KOMMISSIONENS GENNEMFØRELSESAFGØRELSE
af 4. februar 2014
om ophævelse af afgørelse 2000/745/EF om godtagelse af tilsagn i forbindelse med antidumping- og antisubsidieprocedurerne vedrørende importen af visse typer polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse i bl.a. Indien
(2014/109/EU)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
under henvisning til Rådets forordning (EF) nr. 597/2009 af 11. juni 2009 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1) (»antisubsidiegrundforordningen«), særlig artikel 13,
efter høring af det rådgivende udvalg, og
ud fra følgende betragtninger:
A. GÆLDENDE FORANSTALTNINGER
(1)
Der har eksisteret udligningsforanstaltninger over for importen af polyethylenterephthalat (»PET«) med oprindelse i Indien siden 2000 (2). Disse foranstaltninger er senest blevet opretholdt ved Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 461/2013 (3) efter en udløbsundersøgelse.
(2)
Der har eksisteret antidumpingforanstaltninger over for importen af PET med oprindelse i Indien siden 2000 (4). Disse foranstaltninger er senest blevet opretholdt ved Rådets forordning (EF) nr. 192/2007 (5) efter en udløbsundersøgelse. Den 24. februar 2012 indledte Kommissionen en efterfølgende udløbsundersøgelse. Ved gennemførelsesafgørelse 2013/226/EU (6) afviste Rådet Kommissionens forslag til Rådets gennemførelsesforordning om opretholdelse af antidumpingtolden på importen af PET med oprindelse i bl.a. Indien, og dermed udløb antidumpingforanstaltningerne.
(3)
I 2000 godtog Kommissionen ved afgørelse 2000/745/EF (7) pristilsagn (»tilsagnene«), der var afgivet i forbindelse med både antidumping- og antisubsidieprocedurerne, fra bl.a. de indiske virksomheder: Pearl Engineering Polymers Limited (»Pearl«) og Reliance Industries Limited (»Reliance«). Ved afgørelse 2005/697/EF (8) om ændring af afgørelse 2000/745/EF godtog Kommissionen i 2005 et tilsagn fra den indiske virksomhed South Asean Petrochem Limited, der som følge af en fusion ændrede sit navn til Dhunseri Petrochem & Tea Limited (»Dhunseri«) (9).
B. ÆNDRING I OMSTÆNDIGHEDERNE UNDER GENNEMFØRELSEN AF TILSAGNENE
(4)
En ændring i omstændighederne under gennemførelsen af tilsagnene kan give Kommissionen anledning til at træffe en afgørelse, hvorved den udøver sin beføjelse til at trække godtagelsen af tilsagnene tilbage, jf. antisubsidiegrundforordningens artikel 13, stk. 9.
(5)
Ophævelsen af antidumpingforanstaltningerne og opretholdelsen af udligningstolden udgør en ændring i de omstændigheder, hvorunder tilsagnene blev godtaget. Tilsagnene blev godtaget på et tidspunkt, hvor der fandtes både antidumping- og antisubsidieforanstaltninger. Det centrale element i tilsagnene, som er minimumsimportprisen (»MIP«), afspejler både dumping- og subsidieelementet. På nuværende tidspunkt er der intet dumpingelement. Derfor befinder MIP sig ikke er på det rigtige niveau.
C. MISLIGHOLDELSE AF TILSAGNET
(6)
Desuden overholdt en af de indiske virksomheder, Pearl, ikke sin rapporteringsforpligtelse over for Kommissionen. Virksomheden undlod at fremlægge kvartalsvise salgsrapporter. Kommissionen er således ikke i stand til at overvåge tilsagnet effektivt.
(7)
Bestemmelserne i tilsagnet fastlægger, at undladelse af at fremlægge rapporter udgør en misligholdelse af tilsagnet. I en dom, der for nylig blev afsagt af EU-Domstolen (10), bekræftes det også, at rapporteringsforpligtelserne skal betragtes som primære forpligtelser i et velgennemført tilsagn.
(8)
Godtagelsen af Pearl's tilsagn skal derfor trækkes tilbage også på dette grundlag.
D. SKRIFTLIGE BEMÆRKNINGER
(9)
De tre virksomheder fik mulighed for at blive hørt og afgive skriftlige bemærkninger. To indiske virksomheder og udvalget for PET-producenter i Europa (CPME), der repræsenterer EU-erhvervsgrenen, fremsatte bemærkninger.
1. Ændrede omstændigheder som en grund for tilbagetrækning af godtagelsen af et tilsagn
(10)
En virksomhed hævdede, at forslaget om at trække godtagelsen af tilsagnet tilbage manglede et retsgrundlag. Denne part hævdede, at antisubsidiegrundforordningens artikel 13, stk. 9, ikke eksplicit nævner »ændrede omstændigheder« og knyttede muligheden for at trække godtagelsen af tilsagnet tilbage til misligholdelse. Dette argument måtte afvises. Antisubsidiegrundforordningens artikel 13, stk. 9, indeholder faktisk ikke en udtrykkelig henvisning til »ændrede omstændigheder«. Imidlertid begrænser det helt klart ikke de tilfælde, hvor Kommissionen kan trække godtagelsen af et tilsagn tilbage til tilfælde af misligholdelse. Det hedder, at »hvis en part i et tilsagn misligholder tilsagnet eller trækker det tilbage, eller hvis Kommissionen trækker godtagelsen af tilsagnet tilbage [understregning tilføjet], tilbagetrækkes godtagelsen af tilsagnet, efter at der har fundet konsultationer sted«. Derfor er en tilbagetrækning af godtagelsen af et tilsagn i sig selv et tilstrækkeligt grundlag for tilbagetrækning.
(11)
Kommissionens skønsmæssige beføjelser til at godkende eller afvise et tilsagn skal faktisk ledsages af beføjelsen til at trække godtagelsen af et tilsagn tilbage, hvis de omstændigheder, som dannede grundlag for godtagelsen af tilsagnet, ændrer sig. Ifølge EU-domstolens retspraksis er det »institutionerne selv, som skønsmæssigt afgør, om de kan acceptere sådanne tilsagn (11).« Denne skønsmæssige beføjelse er generelt omfattende og hører til foranstaltninger, der skal beskytte handelen, da EU-domstolene anerkender, at institutionerne inden for dette område er nødt til at undersøge komplekse økonomiske, politiske og retlige situationer. Nærmere bestemt har Domstolen fastslået, at Kommissionen ved udøvelsen af de beføjelser, der er tillagt den »[i grundforordningen], har et særdeles vidt skøn til at afgøre, hvilke foranstaltninger der i Fællesskabets interesse eventuelt bør indføres for at imødegå den konstaterede situation« (12). Det vil således sige, at når Kommissionen godtager, afviser eller tilbagekalder tilsagnet, har den de skønsbeføjelser, der er nødvendige for at kunne træffe handelsforanstaltninger i Unionens interesse.
(12)
Kommissionen afviser derfor argumentet om, at en ændring af omstændighederne i forhold til dem, der gjorde sig gældende på tidspunktet for godtagelsen af tilsagnet, ikke kan tjene som grundlag for tilbagetrækning af denne godtagelse.
2. Overensstemmelse med tidligere retsakter vedrørende samme procedure
(13)
En virksomhed hævdede, at Kommissionens afgørelse 2013/223/EU (13) bekræftede godtagelsen af tilsagnet. Et relateret argument gik ud på, at artikel 2, stk. 2, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 461/2013 om indførelse af en endelig udligningstold udgjorde endnu en anerkendelse af, at tilsagnet kunne forblive gældende efter udløbet af antidumpingtolden. Begge argumenter er misvisende. Ved afgørelse 2013/223/EU trak Kommissionen godtagelsen af tilsagnene af en indonesisk og en indisk virksomhed tilbage, som overtrådte deres rapporteringsforpligtelser. En tilbagetrækning for så vidt angår en virksomhed udelukker på ingen måde en senere beslutning fra Kommissionens side om at trække godtagelsen af andre tilsagn tilbage, hvis en sådan foranstaltning er berettiget i lyset af omstændighederne i det pågældende tilfælde.
(14)
Følgelig afspejlede gennemførelsesforordning (EU) nr. 461/2013, der blev offentliggjort den 23. maj 2013, ændringen af afgørelse 2000/745/EF, som skyldes vedtagelsen af afgørelse 2013/223/EU (tilbagetrækning for så vidt angår en indonesisk og en indisk virksomhed). Gennemførelsesforordning (EU) nr. 461/2013 om indførelse af en endelig udligningstold blev offentliggjort samme dag som gennemførelsesafgørelse 2013/226/EU, hvorved Rådet ophævede antidumpingtolden. Konsekvenserne af sidstnævnte afgørelse kan kun vurderes af Kommissionen efter vedtagelsen.
(15)
Argumenterne fra den part måtte derfor afvises.
3. Matematisk tilpasning af mindsteimportprisen
(16)
En virksomhed anmodede om, at Kommissionen fra mindsteimportprisen skulle fratrække et beløb svarende til den faste antidumpingtold og derved sørge for, at mindsteimportprisen er i overensstemmelse med den foreliggende foranstaltning - udligningstolden. Dette kan ikke lade sig gøre. Først og fremmest er revision af anvendelsesområde og mindstepriser i henhold til tilsagnets bestemmelser kun mulig gennem en interimsundersøgelse, jf. antisubsidiegrundforordningens artikel 19. For det andet anmodede virksomheden om et simpelt fradrag fra den nuværende mindsteimportpris på beløb, der svarer til beløbet for den faste antidumpingtold. I det gældende pristilsagn er mindsteimportprisen og indekseringsmekanismen enten baseret på den ikke-skadevoldende pris, der var fastlagt for EU-markedet (målpris) eller på den normale værdi (afhængigt af den pågældende virksomhed), som fastsat i 1999. I sidstnævnte tilfælde er hele grundlaget for mindsteimportprisen ikke-eksisterende, da antidumpingtolden udløb. Hvis tilsagnet var blevet vurderet kun med hensyn til udligningstolden, kunne eksportprisen (forhøjet med den faste udligningstold) være blevet en reference for mindsteimportprisen. For at fastlægge en egnet mindsteimportpris ville Kommissionen først skulle identificere den eksportpris, der skal tjene som benchmark. En sådan benchmark kan klart identificeres i den foreliggende sag, ikke mindst fordi foranstaltningerne har været gældende i lang tid. Endvidere kan den i øjeblikket gældende indekseringsmekanisme, der vedrører den ikke-skadevoldende pris (målpris) eller den normale værdi, ikke automatisk overføres til eksportprisen. En simpel matematisk tilpasning ville have krævet, at alle elementer, der er nødvendige for at beregne mindsteimportprisen, let kan identificeres og er ubestridelige. Først på det tidspunkt kan Kommissionen sikre, at tilsagnet modsvarer den gældende foranstaltning. Denne betingelse er ikke opfyldt i det foreliggende tilfælde. En simpel matematisk fremgangsmåde som foreslået af ansøgeren er derfor ikke mulig.
(17)
Kommissionen skal handle rettidigt med hensyn til det gældende tilsagn for at følge Rådets afgørelse om at ophæve den gældende antidumpingtold. Derfor må yderligere forsinkelser undgås. Tilbagetrækningen af godtagelsen af tilsagnet berører ikke eventuelle fremtidige afgørelser, hvis en virksomhed måtte ønske at afgive et pristilsagn.
(18)
Efter den anden fremlæggelse af Kommissionens konklusioner gentog en part, at mindsteimportprisen bør reduceres ved en simpel matematisk beregning. Parten anfægtede Kommissionens argumentation med henvisning til, at den var »misforstået og uden grundlag«. Denne holdning blev dog ikke underbygget yderligere og må derfor afvises. Under alle omstændigheder er påstanden blevet behandlet i betragtning 16 ovenfor.
(19)
Derfor måtte kravet om matematisk at tilpasse mindsteimportprisen afvises.
4. Verserende sag T-422/13
(20)
En virksomhed hævdede, at tilsagnene bør forblive i kraft, indtil der foreligger en afgørelse fra Retten i sag T-422/13, CPME m.fl. mod Rådet. Ifølge denne virksomhed vil Kommissionen være forpligtet til at genindføre tilsagnet, hvis EU-erhvervsgrenen får held med sit forehavende om at sætte spørgsmålstegn ved gennemførelsesafgørelse 2013/226/EU om ophævelse af antidumpingtolden. Dette argument er vildledende. Kommissionen skal vurdere den aktuelle situation og handle rettidigt for at følge Rådets afgørelse om at ophæve antidumpingforanstaltningerne. En forventning om et muligt resultat af en retssag kan ikke udgøre en vejledning af Kommissionens afgørelser i denne henseende. I betragtning heraf skal afgørelsen om de gældende tilsagn træffes rettidigt.
5. Misligholdelse af tilsagnet
(21)
En virksomhed hævdede, at en virksomheds misligholdelse af rapporteringsforpligtelserne ikke bør have følger for andre virksomheder. Det bekræftes hermed, at kun virksomheden Pearl blev anset for at have overtrådt sine rapporteringsforpligtelser.
6. Eventuel fornyet undersøgelse og tilsagn
(22)
To indiske virksomheder gjorde gældende, at tilsagnene bør forblive i kraft, indtil der foreligger resultater af en eventuel interimsundersøgelse af MIP. Kommissionen påpeger, at fordi antidumpingtolden er udløbet, er grundlaget for MIP ikke eksisterende (jf. betragtning 16). En beslutning om at imødegå konsekvenserne af denne ændring skal træffes rettidigt. Sideløbende hermed kan en virksomhed anmode om en fornyet undersøgelse af den eksisterende foranstaltning og i den forbindelse afgive et nyt tilsagn, men kun vedrørende den gældende antisubsidieforanstaltning.
(23)
Efter den anden fremlæggelse af Kommissionens konklusioner gentog en part, at Kommissionen på eget initiativ burde have indledt en interimsundersøgelse, og at tilsagnet burde forblive gældende, indtil resultatet af en sådan undersøgelse foreligger.
(24)
Kommissionen bemærker først og fremmest, at indledningen af en fornyet antisubsidieundersøgelse falder ind under Kommissionens skønsbeføjelser. I dette tilfælde er en fornyet undersøgelse dog knyttet til et ønske fra en eksportør om at afgive et nyt tilsagn. Kommissionen har derfor ingen grund til at indlede en fornyet undersøgelse uden et nyt tilbud om tilsagn fra den berørte eksportør i overensstemmelse med grundforordningens atikel 13.
(25)
Som en tilsvarende form for foranstaltninger skal et tilsagn desuden svare til den underliggende foranstaltning, som er indført af Rådet. Dette er ikke længere tilfældet, hvilket har fået Kommissionen til at foreslå at trække tilsagnet tilbage.
(26)
Parterne kan faktisk anmode om en interimsundersøgelse på grundlag af bestemmelserne i antisubsidiegrundforordningen, og eventuelle nye tilbud om tilsagn vil blive taget i betragtning i forbindelse med en sådan fornyet undersøgelse.
7. Antisubsidietold som en hindring for importen
(27)
Efter den anden fremlæggelse af Kommissionens konklusioner hævdede en part, at tilbagetrækningen af godtagelsen af tilsagnet »fremfor at reducere beskyttelsesniveauet i overensstemmelse med udløbet af antidumpingforanstaltningerne (…) vil gøre det umuligt for brugere af PET at importere«. Kommissionen bemærker i denne henseende, at i mangel af et tilsagn ophører mindsteimportprisen med at være et benchmark for en eksportør. Parten uddybede ikke, hvorfor udligningstolden ville hindre indiske eksportører i at importere. Under alle omstændigheder er formålet med at pålægge foranstaltninger og godkende et eventulet tilsagn ikke, at brugerne skal have mulighed for at importere. Formålet er at fastsætte et beskyttelsesniveau, sådan som parten bemærker. Brugernes interesser er blevet vurderet i henhold til Unionens interesse i at indføre foranstaltninger sammen med de interesser, som gør sig gældende for alle andre berørte parter. Det er blevet konkluderet, at indførelsen af foranstaltninger ikke er i strid med Unionens interesser. Argumentet måtte derfor afvises.
8. Konklusion om indlæg fra parter
(28)
Ingen af de argumenter, der blev fremført af de interesserede parter, var af en sådan beskaffenhed, at de ændrede ved Kommissionens forslag om at trække godtagelsen af tilsagnet tilbage.
E. OPHÆVELSE AF AFGØRELSE 2000/745/EF
(29)
I lyset af ovenstående bør godtagelsen af tilsagnene trækkes tilbage, og afgørelse 2000/745/EF bør ophæves. Den endelige udligningstold, der blev indført ved artikel 1, stk. 2, i forordning (EU) nr. 461/2013, bør i overensstemmelse hermed anvendes på importen af PET fremstillet af virksomhederne Dhunseri, Reliance og Pearl (Taric-tillægskode A585 for Dhunseri, Taric-tillægskode A181 for Reliance og Taric-tillægskode A182 for Pearl) -
VEDTAGET DENNE AFGØRELSE:
Artikel 1
Afgørelse 2000/745/EF ophæves.
Artikel 2
Denne afgørelse træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
Udfærdiget i Bruxelles, den 4. februar 2014.
PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 4. února 2014,
kterým se zrušuje rozhodnutí 2000/745/ES, kterým se přijímají závazky nabídnuté v souvislosti s antidumpingovým a antisubvenčním řízením týkajícím se dovozu některých polyethylentereftalátů (PET) pocházejících mimo jiné z Indie
(2014/109/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 597/2009 ze dne 11. června 2009 o ochraně před dovozem subvencovaných výrobků ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1) (dále jen „základní antisubvenční nařízení“), a zejména na článek 13 uvedeného nařízení,
po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
A. STÁVAJÍCÍ OPATŘENÍ
(1)
Vyrovnávací opatření na dovoz polyethylentereftalátů (dále jen „PET“) pocházejících z Indie byla v platnosti od roku 2000 (2). Tato opatření byla naposledy ponechána v platnosti prováděcím nařízením Rady (EU) č. 461/2013 (3), a sice po přezkumu před pozbytím platnosti.
(2)
Antidumpingová opatření na dovoz PET pocházejících z Indie byla v platnosti od roku 2000 (4). Tato opatření byla naposledy ponechána v platnosti nařízením Rady (ES) č. 192/2007 (5), a sice po přezkumu před pozbytím platnosti. Dne 24. února 2012 zahájila Komise následný přezkum opatření před pozbytím platnosti. Prováděcím rozhodnutím 2013/226/EU (6) odmítla Rada návrh prováděcího nařízení Rady týkajícího se zachování antidumpingového cla na dovoz PET pocházejících mimo jiné z Indie, který předložila Komise, a uvedená antidumpingová opatření tedy pozbyla platnosti.
(3)
V roce 2000 přijala Komise rozhodnutím 2000/745/ES (7) cenové závazky (dále jen „závazky“), které nabídly v souvislosti s antidumpingovým i antisubvenčním řízením mimo jiné tyto indické společnosti: Pearl Engineering Polymers Limited (dále jen „Pearl“) a Reliance Industries Limited (dále jen „Reliance“). V roce 2005 přijala Komise rozhodnutím 2005/697/ES (8), kterým se mění rozhodnutí 2000/745/ES, závazek od indické společnosti South ASEAN Petrochem Limited, která v důsledku fúze změnila svůj název na Dhunseri Petrochem & Tea Limited (dále jen „Dhunseri“) (9).
B. ZMĚNA OKOLNOSTÍ BĚHEM PROVÁDĚNÍ ZÁVAZKŮ
(4)
Změna okolností během provádění závazků může odůvodnit rozhodnutí Komise vykonat svou pravomoc a zrušit přijetí závazků, jak je stanoveno v čl. 13 odst. 9 základního antisubvenčního nařízení.
(5)
Zrušení antidumpingových opatření a zachování vyrovnávacího cla představuje změnu okolností, za kterých byly závazky přijaty. Závazky byly přijaty za situace, kdy byla v platnosti jak antidumpingová, tak antisubvenční opatření. Základní prvek závazků, což je minimální dovozní cena, odráží prvek dumpingu i subvencování. V současné době neexistuje žádný prvek dumpingu. Proto není minimální dovozní cena na odpovídající úrovni.
C. PORUŠENÍ ZÁVAZKU
(6)
Kromě toho jedna z indických společností, Pearl, nesplnila svou oznamovací povinnost vůči Komisi. Tato společnost nepředložila čtvrtletní zprávy o prodejích. Komise tedy není schopna závazek účinně sledovat.
(7)
Podmínky závazku stanoví, že nepředložení zpráv se považuje za porušení závazku. Nedávný rozsudek Soudního dvora (10) rovněž potvrdil, že povinnost informovat musí být považována za základní povinnost nutnou pro řádné fungování závazku.
(8)
Přijetí závazku společnosti Pearl musí být na tomto základě zrušeno.
D. PÍSEMNÁ PODÁNÍ
(9)
Uvedeným třem společnostem se dostalo možnosti slyšení a předložení písemných podání. Dvě indické společnosti a výbor výrobců PET v Evropě (CPME) zastupující odvětví Unie poskytly své připomínky.
1. Změněné okolnosti jako důvod ke zrušení přijetí závazku
(10)
Jedna společnost tvrdila, že pro návrh na zrušení přijetí závazku chybí právní základ. Uvedená strana tvrdila, že čl. 13 odst. 9 základního antisubvenčního nařízení nezmiňuje výslovně „změněné okolnosti“ a spojuje veškeré možnosti zrušení přijetí závazku s případy porušení. Tento argument bylo nutné odmítnout. Ustanovení čl. 13. odst. 9 základního antisubvenčního nařízení „změněné okolnosti“ skutečně výslovně nezmiňuje. Avšak je jasné, že případy, kdy Komise může zrušit přijetí závazku, neomezuje na případy porušení. Stanoví, že „jestliže některá strana poruší nebo odvolá závazky, nebo v případě, že Komise zruší přijetí závazku [podtržení doplněno], je přijetí daného závazku po konzultacích zrušeno…“. Zdůrazňuje tedy, že zrušení přijetí závazku může tvořit samostatný základ pro toto zrušení.
(11)
Pravomoc Komise rozhodnout sama o přijetí nebo odmítnutí nabídky závazku se musí ve skutečnosti odrážet i v právu zrušit přijetí závazku, pokud se změní okolnosti, na jejichž základě byly nabídky závazků přijaty. Podle judikatury Soudního dvora „určují orgány při výkonu své posuzovací pravomoci, zda […] jsou závazky přijatelné“ (11). Uvedené posuzovací pravomoci jsou v oblasti opatření na ochranu obchodu obecně široké, protože soudy Unie uznávají, že v této oblasti musí orgány posuzovat složitou hospodářskou, politickou a právní situaci. Konkrétně Soudní dvůr rozhodl, že Komise „při výkonu pravomocí, které jí byly svěřeny v [základním nařízení] má velmi širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o zájmy Společenství, při rozhodování o jakýchkoli opatřeních potřebných k řešení situace, které nastala“ (12). Komise má proto při přijímání, odmítání nebo rušení závazku posuzovací pravomoc, aby mohla provádět opatření týkající se obchodu v zájmu Unie.
(12)
Komise proto zamítá argument, že změna okolností ve srovnání s okolnostmi, které panovaly v době přijetí závazku, nemůže sloužit jako důvod pro zrušení uvedeného závazku.
2. Soulad zrušení s předchozími právními akty týkajícími se téhož řízení
(13)
Jedna společnost tvrdila, že rozhodnutím Komise 2013/223/EU (13) bylo potvrzeno přijetí jejího závazku. Jako související argument vznesla, že čl. 2 odst. 2 prováděcího nařízení (EU) č. 461/2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo, představuje další uznání toho, že závazek by mohl zůstat v platnosti i po skončení platnosti antidumpingového cla. Oba tyto argumenty jsou zavádějící. Rozhodnutím 2013/223/EU odvolala Komise přijetí závazků jedné indonéské a jedné indické společnosti, jelikož porušily své povinnosti předkládat zprávy. Zrušení v případě jedné společnosti v žádném případě nevylučuje následné rozhodnutí Komise zrušit přijetí jiných závazků, pokud toto opatření bude odůvodněné vzhledem k okolnostem konkrétního případu.
(14)
V prováděcím nařízení (EU) č. 461/2013, vyhlášeném dne 23. května 2013, se odrazila změna rozhodnutí 2000/745/ES v důsledku přijetí rozhodnutí 2013/223/EU (odvolání závazku v případě jedné indonéské a jedné indické společnosti). Prováděcí nařízení (EU) č. 461/2013, kterým se ukládá konečné vyrovnávací clo, bylo vyhlášeno tentýž den jako prováděcí rozhodnutí 2013/226/EU, kterým Rada zrušila antidumpingové clo. Důsledky uvedeného rozhodnutí by mohla Komise posoudit pouze po jeho přijetí.
(15)
Argumenty této strany tedy musely být odmítnuty.
3. Matematická úprava minimální dovozní ceny (MIP)
(16)
Jedna společnost požádala, aby Komise z MIP odečetla částku odpovídající stanovenému antidumpingovému clu, a tím uvedla MIP do souladu se základním opatřením - vyrovnávacím clem. Tuto operaci nebylo možné provést. Zaprvé, podle podmínek závazku je jakákoli revize působnosti a minimálních cen možná pouze prostřednictvím prozatímního přezkumu podle článku 19 základního antisubvenčního nařízení. Zadruhé, tato společnost žádala o to, aby ze stávající MIP byly pouze odečteny částky odpovídající částce stanoveného antidumpingového cla. Ve stávajícím závazku jsou mechanismy MIP a indexace založeny buď na ceně, která nepůsobí újmu, stanovené pro trh Unie (cílová cena), nebo na běžné hodnotě (v závislosti na dané společnosti), jak byla určena v roce 1999. Ve druhém zmiňovaném případě žádný základ pro MIP neexistuje, jelikož platnost antidumpingového cla vypršela. Kdyby byl závazek posuzován pouze s ohledem na vyrovnávací clo, vývozní cena (navýšená o částku stanoveného vyrovnávacího cla) by se mohla stát srovnávacím základem pro MIP. S cílem stanovit odpovídající MIP by Komise nejprve musela zjistit vývozní cenu, která by sloužila jako srovnávací základ. V tomto případě nelze žádný takový srovnávací základ jednoduše zjistit, mimo jiné proto, že opatření jsou v platnosti již po dlouhou dobu. Kromě toho zavedený mechanismus indexace, který se týká ceny, jež nepůsobí újmu (cílové ceny), nebo běžné hodnoty, nelze jednoduše převzít pro vývozní cenu. Jakákoli jednoduchá matematická úprava by vyžadovala, aby bylo možné snadno zjistit veškeré prvky nezbytné pro výpočet MIP a aby tyto prvky byly nesporné. Pouze v takovém případě může Komise zaručit rovnocennost závazku s platným opatřením. Tato podmínka není v tomto případě splněna. Jednoduchá matematická operace, kterou navrhoval žadatel, tedy není možná.
(17)
Pokud jde o platný závazek, musí Komise jednat včas, aby splnila rozhodnutí Rady o zrušení platného antidumpingového cla. Je tedy třeba vyvarovat se jakéhokoli dalšího prodlení. Zrušením přijetí závazku není dotčeno jakékoli možné budoucí rozhodnutí v případě, že nějaká společnost bude chtít předložit nabídku závazku.
(18)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana znovu zopakovala, že minimální dovozní cena by měla být snížena jednoduchou matematickou operací. Zpochybnila příslušné odůvodnění Komise jako „nevhodné a postrádající jakýkoli základ“. Tento postoj však nebyl nijak podložen, a proto je nutné jej odmítnout. Toto tvrzení bylo kromě toho předmětem 16. bodu odůvodnění.
(19)
Žádost o matematickou úpravu MIP tedy bylo nutné odmítnout.
4. Projednávaná věc T-422/13
(20)
Jedna společnost tvrdila, že závazky by měly zůstat v platnosti, dokud Tribunál nepřijme rozhodnutí ve věci T-422/13 CPME a další v. Rada. Uvedená společnost tvrdí, že pokud bude odvětví Unie úspěšné při napadnutí prováděcího rozhodnutí 2013/226/EU, kterým se zrušuje antidumpingové clo, Komise bude povinna závazek obnovit. Tento argument je zavádějící. Komise musí posoudit stávající situaci a jednat včas, aby splnila rozhodnutí Rady o zrušení antidumpingových opatření. Komise při rozhodování o této otázce nemůže předjímat možný výsledek soudní věci. Vzhledem k této skutečnosti je nutné včas přijmout rozhodnutí týkající se platných závazků.
5. Porušení závazku
(21)
Jedna společnost tvrdila, že porušení povinnosti podávat zprávy ze strany jedné společnosti by nemělo mít žádné důsledky pro jiné společnosti. Tímto se potvrzuje, že porušení povinnosti podávat zprávy bylo zjištěno pouze u společnosti Pearl.
6. Možný přezkum a závazky
(22)
Dvě indické společnosti tvrdily, že závazky by měly zůstat v platnosti, dokud nebudou k dispozici výsledky možného prozatímního přezkumu minimální dovozní ceny. Komise poznamenává, že jelikož platnost antidumpingového cla vypršela, základ pro minimální dovozní cenu přestal existovat (viz 16. bod odůvodnění). Je nutné včas přijmout rozhodnutí pro řešení účinků této změny. Společnost zároveň může požádat o přezkum platného opatření a v této souvislosti nabídnout nový závazek týkající se pouze platných antidumpingových opatření.
(23)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana znovu zopakovala, že Komise měla zahájit prozatímní přezkum z moci úřední a závazek měl mezitím zůstat v platnosti až do doby, než bude znám výsledek takového přezkumu.
(24)
Komise předně poukazuje na to, že má sama pravomoc rozhodnout o zahájení antisubvenčního přezkumného šetření. V tomto konkrétním případě však přezkumné šetření souvisí s přáním jednoho vývozce nabídnout nový závazek. Komise proto nemá žádný důvod zahájit přezkum bez nové nabídky závazku od dotčeného vývozce, v souladu s článkem 13 základního nařízení.
(25)
Kromě toho musí závazek jakožto rovnocenná forma opatření odpovídat základnímu opatření uloženému Radou. Tak tomu již není, což vedlo Komisi k návrhu zrušit platný závazek.
(26)
Je pravda, že strany mohou požádat o prozatímní přezkum na základě ustanovení základního antisubvenčního nařízení, a jakákoli možná nová nabídka závazku pak bude posuzována v rámci takového případného přezkumu.
7. Antisubvenční clo jako překážka dovozu
(27)
Po druhém zveřejnění zjištění Komise jedna strana tvrdila, že zrušení přijetí závazku „by neomezilo úroveň ochrany v souvislosti s pozbytím platnosti antidumpingových opatření (…), ale spíše [by] znemožnilo uživatelům PET dovoz“. Komise v tomto ohledu poznamenává, že vzhledem k neexistenci závazku přestává být minimální dovozní cena pro vývozce srovnávacím základem. Tato strana neposkytla důkazy o tom, proč by vyrovnávací clo mělo indickým vývozcům bránit v dovozu. V každém případě se účel uložení opatření a případně přijetí závazku netýká možnosti uživatelů dovážet. Účelem je stanovit úroveň ochrany, jak tato strana sama uvádí. Zájmy uživatelů byly posouzeny v souvislosti s otázkou, zda uložení opatření je v zájmu Unie, spolu se zájmy všech ostatních dotčených stran. Byl vyvozen závěr, že uložení opatření není v rozporu se zájmem Unie. Tento argument tedy musel být odmítnut.
8. Závěr ohledně připomínek jednotlivých stran
(28)
Žádný z argumentů vznesených zúčastněnými stranami nebyl takového rázu, aby změnil návrh Komise na zrušení přijetí závazku.
E. ZRUŠENÍ ROZHODNUTÍ 2000/745/ES
(29)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti by mělo být přijetí uvedených závazků zrušeno a rovněž by mělo být zrušeno rozhodnutí 2000/745/ES. V souladu s tím by se na dovoz PET vyrobených společnostmi Dhunseri, Reliance a Pearl (doplňkový kód TARIC pro společnost Dhunseri: A585, doplňkový kód TARIC pro společnost Reliance: A181 a doplňkový kód TARIC pro společnost Pearl: A182) mělo použít konečné vyrovnávací clo uložené čl. 1 odst. 2 prováděcího nařízení (EU) č. 461/2013,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2000/745/ES se zrušuje.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 4. února 2014.