě.
4. Bylo-li vadné zboží před vývozem používáno, musí být náhradní produkty také použité.
Byly-li však náhradní produkty dodány zdarma v důsledku smluvních nebo zákonných záručních povinností nebo v důsledku vady materiálu nebo výrobní vady, celní orgány od splnění požadavku stanoveného v prvním pododstavci upustí.
5. Na náhradní produkty se použijí ustanovení, která by se vztahovala na zušlechtěné produkty.
Článek 262
Předčasný dovoz náhradních produktů
1. Celní orgány povolí za podmínek, které samy stanoví, na žádost dotyčné osoby dovoz náhradních produktů ještě před vývozem vadného zboží.
V případě takovéhoto předčasného dovozu náhradního produktu se poskytne jistota ve výši částky dovozního cla, které by bylo splatné, pokud by vadné zboží nebylo vyvezeno v souladu s odstavcem 2.
2. Vadné zboží se vyveze ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy celní orgány přijmou celní prohlášení s návrhem na propuštění náhradních produktů do volného oběhu.
3. Pokud za mimořádných okolností nelze vadné zboží vyvézt ve lhůtě uvedené v odstavci 2, mohou celní orgány na odůvodněnou žádost držitele povolení udělit přiměřené prodloužení této lhůty.
HLAVA VIII
ZBOŽÍ, JEŽ OPUSTILO CELNÍ ÚZEMÍ UNIE
KAPITOLA 1
Formality před výstupem zboží
Článek 263
Prohlášení před výstupem zboží
1. Zboží, které má opustit celní území Unie, je předmětem prohlášení před výstupem zboží, které se příslušnému celnímu úřadu podává ve stanovené lhůtě před tím, než zboží opustí celní území Unie.
2. Od povinnosti uvedené v odstavci 1 se upustí:
a)
u dopravních prostředků a zboží přepravovaného dopravními prostředky, které pouze proplouvají teritoriálními vodami nebo prolétají vzdušným prostorem celního území Unie bez zastávky na tomto území; nebo
b)
v jiných zvláštních případech, které jsou řádně odůvodněny druhem zboží nebo dopravy nebo vyžadovány mezinárodními dohodami.
3. Prohlášení před výstupem zboží má jednu z těchto forem:
a)
celní prohlášení, pokud zboží, které má opustit celní území Unie, je propuštěno do celního režimu, pro který se toto celní prohlášení vyžaduje;
b)
prohlášení o zpětném vývozu podle článku 270;
c)
výstupní souhrnné celní prohlášení podle článku 271.
4. V prohlášení před výstupem zboží se uvedou údaje nezbytné pro analýzu rizik pro účely bezpečnosti a zabezpečení.
Článek 264
Analýza rizik
Celní úřad, u nějž se podává prohlášení před výstupem zboží uvedené v článku 263, zajistí, aby ve stanovené lhůtě byla především pro účely bezpečnosti a zabezpečení provedena analýza rizik založená na uvedeném prohlášení, a na základě výsledků této analýzy rizik přijme nezbytná opatření.
Článek 265
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví:
a)
zvláštní lhůta podle čl. 263 odst. 1, v níž má být podáno prohlášení před výstupem zboží předtím, než zboží opustí celní území Unie, s ohledem na druh dopravy;
b)
zvláštní případy, v nichž se v souladu s čl. 263 odst. 2 písm. c) upouští od povinnosti podat prohlášení před výstupem zboží;
Článek 266
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech lhůtu uvedenou v článku 264, v níž je třeba provést analýzu rizik, a to s ohledem na lhůtu uvedenou v čl. 263 odst. 1.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 2
Formality při výstupu zboží
Článek 267
Celní dohled a formality na výstupu
1. Zboží, které má opustit celní území Unie, podléhá celnímu dohledu a může podléhat celním kontrolám. Celní orgány mohou případně určit trasu, kterou má zboží celní území Unie opustit, a lhůtu, kterou je třeba dodržet.
2. Zboží, které má opustit celní území Unie, předloží celnímu úřadu na výstupu jedna z těchto osob:
a)
osoba, která zboží z celního území Unie přepravuje;
b)
osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet jedná osoba, která zboží z celního území Unie přepravuje;
c)
osoba, která nese odpovědnost za přepravu zboží před jeho výstupem z celního území Unie.
3. Zboží, které má opustit celní území Unie, podléhá podle okolností:
a)
vrácení nebo prominutí dovozního cla;
b)
platbě vývozních náhrad;
c)
výběru vývozního cla;
d)
formalitám vyžadovaným podle platných právních předpisů s ohledem na další poplatky;
e)
použití zákazů a omezení, včetně kontrol zaměřených na prekurzory omamných látek, na zboží porušující některá práva duševního vlastnictví a na hotovost, odůvodněných mimo jiné veřejnými mravy, veřejným pořádkem nebo veřejnou bezpečností, ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin, ochranou životního prostředí, ochranou národních kulturních statků, jež mají uměleckou, historickou nebo archeologickou hodnotu, a ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví, jakož i provádění opatření na zachování a řízení rybolovu a obchodněpolitických opatření.
4. Celní orgány výstup zboží povolí, pokud dotyčné zboží opustí celní území Unie ve stejném stavu, v jakém se nacházelo v okamžiku:
a)
přijetí celního prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu; nebo
b)
podání výstupního souhrnného celního prohlášení.
Článek 268
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro výstup uvedený v článku 267.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Vývoz a zpětný vývoz
Článek 269
Vývoz zboží Unie
1. Zboží Unie, které má opustit celní území Unie, se propustí do režimu vývozu.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na žádné z následujícího zboží Unie:
a)
zboží propuštěné do režimu pasivního zušlechťovacího styku;
b)
zboží, které opustilo celní území Unie poté, co bylo propuštěno do režimu konečného užití;
c)
zboží dodané při osvobození od DPH nebo spotřební daně v režimu dodávek v letadle nebo na lodi bez ohledu na místo určení daného letadla či lodi, pro něž se vyžaduje doklad o dodání;
d)
zboží, které bylo propuštěno do režimu vnitřního tranzitu;
e)
zboží, které bylo dočasně vyvezeno z celního území Unie podle článku 155.
3. Formality související s celním prohlášením pro vývoz stanovené v celních předpisech se použijí v případech uvedených v odstavci 2 písm. a), b) a c).
Článek 270
Zpětný vývoz zboží, které není zbožím Unie
1. Zboží, které není zbožím Unie a které má opustit celní území Unie, podléhá prohlášení o zpětném vývozu, které se podá příslušnému celnímu úřadu.
2. Články 158 až 195 se použijí na prohlášení o zpětném vývozu.
3. Odstavec 1 se nevztahuje na žádné z následujícícho zboží:
a)
zboží, které bylo propuštěno do režimu vnějšího tranzitu a které se přes celní území Unie pouze přepravuje;
b)
zboží překládané ve svobodném pásmu nebo z něj přímo zpětně vyvezené;
c)
dočasně uskladněné zboží, které je zpětně vyvezeno přímo z dočasného skladu.
KAPITOLA 4
Výstupní souhrnné celní prohlášení
Článek 271
Podání výstupního souhrnného celního prohlášení
1. Má-li zboží opustit celní území Unie a není podáno celní prohlášení nebo prohlášení o zpětném vývozu jakožto prohlášení před výstupem zboží, podá se u celního úřadu výstupu výstupní souhrnné celní prohlášení.
Celní orgány mohou dovolit podání výstupního souhrnného celního prohlášení u jiného celního úřadu, jestliže tento úřad nezbytné údaje neprodleně sdělí nebo poskytne elektronickou cestou celnímu úřadu výstupu.
2. Výstupní souhrnné celní prohlášení podává dopravce.
Aniž jsou dotčeny povinnosti dopravce, může výstupní souhrnné celní prohlášení místo něj podat jedna z těchto osob:
a)
vývozce nebo odesílatel nebo jiná osoba, jejímž jménem nebo na jejíž účet dopravce jedná;
b)
každá osoba, která je schopny dotčené zboží předložit nebo zajistit jeho předložení celnímu úřadu výstupu.
3. Celní orgány mohou povolit, aby k podání výstupního souhrnného celního prohlášení byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto prohlášení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici ve stanovené lhůtě předtím, než zboží opustí celní území Unie.
4. Celní orgány mohou povolit, aby bylo místo výstupního souhrnného celního prohlášení podáno oznámení a zajištěn přístup k údajům výstupního souhrnného celního prohlášení v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 272
Změna a zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení
1. Deklarantovi se na žádost může povolit, aby změnil jeden nebo více údajů uvedených v již podaném výstupním souhrnném celním prohlášení.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která výstupní souhrnné prohlášení podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily, že jeden nebo více údajů výstupního souhrnného celního prohlášení jsou nesprávné nebo neúplné;
c)
celní orgány již povolily výstup zboží.
2. Neopustí-li zboží, pro něž bylo podáno výstupní souhrnné celní prohlášení, celní území Unie, celní orgány zruší platnost tohoto prohlášení v těchto případech:
a)
na žádost deklaranta; nebo
b)
do 150 dnů od podání prohlášení.
Článek 273
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání výstupního souhrnného celního prohlášení podle článku 271;
b)
změny výstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 272 odst. 1 prvního pododstavce;
c)
zrušení platnosti výstupního souhrnného celního prohlášení podle čl. 272 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 5
Oznámení o zpětném vývozu
Článek 274
Podání oznámení o zpětném vývozu
1. Pokud zboží, které není zbožím Unie a je uvedeno v čl. 270 odst. 3 písm. b) a c), opustí celní území Unie a u tohoto zboží je upuštěno od povinnosti podat výstupní souhrnné celní prohlášení, podá odpovědná osoba oznámení o zpětném vývozu.
2. Oznámení o zpětném vývozu podává u celního úřadu výstupu zboží osoba odpovědná za předložení zboží na výstupu podle čl. 267 odst. 2.
3. Oznámení o zpětném vývozu obsahuje údaje nezbytné pro vyřízení režimu svobodného pásma nebo ukončení dočasného uskladnění.
Celní orgány mohou povolit, aby k podání oznámení o zpětném vývozu byly použity obchodní, přístavní nebo přepravní informační systémy, pokud tyto systémy obsahují údaje, které jsou pro toto oznámení nezbytné, a tyto údaje jsou k dispozici předtím, než zboží opustí celní území Unie.
4. Celní orgány mohou povolit, aby místo podání oznámení o zpětném vývozu, bylo podáno oznámení a poskytnut přístup k údajům oznámení o zpětném vývozu v počítačovém systému hospodářského subjektu.
Článek 275
Změna a zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu
1. Deklarantovi může být na žádost povolena změna jednoho nebo více údajů v oznámení o zpětném vývozu po jeho podání.
Změnu však nelze provést poté, co:
a)
celní orgány informovaly osobu, která oznámení o zpětném vývozu podala, o svém záměru provést kontrolu zboží;
b)
celní orgány zjistily, že jeden nebo více údajů v oznámení o zpětném vývozu jsou nesprávné nebo neúplné;
c)
celní orgány již povolily výstup zboží.
2. Neopustí-li zboží, pro něž bylo podáno oznámení o zpětném vývozu, celní území Unie, celní orgány zruší platnost uvedeného oznámení v každém z těchto případů:
a)
na žádost deklaranta; nebo
b)
do 150 dnů od podání oznámení.
Článek 276
Svěření prováděcích pravomocí
Komise stanoví v prováděcích aktech postupy pro:
a)
podávání oznámení o zpětném vývozu podle článku 274;
b)
změny oznámení o zpětném vývozu podle čl. 275 odst. 1 prvního pododstavce;
c)
zrušení platnosti oznámení o zpětném vývozu podle čl. 275 odst. 2.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 6
Osvobození od vývozního cla
Článek 277
Osvobození od vývozního cla pro dočasně vyvezené zboží Unie
Aniž je dotčen článek 259, je zboží Unie, které je dočasně vyvezeno z celního území Unie, osvobozeno od vývozního cla pod podmínkou jeho zpětného dovozu.
HLAVA IX
ZJEDNODUŠENÍ ELEKTRONICKÝCH SYSTÉMŮ, PŘENESENÍ PRAVOMOCI, POSTUP PROJEDNÁVÁNÍ VE VÝBORU A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Vytvoření elektronických systémů
Článek 278
Přechodná opatření
Jiné způsoby výměny a uchovávání informací než metody elektronického zpracování dat uvedené v čl. 6 odst. 1 lze přechodně používat do 31. prosince 2020, pokud elektronické systémy nezbytné pro uplatňování kodexu dosud nejsou v provozu.
Článek 279
Přenesení pravomoci
Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 284, kterými se stanoví pravidla pro výměnu a uchovávání údajů v situaci uvedené v článku 278.
Článek 280
Pracovní program
1. Komise za účelem podpory vývoje elektronických systémů uvedených v článku 278 a vymezení přechodných období vypracuje do 1. května 2014 pracovní program pro vývoj elektronických systémů uvedených v čl. 16 odst. 1 a jejich uvedení do provozu.
2. Prioritami pracovního programu uvedeného v prvním odstavci jsou:
a)
harmonizovaná výměna informací na základě mezinárodně uznaných datových modelů a formátů zpráv;
b)
přepracování celních a souvisejících postupů s cílem zlepšit jejich účinnost, efektivnost a jednotné uplatňování, jakož i snížit náklady spojené s jejich dodržováním; a
c)
nabídka široké škály služeb elektronického celnictví hospodářským subjektům, jež jim umožní komunikovat stejným způsobem s celními orgány všech členských států.
3. Pracovní program uvedený v odstavci 1 se pravidelně aktualizuje.
Článek 281
Svěření prováděcích pravomocí
Komise v prováděcích aktech stanoví pracovní program uvedený v článku 280.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise prováděcí akty uvedené v prvním pododstavci nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.
KAPITOLA 2
Zjednodušení při uplatňování celních předpisů
Článek 282
Testy
Komise může rozhodnout, že jednomu nebo několika členským státům na žádost povolí, aby po omezenou dobu testovaly zjednodušení při uplatňování celních předpisů, zejména pokud souvisejí s informačními technologiemi. Testování nesmí mít dopad na uplatňování celních předpisů v členských státech, které se tohoto testování neúčastní, a je pravidelně vyhodnocováno.
Článek 283
Svěření prováděcích pravomocí
Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijímá rozhodnutí podle článku 282.
Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 285 odst. 4.
KAPITOLA 3
Přenesení pravomoci a postup projednávání ve výboru
Článek 284
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, a 279 je svěřena Komisi na dobu pěti let ode dne 30. října 2013. Komise vypracuje zprávu o přenesené pravomoci nejpozději devět měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomocí se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví proti tomuto prodloužení námitku nejpozději tři měsíce před koncem každého z těchto období.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265, a 279 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomoci v něm blíže určené. Rozhodnutí nabývá účinku prvním dnem po zveřejnění rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článků 2, 7, 10, 20, 24, 31, 36, 40, 62, 65, 75, 88, 99, 106, 115, 122, 126, 131, 142, 151, 156, 160, 164, 168, 175, 180, 183, 186, 196, 206, 212, 213, 221, 224, 231, 235, 253, 265 a 279 vstoupí v platnost, pouze pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
Článek 285
Postup projednávání ve výboru
1. Komisi je nápomocen Výbor pro celní kodex. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 4 nařízení (EU) č. 182/2011.
3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 4 uvedeného nařízení.
4. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
5. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 8 nařízení (EU) č. 182/2011 ve spojení s článkem 5 uvedeného nařízení.
6. Má-li být stanovisko výboru získáno písemným postupem a odkazuje-li se na tento odstavec, ukončuje se tento postup bez výsledku, pokud o tom ve lhůtě pro vydání stanoviska rozhodne předseda výboru.
KAPITOLA 4
Závěrečná ustanovení
Článek 286
Zrušení a změna platných právních předpisů
1. Zrušuje se nařízení (ES) č. 450/2008.
2. Nařízení (EHS) č. 3925/91, nařízení (EHS) č. 2913/92 a nařízení (ES) č. 1207/2001 se zrušují od data uvedeného v čl. 288 odst. 2.
3. Odkazy na zrušená nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávacími tabulkami uvedenými v příloze.
4. V čl. 3 odst. 1 šesté odrážce nařízení (EHS) č. 2913/92 se k 1. lednu 2014 vypouští část věty „a Mayotte“.
5. Ke dni uvedenému v čl. 288 odst. 2 se zrušuje čl. 9 odst. 1 písm. a) první odrážka nařízení (EHS) č. 2658/87.
Článek 287
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 288
Použitelnost
1. Články 2, 7, 8, 10, 11, 17, 20, 21, 24, 25, 31, 32, 36, 37, 40, 41, 50, 52, 54, 58, 62, 63, 65, 66, 68, 75, 76, 88, 99, 100, 106, 107, 115, 122, 123, 126, 131, 132, 138, 142, 143, 151, 152, 156, 157, 160, 161, 164, 165, 168, 169, 175, 176, 178, 180, 181,183, 184a, 186, 187, 193, 196, 200, 206, 207, 209, 212, 213, 216, 217, 221, 222, 224, 225, 231, 232, 235, 236, 239, 253, 265, 266,, 268, 273, 276, 279, 280, 281, 283, 284, 285 a 286 se použijí ode dne 30. října 2013.
2. Články, které nejsou uvedeny v odstavci 1, se použijí ode dne 1. června 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
Ve Štrasburku dne 9. října 2013.