EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS FORORDNING (EU) nr. 575/2013
af 26. juni 2013
om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012
(EØS-relevant tekst)
EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 114,
under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
under henvisning til udtalelsen fra Den Europæiske Centralbank (1),
under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
efter den almindelige lovgivningsprocedure, og
ud fra følgende betragtninger:
(1)
I henhold til G20-erklæringen af 2. april 2009 om styrkelse af det finansielle system bør der gøres en samordnet international indsats for at styrke gennemsigtigheden, ansvarligheden og reguleringen ved at forbedre kvantiteten og kvaliteten af kapital i banksystemet, når den økonomiske genopretning er blevet gennemført. Ifølge erklæringen bør der også indføres et supplerende ikkerisikobaseret måletal for at forhindre overdreven gearing i banksystemet og etableres rammer for stærkere likviditetsbuffere. På grundlag af mandatet fra G20 nåede Gruppen af Centralbankchefer og Finanstilsynschefer (GHOS) i september 2009 til enighed om en række tiltag for at styrke reguleringen af banksektoren. Disse foranstaltninger blev godkendt af G20-lederne på topmødet i Pittsburgh den 24.-25. september 2009 og blev udformet mere detaljeret i december 2009. I juli og september 2010 udsendte GHOS to yderligere meddelelser om udformningen og kalibreringen af disse nye foranstaltninger, og i december 2010 offentliggjorde Baselkomitéen for Banktilsyn (BCBS) de endelige foranstaltninger, der kaldes Basel III-regelsættet.
(2)
Højniveaugruppen vedrørende Finansielt Tilsyn i EU med Jacques de Larosière som formand ("Larosière-gruppen") opfordrede Unionen til at udvikle et mere harmoniseret sæt regler om finansiel regulering. I forbindelse med den nye europæiske tilsynsstruktur understregede Det Europæiske Råd på mødet den 18.-19. juni 2009 også behovet for at udarbejde et fælles europæisk regelsæt for alle kreditinstitutter og investeringsselskaber i det indre marked.
(3)
Som anført i de Larosière-gruppens rapport af 25. februar 2009 ("Larosière-rapporten") bør en medlemsstat kunne vedtage strengere nationale reguleringsforanstaltninger, som anses for at være egnede til at sikre finansiel stabilitet på nationalt plan, så længe principperne for det indre marked og de vedtagne grundlæggende minimumsstandarder respekteres.
(4)
I Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/48/EF af 14. juni 2006 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (3) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/49/EF af 14. juni 2006 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (4) er der ved flere lejligheder blevet foretaget omfattende ændringer. Mange af bestemmelserne i direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF finder anvendelse på både kreditinstitutter og investeringsselskaber. Af klarhedshensyn og for at sikre ensartet anvendelse af disse bestemmelser bør de samles i to nye lovgivningsmæssige retsakter, der er gældende for både kreditinstitutter og investeringsselskaber, dvs.: denne forordning of Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU (5). Bestemmelserne i bilagene til direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF bør af hensyn til en lettere tilgang dertil integreres i den dispositive del af direktiv 2013/36/EU og denne forordning.
(5)
Denne forordning og direktiv 2013/36/EU bør tilsammen udgøre de retlige rammer for adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut eller investeringsselskab og for tilsynssystemet og de tilsynsmæssige krav for kreditinstitutter og investeringsselskaber (i det følgende sammen benævnt "institutter"). Denne forordning bør derfor læses sammen med nævnte direktiv.
(6)
Direktiv 2013/36/EU, som bygger på artikel 53, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), bør bl.a. indeholde bestemmelserne om adgang til at udøve virksomhed som institut samt reglerne vedrørende deres ledelse og tilsynet med dem, f.eks. bestemmelserne om meddelelse af tilladelse til udøvelse af virksomheden, erhvervelse af kvalificerede kapitalandele, udøvelse af retten til fri etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, de beføjelser, der tillægges de kompetente myndigheder i hjemlandet og værtslandet i denne henseende, og bestemmelserne om startkapital og tilsynskontrol i forbindelse med institutter.
(7)
Denne forordning bør bl.a. indeholde de tilsynsmæssige krav for institutter, der konkret vedrører markederne for bankydelser og finansielle tjenesteydelser, og har til formål at sikre, at aktørerne på disse markeder er finansielt stabile, og at investorer og indskydere nyder et højt beskyttelsesniveau. Denne forordning har desuden til formål på afgørende vis at bidrage til, at det indre marked fungerer tilfredsstillende, og bør derfor baseres på bestemmelserne i artikel 114 i TEUF, som fortolket i overensstemmelse med EU-Domstolens faste praksis.
(8)
Med direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF er medlemsstaternes regler for tilsyn til en vis grad blevet harmoniseret, men direktiverne indeholder et stort antal valgmuligheder og muligheder for, at medlemsstaterne kan indføre strengere regler end dem, der er fastsat i de to direktiver. Dette medfører forskelle mellem de nationale regler, som kan hæmme udvekslingen af tjenester på tværs af grænserne og retten til fri etablering og dermed hindre, at det indre marked fungerer tilfredsstillende.
(9)
Hensynet til retssikkerheden og behovet for lige konkurrencevilkår inden for Unionen gør et fælles regelsæt for alle markedsaktører til et centralt element i det indre markeds funktion. Med henblik på at undgå markedsforvridninger og regelarbitrage bør tilsynsmæssige minimumsforanstaltninger derfor sikre den størst mulige grad af harmonisering. Som følge heraf er overgangsperioderne i denne forordning vigtige for at sikre en uproblematisk gennemførelse af forordningen og for at undgå at skabe usikkerhed for markederne.
(10)
For så vidt angår det arbejde, der udføres i BCBS' gruppe for gennemførelse af standarder med at overvåge og evaluere medlemslandenes gennemførelse af Basel III-regelsættet for kapitaldækning, bør Kommissionen løbende udarbejde statusrapporter, som minimum efter offentliggørelsen af hver statusrapport fra BCBS om gennemførelsen af Basel III, vedrørende gennemførelse og national vedtagelse af Basel III-regelsætte i andre store jurisdiktioner, herunder en vurdering af, om andre landes love eller forskrifter stemmer overens med de internationale minimumsstandarder, med henblik på at identificere forskelle, som kan være problematiske med hensyn til lige konkurrencevilkår.
(11)
For at fjerne hindringerne for handelen og de konkurrenceforvridninger, som forskellene mellem de nationale lovgivninger medfører, og for at forhindre, at der opstår yderligere hindringer for handelen og væsentlige konkurrenceforvridninger, er det derfor nødvendigt at vedtage en forordning, hvorved der indføres ensartede regler, der gælder i alle medlemsstaterne.
(12)
Når tilsynsmæssige krav indføres i form af en forordning, sikres det, at kravene gælder umiddelbart. Herved skabes der ensartede betingelser, fordi det forhindres, at der indføres afvigende nationale krav som følge af gennemførelsen af et direktiv. Denne forordning vil medføre, at alle de institutter følger samme regler i hele Unionen, hvilket samtidig vil fremme tilliden til institutters stabilitet, særlig i stresssituationer. En forordning vil også mindske reglernes kompleksitet og virksomhedernes overholdelsesomkostninger, særlig for institutter, der arbejder på tværs af grænserne, og bidrage til at fjerne konkurrenceforvridninger. Hvad angår de særlige forhold, der gør sig gældende på markederne for fast ejendom, der er kendetegnet ved en økonomisk udvikling og retlige forskelle, der er specifikke for de enkelte medlemsstater, regioner eller lokalområder, bør de kompetente myndigheder i forbindelse med eksponeringer, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af pant i fast ejendom inden for specifikke områder, have mulighed for at anvende højere risikovægte eller strengere kriterier baseret på misligholdelseserfaringerne og den forventede markedsudvikling.
(13)
På områder, der ikke er omfattet af denne forordning, så som dynamisk hensættelse, bestemmelser om nationale ordninger for særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, som ikke vedrører behandlingen af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer i henhold til bestemmelserne i denne forordning, erhvervelse og besiddelse af kapitalandele i både den finansielle sektor og den ikke-finansielle sektor med henblik på formål, som ikke vedrører de tilsynsmæssige krav i denne forordning, bør de kompetente myndigheder eller medlemsstaterne kunne indføre nationale bestemmelser, forudsat at de ikke er uforenelige med denne forordning.
(14)
De vigtigste anbefalinger i de Larosière-rapporten, som senere blev gennemført i Unionen, var, at der skulle indføres et fælles regelsæt og en europæisk ramme for makrotilsyn, idet de to elementer tilsammen havde til formål at sikre finansiel stabilitet. Det fælles regelsæt sikrer en solid og ensartet reguleringsordning, der letter det indre markeds funktion og forhindrer muligheder for regelarbitrage. På det indre marked for finansielle tjenesteydelser kan makroprudentielle risici imidlertid adskille sig på en række punkter, hvor en række nationale forhold med at der kan observeres variationer f.eks. med hensyn til banksektorens struktur og størrelse i forhold til økonomien som helhed og kreditcyklussen.
(15)
Denne forordning og direktiv 2013/36/EU omfatter en række redskaber til hindring og begrænsning af makroprudentielle og systemiske risici, hvilket sikrer fleksibilitet, men også at disse redskaber anvendes under passende kontrol, således at det indre markeds funktion ikke generes, og tillige at redskaberne anvendes gennemsigtigt og konsistent.
(16)
Ud over redskabet i form af en systemisk buffer, der indgår i direktiv 2013/36/EU, bør der, når makroprudentielle eller systemiske risici kun vedrører en medlemsstat, være mulighed for, at de kompetente eller udpegede myndigheder i den pågældende medlemsstat kan imødegå disse risici ved hjælp af visse specifikke nationale makroprudentielle foranstaltninger, når det er opfattelsen, at disse risici bedre kan imødegås på denne måde. Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risici ("ESRB") oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1092/2010 24. november 2010 (6) og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Banktilsynsmyndighed) ("EBA") oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1093/2010 af 24. november 2010 (7) bør have mulighed for at afgive udtalelse om, hvorvidt betingelserne for sådanne nationale makroprudentielle foranstaltninger er opfyldt, og der bør være en EU-mekanisme til at hindre iværksættelse af nationale foranstaltninger, når der foreligger meget stærke beviser for, at de relevante betingelser ikke er opfyldt. Mens der i denne forordning fastsættes ensartede mikroprudentielle regler for institutter, spiller medlemsstaterne fortsat en ledende rolle i makrotilsyn på grund af deres ekspertise og deres eksisterende ansvar for finansiel stabilitet. Da afgørelsen om at vedtage nationale makroprudentielle foranstaltninger omfatter visse vurderinger af risici, der i sidste ende kan påvirke den pågældende medlemsstats makroøkonomiske, finansielle og budgetmæssige situation, er det i dette specifikke tilfælde nødvendigt, at beføjelsen til at afvise foreslåede nationale makroprudentielle foranstaltninger overdrages til Rådet, der træffer afgørelse på forslag af Kommissionen i henhold til artikel 291 i TEUF.
(17)
Hvis Kommissionen har forelagt Rådet et forslag om at afvise nationale makroprudentielle foranstaltninger, bør Rådet omgående behandle dette forslag og afgøre, om de nationale foranstaltninger skal afvises. Der kan efter anmodning fra en medlemsstat eller Kommissionen afholdes en afstemning i overensstemmelse med Rådets forretningsorden (8). Rådet bør i henhold til artikel 296 i TEUF begrunde sin afgørelse for så vidt angår opfyldelsen af betingelserne i denne forordning for Rådets indgriben. Da makroprudentielle og systemiske risici har stor betydning for den pågældende medlemsstats finansielle marked, og der derfor er behov for en hurtig reaktion, er det vigtigt, at fristen for en sådan Råds afgørelse fastsættes til en måned. Hvis Rådet efter at have foretaget en grundig gennemgang af Kommissionens forslag om at afvise de foreslåede nationale foranstaltninger kommer til den konklusion, at betingelserne i denne forordning for at afvise de nationale foranstaltninger ikke er opfyldt, bør det altid angive sin begrundelse herfor klart og entydigt.
(18)
Indtil harmoniseringen af likviditetskravene i 2015 og harmoniseringen af en gearingsgrad i 2018 bør medlemsstaterne kunne anvende sådanne foranstaltninger, som de finder passende, herunder foranstaltninger til at begrænse en makroprudentiel eller systemisk risiko i en bestemt medlemsstat.
(19)
Det bør være muligt at anvende systemiske buffere eller enkeltforanstaltninger, der træffes af medlemsstaterne for at reducere systemiske risici i disse medlemsstater, på hele banksektoren eller på en eller flere dele af sektoren i form af underafdelinger institutter, der udviser lignende risikoprofiler i deres forretningsaktiviteter, eller på eksponeringer mod en eller flere nationale økonomiske eller geografiske sektorer i hele banksektoren.
(20)
Hvis to eller flere medlemsstaters udpegede myndigheder identificerer de samme ændringer i intensiteten af den systemiske eller makroprudentielle risiko, som udgør en risiko for den finansielle stabilitet på nationalt plan i de enkelte medlemsstater, og som efter de udpegede myndigheders opfattelse bedre kan imødegås ved hjælp af nationale foranstaltninger, kan medlemsstaterne fremsende en fælles meddelelse til Rådet, Kommissionen, ESRB og EBA herom. Når de underretter Rådet, Kommissionen, ESRB og EBA, skal de forelægge relevant dokumentation, herunder en begrundelse for den fælles meddelelse.
(21)
Kommissionen bør endvidere tillægges beføjelse til at vedtage en delegeret retsakt, der midlertidigt forhøjer kapitalgrundlagskrav, kravene til store eksponeringer og offentliggørelseskrav. Sådanne bestemmelser bør gælde i et år, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse mod den delegerede retsakt inden tre måneder. Kommissionen bør anføre begrundelsen for at anvende en sådan procedure. Kommissionen bør kun have beføjelse til at pålægge strengere tilsynsmæssige krav for eksponeringer, der skyldes markedsudviklingen i Unionen eller uden for Unionen, der berører alle medlemsstaterne.
(22)
En vurdering af de makroprudentielle regler er berettiget for, at Kommissionen bl.a. kan vurdere, hvorvidt de makroprudentielle instrumenter i denne forordning eller direktiv 2013/36/EU er virkningsfulde, effektive og gennemsigtige, hvorvidt der bør foreslås nye instrumenter, hvorvidt dækningen og de mulige grader af overlapning for de makroprudentielle instrumenter til håndtering af lignende risici i denne forordning eller direktiv 2013/36/EU er passende, og hvilket samspil der er mellem internationalt aftalte standarder for systemisk vigtige institutter og bestemmelserne i denne forordning eller direktiv 2013/36/EU.
(23)
Hvis medlemsstaterne indfører generelle retningslinjer, særlig på områder, hvor Kommissionen endnu ikke har vedtaget udkast til tekniske standarder, bør disse retningslinjer hverken stride mod EU-lovgivningen eller være til hinder for anvendelsen af den.
(24)
Denne forordning er ikke til hinder for, at medlemsstaterne om fornødent kan indføre tilsvarende krav for virksomheder, der ikke er omfattet af den.
(25)
De generelle tilsynsmæssige krav, som er fastlagt i denne forordning, suppleres af individuelle ordninger, som fastlægges af de kompetente myndigheder som et resultat af deres løbende tilsyn med de enkelte institutter. Omfanget af sådanne tilsynsordninger bør bl.a. fastlægges i direktiv 2013/36/EU, da de kompetente myndigheder bør kunne vurdere, hvilke ordninger der bør indføres.
(26)
Denne forordning bør ikke berøre de kompetente myndigheders mulighed for at pålægge særlige krav i forbindelse med den i direktiv 2013/36/EU omhandlede tilsyns- og evalueringsproces, der bør tilpasses institutters særlige risikoprofil.
(27)
Forordning (EU) nr. 1093/2010 har til formål at forbedre kvaliteten af og konsekvensen i det nationale tilsyn og styrke det overordnede tilsyn med grænseoverskridende koncerner.
(28)
I lyset af stigningen i antallet af opgaver, der tillægges EBA ved denne forordning og direktiv 2013/36/EU, bør Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen sikre, at fornødne menneskelige og finansielle ressourcer stilles til rådighed.
(29)
I henhold til forordning (EU) nr. 1093/2010 skal EBA handle inden for rammerne af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF. EBA skal også handle på institutters aktivitetsområder i forbindelse med spørgsmål, der ikke direkte er omfattet af de nævnte direktiver, såfremt en sådan indsats er nødvendig for at sikre en effektiv og konsistent anvendelse af direktiverne. Denne forordning bør tage hensyn til EBA's rolle og funktion og lette udøvelsen af de beføjelser, EBA er tillagt i henhold til nævnte forordning (EU) nr. 1093/2010.
(30)
Efter iagttagelsesperioden og den fuldstændige gennemførelse af et likviditetsdækningskrav i henhold til denne forordning bør Kommissionen vurdere, om det vil lette den praktiske nedsættelse og drift af enkelte likviditetsundergrupper samt afgørelsen af, om kriterierne for en specifik koncernintern behandling for grænseoverskridende institutter er opfyldt, hvis EBA får beføjelse til på eget initiativ at gribe ind med bindende mægling med henblik på de kompetente myndigheders fælles afgørelser i henhold til denne forordnings artikel 19 og 20. På det tidspunkt bør Kommissionen derfor i forbindelse med en af de regelmæssige rapporter om EBA's drift i henhold til artikel 81 i forordning (EU) nr. 1093/2010 specifikt undersøge, om EBA skal have denne beføjelse, og medtage resultatet af denne undersøgelse i sin rapport, der bør ledsages af et lovgivningsforslag, når det er hensigtsmæssigt.
(31)
Det fremgår af Larosière-rapporten, at mikrotilsyn ikke kan sikre den finansielle stabilitet effektivt, hvis ikke det tager det fornødne hensyn til udviklingen på makroniveau, mens makrotilsyn ikke giver mening, medmindre det på en eller anden måde kan indvirke på tilsynet på mikroniveau. Et tæt samarbejde mellem EBA og ESRB er afgørende for at gøre ESRB's funktion og opfølgningen af dets advarsler og henstillinger fuldt effektiv. EBA bør navnlig kunne videregive ESRB alle relevante oplysninger indsamlet af de kompetente myndigheder i overensstemmelse med indberetningspligten i denne forordning.
(32)
I lyset af den seneste finanskrises ødelæggende virkninger er den overordnede målsætning med denne forordning at tilskynde til økonomisk nyttig bankvirksomhed, som tjener almene interesser, og at afskrække fra uholdbar finansiel spekulation uden reel merværdi. Dette kræver en gennemgribende reform af den måde, hvorpå opsparing kanaliseres ind i produktive investeringer. For at sikre et holdbart og mangfoldigt bankmiljø i Unionen bør de kompetente myndigheder have beføjelse til at indføre højere kapitalkrav for systemisk vigtige institutter, der i kraft af deres forretninger kan udgøre en trussel for den globale økonomi.
(33)
Det er nødvendigt at stille ensartede finansielle krav til institutter, som opbevarer penge eller værdipapirer, der tilhører deres kunder, for at sikre ensartet beskyttelse af sparerne og rimelige konkurrencevilkår for beslægtede kategorier af institutter.
(34)
Da der hersker direkte konkurrence mellem institutter på det indre marked, bør kontrolkravene svare til hinanden i hele Unionen, under hensyntagen til institutternes forskellige risikoprofiler.
(35)
Når det i tilsynsøjemed er nødvendigt at fastslå størrelsen af det konsoliderede kapitalgrundlag i en koncern af institutter, bør den beregnes i overensstemmelse med denne forordning.
(36)
I henhold til denne forordning gælder kapitalgrundlagskravene på individuelt og konsolideret niveau, medmindre de kompetente myndigheder ikke anvender tilsyn på individuelt niveau, når de finder dette hensigtsmæssigt. Individuelt, konsolideret og grænseoverskridende konsolideret tilsyn er nyttige værktøjer til at føre tilsyn med institutter.
(37)
For at sikre, at institutter i en koncern er tilstrækkelig solvente, er det vigtigt, at kapitalkravene anvendes på grundlag af den konsoliderede finansielle situation for disse institutter i koncernen. For at sikre, at kapitalgrundlaget er fordelt hensigtsmæssigt inden for koncernen og efter behov står til rådighed til beskyttelse af opsparing, bør kapitalkravene gælde for det individuelle institut i en koncern, medmindre dette mål kan nås effektivt på anden måde.
(38)
Minoritetsinteresser i mellemliggende finansielle holdingselskaber, som er underlagt kravene i denne forordning på delkonsolideret grundlag, kan også inden for de relevante grænser være berettigede som koncernens egentlige kernekapital ved konsolideringen, idet den egentlige kernekapital i et mellemliggende finansielt holdingselskab, som kan henføres til minoritetsinteresser, og den del af samme kapital, som kan henføres til moderselskabet, begge støtter tabene i deres dattervirksomheder ligeligt, når de opstår.
(39)
De regnskabsmetoder, der skal anvendes ved beregning af kapitalgrundlaget og kapitaldækningen i forhold til den risiko, som instituttet er eksponeret mod, samt ved evaluering af eksponeringer, bør tage hensyn til bestemmelserne i Rådets direktiv 86/635/EØF af 8. december 1986 om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber (9) og konsoliderede regnskaber, der indeholder visse tilpasninger af bestemmelserne i Rådets syvende direktiv 83/349/EØF af 13. juni 1983 om konsoliderede regnskaber (10) eller Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1606/2002 af 19. juli 2002 om anvendelse af internationale regnskabsstandarder (11), afhængigt af hvilken af de to retsakter der gælder for institutter efter national ret.
(40)
For at sikre tilstrækkelig solvens er det vigtigt at fastsætte kapitalkrav, hvor aktiver og ikkebalanceførte poster vægtes efter risikograden.
(41)
Den 26. juni 2004 vedtog BCBS en rammeaftale om den internationale konvergens af kapitalberegning og kapitalkrav ("Basel II-regelsættet"). De bestemmelser i direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF, som er overtaget i denne forordning, svarer til bestemmelserne i Basel II-regelsættet. Da de supplerende elementer indeholdt i Basel III er indarbejdet i denne forordning, svarer denne forordning til bestemmelserne i Basel II- og Basel III-regelsættene.
(42)
Det er afgørende at tage hensyn til de mange forskellige typer institutter i Unionen ved at give dem mulighed for at vælge mellem alternative metoder til beregning af kapitalkravene i forbindelse med kreditrisikoen, hvor der medtages forskellige niveauer af risikofølsomhed og detaljeringsgrad. Brug af eksterne ratings og institutters egne estimater af individuelle kreditrisikoparametre indebærer en væsentlig forbedring af kreditrisikoreglernes risikofølsomhed og tilsynsmæssige kvalitet. Institutter bør tilskyndes til at gå over til mere risikofølsomme metoder. Institutter bør, når de foretager de estimater, der er nødvendige for at anvende fremgangsmåden i denne forordning på kreditrisiko, forbedre deres procedurer for kreditrisikomåling og kreditrisikostyring, således at der findes metoder til fastsættelse af lovbestemte kapitalgrundlagskrav, der afspejler arten, omfanget og kompleksiteten af de enkelte institutters processer. I denne henseende bør databehandling i forbindelse med indgåelse eller forvaltning af eksponeringer mod kunder anses for at omfatte udvikling og validering af kreditrisikostyrings- og kreditrisikomålingssystemer. Dette ligger både inden for institutters legitime interesser og denne forordnings målsætning om at anvende forbedrede metoder til risikomåling og -forvaltning og også at anvende disse i forbindelse med bestemmelser om kapitalgrundlaget. Ikke desto mindre kræver mere risikofølsomme metoder betydelig ekspertise og ressourcer samt data af høj kvalitet og tilstrækkeligt omfang. Institutter bør derfor overholde høje standarder, før de anvender disse metoder i forbindelse med bestemmelser om kapitalgrundlaget. I betragtning af det igangværende arbejde med at sikre passende bagstopperordninger for interne modeller bør Kommissionen udarbejde en rapport om muligheden for at hæve Basel I-minimumsgrænsen sammen med et lovgivningsforslag, hvis det er hensigtsmæssigt.
(43)
Kapitalkravene bør være proportionale med risiciene. Kravene bør navnlig afspejle, at det er muligt at mindske risikoniveauet gennem et stort antal relativt små eksponeringer.
(44)
Små og mellemstore virksomheder (SMV'er) udgør en af grundpillerne i Unionen økonomi, eftersom de spiller en afgørende rolle for skabelse af økonomisk vækst og beskæftigelse. Unionens økonomis genopretning og fremtidige vækst afhænger i vidt omfang af adgang til kapital og finansiering for SMV'er, der er etableret i Unionen, så de kan foretage de nødvendige investeringer og indføre ny teknologi og nyt udstyr med henblik på at forbedre deres konkurrenceevne. De begrænsede alternative finansieringskilder har gjort SMV'er, der er etableret i Unionen, endnu mere sårbare over for bankkrisens virkninger. Det er derfor vigtigt at mindske den eksisterende finansieringskløft for SMV'er og sikre en tilstrækkelig kreditstrøm til dem i den nuværende situation. Kapitalkravene vedrørende eksponeringer mod SMV'er bør mindskes via anvendelse af en støttefaktor på 0,7619 for at gøre det muligt for kreditinstitutter at øge deres udlån til SMV'er. Med henblik herpå bør kreditinstitutter udelukkende udnytte den kapitallettelse, der tilvejebringes som følge af anvendelsen af støttefaktoren, til at sikre en passende kreditstrøm til SMV'er, der er etableret i Unionen. Kompetente myndigheder bør regelmæssigt overvåge kreditinstitutternes samlede eksponeringer mod SMV'er og det samlede kapitalfradrag.
(45)
I overensstemmelse med BCBS' afgørelse som godkendt af GHOS den 10. januar 2011 bør samtlige et instituts hybride kernekapital- og supplerende kapitalinstrumenter fuldt og permanent kunne nedskrives eller konverteres fuldt ud til egentlig kernekapital på det tidspunkt, hvor instituttet ikke længere er levedygtigt. Nødvendig lovgivning til sikring af, at kapitalgrundlagsinstrumenter er omfattet af mekanismen til yderligere tabsdækning, bør indarbejdes i EU-retten som led i kravene vedrørende genopretning og afvikling af institutter. Hvis EU-retten vedrørende kravet om, at kapitalinstrumenter fuldt og permanent bør kunne nedskrives til nul eller konverteres til egentlige kernekapitalinstrumenter, hvis et institut ikke længere anses for levedygtigt, ikke er vedtaget den 31. december 2015, bør Kommissionen undersøge og aflægge rapport om, hvorvidt denne bestemmelse bør medtages i nærværende forordning, og på baggrund af denne undersøgelse fremsætte passende lovgivningsmæssige forslag.
(46)
Bestemmelserne i denne forordning overholder proportionalitetsprincippet, idet der navnlig tages hensyn til institutters forskelligartethed, når det gælder transaktionernes størrelse og omfang, samt institutters forskellige aktiviteter. Overholdelsen af proportionalitetsprincippet betyder også, at så enkle ratingprocedurer som muligt, også ved brug af metoden med interne ratings ("IRB-metoden"), kan anvendes for detaileksponeringer. Medlemsstaterne bør sikre, at kravene i denne forordning anvendes på en måde, der står i forhold til arten, størrelsen og kompleksiteten af de risici, der er forbundet med et instituts forretningsmodel og virksomhed. Kommissionen bør sikre, at delegerede retsakter og gennemførelsesretsakter samt, reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, med henblik på at garantere, at denne forordning anvendes forholdsmæssigt. EBA bør derfor sikre, at alle regulerings- og gennemførelsesmæssige tekniske standarder affattes på en sådan måde, at de er i overensstemmelse med og fastholder proportionalitetsprincippet.
(47)
De kompetente myndigheder bør være opmærksomme på tilfælde, hvor de har en formodning om, at oplysninger betragtes som et instituts ejendom eller som fortrolige, for at undgå, at sådanne oplysninger videregives. Selv om et institut kan vælge ikke at videregive oplysninger, da de betragtes som et instituts ejendom eller som fortrolige, bør det forhold, at oplysninger betragtes som et instituts ejendom eller som fortrolige, ikke fritage for ansvaret som følge af en manglende videregivelse af disse oplysninger, når en sådan videregivelse anses for at have væsentlig virkning.
(48)
Denne forordnings "evolutionære" karakter gør det muligt for institutter at vælge mellem tre metoder for kreditrisiko af forskellig kompleksitet. For navnlig at give mindre institutter mulighed for at vælge den mere risikofølsomme IRB-metode bør de relevante bestemmelser forstås således, at eksponeringsklasserne omfatter alle eksponeringer, som direkte eller indirekte sidestilles med dem i denne forordning. Som hovedregel bør de kompetente myndigheder ikke diskriminere mellem de tre metoder, når det gælder tilsynsprocessen, det vil sige, at institutter, som opererer efter bestemmelserne i standardmetoden, ikke alene af den grund bør være underlagt strengere bestemmelser.
(49)
Metoder til reduktion af kreditrisikoen bør i stigende grad anerkendes inden for rammerne af bestemmelser, der skal sikre, at solvensen ikke undermineres som følge af en fejlagtig anerkendelse. Så vidt muligt bør sædvanlig sikkerhedsstillelse i de enkelte medlemsstater til reduktion af kreditrisikoen indgå i standardmetoden, men også i andre metoder.
(50)
For at sikre, at risiciene og risikoreduktionen som følge af institutters securitiseringsaktiviteter og investeringer på passende vis afspejles i kapitalkravene til institutter, er det nødvendigt at medtage bestemmelser, der sikrer en risikofølsom og tilsynsmæssigt sund behandling af sådanne aktiviteter og investeringer. Med henblik herpå er der behov for en klar og omfattende definition af securitisering, der dækker alle transaktioner eller ordninger, hvorved kreditrisikoen i forbindelse med en eksponering eller pulje af eksponeringer opdeles i trancher. En eksponering, der skaber en direkte betalingsforpligtelse for en transaktion eller ordning, som anvendes til at finansiere eller drive fysiske aktiver, bør ikke betragtes som en eksponering for en securitisering, selv om transaktionen eller ordningen omfatter betalingsforpligtelser med forskellig rang.
(51)
Foruden overvågning, der skal sikre finansiel stabilitet, er der behov for ordninger, der har til formål at skærpe og udvikle en effektiv overvågning og forebyggelse af potentielle bobler for at sikre en optimal kapitalallokering på baggrund af de makroøkonomiske udfordringer og mål, navnlig med hensyn til langsigtede investeringer i realøkonomien.
(52)
Den operationelle risiko udgør en væsentlig risiko for institutter, som skal dækkes via kapitalgrundlaget. Det er vigtigt at tage hensyn til de mange forskellige typer institutter i Unionen ved at give dem mulighed for at vælge mellem alternative metoder til beregning af kapitalkravene i forbindelse med den operationelle risiko, hvor der medtages forskellige niveauer af risikofølsomhed og detaljeringsgrad. Institutter bør have et passende incitament til at gå over til mere risikofølsomme metoder. Da teknikkerne til måling og forvaltning af den operationelle risiko ikke er fuldt udviklet, bør reglerne regelmæssigt kontrolleres og ajourføres, når det er hensigtsmæssigt, herunder i forbindelse med omkostningerne på forskellige forretningsområder og anerkendelse af teknikker til risikoreduktion. Der bør i denne forbindelse specielt tages hensyn til inddragelse af forsikringer i de enkle metoder til beregning af kapitalkravene i forbindelse med den operationelle risiko.
(53)
Overvågning af og kontrol med institutters eksponeringer bør indgå som et integreret led i tilsynet med disse institutter. Hvis et kreditinstituts eksponeringer i alt for høj grad koncentreres på en enkelt kunde eller en enkelt gruppe af indbyrdes forbundne kunder, kan der opstå en uacceptabel risiko for tab. En sådan situation kan anses at være til skade for et instituts solvens.
(54)
Når det afgøres, om der er tale om en gruppe af indbyrdes forbundne kunder og dermed forpligtelser, der udgør en enkelt risiko, er det vigtigt også at tage hensyn til de risici, der opstår fra en fælles kilde til væsentlig finansiering, som instituttet selv, dets finansielle gruppe eller dets forbundne parter stiller til rådighed.
(55)
Selv om det er hensigtsmæssigt at basere beregningen af eksponeringsværdien på den, der anvendes i forbindelse med kapitalgrundlagskravene, bør der vedtages regler for overvågning af store eksponeringer uden anvendelse af risikovægtninger eller risikograder. Kreditrisikoreduktionsteknikkerne i forbindelse med solvensordningen er desuden udformet ud fra en antagelse om veldiversificeret kreditrisiko. I tilfælde af store eksponeringer er kreditrisikoen ikke veldiversificeret, når der er tale om koncentrationsrisiko i forbindelse med enkeltkunder. Virkningen af disse teknikker bør derfor være omfattet af beskyttelsesforanstaltninger. I denne forbindelse er det nødvendigt at fastsætte bestemmelser for en effektiv genskabelse af kreditrisikoafdækning med hensyn til store eksponeringer.
(56)
Da et tab på en eksponering mod et institut kan være lige så alvorligt som et tab på enhver anden eksponering, bør sådanne eksponeringer behandles og indberettes på samme måde som alle andre eksponeringer. Der er indført en alternativ kvantitativ grænse for at mindske den uforholdsmæssigt store virkning af en sådan fremgangsmåde for mindre institutter. Endvidere er meget kortsigtede eksponeringer vedrørende betalingsformidling, herunder gennemførelse af betalingsordrer, clearings-, afviklings- og deponeringstjenester for kunder undtaget for at sikre, at de finansielle markeder og den tilhørende infrastruktur er velfungerende. Disse tjenester dækker f.eks. likviditetsudligning og afregning og lignende aktiviteter, der sigter mod at lette afregning. De tilknyttede eksponeringer omfatter eksponeringer, der kan være uforudsigelige, og som et kreditinstitut derfor ikke har fuld kontrol over, herunder saldi på interbankkonti, der skyldes kundebetalinger, herunder krediterede eller debiterede gebyrer og renter, og andre betalinger for kundetjenester samt sikkerhedsstillelse.
(57)
Det er vigtigt, at interesserne i selskaber, som omgrupperer lån til omsættelige værdipapirer og andre finansielle instrumenter (eksponeringsleverende eller organiserende institutter), og i selskaber, som investerer i disse værdipapirer eller instrumenter (investorer), tilpasses. For at opnå dette bør det eksponeringsleverende eller organiserende institut bibeholde en væsentlig interesse i de underliggende aktiver. Det er derfor vigtigt for eksponeringsleverende eller organiserende institutter, at de bibeholder eksponeringen for risikoen i forbindelse med de pågældende lån. Generelt set bør securitiseringstransaktioner ikke struktureres således, at man undgår anvendelse af bibeholdelseskravene, navnlig gennem en gebyr- eller præmieordning eller begge dele. En sådan bibeholdelse bør gælde i alle situationer, hvor det økonomiske indhold af en securitisering finder anvendelse, uanset hvilke retlige strukturer eller instrumenter der anvendes til at opnå dette økonomiske indhold. Navnlig når kreditrisikoen overføres ved securitisering, bør investorerne først træffe deres beslutninger efter at have udvist rettidig omhu, med henblik på hvilken de har behov for tilstrækkelige oplysninger om securitiseringerne.
(58)
Ved denne forordning fastsættes desuden, at kravet om bibeholdelse ikke må bringes i anvendelse flere gange. For en given securitisering er det tilstrækkeligt, at det eksponeringsleverende eller organiserende institut eller den oprindelige långiver er underlagt kravet. Når securitiseringstransaktioner omfatter andre securitiseringer, der er underliggende eksponeringer, bør bibeholdelseskravet ligeledes kun finde anvendelse på den securitisering, der ligger til grund for investeringen. Erhvervede fordringer bør ikke være underlagt bibeholdelseskravet, hvis de opstår i forbindelse med selskabsretlige aktiviteter, hvormed de overføres eller sælges med nedslag for at finansiere en sådan aktivitet. De kompetente myndigheder bør anvende risikovægten i tilfælde af manglende overholdelse af securitiseringskrav vedrørende rettidig omhu og risikostyring hvad angår ikkeuvæsentlige overtrædelser af politikker og procedurer, der er relevante for analysen af de underliggende risici. Kommissionen bør desuden undersøge, hvorvidt undgåelse af flere anvendelser af bibeholdelseskravet kan medføre praksis, hvor bibeholdelseskravet omgås, og hvorvidt securitiseringsreglerne håndhæves effektivt af de kompetente myndigheder.
(59)
Der bør udvises rettidig omhu for på behørig vis at kunne vurdere risici hidrørende fra securitiseringseksponeringer både inden for og uden for handelsbeholdningen. Endvidere bør kravene om rettidig omhu være forholdsmæssige. De procedurer, der garanterer, at der udvises rettidig omhu, bør bidrage til at skabe større tillid mellem de eksponeringsleverende eller organiserende institutter og investorerne. Det er derfor ønskeligt, at den relevante information vedrørende de procedurer, der skal garantere rettidig omhu, offentliggøres på behørig vis.
(60)
Når et institut påtager sig eksponeringer mod sit moderselskab eller mod andre datterselskaber af dette moderselskab, bør forsigtigheden skærpes. Alle institutters eksponeringer af den art bør forvaltes autonomt i overensstemmelse med god forvaltningspraksis og helt uafhængigt af ethvert andet hensyn. Dette er særlig vigtigt i tilfælde af store eksponeringer og i tilfælde, der ikke kun vedrører koncernintern administration eller sædvanlige koncerninterne transaktioner. Kompetente myndigheder bør være særligt opmærksomme på sådanne koncerninterne eksponeringer. Disse regler bør dog ikke gælde, når moderselskabet er et finansielt holdingselskab eller et kreditinstitut, og når de andre datterselskaber er kreditinstitutter, finansieringsinstitutter eller virksomheder, der udøver accessorisk virksomhed, når de alle indgår i et konsolideret tilsyn med kreditinstituttet.
(61)
I lyset af kapitalkravsreglernes risikofølsomhed er det ønskeligt regelmæssigt at kontrollere, om de har væsentlig indflydelse på den økonomiske konjunktur. Kommissionen bør under hensyntagen til bidrag fra Den Europæiske Centralbank rapportere om disse aspekter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(62)
Kapitalkravene til råvarehandlere, herunder handlere, der i øjeblikket er undtaget fra kravene i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter (12), bør tages op til revision.
(63)
Målet med liberaliseringen af gas- og elektricitetsmarkederne er både økonomisk og politisk set vigtigt for Unionen. Med dette in mente bør kapitalkrav og andre regler, der anvendes i forbindelse med firmaer, der opererer på disse markeder, være forholdsmæssige, og de bør ikke unødigt berøre opfyldelsen af liberaliseringsmålet. Dette mål bør især holdes for øje, når denne forordning tages op til revision.
(64)
Institutter, som investerer i resecuritiseringer, bør udvise rettidig omhu også i forbindelse med de underliggende securitiseringer og de underliggende eksponeringer, som ikke selv er securitiseringer, der som sidste led ligger til grund for resecuritiseringer. Institutter bør vurdere, om eksponeringer i securitiseringsprogrammer med kortfristede gældsbreve (ABCP-programmer) udgør eksponeringer mod en resecuritisering, herunder når de optræder i forbindelse med programmer, der erhverver foranstillede trancher i separate puljer af hele lån, hvor ingen af disse lån er en eksponering mod en securitisering eller en resecuritisering, og hvor "first-loss"-sikringen for hver investering ydes af lånenes sælger. I sidstnævnte situation bør en puljespecifik likviditetsfacilitet normalt ikke anses for at være en eksponering mod en resecuritisering, fordi den svarer til en tranche af en pulje med ét enkelt aktiv (dvs. den relevante pulje af hele lån), der ikke omfatter nogen eksponeringer mod securitiseringer. Derimod ville en kreditforbedring for hele programmet, som kun dækker nogle af tabene ud over den beskyttelse, sælgeren yder i de forskellige puljer, generelt udgøre en trancheopdeling af risikoen ved en pulje af mange aktiver, der indeholder mindst én eksponering mod en securitisering, og som derfor ville være en eksponering mod en resecuritisering. Hvis et sådant program fuldt ud finansierer sig selv med en enkelt kategori af gældsbreve (commercial papers), og hvis enten kreditforbedringen for hele programmet ikke er en resecuritisering, eller gældsbrevet fuldt ud støttes af det organiserende institut, så det reelt er den, der har investeret i gældsbrevet, der eksponeres mod det organiserende kreditinstituts misligholdelsesrisiko, i stedet for de underliggende puljer eller aktiver, så bør et sådant gældsbrev dog generelt ikke anses for at være en eksponering mod en resecuritisering.
(65)
Bestemmelserne om forsigtighedsbaseret værdiansættelse i forbindelse med handelsbeholdningen bør finde anvendelse på alle instrumenter opgjort til dagsværdi i og uden for institutters handelsbeholdning. Det bør præciseres, at i de tilfælde, hvor anvendelsen af forsigtig værdiansættelse resulterer i en lavere regnskabsmæssig værdi end den reelt bogførte, bør den absolutte værdi af forskellen fratrækkes i kapitalgrundlaget.
(66)
Institutter bør frit kunne vælge, om de for securitiseringspositioner, der i henhold til denne forordning tildeles en risikovægt på 1 250 %, anvender et kapitalkrav eller fratrækker dem i egentlige kernekapitalposter, uanset om det er positioner i eller uden for handelsbeholdningen.
(67)
Eksponeringsleverende eller organiserende institutter bør ikke kunne omgå forbuddet mod implicit støtte ved at anvende deres handelsbeholdning til ydelse af sådan støtte.
(68)
Uden at det berører de oplysninger, som udtrykkeligt kræves i denne forordning, er formålet med oplysningspligten at give markedsdeltagerne præcise og fyldestgørende oplysninger om de enkelte institutters risikoprofil. Hvis det til opfyldelse af denne målsætning er nødvendigt, bør det derfor være et krav, at institutter videregiver yderligere oplysninger, som ikke udtrykkeligt er nævnt i denne forordning. Samtidig bør de kompetente myndigheder være opmærksomme på tilfælde, hvor de har en formodning om, at oplysninger betragtes som et instituts ejendom eller som fortrolige, for at undgå, at sådanne oplysninger videregives.
(69)
Hvis der ved en ekstern kreditvurdering af en securitiseringsposition tages højde for en kreditrisikoafdækning, som instituttet selv har stillet til rådighed, bør instituttet ikke kunne drage fordel af den deraf følgende lavere risikovægt. Securitiseringspositionen bør ikke fratrækkes i kapitalen, hvis der er andre muligheder for at bestemme en risikovægt svarende til den reelle risiko forbundet med positionen, som ikke tager højde for denne kreditrisikoafdækning.
(70)
Da der i den seneste tid har været konstateret mangler i de interne modeller til beregning af kapitalkravene i relation til markedsrisikoen, bør standarden hæves. Navnlig bør indregningen af risici udvides vedrørende kreditrisiciene i handelsbeholdningen. Endvidere bør der i kapitalkravene indgå en komponent, der tager højde for krisesituationer, for at stramme kapitalkravene, når markedsforholdene forringes, og for at mindske risikoen for en procyklisk udvikling. Institutter bør også gennemføre omvendte stresstests for at undersøge, hvilke scenarier der kunne true instituttets eksistens, medmindre det kan påvises, at en sådan test er overflødig. Som følge af de vanskeligheder, der i den seneste tid har været ved at beregne risikoen i forbindelse med securitiseringspositioner på basis af interne modeller, bør anerkendelse af institutters modellering af securitiseringsrisici til at beregne kapitalkrav i handelsbeholdningen begrænses, og der bør i stedet indføres standardiserede kapitalkrav til securitiseringspositioner i handelsbeholdningen.
(71)
Denne forordning fastsætter begrænsede undtagelser for visse korrelationshandelsaktiviteter, i overensstemmelse med hvilke et institut kan få tilladelse af sine tilsynsmyndighed til at beregne et samlet kapitalkrav, hvis en række strenge betingelser er opfyldt. I sådanne tilfælde bliver instituttet pålagt at underlægge disse aktiviteter et kapitalkrav, som svarer til det højeste af kapitalkravene i overensstemmelse med denne internt udviklede metode og 8 % af kapitalkravet til dækning af den specifikke risiko i overensstemmelse med standardmålemetoden. Der bør ikke være krav om at underlægge disse eksponeringer kapitalkravet ved forøget risiko, men de skal dog medregnes både i value-at-risk-værdien og value-at-risk-værdien i stresssituationer.
(72)
I lyset af arten og størrelsen af de uventede tab, som institutter måtte konstatere under den finansielle og økonomiske krise, er det nødvendigt yderligere at forbedre kvaliteten og harmoniseringen af det kapitalgrundlag, som institutter skal have. Heri bør blandt andet indgå en ny definition af de kernekapitalposter, der er til rådighed til at opfange uventede tab, efterhånden som de opstår, en bedre definition af hybridkapital og ensartede forsigtighedsjusteringer af kapitalgrundlaget. Det er også nødvendigt at hæve kapitalgrundlaget væsentligt og indføre nye kapitalprocenter med fokus på de centrale kapitalgrundlagsposter, der er til rådighed til at opfange tab, efterhånden som de opstår. Det forventes, at institutter, hvis aktier er optaget til handel på et reguleret marked, skal opfylde deres kapitalkrav til kernekapitalposterne med alene sådanne aktier, der opfylder strenge kriterier for kernekapitalinstrumenter og instituttets synlige reserver. For at tage behørigt hensyn til de forskellige retlige former, som institutter i Unionen drives under, bør de strenge kriterier for kernekapitalinstrumenterne sikre, at kernekapitalinstrumenterne for institutter, hvis aktier ikke er optaget til handel på et reguleret marked, er af højeste kvalitet. Dette bør ikke hindre institutter i at foretage mange flere udlodninger fra aktier med differentierede stemmerettigheder eller uden stemmerettigheder end fra aktier med en relativt større stemmevægt, forudsat at de strenge kriterier for egentlige kernekapitalinstrumenter opfyldes, uanset stemmevægt, herunder kriterierne for fleksible udbetalinger, og forudsat at en eventuel udlodning foretages for alle de aktier, som det pågældende institut har udstedt.
(73)
Handelsfinansieringseksponeringer er af forskelligartet karakter, men har bl.a. det til fælles, at de er på små beløb, har kort løbetid og har en identificerbar kilde til tilbagebetaling. De er baseret på bevægelser af varer og tjenesteydelser, som understøtter realøkonomien og i de fleste tilfælde hjælper små virksomheder med at opfylde deres daglige behov, hvorved der skabes økonomisk vækst og arbejdspladser. De ind- og udgående pengestrømme matcher som regel hinanden, og likviditetsrisikoen er derfor begrænset.
(74)
Det er hensigtsmæssigt, at EBA ajourfører en liste over alle de former for kapitalinstrumenter i hver medlemsstat, der kvalificeres som egentlige kernekapitalinstrumenter. EBA bør lade ikkestatsstøtteinstrumenter, der er udstedt efter datoen for denne forordnings ikrafttræden, og som ikke opfylder kriterierne i forordningen, udgår af listen og bør offentliggøre dette. Hvis de instrumenter, som EBA har ladet udgå af listen, fortsat anerkendes efter EBA's offentliggørelse, bør EBA fuldt ud udøve sine beføjelser, navnlig de fastsatte beføjelser i artikel 17 i forordning (EU) nr. 1093/2010 vedrørende overtrædelse af EU-retten. Det skal erindres, at en tretrinsmekanisme finder anvendelse for at sikre en forholdsmæssigt afpasset reaktion i tilfælde, hvor der er tale om ukorrekt eller utilstrækkelig anvendelse af EU-retten, hvorved EBA for det første har beføjelse til at foretage en undersøgelse af nationale myndigheders påståede ukorrekte eller utilstrækkelige anvendelse af EU-retten i forbindelse med tilsyn, hvilket afsluttes med en henstilling. Hvis den kompetente nationale myndighed ikke følger henstillingen, har Kommissionen for det andet beføjelse til at afgive en formel udtalelse under hensyn til EBA's henstilling, hvori den kræver, at den kompetente myndighed gennemfører de tiltag, der er nødvendige for at sikre overholdelse af EU-retten. I ekstraordinære tilfælde, hvor den berørte kompetente myndighed vedholdende undlader at gennemføre tiltag, har EBA for det tredje beføjelse til som sidste udvej at vedtage afgørelser, der rettes til individuelle finansieringsinstitutter. Der mindes desuden om, at Kommissionen i henhold til artikel 258 i TEUF har beføjelse til at indbringe sagen for Den Europæiske Unions Domstol, hvis den finder, at en medlemsstat ikke har opfyldt en forpligtelse, der påhviler den i henhold til traktaterne.
(75)
Denne forordning bør ikke påvirke de kompetente myndigheders evne til at fastholde den forudgående godkendelsesproces i forbindelse med kontrakterne om hybride kernekapital- og supplerende kapitalinstrumenter. I disse tilfælde bør sådanne kapitalinstrumenter kun beregnes i forhold til instituttets hybride kernekapital eller supplerende kapital, når disse godkendelsesprocesser er tilendebragt.
(76)
For at styrke markedsdisciplinen og øge den finansielle stabilitet er det nødvendigt at indføre mere detaljerede krav om videregivelse af formen og arten af lovpligtig kapital og de forsigtighedsjusteringer, der er foretaget for at sikre, at investorer og indskydere er tilstrækkeligt informeret om institutters solvens.
(77)
De kompetente myndigheder skal desuden have kendskab til omfanget, i det mindste i aggregeret form, af genkøbsaftaler, værdipapirudlån og alle former for behæftelser eller clawback-aftaler. Disse oplysninger bør sendes til de kompetente myndigheder. For at styrke markedsdisciplinen bør der være mere detaljerede krav om offentliggørelse af oplysninger om genkøbsaftaler og sikret finansiering.
(78)
Den nye definition af kapital og krav til lovpligtig kapital bør indføres således, at der tages hensyn til, at udgangspunktet og forholdene varierer på nationalt plan, og således at de indledningsvise afvigelser omkring de nye standarder indsnævres i overgangsperioden. For at sikre passende kontinuitet i kapitalgrundlaget vil der i overgangsperioden gælde en undtagelsesklausul for instrumenter, der er udstedt før denne forordnings anvendelsesdato i forbindelse med en rekapitaliseringsordning i overensstemmelse med statsstøttereglerne. Afhængighed af statsstøtte bør begrænses mest muligt i fremtiden. Denne forordning bør dog, i det omfang statsstøtte viser sig nødvendig i visse situationer, fastsætte en ramme til håndtering af sådanne situationer. Denne forordning bør navnlig præcisere behandlingen af kapitalgrundlagsinstrumenter udstedt i forbindelse med en rekapitaliseringsordning i overensstemmelse med statsstøttereglerne. Institutters mulighed for at drage fordel af en sådan behandling bør være underlagt strenge betingelser. I det omfang en sådan behandling gør det muligt at fravige de nye kriterier for kvaliteten af kapitalgrundlagsinstrumenter, bør disse fravigelser desuden i videst muligt omfang begrænses. Behandlingen af eksisterende kapitalinstrumenter udstedt i forbindelse med en rekapitaliseringsordning i overensstemmelse med statsstøttereglerne bør klart skelne mellem de kapitalinstrumenter, der opfylder kravene i denne forordning, og dem, der ikke gør det. Der bør derfor fastsættes passende overgangsbestemmelser i denne forordning for sidstnævnte tilfælde.
(79)
I henhold til direktiv 2006/48/EF skulle kreditinstitutter indtil den 31. december 2011 have et kapitalgrundlag på ikke under et vist minimumsbeløb. Da banksektoren endnu ikke har overvundet følgerne af den finansielle krise, og da BCBS har forlænget overgangsordningerne vedrørende kapitalkrav, bør der genindføres en lavere grænse i en begrænset periode, indtil der er blevet akkumuleret et tilstrækkeligt kapitalgrundlag i overensstemmelse med overgangsordningen for kapitalgrundlag i denne forordning, der vil blive indført gradvis fra denne forordnings anvendelsesdato til 2019.
(80)
For koncerner, der i betydeligt omfang driver bank- eller investeringsvirksomhed og forsikringsvirksomhed, er der i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/87/EF af 16. december 2002 om supplerende tilsyn med kreditinstitutter, forsikringsselskaber og investeringsselskaber i et finansielt konglomerat (13) om finansielle konglomerater blevet fastsat særlige bestemmelser vedrørende dobbelttælling af kapital. Direktiv 2002/87/EF er baseret på internationalt anerkendte principper for håndtering af risiko i forskellige sektorer. Denne forordning styrker den måde, hvorpå disse regler om finansielle konglomerater finder anvendelse på koncerner af banker og investeringsselskaber, og sikrer, at de anvendes konsistent og sammenhængende. Eventuelle yderligere nødvendige ændringer vil blive behandlet, når direktiv 2002/87/EF tages op til revision, hvilket forventes at ske i 2015.
(81)
Finanskrisen har vist, at institutter i stort omfang undervurderede modpartskreditrisikoen i forbindelse med over the counter-derivater (OTC-derivater). Dette fik G20 til i september 2009 at kræve, at flere OTC-derivater skulle cleares gennem en central modpart (CCP). Desuden anmodede G20 om, at de OTC-derivater, der ikke kan cleares centralt, underkastes højere kapitalgrundlagskrav på grund af den højere risiko, der er forbundet med dem.
(82)
Som reaktion på G20's anmodning foretog BCBS som led i Basel III-regelsættet væsentlige ændringer i modpartsrisikoordningen. Basel III-regelsættet forventes i væsentlig grad at øge kapitalgrundlagskravene i tilknytning til institutters OTC-derivat- og værdipapirfinansieringstransaktioner og at skabe væsentlige incitamenter for institutter til at anvende CCP'er. Basel III-regelsættet forventes også at skabe yderligere incitamenter til at styrke risikostyringen ved eksponeringer mod modpartsrisiko og at ændre den nuværende ordning for behandling af eksponeringer mod modpartskreditrisiko i tilknytning til CCP'er.
(83)
Institutter bør have et supplerende kapitalgrundlag på grund af den kreditværdijusteringsrisiko, som OTC-derivater udgør. Institutter bør også anvende en højere aktivværdikorrelation ved beregningen af kapitalgrundlagskravene vedrørende modpartsrisikoeksponeringer i forbindelse med OTC-derivat- og værdipapirfinansieringstransaktioner over for visse finansieringsinstitutter. Institutter bør også pålægges at forbedre målingen og styringen af modpartskreditrisiko væsentligt ved at tage bedre hensyn til "wrong way"-risiko, højt gearede modparter og sikkerhedsstillelse, ligesom der bør ske forbedringer inden for backtesting og stresstest.
(84)
Handelseksponeringer mod CCP'er nyder normalt godt af den multilaterale netting- og tabsdelingsordning, som CCP'er har. Følgelig er de forbundet med en meget lille modpartskreditrisiko og bør derfor være omfattet af et meget lille kapitalgrundlagskrav. Samtidig bør dette krav være positivt, således at det sikres, at institutter følger og overvåger deres eksponeringer mod CCP'er som led i god risikostyring, og for at afspejle, at heller ikke handelseksponeringer mod CCP'er er uden risiko.
(85)
En CCP's misligholdelsesfond er en ordning, der gør det muligt at dele (sprede) tab blandt CCP-clearingmedlemmerne. Den anvendes, hvis de tab, der konstateres af CCP'en som følge af et clearingmedlems misligholdelse, er større end margenerne og bidragene til misligholdelsesfonden indbetalt af det pågældende clearingmedlem og eventuelle andre beskyttelsesmekanismer, CCP'en kan anvende, før de øvrige clearingmedlemmers bidrag til misligholdelsesfonden tages i anvendelse. På grund af denne risiko er tabsrisikoen i tilknytning til eksponeringer mod misligholdelsesfonde større end den, der forbindes med handelseksponeringer. Denne type eksponeringer bør derfor være omfattet af et højere kapitalgrundlagskrav.
(86)
En CCP's "hypotetiske kapital" bør være en variabel, der er nødvendig for at bestemme kapitalgrundlagskravet for et clearingmedlems eksponeringer i tilknytning til dets bidrag til en CCP's misligholdelsesfond. Den bør ikke anses for at være noget andet. Særlig bør den ikke anses for at være den kapital, som den kompetente myndighed pålægger en CCP at have.
(87)
Den ændrede behandling af modpartskreditrisiko og særlig indførelsen af højere kapitalgrundlagskrav for bilaterale derivatkontrakter for at afspejle den højere risiko, som sådanne kontrakter udgør for det finansielle system, udgør en integrerende del af Kommissionens indsats for at skabe effektive, sikre og sunde derivatmarkeder. Denne forordning supplerer derfor Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 648/2012 af 4. juli 2012 om OTC-derivater, centrale modparter og transaktionsregistre (14).
(88)
Kommissionen bør gennemgå de relevante undtagelser for store eksponeringer senest den 31. december 2015. Afhængigt af resultatet af denne gennemgang bør medlemsstaterne fortsat kunne træffe afgørelse om undtagelse af visse store eksponeringer fra disse regler i en tilstrækkelig lang overgangsperiode. På baggrund af det udførte arbejde i forbindelse med forberedelsen af og forhandlingerne om Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/111/EF af 16. september 2009 om ændring af direktiv 2006/48/EF, 2006/49/EF og 2007/64/EF for så vidt angår banker tilsluttet centralorganer, visse komponenter i egenkapitalen, store eksponeringer, tilsynsordninger og krisestyring (15) og under hensyntagen til den internationale udvikling og EU-udviklingen på dette område, bør Kommissionen undersøge, hvorvidt disse undtagelser fortsat bør anvendes skønsmæssigt eller mere generelt, og om, hvorvidt risiciene i forbindelse med disse eksponeringer imødegås med andre effektive midler, der er fastsat i denne forordning.
(89)
For at sikre, at de kompetente myndigheders undtagelser for eksponeringer ikke bringer sammenhængen i de permanente ensartede bestemmelser i denne forordning i fare efter en overgangsperiode, bør de kompetente myndigheder, hvis der ikke foreligger et resultat af ovennævnte undersøgelser, høre EBA om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt fortsat at gøre undtage visse eksponeringer.
(90)
I årene op til finanskrisen opbyggede institutter en overdreven grad af eksponeringer i forhold til deres kapitalgrundlag (gearing). Under finanskrisen tvang tab og finansieringsproblemer institutter til at begrænse deres gearing væsentligt i løbet af kort tid. Dette forstærkede det nedadgående pres på prisen på aktiver og skabte yderligere tab for både institutter, hvilket igen førte til yderligere fald i værdien af deres kapitalgrundlag. Denne onde cirkel medførte i sidste ende, at der var færre kreditmuligheder til rådighed for realøkonomien, og at krisen blev længerevarende og mere alvorlig.
(91)
Det er afgørende vigtigt med risikobaserede kapitalgrundlagskrav for at sikre et tilstrækkeligt kapitalgrundlag til dækning af uventede tab. Krisen har imidlertid vist, at disse krav alene ikke er tilstrækkelige til at forhindre institutter i at påtage sig en overdreven og uholdbar gearingsrisiko.
(92)
I september 2009 afgav G20-lederne et løfte om, at der skulle udarbejdes internationale regler med henblik på at modvirke overdreven gearing. I den forbindelse støttede de indførelsen af en gearingsgrad som en supplerende foranstaltning til Basel II-regelsættet.
(93)
I december 2010 offentliggjorde BCBS retningslinjer, hvori metoden til beregning af gearingsgraden er fastlagt. Heri er indeholdt bestemmelser om en observationsperiode fra den 1. januar 2013 til den 1. januar 2017, i hvilken gearingsgraden, dens komponenter og dens reaktion i forhold til det risikobaserede krav vil blive overvåget. På grundlag af resultaterne af observationsperioden har BCBS til hensigt at foretage eventuelt nødvendige endelige justeringer af definitionen og kalibreringen af gearingsgraden i første halvdel af 2017 med henblik på at gå over til et bindende krav den 1. januar 2018 på basis af en passende fornyet gennemgang og kalibrering. Ifølge BCBS' retningslinjer er gearingsgraden og dens komponenter desuden omfattet af oplysningspligt fra den 1. januar 2015.
(94)
Gearingsgraden er et nyt værktøj for Unionen til regulering og tilsyn. I overensstemmelse med internationale aftaler bør den i første omgang indføres som et supplerende element, der kan anvendes på de enkelte institutter, når tilsynsmyndighederne ønsker det. Den rapporteringspligt, institutter er pålagt, skulle gøre det muligt at gennemføre en fornyet gennemgang og kalibrering med henblik på at gå over til et bindende tal for gearingsgraden i 2018.
(95)
Ved gennemgangen af virkningen af gearingsgraden på forskellige forretningsmodeller bør der særlig tages hensyn til forretningsmodeller, der anses for at indebære en lav risiko, f.eks. lån mod pant i fast ejendom og specialfinansiering for regionale eller lokale myndigheder og offentlige enheder. På grundlag af de modtagne oplysninger og resultaterne af tilsynskontrollen i observationsperioden bør EBA i samarbejde med de kompetente myndigheder udarbejde en klassificering af forretningsmodeller og risici. På grundlag af en passende analyse og under hensyntagen til historiske data eller stressscenarier i betragtning, bør det vurderes, hvilke niveauer af gearingsgrad der er tilstrækkelige til at sikre de respektive forretningsmodellers modstandsdygtighed, og hvorvidt disse niveauer af gearingsgrad bør opstilles som tærskler eller intervaller. Efter observationsperioden og kalibreringen af de respektive niveauer af gearingsgrad og på grundlag af vurderingen kan EBA offentliggøre en passende statistisk oversigt over gearingsgraden, bl.a. med gennemsnits- og standardafvigelser. Efter vedtagelsen af krav til gearingsgraden bør EBA offentliggøre en passende statistisk oversigt over gearingsgraden, bl.a. med gennemsnits- og standardafvigelser, i forhold til de identificerede kategorier af institutter.
(96)
Institutter bør overvåge niveauet af og ændringerne i gearingsgrad samt gearingsrisikoen som led i processen til vurdering af den interne kapital. En sådan overvågning bør indgå i tilsynskontrolprocessen. De kompetente myndigheder bør navnlig efter ikrafttrædelsen af kravene til gearingsgraden overvåge udviklingen i forretningsmodellen og den tilsvarende risikoprofil for at sikre en ajourført og passende klassificering af institutter.
(97)
Gode ledelsesstrukturer, gennemsigtighed og offentliggørelse er vigtige for forsvarlige aflønningspolitikker. For at markedet kan få tilstrækkelig indsigt i deres aflønningsstrukturer og de tilhørende risici, bør institutter offentliggøre detaljerede oplysninger om deres aflønningspolitik og -praksis og, af hensyn til fortroligheden, de samlede beløb for de medarbejdere, hvis arbejde har væsentlig indflydelse på kreditinstituttets eller investeringsselskabets risikoprofil. Disse oplysninger bør gøres tilgængelige for alle interessenter. Disse særlige krav bør ikke berøre mere generelle offentliggørelseskrav vedrørende aflønningspolitikker, der gælder horisontalt på tværs af sektorer. Desuden bør medlemsstaterne kunne kræve, at institutter giver mere detaljerede oplysninger om aflønning.
(98)
Anerkendelse af et kreditvurderingsbureau som et eksternt kreditvurderingsinstitut (ECAI) bør ikke medføre øget afskærmning af et marked, som i forvejen domineres af tre store virksomheder. EBA og ESCB-centralbankerne bør, uden at gøre processen lettere eller slække på kravene, sørge for, at flere kreditvurderingsbureauer anerkendes som ECAI'er som en metode til at åbne markedet for andre virksomheder.
(99)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (16) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (17) bør i alle enkeltheder finde anvendelse på behandlingen af personoplysninger i forbindelse med denne forordning.
(100)
Institutter bør have en diversificeret buffer af likvide aktiver, som de kan anvende til at dække likviditetsbehov i tilfælde af kortvarig likviditetsstress. Da det ikke på forhånd er muligt at vide med sikkerhed, hvilke specifikke aktiver inden for hver aktivklasse der kan blive udsat for chok, er det hensigtsmæssigt at fremme en diversificeret likviditetsbuffer af høj kvalitet sammensat af forskellige aktivkategorier. En koncentration af aktiver og overdreven afhængighed af markedslikviditet skaber systemiske risici for den finansielle sektor og bør undgås. Der bør derfor tages hensyn til en bred vifte af kvalitetsaktiver i den indledende observationsperiode, som skal anvendes til udarbejdelse af en definition af likviditetsdækningskrav. Ved fastlæggelsen af en standarddefinition af likvide aktiver bør i det mindste statsobligationer og særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer handlet på gennemsigtige markeder med en løbende omsætning kunne forventes at blive betragtet som aktiver af særdeles høj likviditet og kreditkvalitet. Det vil også være hensigtsmæssigt, at aktiver omfattet af artikel 416, stk. 1, litra a)-c), uden begrænsning indgår i bufferen. Når institutter anvender likviditetsbeholdningen, bør de udarbejde en plan for at genopbygge deres beholdning af likvide aktiver, og de kompetente myndigheder bør sikre, at planen er tilstrækkelig og bliver gennemført.
(101)
Beholdningen af likvide aktiver bør til enhver tid være til rådighed til at dække udgående likviditetsstrømme. Niveauet for behovet for likviditet i tilfælde af kortvarig likviditetsstress bør fastsættes på en standardiseret måde, så det sikres, at der findes en ensartet soliditetsstandard, og at konkurrencevilkårene er ens. Det bør sikres, at en sådan standardiseret fastsættelse ikke har utilsigtede konsekvenser for finansmarkederne, långivningen og den økonomiske vækst, også under hensyn til institutters forskellige forretnings- og investeringsmodeller og finansieringsmiljøerne i Unionen. Likviditetsdækningskravet bør derfor være omfattet af en observationsperiode. På grundlag af observationerne og støttet af rapporterne fra EBA bør Kommissionen have beføjelse til at vedtage en delegeret retsakt for rettidigt at indføre et detaljeret og harmoniseret likviditetsdækningskrav i Unionen. Med henblik på at sikre global harmonisering inden for regulering af likviditet bør enhver delegeret retsakt om indførelse af likviditetsdækningskravet indeholde et krav, der svarer til den likviditetsdækningsgrad, der er fastsat i de endelige internationale regler om måling af, standarder for og overvågning af likviditetsrisikoen fra BCBS, under hensyntagen til de særlige EU-forhold og nationale forhold.
(102)
Med henblik herpå bør EBA i observationsperioden analysere og vurdere bl.a., om det er hensigtsmæssigt med en tærskel på 60 % for likvide aktiver på niveau 1, et loft på 75 % for indgående pengestrømme i forhold til udgående pengestrømme og en indfasning af et likviditetsdækningskrav på 60 % fra 1. januar 2015, der gradvist skal stige til 100 %. Ved vurderingen af og rapporteringen om standarddefinitioner af beholdningen af likvide aktiver bør EBA tage hensyn til BCBS' definition af likvide højkvalitetsaktiver som grundlag for sin analyse under hensyntagen til de særlige EU-forhold og nationale forhold. EBA bør identificere de valutaer, hvor institutterne, der er etablerede i Unionens, har et behov for likvide aktiver, der overstiger de disponible likvide aktiver i den pågældende valuta, men bør også hvert år undersøge, om der bør anvendes undtagelser, bl.a. dem, der er fastsat i denne forordning. Desuden bør EBA hvert år vurdere, om der bør fastsættes yderligere betingelser for anvendelse af sådanne undtagelser og undtagelser, der allerede er fastsat i denne forordning, af institutter, der er etablerede i Unionen, eller om de gældende betingelser bør revideres. EBA bør forelægge resultaterne af sin analyse i en årsrapport til Kommissionen.
(103)
EBA bør med henblik på at øge effektiviteten og mindske den administrative byrde indføre en sammenhængende indberetningsordning på grundlag af harmoniserede standarder for de likviditetskrav, der bør finde anvendelse i hele Unionen. Med henblik herpå bør EBA udarbejde ensartede indberetningsformater og it-løsninger, der tager hensyn til bestemmelserne i denne forordning og direktiv 2013/36/EU. Indtil datoen for anvendelsen af de fulde likviditetskrav bør institutter fortsat opfylde deres nationale indberetningskrav.
(104)
EBA bør i samarbejde med ESRB udstikke retningslinjer om principperne for anvendelse af likvide aktiver i en stresssituation
(105)
Man bør ikke gå ud fra, at institutter vil få likviditetsstøtte fra andre institutter tilhørende samme koncern, hvis de får vanskeligheder med at opfylde deres betalingsforpligtelser. De kompetente myndigheder bør dog under strenge betingelser og med særskilt samtykke fra alle de involverede kompetente myndigheder kunne dispensere fra anvendelsen af likviditetskravet på individuelle institutter og lade disse institutter være omfattet af et konsolideret krav, så institutterne kan styre deres likviditet centralt på koncern- eller koncerndelniveau.
(106)
Hvis der ikke gives dispensation, bør likviditetsstrømme mellem to institutter, der tilhører samme koncern og er underlagt konsolideret tilsyn, når likviditetskravet bliver en bindende foranstaltning, på samme måde kun indrømmes præferencesatser for ind- og udgående pengestrømme i de tilfælde, hvor alle de nødvendige beskyttelsesforanstaltninger er på plads. En sådan særlig fortrinsbehandling bør defineres snævert og være knyttet til opfyldelse af en række strenge og objektive betingelser. Særbehandling af en given koncernintern pengestrøm bør opnås på grundlag af en metode med objektive kriterier og parametre, så der kan fastsættes specifikke niveauer for ind- og udgående pengestrømme mellem instituttet og modparten. På grundlag af observationerne og støttet af rapporten fra EBA bør Kommissionen, hvis det er relevant og som en del af den delegerede retsakt, som den skal vedtage i henhold til nærværende forordning med henblik på at specificere likvidtetdækningskravet, have beføjelse til at vedtage delegerede retsakter med henblik på at fastsætte denne særlige koncerninterne behandling, metoden og de objektive kriterier, som de er knyttet til, samt fælles beslutningsregler for vurdering af disse kriterier.
(107)
Obligationer, der udstedes af National Asset Management Agency (NAMA) i Irland, er af særlig betydning for genopretningen af den irske banksektor, og udstedelsen heraf er på forhånd blevet godkendt af medlemsstaterne og godkendt af Kommissionen som statsstøtte som en støtteforanstaltning, der indføres for at fjerne giftige aktiver fra visse kreditinstitutters balance. Udstedelsen af sådanne obligationer, som Kommissionen og ECB støtter som en overgangsforanstaltning, indgår som et integreret led i omstruktureringen af det irske banksystem. Sådanne obligationerne garanteres af den irske regering og anerkendes som sikkerhed af de pengepolitiske myndigheder. Kommissionen bør indføre specifikke mekanismer for anvendelse af overgangsbestemmelser for overdragelige aktiver, som er udstedt eller garanteret af enheder med EU-statsstøttegodkendelse, som en del af den delegerede retsakt, den skal vedtage i henhold til nærværende forordning med henblik på at specificere likvidtetdækningskravet. I den sammenhæng bør Kommissionen tage hensyn til, at institutter, der beregner likviditetsdækningskrav i overensstemmelse med denne forordning, bør have tilladelse til indtil december 2019 at medtage højt prioriterede NAMA-obligationer som aktiver af særdeles høj likviditets- og kreditkvalitet.
(108)
Tilsvarende er udstedelse af obligationer fra det spanske porteføljeadministrationsselskab af særlig betydning for genopretningen af den spanske banksektor og støttes af Kommissionen og ECB som en overgangsforanstaltning, der indgår som en integrerende del af omstruktureringen af det spanske banksystem. Da deres udstedelse er fastlagt i det aftalememorandum om konditionalitet i finanssektoren, som Kommissionen og de spanske myndigheder undertegnede den 23. juli 2012, og da overdragelse af aktiver kræver Kommissionens godkendelse som en statsstøtteforanstaltning, der indføres for at fjerne værdiforringende aktiver fra visse kreditinstitutters balance, og i den udstrækning de garanteres af den spanske regering og anerkendes som sikkerhed af de pengepolitiske myndigheder Kommissionen bør indføre specifikke mekanismer for anvendelse af overgangsbestemmelser for overdragelige aktiver, som er udstedt eller garanteret af enheder med EU-statsstøttegodkendelse som en del af den delegerede retsakt, den skal vedtage i henhold til nærværende forordning med henblik på at specificere likvidtetdækningskravet. I den sammenhæng bør Kommissionen tage hensyn til, at institutter, der beregner likviditetsdækningskravet i overensstemmelse med denne forordning, bør have tilladelse til indtil mindst december 2023 at medtage højt prioriterede obligationer fra det spanske porteføljeadministrationsselskab som aktiver af særdeles høj likviditets- og kreditkvalitet.
(109)
På grundlag af de rapporter, som EBA skal forelægge, bør Kommissionen ved udarbejdelsen af den delegerede retsakt om likviditetskrav i henhold til artikel 460 desuden overveje, om højt prioriterede obligationer, der udstedes af juridiske enheder svarende til NAMA i Irland eller det spanske porteføljeadministrationsselskab, som er oprettet med samme formål og er af særlig betydning for genopretningen af banker i andre medlemsstater, skal indrømmes en sådan behandling, i den udstrækning de garanteres af den pågældende medlemsstats centralregering og anerkendes som sikkerhed af de pengepolitiske myndigheder.
(110)
EBA bør ved udarbejdelsen af udkastene til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at fastsætte metoder til måling af supplerende udgående pengestrømme, overveje en standardmetode, der tager hensyn til historiske data, som en sådan målemetode.
(111)
Indtil en net stable funding ratio (NSFR) er indført som en bindende minimumsstandard, bør institutterne overholde en generel finansieringsforpligtelse. Den generelle finansieringsforpligtelse bør ikke et krav til ratio. Hvis der indtil indførelsen af NSFR indføres en stable funding ratio som en minimumsstandard ved en national bestemmelse, bør institutterne overholde denne minimumsstandard.
(112)
Ud over hensynet til de kortfristede likviditetsbehov bør institutter også skabe finansieringsstrukturer, der er stabile på længere sigt. I december 2010 blev der i BCBS opnået enighed om, at net stable funding ratio (NSFR) skal sættes til en minimumsstandard senest den 1. januar 2018, og at BCBS vil indføre strenge rapporteringsprocedurer for at overvåge denne ratio i en overgangsperiode og fortsat vil holde øje med virkningerne af disse standarder på finansmarkederne, långivningen og den økonomiske vækst og om nødvendigt gribe ind over for utilsigtede konsekvenser. BCBS besluttede således, at NSFR vil være omfattet af en observationsperiode og en revisionsklausul. I den forbindelse bør EBA på grundlag af den i henhold til denne forordning krævede rapportering evaluere, hvordan et krav om stabil finansiering skal udformes. Med udgangspunkt i denne evaluering bør Kommissionen aflægge rapport til Europa-Parlamentet og Rådet med egnede forslag til, hvordan et sådant krav kan indføres senest i 2018.
(113)
Svagheder i ledelsen i en række institutter har været en medvirkende årsag til overdreven og uforsigtig risikotagning i banksektoren, som har resulteret i flere institutters konkurs og systemiske problemer.
(114)
For at lette overvågningen af institutternes praksis for selskabsledelse og forbedre markedsdisciplinen bør institutter offentliggøre oplysninger om deres ledelsessystemer. Deres ledelsesorganer bør godkende og offentliggøre en erklæring, hvoraf det over for offentligheden bekræftes, at disse systemer er tilstrækkelige og effektive.
(115)
For at tage højde for den forskelligartede karakter af forretningsmodellerne for institutter på det indre marked bør visse langsigtede strukturelle krav såsom NSFR og gearingsgraden underkastes en nøje vurdering med henblik på at fremme en bred vifte af solide bankstrukturer, som har været og bør fortsætte med at være til gavn for Unionens økonomi.
(116)
Et løbende udbud af finansielle tjenesteydelser til private og virksomheder forudsætter en stabil finansieringsstruktur. De langsigtede finansieringsstrømme i de bankbaserede finansielle systemer i mange medlemsstater kan generelt være af en anden beskaffenhed end dem, der findes på andre internationale markeder. Hertil kommer, at der i medlemsstaterne kan have udviklet sig særlige finansieringsstrukturer med henblik på at tilvejebringe stabil finansiering af langfristede investeringer, herunder decentrale bankstrukturer til formidling af likviditet eller specialiserede realkreditværdipapirer, der handles på meget likvide markeder og er et eftertragtet langsigtet investeringsobjekt. Disse strukturelle faktorer bør overvejes nøje. Det er med henblik herpå afgørende, at EBA og ESRB, når de internationale standarder er færdiggjort, på grundlag af de i henhold til denne forordning krævede indberetninger vurderer, hvordan et krav om stabil finansiering bør udformes, under fuld hensyntagen til de forskelligartede finansieringsstrukturer på bankmarkedet i Unionen.
(117)
For at sikre en gradvis konvergens mellem kapitalgrundlaget og de justeringer, der anvendes på definitionen af kapitalgrundlag i Unionen og på definitionen af kapitalgrundlag som fastlagt i denne forordning i en overgangsperiode, bør indfasningen af denne forordnings kapitalgrundlagskrav ske gradvist. Det er af afgørende betydning at sikre, at denne indfasning er i overensstemmelse med de forbedringer, som medlemsstaterne senest har foretaget af det krævede kapitalgrundlagsniveau og af definition af kapitalgrundlaget i medlemsstaterne. I den forbindelse bør de kompetente myndigheder i overgangsperioden inden for fastsatte nedre og øvre grænser bestemme, hvor hurtigt det krævede kapitalgrundlagsniveau og de justeringer, der er fastlagt i denne forordning, skal indføres.
(118)
For at muliggøre en smidig overgang fra de indbyrdes afvigende forsigtighedsjusteringer, der i øjeblikket anvendes i medlemsstaterne, til det sæt forsigtighedsjusteringer, der er fastlagt i denne forordning, bør de kompetente myndigheder i en overgangsperiode kunne fortsætte med at kræve, at institutter i begrænset omfang foretager forsigtighedsjusteringer, der ikke er i overensstemmelse med denne forordning.
(119)
For at sikre, at institutter har tilstrækkelig tid til at opfylde de nye krævede niveauer for og definitioner af kapitalgrundlaget, bør en række kapitalinstrumenter, der ikke opfylder definitionen af kapitalgrundlaget som fastsat i denne forordning, udfases mellem den 1. januar 2013 og den 31. december 2021. Desuden bør visse instrumenter indskudt af centralregeringer kunne medregnes fuldt ud som kapitalgrundlag i en begrænset periode. Endvidere bør overkurs ved emission i forbindelse med poster, der blev betragtet som kapitalgrundlag i henhold til nationale gennemførelsesforanstaltninger til direktiv 2006/48/EF, under visse omstændigheder betragtes som egentlig kernekapital.
(120)
For at sikre gradvis konvergens hen imod ensartede regler for institutternes pligt til at forsyne markedsdeltagerne med nøjagtige og omfattende oplysninger om institutternes risikoprofil bør kravene om oplysningspligt indføres gradvis.
(121)
For at tage højde for markedsudviklingen og erfaringerne med anvendelsen af denne forordning bør Kommissionen skulle forelægge Europa-Parlamentet og Rådet rapporter, eventuelt ledsaget af lovgivningsforslag, når det er hensigtsmæssigt, om den mulige virkning af kapitalkrav på de økonomiske konjunkturer, minimumskravene til kapitalgrundlaget i relation til eksponeringer i form af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, store eksponeringer, likviditetskrav, gearing, eksponeringer mod overført kreditrisiko, modpartskreditrisiko og den oprindelige risikos metode, detaileksponeringer, om definitionen af justeret kapitalgrundlag og anvendelsesniveauet for denne forordning.
(122)
Hovedformålet med de lovgivningsmæssige rammer for kreditinstitutter bør være at sikre vitale tjenesteydelser til realøkonomien og samtidig begrænse risikoen for moralsk hasard. En strukturel adskillelse af detail- og investeringsbankdriften inden for en bankkoncern kan være et afgørende værktøj til at nå dette mål. Ingen bestemmelser i det gældende regelsæt bør derfor være til hinder for indførelse af foranstaltninger til gennemførelse af en sådan adskillelse. Kommissionen bør analysere problemet med strukturel adskillelse i Unionen og forelægge Europa-Parlamentet og Rådet en rapportledsaget, hvis det er hensigtsmæssigt, af et lovgivningsforslag.
(123)
Med henblik på at beskytte indskydere og bevare den finansielle stabilitet bør medlemsstaterne også kunne vedtage strukturforanstaltninger, der kræver, at kreditinstitutter, som har tilladelse i den pågældende medlemsstat, reducerer deres eksponeringer mod forskellige juridiske enheder afhængigt af deres aktiviteter, uanset hvor disse aktiviteter udføres. Fordi sådanne foranstaltninger kunne have en negativ indvirkning ved at fragmentere det indre marked, bør de dog kun godkendes på strenge betingelser, indtil en kommende retsakt, der udtrykkeligt harmoniserer sådanne foranstaltninger, træder i kraft.
(124)
For nærmere at fastlægge kravene i denne forordning bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF vedrørende tekniske tilpasninger af denne forordning med henblik på at præcisere definitionerne, sikre ensartet anvendelse af denne forordning eller for at tage hensyn til udviklingen på finansmarkederne, at tilpasse terminologien og definitionerne til efterfølgende relevante retsakter, at tilpasse bestemmelserne i denne forordning vedrørende kapitalgrundlaget for at afspejle udviklingen inden for regnskabsstandarder eller EU-retten eller med hensyn til konvergens i tilsynspraksis, at udvide listen over eksponeringsklasser med henblik på standardmetoden eller IRB-metoden for tage hensyn til udviklingen på finansmarkederne, at tilpasse visse beløb, der er relevante for disse eksponeringsklasser, for at tage hensyn til virkningen af inflation, at tilpasse listen over og klassificeringen af ikkebalanceførte poster og at tilpasse specifikke bestemmelser og tekniske kriterier vedrørende behandling af modpartskreditrisici, standardmetoden og IRB-metoden, kreditrisikoreduktion, securitisering, operationelle risici, markedsrisiko, likviditet, gearing og oplysningspligt for at tage hensyn til udviklingen på finansmarkederne eller inden for regnskabsstandarder eller EU-retten eller med hensyn til konvergens i tilsynspraksis og risikomåling og til resultatet af overvejelserne af forskellige spørgsmål, der er omfattet af direktiv 2004/39/EF.
(125)
Beføjelsen til at vedtage retsakter bør også delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i TEUF for så vidt angår indførelse af en midlertidig nedsættelse af kapitalgrundlaget eller risikovægte fastsat i denne forordning for at tage hensyn til særlige forhold, at tydeliggøre undtagelsen af visse eksponeringer fra bestemmelser i denne forordning om store eksponeringer, at fastsætte beløb, der er relevante ved beregning af kapitalkravene vedrørende handelsbeholdningen, for at tage hensyn til den økonomiske og monetære udvikling, at tilpasse kategorierne af investeringsselskaber, der er berettiget til visse undtagelser fra kapitalgrundlaget, for at tage hensyn til udviklingen på finansmarkederne, at tydeliggøre kravet om, at investeringsselskaber skal have et kapitalgrundlag svarende til en fjerdedel af det foregående års faste omkostninger, for at sikre en ensartet anvendelse af denne forordning, at bestemme de kapitalgrundlagsposter, i hvilke der bør foretages fradrag af et instituts besiddelser af instrumenter i relevante enheder, at indføre yderligere overgangsbestemmelser vedrørende behandlingen af aktuarmæssige gevinster og tab ved målingen af institutters forpligtelser i forbindelse med ydelsesbaserede pensionsordninger. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder også på ekspertniveau. Kommissionen bør i forbindelse med forberedelsen og udarbejdelsen af delegerede retsakter sørge for samtidig, rettidig og hensigtsmæssig fremsendelse af relevante dokumenter til Europa-Parlamentet og Rådet.
(126)
I overensstemmelse med erklæring nr. 39 om artikel 290 i TEUF bør Kommissionen i overensstemmelse med sin faste praksis også fremover søge bistand fra eksperter udnævnt af medlemsstaterne, når den udarbejder sine udkast til delegerede retsakter på området finansielle tjenesteydelser.
(127)
Tekniske standarder for finansielle tjenesteydelser bør sikre harmonisering, ensartede betingelser og passende beskyttelse af indskydere, investorer og forbrugere i hele Unionen. Da EBA har højt specialiseret ekspertise, ville det være effektivt og hensigtsmæssigt at lade EBA få til opgave at udarbejde udkast til reguleringsmæssige og gennemførelsesmæssige tekniske standarder, som ikke indebærer politikbeslutninger, med henblik på forelæggelse for Kommissionen. EBA bør sikre effektive forvaltnings- og indberetningsprocedurer i forbindelse med udarbejdelsen af tekniske standarder. Indberetningsformaterne bør stå i rimeligt forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter.
(128)
Kommissionen bør vedtage de udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, som EBA udarbejder vedrørende gensidige selskaber, andelsselskaber, sparekasser og lignende institutter, visse kapitalgrundlagsinstrumenter, forsigtighedsjusteringer, fradrag i kapitalgrundlag, supplerende kapitalgrundlagsinstrumenter, minoritetsinteresser, accessorisk bankvirksomhed, behandling af kreditrisikojustering, sandsynlighed for misligholdelse, tab givet misligholdelse, metoder for risikovægtning af aktiver, konvergens med hensyn til tilsynspraksis, likviditet og overgangsordninger for kapitalgrundlag, ved delegerede retsakter i henhold til artikel 290 i TEUF og i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau. Kommissionen og EBA bør sikre, at disse standarder og krav kan anvendes af alle de berørte institutter på en måde, som står i et passende forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af de pågældende institutter og deres virksomhed.
(129)
Gennemførelsen af visse delegerede retsakter, der er omhandlet i denne forordning, såsom en delegeret retsakt om likviditetsdækningskravet, kan potentielt få en kraftig indvirkning på de institutter, der er underkastet tilsyn, og realøkonomien. Kommissionen bør sørge for, at Europa-Parlamentet og Rådet altid bliver informeret om den relevante udvikling på internationalt plan og Kommissionens aktuelle overvejelser, allerede inden delegerede retsakter offentliggøres.
(130)
Kommissionen bør også tillægges beføjelse til at vedtage gennemførelsesmæssige tekniske standarder, der er udarbejdet af EBA, for så vidt angår konsolidering, fælles afgørelser, rapportering, oplysningspligt, eksponeringer, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af pant i fast ejendom, risikovurdering, metoder for risikovægtning af aktiver, risikovægte for og specificering af visse eksponeringer, behandling af optioner og warrants, positioner i aktieinstrumenter og udenlandsk valuta, anvendelse af interne modeller, gearing og ikkebalanceførte poster ved gennemførelsesretsakter i henhold til artikel 291 i TEUF og i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
(131)
Under hensyn til detaljerne omkring og antallet af de reguleringsmæssige tekniske standarder, der skal vedtages i henhold til denne forordning, bør den periode, hvori Europa-Parlamentet eller Rådet kan gøre indsigelse mod en reguleringsmæssig teknisk standard, når Kommissionen vedtager en reguleringsmæssig teknisk standard, der er den samme som det udkast til reguleringsmæssig teknisk standard, som EBA har forelagt, når det er passende yderligere forlænges med én måned. Desuden bør Kommissionen sigte mod at vedtage de reguleringsmæssige tekniske standarder i god tid, så Europa-Parlamentet og Rådet kan foretage en fuld kontrol under hensyntagen til mængden og kompleksiteten af de reguleringsmæssige tekniske standarder og de nærmere bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forretningsordener, deres arbejdsprogram og sammensætning.
(132)
For at sikre en høj grad af retssikkerhed bør EBA indlede høringer om de udkast til tekniske standarder, der er omhandlet i denne forordning. EBA og Kommissionen bør desuden snarest muligt påbegynde udarbejdelsen af de rapporter om likviditetskrav og gearing, der er omhandlet i denne forordning.
(133)
For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af denne forordning bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (18).
(134)
I overensstemmelse med artikel 345 i TEUF, ifølge hvilken de ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne ikke berøres af traktaterne, er denne forordning hverken til fordel eller ulempe for eller diskriminerer mod de forskellige typer af ejerskab, der falder ind under dens anvendelsesområde.
(135)
Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse er blevet hørt i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2, i forordning (EF) nr. 45/2001 og har afgivet en udtalelse (19).
(136)
Forordning (EU) nr. 648/2012 bør ændres i overensstemmelse hermed -
VEDTAGET DENNE FORORDNING:
FØRSTE DEL
ALMINDELIGE BESTEMMELSER
AFSNIT I
GENSTAND, ANVENDELSESOMRÅDE OG DEFINITIONER
Artikel 1
Anvendelsesområde
I denne forordning fastlægges der ensartede bestemmelser om generelle tilsynsmæssige krav, som alle institutter, der er underkastet tilsyn i henhold til direktiv 2013/36/EU, skal opfylde på følgende områder:
a)
kapitalgrundlagskrav i forbindelse med fuldt ud målelige, ensartede og standardiserede elementer af kreditrisiko, markedsrisiko, operationel risiko og afviklingsrisiko
b)
krav, som begrænser store eksponeringer
c)
efter at den delegerede retsakt, der er omhandlet i artikel 460 er trådt i kraft: likviditetskrav i forbindelse med fuldt ud målelige, ensartede og standardiserede elementer af likviditetsrisiko
d)
indberetningskrav i forbindelse med litra a), b) og c) og gearing
e)
offentliggørelseskrav.
Denne forordning indeholder ikke bestemmelser om offentliggørelseskrav for kompetente myndigheder i forbindelse med regulering af og tilsyn med institutter som omhandlet i direktiv 2013/36/EU.
Artikel 2
Tilsynsbeføjelser
For at kunne overholde bestemmelserne i denne forordning udøver de kompetente myndigheder de beføjelser og følger de procedurer, som er fastsat i direktiv 2013/36/EU.
Artikel 3
Institutters anvendelse af strengere krav
Institutter kan uanset denne forordning have et kapitalgrundlag og kapitalgrundlagselementer samt træffe foranstaltninger, som opfylder strengere krav end dem, der er foreskrevet i denne forordning.
Artikel 4
Definitioner
1. I denne forordning forstås ved:
1)
"kreditinstitut": en virksomhed, hvis aktivitet består i fra offentligheden at tage imod indskud eller andre midler, der skal tilbagebetales, samt i at yde lån for egen regning
2)
"investeringsselskab": en person som defineret i artikel 4, stk. 1, nr. 1), i direktiv 2004/39/EF, som er omfattet af kravene i nævnte direktiv, undtagen:
a)
kreditinstitutter
b)
lokale firmaer
c)
selskaber, som ikke har tilladelse til at yde den accessoriske tjenesteydelse, der er omhandlet i bilag I, afsnit B, punkt 1, til direktiv 2004/39/EF, som kun yder en eller flere af de investeringsservices og -aktiviteter, der er omhandlet i bilag I, afsnit A, punkt 1, 2, 4 og 5, til nævnte direktiv, og som ikke har tilladelse til at opbevare penge eller værdipapirer, der tilhører deres kunder, og som derfor ikke på noget tidspunkt må komme i gældsforhold til deres kunder
3)
"institut": et kreditinstitut eller et investeringsselskab
4)
"lokalt firma": et firma, som handler for egen regning på markederne for finansielle futures eller optioner eller andre derivater og på spotmarkederne med det ene formål at afdække positionerne på derivatmarkederne, eller som handler på vegne af andre medlemmer på disse markeder, og som garanteres af clearingmedlemmer på samme markeder, og hvor ansvaret for opfyldelsen af de kontrakter, som et sådant firma har indgået, påhviler clearingmedlemmer på samme markeder
5)
"forsikringsselskab": et forsikringsselskab som defineret i artikel 13, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II) (20)
6)
"genforsikringsselskab": et genforsikringsselskab som defineret i artikel 13, nr. 4), i direktiv 2009/138/EF
7)
"kollektiv investeringsordning" eller "CIU": et investeringsinstitut som defineret i artikel 1, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (21), herunder, medmindre andet er bestemt, enheder i tredjelande, der udøver lignende aktiviteter, som er underkastet tilsyn i henhold til EU-retten eller lovgivningen i et tredjeland, som anvender tilsynskrav og reguleringskrav, der som minimum svarer til de krav, der anvendes i Unionen, en AIF som defineret i artikel 4, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde (22) eller en ikke-EU-AIF som defineret i nævnte direktivs artikel 4, stk. 1, litra aa)
8)
"offentlig enhed": et ikkekommercielt administrativt organ, der er ansvarlig over for centralregeringer, regionale eller lokale myndigheder, eller myndigheder, som har samme ansvar som regionale og lokale myndigheder, eller en ikkekommerciel virksomhed, der ejes eller oprettes og støttes af centralregeringer, eller regionale eller lokale myndigheder og har særlige garantiordninger, og kan omfatte lovregulerede selvstyrende organer under offentligt tilsyn
9)
"ledelsesorgan": et ledelsesorgan som defineret i artikel 3, stk. 1, nr. 7), i direktiv 2013/36/EU
10)
"den daglige ledelse": den daglige ledelse som defineret i artikel 3, stk. 1, nr. 9), i direktiv 2013/36/EU]
11)
"systemisk risiko": systemisk risiko som defineret i artikel 3, stk. 1, nr. 10), i direktiv 2013/36/EU
12)
"modelrisiko": modelrisiko som defineret i artikel 3, stk. 1, nr. 11), i direktiv 2013/36/EU
13)
"eksponeringsleverende institut": en enhed, der
a)
selv eller via tilknyttede enheder direkte eller indirekte var involveret i den oprindelige aftale, der skabte låntagers eller en potentiel låntagers forpligtelser eller potentielle forpligtelser, der medførte en securitisering af risikoen, eller
b)
overtager tredjemands eksponeringer for egen regning og derefter securitiserer dem
14)
"organiserende institut": et andet institut end det eksponeringsleverende, der etablerer og forvalter et program for kortfristede gældsbreve (commercial papers) med sikkerhed i aktiver eller en anden securitiseringsordning, hvor der opkøbes eksponeringer fra tredjemand
15)
"moderselskab":
a)
et moderselskab som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EØF
b)
med henblik på afsnit VII, afdeling II, kapitel 3 og 4, og afsnit VIII i direktiv 2013/36/EU og femte del i denne forordning et moderselskab i overensstemmelse med definitionen i artikel 1, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF samt enhver virksomhed, der faktisk udøver bestemmende indflydelse over en anden virksomhed
16)
"datterselskab":
a)
et datterselskab som defineret i artikel 1 og 2 i direktiv 83/349/EØF
b)
et datterselskab som defineret i artikel 1, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF og enhver virksomhed, over hvilken et moderselskab faktisk udøver bestemmende indflydelse.
Datterselskaber af datterselskaber anses også for at være datterselskaber af den virksomhed, som er det oprindelige moderselskab
17)
"filial": en afdeling, som udgør en retligt afhængig del af et institut, og som direkte foretager alle eller nogle af de transaktioner, der er forbundet med virksomheden som institut
18)
"accessorisk servicevirksomhed": en virksomhed, hvis hovedaktivitet består i besiddelse og forvaltning af fast ejendom, forvaltning af databehandlingsydelser eller en lignende aktivitet, der har accessorisk karakter i forhold til et eller flere institutters hovedaktivitet
19)
"porteføljeadministrationsselskab": et porteføljeadministrationsselskab som defineret i artikel 2, nr. 5), i direktiv 2002/87/EF og en FAIF som defineret i artikel 4, stk. 1, litra b) i direktiv 2011/61/EU, herunder, medmindre andet er bestemt, enheder i tredjelande, der udøver lignende aktiviteter, som er underkastet lovgivningen i et tredjeland, der anvender tilsynskrav og reguleringskrav, der som minimum svarer til de krav, der anvendes i Unionen
20)
"finansielt holdingselskab": et finansieringsinstitut, hvis datterselskaber udelukkende eller hovedsagelig er institutter eller finansieringsinstitutter, hvoraf mindst et er et institut, og som ikke er et blandet finansielt holdingselskab
21)
"blandet finansielt holdingselskab": et blandet finansielt holdingselskab som defineret i artikel 2, nr. 15), i direktiv 2002/87/EF
22)
"blandet holdingselskab": et moderselskab, der ikke er et finansielt holdingselskab eller et institut eller et blandet finansielt holdingselskab, i hvis datterselskaber der indgår mindst ét institut
23)
"tredjelandsforsikringsselskab": et tredjelandsforsikringsselskab som defineret i artikel 13, nr. 3), i direktiv 2009/138/EF
24)
"tredjelandsgenforsikringsselskab": et tredjelandsgenforsikringsselskab som defineret i artikel 13, nr. 6), i direktiv 2009/138/EF
25)
"anerkendt investeringsselskab fra et tredjeland": et selskab, der opfylder følgende betingelser:
a)
hvis det var etableret i Unionen, ville det være omfattet af definitionen af et investeringsselskab
b)
det er godkendt i et tredjeland
c)
det er underlagt og overholder regler, der af de kompetente myndigheder anses for at være mindst lige så strenge som reglerne i denne forordning eller i direktiv 2013/36/EU
26)
"finansieringsinstitut": en virksomhed, som ikke er et institut, og hvis hovedvirksomhed består i at erhverve kapitalandele eller i at udøve en eller flere af aktiviteterne i punkt 2-12 og punkt 15 i bilag I til direktiv 2013/36/EU, herunder et finansielt holdingselskab, et blandet finansielt holdingselskab, et betalingsinstitut som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked (23) og et porteføljeadministrationsselskab, men ikke forsikringsholdingselskaber eller blandede forsikringsholdingselskaber, som defineret i artikel 212, stk. 1, litra g), i direktiv 2009/138/EF
27)
"enhed i den finansielle sektor":
a)
et institut
b)
et finansieringsinstitut
c)
en accessorisk servicevirksomhed, der indgår i et instituts konsoliderede finansielle situation
d)
et forsikringsselskab
e)
et tredjelandsforsikringsselskab
f)
et genforsikringsselskab
g)
et tredjelandsgenforsikringsselskab
h)
et forsikringsholdingselskab
i)
et blandet holdingselskab
j)
et blandet forsikringsholdingselskab som defineret i artikel 212, stk. 1, litra g), i direktiv 2009/138/EF
k)
en virksomhed, som ikke er omfattet af direktiv 2009/138/EF, jf. artikel 4 i nævnte direktiv
l)
en tredjelandsvirksomhed, hvis hovedvirksomhed svarer til virksomheden i en af enhederne i litra a)-k)
28)
"moderinstitut i en medlemsstat": et institut i en medlemsstat, der som datterselskab har et institut eller et finansieringsinstitut, eller som har kapitalinteresser i et sådant institut eller finansieringsinstitut, og som ikke selv er datterselskab af et andet institut, der er meddelt tilladelse i samme medlemsstat, eller et finansielt holdingselskab eller blandet finansielt holdingselskab, der er etableret i samme medlemsstat
29)
"moderinstitut i Unionen": et moderinstitut i en medlemsstat, der ikke er datterselskab af et andet institut, der er meddelt tilladelse i en medlemsstat, eller af et finansielt holdingselskab eller blandet finansielt holdingselskab, der er etableret i en medlemsstat
30)
"finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat": et finansielt holdingselskab, der ikke selv er datterselskab af et institut, der er meddelt tilladelse i samme medlemsstat, eller af et finansielt holdingselskab eller blandet finansielt holdingselskab, der er etableret i samme medlemsstat
31)
"finansielt moderholdingselskab i Unionen": et finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat, der ikke er datterselskab af et institut, der er meddelt tilladelse i en medlemsstat, eller af et andet finansielt holdingselskab eller blandet finansielt holdingselskab, der er etableret i en medlemsstat
32)
"blandet finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat": et blandet finansielt holdingselskab, der ikke selv er datterselskab af et institut, der er meddelt tilladelse i samme medlemsstat, eller af et finansielt holdingselskab eller blandet finansielt holdingselskab, der er etableret i samme medlemsstat
33)
"blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen": et blandet finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat, der ikke er datterselskab af et institut, der er meddelt tilladelse i en medlemsstat, eller af et andet finansielt holdingselskab eller blandet finansielt holdingselskab, der er etableret i en medlemsstat
34)
"central modpart" eller "CCP": en central modpart som defineret i artikel 2, nr. 1), i forordning (EU) nr. 648/2012
35)
"kapitalinteresse": kapitalinteresse som omhandlet i artikel 17, første punktum, i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 om årsregnskaberne for visse selskabsformer (24) eller direkte eller indirekte besiddelse af 20 % eller derover af stemmerettighederne eller kapitalen i en virksomhed
36)
"kvalificeret andel": direkte eller indirekte besiddelse af mindst 10 % af kapitalen eller stemmerettighederne i en virksomhed eller en besiddelse, som giver mulighed for at udøve betydelig indflydelse på driften af den pågældende virksomhed
37)
"kontrol": den forbindelse, der består mellem en modervirksomhed og en dattervirksomhed, jf. artikel 1 direktiv 83/349/EØF eller de regnskabsstandarder, som et institut er underlagt i henhold til forordning (EF) nr. 1606/2002, eller en tilsvarende forbindelse mellem en fysisk eller juridisk person og en virksomhed
38)
"snævre forbindelser": en situation, hvor to eller flere fysiske eller juridiske personer er knyttet til hinanden på en af følgende måder:
a)
kapitalinteresser i form af besiddelse af mindst 20 % af stemmerettighederne eller af kapitalen i en virksomhed, enten direkte eller gennem kontrol
b)
kontrol
c)
begge eller alle er varigt knyttet til den samme tredjemand gennem kontrol
39)
"gruppe af indbyrdes forbundne kunder":
a)
to eller flere fysiske eller juridiske personer, der - medmindre andet fremgår - udgør en enkelt risiko, fordi en af dem udøver direkte eller indirekte kontrol med den anden eller de andre
b)
to eller flere fysiske eller juridiske personer, hvoraf ingen udøver kontrol med den anden eller de andre som nævnt i litra a), men som må anses for at udgøre en enkelt risiko, fordi der består sådanne indbyrdes forbindelser mellem dem, at der er sandsynlighed for, at hvis den ene kommer i økonomiske vanskeligheder, navnlig finansierings- eller tilbagebetalingsvanskeligheder, vil den anden eller de andre også få vanskeligheder med finansieringen eller tilbagebetalingen
Uanset litra a) og b), hvis en centralregering udøver direkte kontrol med eller står i direkte indbyrdes forbindelse med mere end én fysisk eller juridisk person, kan gruppen bestående af centralregeringen og alle de fysiske eller juridiske personer, som centralregeringen udøver direkte eller indirekte kontrol med i henhold til litra a), eller som står i indbyrdes forbindelse med den i henhold til litra b), betragtes som ikke udgørende en gruppe af indbyrdes forbundne kunder. Eksistensen af en gruppe af indbyrdes forbundne kunder, der udgøres af centralregeringen og andre fysiske eller juridiske personer, kan i stedet vurderes særskilt for hver af de personer, som den udøver direkte kontrol med i henhold til litra a), eller som står i direkte indbyrdes forbindelse med den i henhold til litra b), og alle de fysiske og juridiske personer, som den pågældende person udøver kontrol med i henhold til litra a), eller som står i indbyrdes forbindelse med den pågældende person i henhold til litra b), herunder centralregeringen; det samme gælder for regionale eller lokale myndigheder, som artikel 115, stk. 2, finder anvendelse på
40)
"kompetent myndighed": en offentlig myndighed eller et offentligt organ, som er officielt anerkendt i henhold til national lovgivning, og som i henhold til national lovgivning er bemyndiget til at føre tilsyn med institutter som led i tilsynsordningen i den pågældende medlemsstat
41)
"konsoliderende tilsynsmyndighed": en kompetent myndighed med ansvar for gennemførelse af konsolideret tilsyn med moderinstitutter i Unionen og institutter kontrolleret af finansielle moderholdingselskaber i Unionen eller blandede finansielle moderholdingselskaber i Unionen
42)
"tilladelse": en fra myndighederne hidrørende akt, uanset formen, som medfører ret til at drive virksomhed
43)
"hjemland": den medlemsstat, hvor et institut er blevet meddelt tilladelse
44)
"værtsland": den medlemsstat, hvor et institut har en filial eller leverer tjenesteydelser
45)
"ESCB-centralbanker": de nationale centralbanker, der er medlemmer af Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB), og Den Europæiske Centralbank (ECB)
46)
"centralbanker": ESCB-centralbanker og centralbanker i tredjelande
47)
"konsolideret situation": den situation, der følger af anvendelsen af bestemmelserne i denne forordnings første del, afsnit II, kapitel 2, på et institut, som om dette institut sammen med en eller flere andre enheder udgjorde et enkelt institut
48)
"konsolideret niveau": på basis af den konsoliderede situation
49)
"delkonsolideret niveau": på basis af den konsoliderede situation for moderinstituttet, det finansielle holdingselskab eller det blandede finansielle holdingselskab, undtagen en undergruppe af enheder, eller på basis af den konsoliderede situation for et moderinstitut, et finansielt holdingselskab eller et blandet finansielt holdingselskab, der ikke er det øverste moderinstitut, finansielle holdingselskab eller blandede finansielle holdingselskab
50)
"finansielle instrumenter":
a)
en kontrakt, hvorved der oprettes et finansielt aktiv hos den ene part og en finansiel forpligtelse eller et egenkapitalinstrument hos den anden part
b)
et instrument, som er nævnt i afsnit C i bilag I til direktiv 2004/39/EF
c)
et afledt finansielt instrument
d)
et primært finansielt instrument
e)
et kontantinstrument.
De instrumenter, der er anført i litra a), b) og c), er kun finansielle instrumenter, hvis deres værdi er afledt af prisen for et underliggende finansielt instrument eller et andet underliggende aktiv, en sats eller et indeks
51)
"startkapital": størrelsen og arten af det kapitalgrundlag, der er omhandlet i artikel 12 i direktiv 2013/36/EU for kreditinstitutter og i afsnit IV i nævnte direktiv for så vidt angår investeringsselskaber
52)
"operationel risiko": risiko for tab som følge af mangelfulde eller svigtende interne procedurer, menneskelige fejl og systemfejl eller som følge af eksterne hændelser, inklusive juridiske risici
53)
"udvandingsrisiko": risikoen for, at en fordring mindskes gennem kontantlån eller andre typer lån til låntager
54)
"sandsynlighed for misligholdelse" eller "PD": sandsynligheden for, at en modpart over et tidsrum på et år misligholder sine forpligtelser
55)
"tab givet misligholdelse" eller "LGD": tabet ved en eksponering som følge af modpartens misligholdelse i forhold til det udestående tilgodehavende ved misligholdelsen
56)
"konverteringsfaktor": forholdet mellem det ikkeudnyttede engagement på det aktuelle tidspunkt, som der kan blive trukket på, og som derfor ville blive et udestående tilgodehavende i tilfælde af misligholdelse, og det ikkeudnyttede engagement på det aktuelle tidspunkt, idet størrelsen af engagementet bestemmes ud fra den meddelte grænse, medmindre den ikkemeddelte grænse er højere
57)
"kreditrisikoreduktion": en teknik, et institut anvender for at mindske kreditrisikoen ved en eller flere af sine eksponeringer
58)
"finansieret kreditrisikoafdækning": en teknik til kreditrisikoreduktion, hvor reduktionen af kreditrisikoen ved et instituts eksponering er baseret på instituttets ret til - i tilfælde af modpartens misligholdelse, eller hvis en af de øvrige nærmere angivne kredithændelser, der vedrører modparten, indtræffer - at realisere eller overføre eller erhverve eller tilbageholde visse aktiver eller beløb eller at mindske eksponeringens størrelse til eller erstatte dette beløb med forskellen mellem eksponeringens størrelse og størrelsen af fordringen på instituttet
59)
"ufinansieret kreditrisikoafdækning": en teknik til kreditrisikoreduktion, hvor reduktionen af kreditrisikoen ved et instituts eksponering skyldes tredjemands forpligtelse til at betale et beløb i tilfælde af låntagers misligholdelse eller andre nærmere angivne kredithændelser
60)
"kontantlignende instrument": et indskudsbevis, en obligation, herunder en dækket obligation eller ethvert andet ikkeefterstillet instrument, der er udstedt af et institut, og for hvilket instituttet allerede har modtaget fuld betaling, og som tilbagebetales uden betingelser af instituttet til dets nominelle værdi
61)
"securitisering": en transaktion eller ordning, hvorved kreditrisikoen ved en eksponering eller en pulje af eksponeringer opdeles i trancher og er karakteriseret ved følgende:
a)
Betalingerne i forbindelse med transaktionen eller ordningen afhænger af udviklingen i eksponeringen eller puljen af eksponeringer.
b)
Rangordningen af trancher afgør fordelingen af tabene i transaktionens eller ordningens levetid.
62)
"securitiseringsposition": en eksponering mod en securitisering
63)
"resecuritisering": en securitisering, hvor risikoen i forbindelse med en underliggende pulje af eksponeringer er opdelt i trancher, og hvor mindst en af de underliggende eksponeringer er en securitiseringsposition
64)
"resecuritiseringsposition": eksponering mod en resecuritisering
65)
"kreditforbedring": et ved aftale indgået arrangement, hvorved en positions kreditkvalitet i forbindelse med en securitisering forbedres i forhold til, hvad den ville have været, hvis der ikke var sket en kreditforbedring, herunder forbedringer via flere lavere rangerende trancher i forbindelse med securitisering eller andre typer kreditrisikoafdækning
66)
"securitiseringsenhed med særligt formål" eller "SSPE": et administrationsselskab eller en anden enhed end et institut, som er etableret med henblik på at foretage en eller flere securitiseringer, og hvis aktiviteter er begrænset til dette formål, hvis struktur er udformet med henblik på at adskille SSPE'ens forpligtelser fra det eksponeringsleverende instituts, og i hvilket indehaverne af retten til securitiseringsenheden har ubegrænset ret til at pantsætte eller sælge de hermed forbundne rettigheder
67)
"tranche": et ved aftale fastlagt segment af kreditrisikoen ved en eksponering eller en række eksponeringer, hvor en position i segmentet medfører risiko for et større eller mindre kredittab end en position af samme størrelse i hvert af de andre sådanne segmenter, idet der ikke tages hensyn til den kreditrisikoafdækning, som tredjemand direkte giver indehavere af positioner i segmentet eller i andre segmenter
68)
"opgørelse til markedsværdi": værdiansættelse af positionerne til lettilgængelige slutkurser fra uafhængige kilder, herunder vekselkurser, skærmkurser eller noteringer fra flere uafhængige og velrenommerede mæglere
69)
"opgørelse til modelværdi": en værdiansættelse, som skal benchmarkes, ekstrapoleres eller på anden vis beregnes ud fra et eller flere markedsinput
70)
"uafhængig kurskontrol": en proces, hvorved markedskurser eller modelværdier regelmæssigt kontrolleres for nøjagtighed og uafhængighed
71)
"justeret kapitalgrundlag": summen af følgende:
a)
kernekapital som omhandlet i artikel 25
b)
supplerende kapital som omhandlet i artikel 71, der udgør højst en tredjedel af kernekapitalen
72)
"anerkendte børser": en børs, der opfylder alle følgende betingelser:
a)
Den er et reguleret marked.
b)
Den har en clearingordning, hvorved der til de i bilag II nævnte kontrakter stilles daglige margenkrav, som efter de kompetente myndigheders opfattelse yder en tilstrækkelig beskyttelse
73)
"skønsmæssige pensionsydelser": forhøjede pensionsydelser, som et institut på grundlag af skøn tildeler en medarbejder som en del af dennes variable lønpakke, og som ikke omfatter opsparede ydelser, som en medarbejder er blevet tildelt i henhold til virksomhedens pensionsordning
74)
"belåningsværdi": en fast ejendoms værdi som fastsat gennem en forsigtig vurdering af de fremtidige salgsmuligheder under hensyn til bl.a. ejendommens holdbarhed på lang sigt, de almindelige og de lokale markedsforhold, ejendommens nuværende brug og alternative anvendelsesmuligheder
75)
"beboelsesejendom": en ejendom, der er beboet af ejeren eller lejeren af ejendommen. Beboelsesejendomme omfatter retten til at bebo en lejlighed i en andelsboligforening beliggende i Sverige
76)
"markedsværdi": for fast ejendom det skønnede beløb, som ejendommen kan handles til på værdiansættelsesdatoen ved en uafhængig transaktion mellem en interesseret køber og en interesseret sælger på normale markedsvilkår, hvor parterne hver især har handlet på et velinformeret grundlag med forsigtighed og uden at være under tvang
77)
"gældende regnskabsregler": de regnskabsstandarder, som instituttet er omfattet af i medfør af forordning (EF) nr. 1606/2002 eller direktiv 86/635/EØF
78)
"etårig misligholdelsesfrekvens": forholdet mellem antallet af misligholdelser i en periode, som begynder et år før en dato T, og antallet af låntagere, der er klassificeret i denne risikogruppe eller pulje et år forud for denne dato
79)
"spekulativ finansiering af fast ejendom": lån til erhvervelse af eller byggemodning af eller opførelse på jord i forbindelse med fast ejendom eller af og i forbindelse med sådan ejendom med henblik på videresalg med fortjeneste
80)
"handelsfinansiering": finansiering, herunder garantier, i tilknytning til udveksling af varer og tjenesteydelser ved hjælp af finansielle produkter med fast kortfristet løbetid, normalt på under et år uden automatisk fornyelse
81)
"offentligt støttet eksportkredit": lån eller kreditter til finansiering af eksport af varer og tjenesteydelser, for hvilke et officielt eksportkreditagentur stiller garanti eller yder forsikring eller direkte finansiering
82)
"genkøbsaftale" og "omvendt genkøbsaftale": en aftale, hvorefter et institut eller dets modpart overdrager værdipapirer eller råvarer eller garanterede rettigheder vedrørende:
a)
værdipapirer eller råvarer, når garantien gives af en anerkendt børs, der er indehaver af rettighederne til værdipapirerne eller råvarerne, og når aftalen ikke giver et institut mulighed for at overdrage eller pantsætte et bestemt værdipapir eller en bestemt råvare til mere end en modpart ad gangen og samtidig forpligter sig til at tilbagekøbe dem
b)
andre værdipapirer eller råvarer af samme type til en nærmere angiven pris på et senere tidspunkt, der er eller bliver nærmere angivet af overdrageren, idet der er tale om en genkøbsaftale for det institut, der sælger værdipapirerne eller råvarerne, og en omvendt genkøbsaftale for det institut, der køber dem
83)
"genkøbstransaktion": enhver transaktion, der er omfattet af en genkøbsaftale eller en omvendt genkøbsaftale
(84)
"simpel genkøbsaftale": en genkøbstransaktion af et enkelt aktivt eller lignende ikkekomplekst aktiv i modsætning til en kurv af aktiver
85)
"positioner, der besiddes med handelshensigt":
a)
positioner i finansielle instrumenter, som et institut indehaver for egen regning, og positioner baseret på kundebetjening og opgørelse til markedsværdi
b)
positioner, som indehaves med henblik på videresalg på kort sigt
c)
positioner, som besiddes med henblik på at få fordel af faktiske eller forventede kortsigtede forskelle mellem købs- og salgspriser eller af andre pris- eller renteændringer
86)
"handelsbeholdning": alle positioner i finansielle instrumenter og råvarer, som instituttet besidder med henblik på videresalg eller for at afdække andre positioner, der besiddes med henblik på videresalg
87)
"multilateral handelsfacilitet": en multilateral handelsfacilitet som defineret i artikel 4, nr. 15), i direktiv 2004/39/EF
88)
"kvalificerende central modpart": en central modpart, der enten er meddelt tilladelse i overensstemmelse med artikel 14 i forordning (EU) nr. 648/2012, eller som er anerkendt i overensstemmelse med artikel 45 i nævnte forordning
89)
"misligholdelsesfond": en fond oprettet af en central modpart i overensstemmelse med artikel 42 i forordning (EU) nr. 648/2012 og anvendt i overensstemmelse med artikel 45 i nævnte forordning
90)
"indbetalt bidrag til en CCP's misligholdelsesfond": et bidrag til en CCP's misligholdelsesfond, som et institut har indbetalt
91)
"handelseksponering": et clearingmedlems eller en kundes nuværende eksponering, herunder den variationsmargen, som clearingmedlemmet har til gode, men endnu ikke har modtaget, og enhver potentiel fremtidig eksponering mod en CCP som følge af kontrakter og transaktioner som anført i artikel 301, stk. 1, litra a)-e), samt initialmargenen
92)
"reguleret marked": et reguleret marked som defineret i artikel 4, nr. 14) i direktiv 2004/39/EF
93)
"gearing": den relative størrelse af et instituts aktiver, ikkebalanceførte forpligtelser og eventualforpligtelser, der betales eller stilles som sikkerhed, herunder forpligtelser i forbindelse med modtagne midler, indgåede forpligtelser, derivater eller genkøbsaftaler, men ikke forpligtelser, som kun kan opfyldes ved likvidation af et institut, sammenlignet med instituttets kapitalgrundlag
94)
"risiko for overdreven gearing": risiko som resultat af et instituts sårbarhed som følge af gearing eller mulig gearing, som kan kræve uforudsete korrigerende foranstaltninger i dets forretningsplan, herunder nødsalg af aktiver, som vil kunne medføre tab eller justeringer i værdien af dets resterende aktiver
95)
"kreditrisikojustering": størrelsen af specifikke og generelle hensættelser til dækning af tab på udlån for kreditrisici, som er anerkendt i instituttets årsregnskab i overensstemmelse med de gældende regnskabsregler
96)
"intern afdækning": en position, der i væsentlig udstrækning dækker komponentrisikoelementerne mellem én eller flere positioner i og uden for handelsbeholdningen
97)
"referenceforpligtelse": en forpligtelse, der anvendes til at bestemme et kreditderivats kontante afregningsværdi
98)
"eksternt kreditvurderingsinstitut" eller "ECAI": et kreditvurderingsbureau, som er registreret eller godkendt i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1060/2009 af 16. september 2009 om kreditvurderingsbureauer (25), eller en centralbank, som udsteder kreditvurderinger, der er undtaget fra anvendelsen af forordning (EF) nr. 1060/2009
99)
"Udpeget ECAI" betyder et ECAI, der er udpeget af et institut
100)
"akkumuleret anden totalindkomst": det samme som i international regnskabsstandard (IAS) 1, jf. forordning (EF) nr. 1606/2002
101)
"kernekapital": kernekapital som defineret i artikel 88 i direktiv 2009/138/EF
102)
"kernekapitalposter i forsikringsselskaber": kernekapitalposter i virksomheder, som er omfattet af direktiv 2009/138/EF, når disse poster klassificeres som tier 1-kapital i overensstemmelse med artikel 94, stk. 1, i nævnte direktiv
103)
"hybride kernekapitalposter i forsikringsselskaber": kernekapitalposter i virksomheder, som er omfattet af direktiv 2009/138/EF, når disse poster klassificeres som tier 1-kapital i overensstemmelse med artikel 94, stk. 1, i nævnte direktiv, og indregningen af disse poster er begrænset af de delegerede retsakter, der vedtages i henhold til nævnte direktivs artikel 99
104)
"supplerende kapitalposter i forsikringsselskaber": kernekapitalposter i virksomheder, som er omfattet af direktiv 2009/138/EF, når disse poster klassificeres som tier 2-kapital i overensstemmelse med artikel 94, stk. 2, i nævnte direktiv
105)
"resterende supplerende kapitalposter i forsikringsselskaber": kernekapitalposter i virksomheder, som er omfattet af direktiv 2009/138/EF, når disse poster klassificeres som tier 3-kapital i overensstemmelse med artikel 94, stk. 3, i nævnte direktiv
106)
"udskudte skatteaktiver": den samme som i de gældende regnskabsregler
107)
"udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet": udskudte skatteaktiver, hvis fremtidige værdi kun kan realiseres, såfremt instituttet genererer skattemæssigt overskud i fremtiden
108)
"udskudte skatteforpligtelser": det samme som i de gældende regnskabsregler
109)
"aktiver i ydelsesbaseret pensionskasse": aktiver i en ydelsesbaseret pensionskasse eller ordning opgjort efter fradrag af samme pensionskasses eller -ordnings forpligtelser
110)
"udlodninger": udbetaling af udbytte eller rente under enhver form
111)
"finansiel virksomhed": det samme som i artikel 13, nr. 25), litra b) og d), i direktiv 2009/138/EF
112)
"midler til dækning af generelle kreditinstitutrisici": det samme som i artikel 38 i direktiv 86/635/EØF
113)
"goodwill": det samme som i de gældende regnskabsregler
114)
"indirekte besiddelse": enhver eksponering mod en mellemliggende enhed, der er eksponeret mod kapitalinstrumenter udstedt af en enhed i den finansielle sektor, hvor en eventuel permanent nedskrivning af de kapitalinstrumenter, der er udstedt af enheden i den finansielle sektor, ville påføre instituttet et tab, der ikke ville være væsentligt forskelligt fra det tab, som instituttet ville lide i tilfælde af en direkte besiddelse af de kapitalinstrumenter, som er udstedt af enheden i den finansielle sektor
115)
"immaterielle aktiver": det samme som i de gældende regnskabsregler, og de omfatter goodwill
116)
"andre kapitalinstrumenter": kapitalinstrumenter, som er udstedt af enheder i den finansielle sektor, og som ikke kan klassificeres som egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter, supplerende kapitalinstrumenter, kernekapitalposter i forsikringsselskaber, hybride kernekapitalposter i forsikringsselskaber, supplerende kapitalposter i forsikringsselskaber eller resterende supplerende kapitalposter i forsikringsselskaber
117)
"andre reserver": reserver, jf. de gældende regnskabsregler, som skal oplyses i henhold til den gældende regnskabsstandard med fradrag af de beløb, der allerede indgår i akkumuleret anden totalindkomst eller overført resultat
118)
"kapitalgrundlag": summen af kernekapital og supplerende kapital
119)
"kapitalgrundlagsinstrumenter": kapitalinstrumenter, som udstedes af instituttet, og som kan klassificeres som egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter
120)
"minoritetsinteresse": den egentlige kernekapital i et datterselskab af et institut, der er tillagt andre fysiske eller juridiske personer end dem, der er omfattet af konsolideringsreglerne for instituttet
121)
"overskud": det samme som i de gældende regnskabsregler
122)
"krydsejerskab": et instituts besiddelse af kapitalgrundlagsinstrumenter eller andre kapitalinstrumenter udstedt af enheder i den finansielle sektor, når disse enheder også besidder kapitalgrundlagsinstrumenter udstedt af instituttet
123)
"overført resultat": fremført driftsresultat opgjort som det endelige overskud eller tab i henhold til de gældende regnskabsregler
124)
"overkurs ved emission": det samme som i de gældende regnskabsregler
125)
"midlertidige forskelle": det samme som i de gældende regnskabsregler
126)
"syntetisk besiddelse": et instituts investering i et finansielt instrument, hvis værdi er direkte knyttet til værdien af de kapitalinstrumenter, som udstedes af en enhed i den finansielle sektor
127)
"krydsgarantiordning": en ordning, der opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
Institutterne er omfattet af samme institutsikringsordning som omhandlet i artikel 113, stk. 7
b)
Institutterne er fuldt konsoliderede i overensstemmelse med artikel 1, stk. 1, litra b), c) og d), eller artikel 1, stk. 2, i direktiv 83/349/EØF og er omfattet af tilsynet på konsolideret niveau med det institut, der er moderinstitut i en medlemsstat i henhold til første del, afsnit II, kapitel 2 i denne forordning, og underlagt et kapitalgrundlagskrav.
c)
Moderinstituttet i en medlemsstat og datterselskaberne er etableret i samme medlemsstat og er underlagt samme kompetente myndighed med hensyn til tilladelser og tilsyn.
d)
Moderinstituttet i en medlemsstat og datterselskaberne har indgået en kontraktmæssig eller vedtægtsmæssig ansvarsordning, der beskytter disse institutter og navnlig sikrer deres likviditet og solvens med henblik på at undgå konkurs, hvis det bliver nødvendigt.
e)
Der er etableret ordninger, der kan sikre øjeblikkelig tilvejebringelse af finansielle midler i form af kapital og likviditet, hvis det bliver nødvendigt under den kontraktmæssige eller vedtægtsmæssige ansvarsordning, der er omhandlet i litra d).
f)
Den kompetente myndighed kontrollerer regelmæssigt, om de i litra d) og e) omhandlede ordninger er fyldestgørende.
g)
Minimumsopsigelsesfristen for et datterselskabs frivillige udtræden af ansvarsordningen er ti år.
h)
Den kompetente myndighed har beføjelse til at forbyde et datterselskabs frivillige udtræden af ansvarsordningen
128)
"elementer, der kan udloddes": resultatet for det sidst afsluttede regnskabsår med tillæg af overført overskud samt af anvendelige reserver til dette formål inden udlodninger til indehavere af kapitalgrundlagsinstrumenter og med fradrag af overført underskud, af overskud, der i henhold til bestemmelserne i lovgivningen eller instituttets bekendtgørelser ikke kan udloddes, samt af beløb henlagt til reserver, som ikke kan udloddes i overensstemmelse med gældende national lovgivning eller instituttets vedtægter, idet disse underskud og reserver fastsættes på grundlag af instituttets enkelte regnskaber og ikke på grundlag af det konsoliderede regnskab.
2. Når der i denne forordning henvises til fast ejendom, beboelses- eller erhvervsejendomme eller pant i sådanne ejendomme omfatter det andele i finske boligselskaber, der drives i henhold til den finske lov om boligselskaber af 1991 eller senere tilsvarende lovgivning. Medlemsstaterne eller deres kompetente myndigheder kan tillade, at andele, der udgør en tilsvarende indirekte besiddelse af fast ejendom, behandles som direkte besiddelse af fast ejendom, forudsat at denne indirekte besiddelse er specifikt omhandlet i den pågældende medlemsstats nationale lovgivning, og at den ved anvendelse som sikkerhed giver kreditorer samme beskyttelse.
3. Handelsfinansiering som omhandlet i stk. 1, nr. 80) er generelt uforpligtet og kræver fyldestgørende transaktionsdokumentation i forbindelse med hver udbetalingsanmodning, således at finansieringen kan nægtes, hvis der er nogen tvivl om kreditværdigheden eller den fremlagte transaktionsdokumentation; tilbagebetaling af handelsfinansieringsengagementet er som regel uafhængig af låntageren; midlerne kommer i stedet fra kontantbeløb modtaget af importører eller fra indtægterne fra salget af de underliggende varer.
Artikel 5
Definitioner, der specifikt gælder for kapitalkravene i relation til kreditrisci
Med henblik på tredje del, afsnit II forstås ved:
1) "eksponering": en aktivpost eller en ikkebalanceført post
2) "tab": økonomisk tab, herunder virkningerne af væsentlige diskonteringer og væsentlige direkte og indirekte omkostninger i tilknytning til inddrivelser i forbindelse med instrumentet
3) "forventet tab" eller "EL": det beløb, der forventes tabt i forbindelse med en eksponering som følge af modpartens potentielle misligholdelse eller udvanding over en etårig periode, i forhold til det misligholdte tilgodehavende
AFSNIT II
NIVEAU FOR ANVENDELSE AF KRAVENE
KAPITEL 1
Anvendelse af kravene på individuelt niveau
Artikel 6
Generelle principper
1. Institutter overholder bestemmelserne i anden til femte del og ottende del på individuelt niveau.
2. Et institut, der enten er et datterselskab i den medlemsstat, hvor det er meddelt tilladelse og er underlagt tilsyn, eller et moderselskab, og et institut, der indgår i konsolideringen i henhold til artikel 19, er ikke forpligtet til at overholde de bestemmelser, der er fastsat i artikel 89, 90 og 91, på individuelt niveau.
3. Et institut, der enten er et moderselskab eller et datterselskab, og et institut, der indgår i konsolideringen i henhold til artikel 19, er tikke forpligtet til at overholde de bestemmelser, der er fastsat i ottende del, på individuelt niveau.
4. Kreditinstitutter og investeringsselskaber, som er meddelt tilladelse til at levere de investeringsservices og -aktiviteter, der er nævnt i afsnit A, nr. 3) og 6), i bilag I til direktiv 2004/39/EF, overholder bestemmelserne i sjette del på individuelt niveau. Indtil Kommissionens rapport i henhold til artikel 508, stk.3, foreligger, kan de kompetente myndigheder fritage investeringsselskaber fra at overholde de bestemmelser, der er fastsat i sjette del, under hensyntagen til arten, omfanget og kompleksiteten af investeringsselskabets aktiviteter.
5. Institutter, bortset fra de investeringsselskaber, der er omhandlet i artikel 95, stk. 1, og artikel 96, stk. 1, og de institutter, for hvilke de kompetente myndigheder har gjort brug af undtagelsen i artikel 7, stk. 1 eller 3, overholder bestemmelserne i syvende del på individuelt niveau.
Artikel 7
Undtagelse fra anvendelsen af kravene på individuelt niveau
1. De kompetente myndigheder kan undlade at anvende artikel 6, stk. 1, på et instituts datterselskab, hvis både datterselskabet og instituttet er meddelt tilladelse og underlagt tilsyn i den pågældende medlemsstat, og datterselskabet er omfattet af det konsoliderede tilsyn med det institut, som er moderselskabet, og samtlige følgende betingelser er opfyldt for at sikre, at kapitalgrundlaget er korrekt fordelt mellem moderselskabet og datterselskabet:
a)
Der er ingen nuværende eller forudsete væsentlige praktiske eller juridiske hindringer for moderselskabets hurtige overførsel af kapitalgrundlagsmidler eller tilbagebetaling af forpligtelser.
b)
Enten godtgør moderselskabet over for den kompetente myndighed, at datterselskabet forvaltes på forsvarlig vis, og afgiver erklæring om, at det med tilladelse fra den kompetente myndighed stiller garanti for de engagementer, som datterselskabet indgår, eller risiciene i datterselskabet er ubetydelige.
c)
Moderselskabets procedurer for risikoevaluering, -måling og -kontrol omfatter datterselskabet.
d)
Moderselskabet besidder mindst 50 % af de stemmerettigheder, der er knyttet til kapitalandelene i datterselskabet, eller har ret til at udpege eller afsætte et flertal af medlemmerne af datterselskabets ledelsesorgan.
2. De kompetente myndigheder kan udnytte den i stk. 1 omhandlede mulighed, når moderselskabet er et finansielt holdingselskab eller et blandet finansielt holdingselskab, der er etableret i samme medlemsstat som instituttet, forudsat at det er underkastet samme tilsyn som institutter og navnlig de i artikel 11, stk. 1, fastsatte standarder.
3. De kompetente myndigheder kan undlade at anvende artikel 6, stk. 1, på et moderinstitut i en medlemsstat, når instituttet er meddelt tilladelse og underlagt tilsyn i den pågældende medlemsstat, og det er omfattet af det konsoliderede tilsyn, og såfremt samtlige følgende betingelser er opfyldt for at sikre, at kapitalgrundlaget er korrekt fordelt mellem moderselskabet og datterselskaberne:
a)
Der er ingen nuværende eller forudsete væsentlige praktiske eller juridiske hindringer for hurtig overførsel af kapitalgrundlagsmidler eller tilbagebetaling af forpligtelser til moderinstituttet i en medlemsstat.
b)
De relevante procedurer for risikoevaluering, -måling og -kontrol i det konsoliderede tilsyn omfatter moderselskabet i en medlemsstat.
Den kompetente myndighed, der anvender dette stykke, underretter de kompetente myndigheder i alle de andre medlemsstater.
Artikel 8
Undtagelse fra anvendelsen af likviditetskravene på individuelt niveau
1. De kompetente myndigheder kan helt eller delvis undlade at anvende sjette del på et institut og på alle eller nogle af dets datterselskaber i Unionen og føre tilsyn med dem som en enkelt likviditetsundergruppe, hvis de opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
Moderinstituttet på konsolideret niveau eller et datterinstitut på delkonsolideret niveau opfylder kravene i sjette del.
b)
Til enhver tid overvåger og kontrollerer moderinstituttet på konsolideret niveau eller datterinstituttet på delkonsolideret niveau likviditetspositionerne i alle gruppens eller undergruppens institutter, som er omfattet af undtagelsen, og sikrer, at alle disse institutter råder over tilstrækkelig likviditet.
c)
Institutterne har på en for de kompetente myndigheder tilfredsstillende måde indgået kontrakter om fri overførsel af midler mellem hinanden for at kunne indfri deres individuelle og fælles forpligtelser, efterhånden som de forfalder.
d)
Der er ingen nuværende eller forudsete væsentlige praktiske eller juridiske hindringer for opfyldelse af de i litra c) omtalte kontrakter.
Senest den 1. januar 2014 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om eventuelle juridiske hindringer for anvendelsen af litra c) og opfordres til, hvis det er hensigtsmæssigt, at fremsætte et lovgivningsforslag senest den 31. december 2015 om den eller de hindringer, der bør fjernes.
2. De kompetente myndigheder kan helt eller delvis undlade at anvende sjette del på et institut og på alle eller nogle af dets datterselskaber, hvis alle institutterne i likviditetsundergruppen er meddelt tilladelse i samme medlemsstat, og forudsat at betingelserne i stk. 1 er opfyldt.
3. Er institutterne i likviditetsundergruppen meddelt tilladelse i flere medlemsstater, finder stk. 1 kun anvendelse efter gennemførelse af proceduren i artikel 21 og kun på de institutter, hvis kompetente myndigheder kan godkende følgende:
a)
deres vurdering af, hvorvidt strategien for og behandlingen af likviditetsrisikoen opfylder betingelserne i artikel 86 i direktiv 2013/36/EU i hele likviditetsundergruppen
b)
fordelingen af, placeringen af og ejerforholdet til de krævede likvide aktiver, som likviditetsundergruppen skal besidde
c)
afgørelsen om mindstebeholdningerne af likvide aktiver, som skal besiddes af de institutter, der undtages fra bestemmelserne i sjette del
d)
behovet for strengere parametre end dem, der er fastsat i sjette del
e)
en ubegrænset udveksling af fuldstændige oplysninger mellem de kompetente myndigheder
f)
en fuld forståelse af følgerne af en sådan undtagelse.
4. De kompetente myndigheder kan også anvende stk. 1, 2 og 3 på institutter, som deltager i den samme institutsikringsordning, jf. artikel 113, stk. 7, litra b), forudsat at de opfylder alle betingelserne i artikel 113, stk. 7, og på andre institutter, mellem hvilke der består en forbindelse som omhandlet i artikel 113, stk. 6, forudsat at de opfylder alle betingelserne deri. I dette tilfælde udpeger de kompetente myndigheder blandt de institutter, der er omfattet af undtagelsen, et institut, som skal opfylde kravene i sjette del på grundlag af den konsoliderede situation for alle institutterne i likviditetsundergruppen.
5. Er der indrømmet en undtagelse i henhold til stk. 1 eller 2, kan de kompetente myndigheder også anvende artikel 86 i direktiv 2013/36/EU eller dele heraf på likviditetsundergruppen og undlade at anvende artikel 86 i direktiv 2013/36/EU eller dele heraf på individuelt niveau.
Artikel 9
Individuel konsolideringsmetode
1. De kompetente myndigheder kan i enkelttilfælde tillade moderinstitutter ved beregningen af deres krav i medfør af artikel 6, stk. 1, at medregne datterselskaber, der opfylder betingelserne i artikel 7, stk. 1, litra c) og d), og hvis væsentlige eksponeringer eller væsentlige forpligtelser er over for dette moderinstitut, jf. dog stk. 2 og 3 i nærværende artikel og artikel 144, stk. 3, i direktiv 2013/36/EU.
2. Den i stk. 1 fastsatte behandling er kun tilladt, når moderinstituttet over for de kompetente myndigheder fuldt ud dokumenterer eksistensen af forhold og ordninger, herunder juridisk bindende aftaler, i medfør af hvilke der hverken er eller forudses væsentlige praktiske eller juridiske hindringer for datterselskabets hurtige overførsel af kapitalgrundlagsmidler eller tilbagebetaling af forfaldne forpligtelser til moderselskabet.
3. Når en kompetent myndighed gør brug af valgmuligheden i stk. 1, underretter den regelmæssigt og mindst en gang om året de kompetente myndigheder i alle de øvrige medlemsstater om anvendelsen af stk. 1 og om de forhold og ordninger, der er omhandlet i stk. 2. Hvis datterselskabet er beliggende i et tredjeland, giver den kompetente myndighed de samme oplysninger til de kompetente myndigheder i dette tredjeland.
Artikel 10
Undtagelser for institutter, som er fast tilknyttet et centralt organ
1. De kompetente myndigheder kan i overensstemmelse med national lovgivning helt eller delvis undtage et eller flere institutter, der er beliggende i samme medlemsstat, og som er fast tilknyttet et centralt organ, der kontrollerer dem, og som er etableret i samme medlemsstat, fra kravene i anden til ottende del, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Det centrale organ og de tilsluttede institutter hæfter solidarisk for deres forpligtelser, eller de tilsluttede institutters forpligtelser garanteres fuldt ud af det centrale organ.
b)
Det centrale organs og samtlige tilsluttede institutters solvens og likviditet kontrolleres i deres helhed på grundlag af institutternes konsoliderede regnskaber.
c)
Det centrale organs ledelse er bemyndiget til at give instrukser til de tilknyttede institutters ledelse.
Medlemsstaterne kan fastholde og gøre brug af gældende national lovgivning om anvendelse af den i stk. 1 omhandlede undtagelse, så længe det ikke strider mod denne forordning og direktiv 2013/36/EU.
2. Når de kompetente myndigheder har fundet det godtgjort, at betingelserne i stk. 1 er opfyldt, og det centrale organs forpligtelser garanteres fuldt ud af de tilknyttede institutter, kan de kompetente myndigheder undtage det centrale organ fra kravene i anden til ottende del på individuelt niveau.
KAPITEL 2
Konsolideringsregler
Afdeling 1
Anvendelse af kravene på konsolideret niveau
Artikel 11
Generelt
1. Moderinstitutter i en medlemsstat opfylder i det omfang og på den måde, som er foreskrevet i artikel 18, kravene i anden til fjerde del og syvende del på grundlag af deres konsoliderede situation. Moderselskaber og deres datterselskaber, der er omfattet af denne forordning, etablerer en passende organisatorisk struktur og egnede interne kontrolordninger for at sikre, at de data, der er nødvendige til konsolidering, behandles og fremsendes på behørig vis. De sikrer navnlig, at de datterselskaber, der ikke er omfattet af denne forordning, indfører ordninger, processer og mekanismer med henblik på korrekt konsolidering.
2. Institutter, der kontrolleres af et finansielt moderholdingselskab eller et blandet finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat opfylder i det omfang og på den måde, der er foreskrevet i artikel 18, kravene i anden til fjerde del og syvende del på grundlag af det finansielle holdingselskabs eller blandede finansielle holdingselskabs konsoliderede situation.
Når mere end ét institut kontrolleres af et finansielt moderholdingselskab eller et blandet finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat, finder første afsnit kun anvendelse på det institut, der i overensstemmelse med artikel 111 i direktiv 2013/36/EU er omfattet af konsolideret tilsyn.
3. Moderinstitutter i Unionen, institutter kontrolleret af et finansielt moderholdingselskab i Unionen og institutter kontrolleret af et blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen opfylder forpligtelserne i sjette del på grundlag af moderinstituttets, det finansielle holdingselskabs eller det blandede finansielle holdingselskabs konsoliderede situation, hvis koncernen omfatter et eller flere institutter, som er meddelt tilladelse til at levere de investeringsservices og -aktiviteter, der er nævnt i afsnit A, nr. 3) og 6), i bilag I til direktiv 2004/39/EF. Indtil Kommissionens rapport i henhold til artikel 508, stk. 2, foreligger, og hvis koncernen kun omfatter investeringsselskaber, kan de kompetente myndigheder fritage investeringsselskaber fra at overholde de bestemmelser, der er fastsat i sjette del, på konsolideret niveau under hensyntagen til arten, omfanget og kompleksiteten af investeringsselskabets aktiviteter.
4. Finder artikel 10 anvendelse, opfylder det i nævnte artikel omtalte centrale organ kravene i anden til ottende del på grundlag af den konsoliderede situation for det centrale organ og dets tilknyttede institutter som helhed.
5. Ud over kravene i stk. 1-4 og med forbehold af andre bestemmelser i denne forordning og direktiv 2013/36/EU kan de kompetente myndigheder, hvis det i tilsynsøjemed er berettiget på grund af særlige risikomæssige forhold eller et instituts særlige kapitalstruktur, eller når en medlemsstat vedtager national lovgivning, der kræver strukturel adskillelse inden for en bankkoncern, kræve, at de strukturelt adskilte institutter opfylder forpligtelserne i anden til fjerde del og sjette til ottende del i denne forordning og i afsnit VII i direktiv 2013/36/EU på delkonsolideret niveau.
Anvendelse af den i første afsnit omhandlede fremgangsmåde berører ikke det effektive tilsyn på konsolideret niveau og må hverken få uforholdsmæssige negative virkninger for det finansielle system eller dele heraf i andre medlemsstater eller i Unionen som helhed og ej heller udgøre eller skabe en hindring for det indre markeds funktion.
Artikel 12
Et finansielt holdingselskab eller et blandet finansielt holdingselskab med både et kreditinstitut og et investeringsselskab som datterselskab
Hvis et finansielt holdingselskab eller et blandet finansielt holdingselskab har mindst ét kreditinstitut og et investeringsselskab som datterselskab, finder de krav, der er baseret på det finansielle holdingselskabs eller det blandede finansielle holdingselskabs konsoliderede situation, anvendelse på kreditinstituttet.
Artikel 13
Anvendelse af oplysningskravene på konsolideret niveau
1. Moderinstitutter i Unionen overholder de i ottende del fastsatte bestemmelser på grundlag af deres konsoliderede situation.
Større datterselskaber af moderinstitutter i Unionen og de datterselskaber, der har væsentlig betydning for deres lokale marked, offentliggør oplysningerne i artikel 437, 438, 440, 442, 450, 451 og 453 på individuelt eller delkonsolideret niveau.
2. Institutter kontrolleret af et finansielt moderholdingselskab i Unionen eller et blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen overholder bestemmelserne i ottende del på grundlag af det finansielle holdingselskabs eller blandede finansielle holdingselskabs konsoliderede situation.
Større datterselskaber af finansielle moderholdingselskaber i Unionen eller blandede finansielle moderholdingselskaber i Unionen og de datterselskaber, der har væsentlig betydning for deres lokale marked, offentliggør oplysningerne i artikel 437, 438, 440, 442, 450, 451 og 453 på individuelt eller delkonsolideret niveau.
3. Stk. 1 og 2 finder hverken hel eller delvis anvendelse på moderinstitutter i Unionen, institutter kontrolleret af et finansielt moderholdingselskab i Unionen eller et blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen, hvis de er omfattet af tilsvarende oplysninger, som et moderselskab etableret i et tredjeland har givet på konsolideret niveau.
4. Finder artikel 10 anvendelse, opfylder det i nævnte artikel omtalte centrale organ kravene i ottende del på grundlag af det centrale organs konsoliderede situation. Artikel 18, stk. 1, finder anvendelse på det centrale organ, og de tilknyttede institutter betragtes som datterselskaber af det centrale organ.
Artikel 14
Anvendelse af kravene i femte del på konsolideret niveau
1. Moderselskaber og deres datterselskaber, der er omfattet af denne forordning, opfylder de i femte del fastsatte krav på konsolideret eller delkonsolideret niveau for at sikre, at de ordninger, procedurer og mekanismer, som kræves i disse bestemmelser, er ensartede og velintegrerede, og at alle relevante data og oplysninger med henblik på tilsyn kan fremlægges. De sikrer navnlig, at de datterselskaber, der ikke er omfattet af denne forordning, indfører ordninger, processer og mekanismer med henblik på overholdelse af disse bestemmelser.
2. Institutter anvender en supplerende risikovægt i overensstemmelse med artikel 407, når artikel 92 anvendes på konsolideret eller delkonsolideret niveau, hvis bestemmelserne i artikel 405 eller 406 overtrædes af en enhed, der er etableret i et tredjeland, og som indgår i konsolideringen i overensstemmelse med artikel 18, såfremt overtrædelsen er væsentlig i forhold til koncernens generelle risikoprofil.
3. De krav, der følger af femte del vedrørende datterselskaber, som ikke selv er omfattet af denne forordning, finder ikke anvendelse, hvis moderinstituttet i Unionen eller institutter, der kontrolleres af et finansielt moderholdingselskab i Unionen eller et blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen, over for de kompetente myndigheder kan godtgøre, at anvendelsen af femte del strider mod lovgivningen i det tredjeland, hvor datterselskabet er etableret.
Artikel 15
Undtagelse fra anvendelsen af kapitalgrundlagskravene på konsolideret niveau for koncerner af investeringsselskaber
1. Den konsoliderende tilsynsmyndighed kan i enkelttilfælde undlade at anvende tredje del i denne forordning og afsnit VII, kapitel 4, i direktiv 2013/36/EU på konsolideret niveau med forbehold af følgende:
a)
Alle investeringsselskaberne i Unionen i koncernen anvender den alternative beregning af den samlede risikoeksponering, der er omhandlet i artikel 95, stk. 2.
b)
Alle investeringsselskaberne i koncernen falder ind under kategorierne i artikel 95, stk. 1, og artikel 96, stk. 1.
c)
Alle investeringsselskaberne i Unionen i koncernen opfylder hver især kravene i artikel 95 og fratrækkes samtidig i den egentlige kernekapital alle eventualforpligtelser i forhold til investeringsselskaber, finansieringsinstitutter, porteføljeadministrationsselskaber og accessoriske servicevirksomheder, som ellers ville være omfattet af konsolideringen.
d)
Ethvert finansielt holdingselskab, som er finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat for et investeringsselskab i koncernen, har mindst den kapital, som her er defineret som summen af kapitalposterne i artikel 26, stk. 1, artikel 51 og artikel 62 for at dække summen af følgende:
i)
summen af den fulde bogførte værdi af kapitalandele, efterstillede fordringer og instrumenter som omhandlet i artikel 36, stk. 1, litra h) og i), artikel 56, litra c) og d), og artikel 66litra c) og d), i investeringsselskaber, finansieringsinstitutter, porteføljeadministrationsselskaber og accessoriske servicevirksomheder, som ellers ville være omfattet af konsolideringen, og
ii)
de samlede eventualforpligtelser i forhold til investeringsselskaber, finansieringsinstitutter, porteføljeadministrationsselskaber og accessoriske servicevirksomheder, som ellers ville være omfattet af konsolideringen.
e)
Koncernen omfatter ikke kreditinstitutter.
Hvis kriterierne i første afsnit er opfyldt, skal alle investeringsselskaber i Unionen have indført systemer til overvågning og kontrol af kapital- og finansieringskilderne for alle finansielle holdingselskaber, investeringsselskaber, finansieringsinstitutter, porteføljeadministrationsselskaber og accessoriske servicevirksomheder i koncernen.
2. De kompetente myndigheder kan også anvende undtagelsen, hvis de finansielle holdingselskaber har et mindre kapitalgrundlag end det, der beregnes i henhold til stk. 1, litra d), men ikke mindre end summen af de kapitalgrundlagskrav, der på individuelt niveau pålægger investeringsselskaber, finansieringsinstitutter, porteføljeadministrationsselskaber og accessoriske servicevirksomheder, der ellers ville være omfattet af konsolideringen, og de samlede eventualforpligtelser i forhold til investeringsselskaber, finansieringsinstitutter, porteføljeadministrationsselskaber og accessoriske servicevirksomheder, som ellers ville være omfattet af konsolideringen. I dette stykke er kapitalgrundlagskravene for investeringsselskaber fra tredjelande, finansieringsinstitutter, porteføljeadministrationsselskaber og accessoriske servicevirksomheder et beregningsmæssigt kapitalgrundlagskrav.
Artikel 16
Undtagelse fra anvendelsen af gearingsgradkravene på konsolideret niveau for koncerner af investeringsselskaber
Hvis alle enhederne i en koncern af investeringsselskaber, herunder moderenheden, er investeringsselskaber, der er undtaget fra anvendelsen af kravene i syvende del på individuelt niveau i overensstemmelse med artikel 6, stk. 5, kan moderinvesteringsselskabet vælge ikke at anvende kravene i syvende del på konsolideret niveau.
Artikel 17
Tilsyn med investeringsselskaber, som er undtaget fra anvendelsen af kapitalgrundlagskravene på konsolideret niveau
1. Investeringsselskaber i en koncern, som er indrømmet undtagelsen i henhold til artikel 15, underretter de kompetente myndigheder om de risici, der kan skade investeringsselskabernes finansielle situation, herunder risici i forbindelse med sammensætningen af og kilderne til deres kapitalgrundlag, interne kapital og finansiering.
2. Når de kompetente myndigheder, som har ansvaret for tilsyn med investeringsselskabet, fritager selskaberne for kravet om tilsyn på konsolideret niveau i henhold til artikel 15, træffer de andre passende foranstaltninger til at overvåge risiciene, navnlig store eksponeringer, i hele koncernen, herunder i de virksomheder, som ikke er beliggende i en medlemsstat.
3. Afstår de kompetente myndigheder, som har ansvaret for tilsyn med investeringsselskabet, fra at anvende kapitalgrundlagskravene på konsolideret niveau som omhandlet i artikel 15, finder kravene i ottende del anvendelse på individuelt niveau.
Afdeling 2
Konsolideringsmetoder
Artikel 18
Konsolideringsmetoder
1. De institutter, som skal opfylde kravene i afdeling 1 på grundlag af deres konsoliderede situation, foretager fuld konsolidering af alle institutter og finansieringsinstitutter, som er deres datterselskaber eller i givet fald datterselskaber af samme finansielle moderholdingselskab eller blandede finansielle moderholdingselskab. Stk. 2-8 finder ikke anvendelse, når sjette del finder anvendelse på grundlag af et instituts konsoliderede situation.
2. De kompetente myndigheder kan imidlertid i enkelttilfælde tillade pro rata-konsolidering ud fra moderselskabets kapitalandel i datterselskabet. Pro rata-konsolidering kan kun tillades, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
moderselskabets ansvar er begrænset til moderselskabets kapitalandel i datterselskabet i betragtning af de øvrige aktionærers eller selskabsdeltageres ansvar
b)
de øvrige aktionærers eller selskabsdeltageres solvens er tilfredsstillende
c)
de øvrige aktionærers og selskabsdeltageres ansvar er klart fastlagt og juridisk bindende.
3. Såfremt der mellem virksomheder består en forbindelse som omhandlet i artikel 12, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF, træffer de kompetente myndigheder afgørelse om, hvordan konsolideringen skal gennemføres.
4. Den konsoliderende tilsynsmyndighed stiller krav om pro rata-konsolidering i forhold til kapitalandelen i institutter og finansieringsinstitutter, der forvaltes af en virksomhed, som indgår i konsolideringen, og af en eller flere virksomheder, der ikke indgår i konsolideringen, når disse virksomheders ansvar er begrænset til den kapitalandel, som de besidder.
5. I tilfælde af andre kapitalinteresser eller andre former for kapitaltilknytning end de i stk. 1 og 2 nævnte bestemmer de kompetente myndigheder, om konsolideringen skal foretages, og i bekræftende fald hvorledes. De kan navnlig tillade eller foreskrive brug af den indre værdis metode. Denne metode er dog ikke ensbetydende med, at de pågældende virksomheder omfattes af det konsoliderede tilsyn.
6. De kompetente myndigheder bestemmer, om og hvordan der foretages konsolidering i følgende tilfælde:
a)
når et institut efter de kompetente myndigheders opfattelse udøver betydelig indflydelse på et eller flere institutter eller finansieringsinstitutter, men ikke besidder kapitalinteresser eller har kapitaltilknytning til de pågældende institutter, og
b)
når to eller flere institutter eller finansieringsinstitutter er underlagt fælles ledelse, uden at dette er fastlagt i en aftale eller i vedtægtsbestemmelser.
De kompetente myndigheder kan navnlig tillade eller foreskrive anvendelse af den metode, der er fastsat i artikel 12 i direktiv 83/349/EØF. Anvendelsen af denne metode er dog ikke ensbetydende med, at de pågældende virksomheder omfattes af det konsoliderede tilsyn.
7. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere de betingelser, hvorefter konsolideringen foretages i de tilfælde, der er omhandlet i stk. 2-6.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2016.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
8. Når der i henhold til artikel 111 i direktiv 2013/36/EU skal foretages konsolideret tilsyn, medtages accessoriske servicevirksomheder og porteføljeadministrationsselskaber som defineret i artikel 2, nr. 5) i direktiv 2002/87/EF i konsolideringen i de tilfælde og efter de metoder, der er foreskrevet i nærværende artikel.
Afdeling 3
Konsolideringsreglernes anvendelsesområde
Artikel 19
Enheder, der er undtaget fra konsolideringsreglernes anvendelsesområde
1. Et institut, et finansieringsinstitut eller en accessorisk servicevirksomhed, som er et datterselskab af en virksomhed, hvori der besiddes kapitalinteresser, kan undtages fra konsolideringen, hvis de samlede aktiver og ikkebalanceførte poster i den pågældende virksomhed er mindre end det mindste af følgende to beløb:
a)
10 mio. EUR
b)
1 % af de samlede aktiver og ikkebalanceførte poster i moderselskabet eller den virksomhed, som besidder kapitalinteressen.
2. De kompetente myndigheder, der i henhold til artikel 111 i direktiv 2013/36/EU har til opgave at føre det konsoliderede tilsyn, kan i følgende tilfælde undlade at medtage et institut, et finansieringsinstitut eller en accessorisk servicevirksomhed, der er et datterselskab, eller i hvilket der besiddes kapitalinteresser, i konsolideringen:
a)
Når den pågældende virksomhed er beliggende i et tredjeland, hvor der er juridiske hindringer for overførsel af de nødvendige oplysninger.
b)
Når den pågældende virksomhed kun er af ringe betydning i forhold til formålene med tilsynet med kreditinstitutter.
c)
Når de kompetente myndigheder, der er ansvarlige for det konsoliderede tilsyn, finder, at det ud fra formålene med tilsynet med kreditinstitutter ville være uhensigtsmæssigt eller vildledende at foretage en konsolidering af den pågældende virksomheds finansielle situation.
3. Hvis flere virksomheder i de stk. 1 og stk. 2, litra b), nævnte tilfælde opfylder de heri fastlagte kriterier, medtages de dog i konsolideringen, dersom de kollektivt er af ikke uvæsentlig betydning i forhold til de fastsatte formål.
Artikel 20
Fælles afgørelser om tilsynsmæssige krav
1. De kompetente myndigheder er i tæt samråd med hinanden
a)
i forbindelse med ansøgningerne om de i henholdsvis artikel 143, stk. 1, artikel 151, stk. 4, og stk. 9, artikel 283, artikel 312, stk. 2, og artikel 363 omhandlede tilladelser, der indgives af et moderinstitut i Unionen og dets datterselskaber eller i fællesskab af datterselskaberne af et finansielt moderholdingselskab i Unionen eller blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen, og der skal træffes afgørelse om, hvorvidt den tilladelse, der ansøges om, skal gives, og fastsættes eventuelle betingelser, som tilladelsen skal være underlagt
b)
for at afgøre, om kriterierne for en specifik koncernintern behandling som omhandlet i artikel 422, stk. 9, og artikel 425, stk. 5, suppleret med EBA's reguleringsmæssige tekniske standarder omhandlet i artikel 422, stk. 10, og artikel 425, stk. 6, er opfyldt.
Ansøgningerne kan kun indgives til den konsoliderende tilsynsmyndighed.
Den i artikel 312, stk. 2, omhandlede ansøgning skal omfatte en beskrivelse af den metode, der anvendes til fordelingen af kapital til dækning af den operationelle risiko mellem koncernens forskellige enheder. I ansøgningen angives det, hvorvidt og hvordan virkningerne af diversificeringen vil blive medregnet i risikomålingssystemet.
2. De kompetente myndigheder bestræber sig for at nå frem til en fælles afgørelse inden for seks måneder om:
a)
den i stk. 1, litra a), nævnte ansøgning
b)
den i stk. 1, litra b), omhandlede vurdering af kriterier og afgørelse om specifik behandling.
Den fælles afgørelse skal foreligge i et dokument, der indeholder den fuldt begrundede afgørelse, og som fremsendes til ansøgeren af den i stk. 1 omhandlede kompetente myndighed.
3. Den i stk. 2 nævnte periode regnes fra:
a)
den dato, hvor den konsoliderende tilsynsmyndighed modtager en fuldstændig ansøgning som nævnt i stk. 1, litra a). Den konsoliderende tilsynsmyndighed fremsender straks den fuldstændige ansøgning til de øvrige kompetente myndigheder
b)
den dato, hvor de kompetente myndigheder modtager en af den konsoliderende tilsynsmyndighed udarbejdet rapport om forpligtelser inden for koncernen.
4. Foreligger der ikke en fælles afgørelse fra de kompetente myndigheder inden for seks måneder, træffer den konsoliderende tilsynsmyndighed selv afgørelse om stk. 1, litra a). Den konsoliderende tilsynsmyndigheds afgørelse begrænser ikke de kompetente myndigheders beføjelser i henhold til artikel 105 i direktiv 2013/36/EU.
Afgørelsen skal foreligge i et dokument, der indeholder den fuldt begrundede afgørelse, og tage hensyn til de synspunkter og forbehold, som de øvrige kompetente myndigheder har fremsat i løbet af perioden på seks måneder.
Den konsoliderende tilsynsmyndighed giver moderinstituttet i Unionen, det finansielle moderholdingselskab i Unionen eller det blandede finansielle moderholdingselskab i Unionen og de øvrige kompetente myndigheder meddelelse om afgørelsen.
Har en af de pågældende kompetente myndigheder efter udløbet af perioden på seks måneder indbragt sagen for EBA i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1093/2010, udskyder den konsoliderende tilsynsmyndighed sin afgørelse om stk. 1, litra a) i nærværende artikel, og afventer den afgørelse, som EBA måtte vedtage i henhold til artikel 19, stk. 3, i nævnte forordning, og træffer sin afgørelse i overensstemmelse med EBA's afgørelse. Perioden på seks måneder anses for at være forligsfasen i nævnte forordnings forstand. EBA vedtager en afgørelse inden for en måned. Efter udløbet af perioden på seks måneder, eller efter at der er truffet en fælles afgørelse, kan sagen ikke indbringes for EBA.
5. Foreligger der ikke nogen fælles afgørelse fra de kompetente myndigheder inden for seks måneder, træffer den kompetente myndighed, der er ansvarlig for tilsyn med datterselskabet på individuelt niveau, selv afgørelse om stk. 1, litra b).
Afgørelsen skal foreligge i et dokument, der indeholder den fuldt begrundede afgørelse, og tage hensyn til de synspunkter og forbehold, som de øvrige kompetente myndigheder har fremsat i løbet af perioden på seks måneder.
Afgørelsen fremsendes til den konsoliderende tilsynsmyndighed, som underretter moderinstituttet i Unionen, det finansielle moderholdingselskab i Unionen eller det blandede finansielle moderholdingselskab i Unionen.
Har den konsoliderende tilsynsmyndighed efter udløbet af perioden på seks måneder indbragt sagen for EBA i henhold til artikel 19 i forordning (EU) nr. 1093/2010, udskyder den kompetente myndighed, der er ansvarlig for tilsyn med datterselskabet på individuelt niveau, sin afgørelse om stk. 1, litra b) i nærværende artikel, og afventer den afgørelse, som EBA måtte vedtage i henhold til artikel 19, stk. 3, i nævnte forordning, og træffer sin afgørelse i overensstemmelse med EBA's afgørelse. Perioden på seks måneder anses for at være forligsfasen i nævnte forordnings forstand. EBA vedtager en afgørelse inden for en måned. Efter udløbet af perioden på seks måneder, eller efter at der er truffet en fælles afgørelse, kan sagen ikke indbringes for EBA.
6. Anvender et moderinstitut i Unionen og dets datterselskaber, datterselskaberne af et finansielt moderholdingselskab i Unionen eller et blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen en avanceret målemetode som omhandlet i artikel 312, stk. 2, eller en IRB-metode som omhandlet i artikel 143 på fælles grundlag tillader de kompetente myndigheder, at moderselskabet og dets datterselskaber opfylder kriterierne i artikel 321 og 322 eller i tredje del, afsnit II, kapitel 3, afdeling 6, samlet set på en måde, som er konsistent med koncernens struktur og dens risikostyringssystemer, -processer og -metoder.
7. De i stk. 2, 4 og 5 nævnte afgørelser anses for at være afgørende og anvendes af de kompetente myndigheder i de pågældende medlemsstater.
8. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere den i stk. 1, litra a), nævnte fælles beslutningsproces angående ansøgningerne om tilladelser som omhandlet i artikel 143, stk. 1, artikel 151, stk. 4 og 9, artikel 283, artikel 312, stk. 2 og artikel 363 for at lette den fælles beslutningsproces.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 21
Fælles afgørelser om, på hvilket niveau likviditetskravene anvendes
1. Efter ansøgning fra et moderinstitut i Unionen eller et finansielt moderholdingselskab i Unionen eller et blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen eller et delkonsoliderende datterselskab af et moderinstitut i Unionen eller et finansielt moderholdingselskab i Unionen eller et blandet finansielt moderholdingselskab i Unionen bestræber den konsoliderende tilsynsmyndighed og de kompetente myndigheder, som er ansvarlige for tilsynet med datterselskaber af et moderinstitut i Unionen eller et finansielt moderholdingselskab i Unionen eller et blandet finansielt moderholdingselskab i en medlemsstat sig på at nå frem til en fælles afgørelse om, hvorvidt betingelserne i artikel 8, stk. 1, litra a)-d), er opfyldt, og om afgrænsning af en enkelt likviditetsundergruppe med henblik på anvendelse af artikel 8.
Den fælles afgørelse skal foreligge inden for seks måneder efter den konsoliderende tilsynsmyndigheds fremsendelse af en rapport, som afgrænser enkelte likviditetsundergrupper på grundlag af kriterierne i artikel 8. I tilfælde af uenighed i løbet af perioden på seks måneder hører den konsoliderende tilsynsmyndighed efter anmodning fra en af de andre relevante kompetente myndigheder EBA. Den konsoliderende tilsynsmyndighed kan høre EBA på eget initiativ.
Ved den fælles afgørelse kan der også pålægges begrænsninger vedrørende placeringen af og ejerforholdet til de likvide aktiver og indføres minimumsbeløb for de likvide aktiver, som skal besiddes af de institutter, der er undtaget fra bestemmelserne i sjette del.
Den fælles afgørelse skal foreligge i et dokument, der indeholder den fuldt begrundede afgørelse, og som fremsendes af den konsoliderende tilsynsmyndighed til moderinstituttet for likviditetsundergruppen.
2. Foreligger der ikke en fælles afgørelse inden for seks måneder, træffer hver kompetent myndighed, der er ansvarlig for det individuelle tilsyn, selv afgørelse.
En kompetent myndighed kan dog i løbet af perioden på seks måneder for EBA indbringe spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne i artikel 8, stk. 1, litra a)-d), er opfyldt. I dette tilfælde kan EBA foretage en ikkebindende mægling i overensstemmelse med artikel 31, litra c), i forordning (EU) nr. 1093/2010 og alle de pågældende kompetente myndigheder udskyder deres afgørelse, indtil den ikkebindende mægling er afsluttet. Når de kompetente myndigheder under mæglingen ikke til enighed inden for tre måneder, træffer hver kompetent myndighed, der er ansvarlig for det individuelle tilsyn, selv afgørelse under hensyntagen til forholdet mellem fordele og risici i den medlemsstat, hvor moderinstituttet er etableret, og forholdet mellem fordele og risici i den medlemsstat, hvor datterselskabet er etableret. Efter udløbet af perioden på seks måneder, eller efter at der er truffet en fælles afgørelse, kan sagen ikke indbringes for EBA.
Den i stk. 1 nævnte fælles afgørelse og de i nærværende stykkes andet afsnit nævnte afgørelser er bindende.
3. En relevant kompetent myndighed kan også i løbet af perioden på seks måneder høre EBA i tilfælde af uenighed om betingelserne i artikel 8, stk. 3, litra a)-d). I dette tilfælde kan EBA foretage en ikkebindende mægling i overensstemmelse med artikel 31, litra c), i forordning (EU) nr. 1093/2010 og alle de pågældende kompetente myndigheder deres afgørelse, indtil den ikkebindende mægling er afsluttet. Når de kompetente myndigheder under mæglingen ikke til enighed inden for tre måneder, træffer hver kompetent myndighed, der er ansvarlig for det individuelle tilsyn, selv afgørelse.
Artikel 22
Delkonsolidering i forbindelse med enheder i tredjelande
Institutter, der er datterselskaber, anvender bestemmelserne i tredje del, artikel 89, 90 og 91, og tredje og femte del på et delkonsolideret niveau, hvis disse institutter eller moderselskabet, når der er tale om et finansielt holdingselskab eller et blandet finansielt holdingselskab, har et institut eller et finansieringsinstitut som datterselskab i et tredjeland eller har kapitalinteresser i en sådan virksomhed.
Artikel 23
Virksomheder i tredjelande
Med henblik på at foretage konsolideret tilsyn i overensstemmelse med dette kapitel finder betegnelserne investeringsselskab, kreditinstitut, finansieringsinstitut og institut også anvendelse på virksomheder etableret i tredjelande, som ville opfylde definitionerne af disse betegnelser i artikel 4, hvis de havde været etableret i Unionen.
Artikel 24
Værdiansættelse af aktiver og ikkebalanceførte poster
1. Værdiansættelsen af aktiver og ikkebalanceførte poster foretages i overensstemmelse med de gældende regnskabsregler.
2. Uanset stk. 1 kan de kompetente myndigheder kræve, at institutter foretager værdiansættelsen af aktiver og ikkebalanceførte poster samt bestemmelsen af kapitalgrundlaget i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder, jf. forordning (EF) nr. 1606/2002.
ANDEN DEL
KAPITALGRUNDLAG
AFSNIT I
KAPITALGRUNDLAGSPOSTER
KAPITEL 1
Kernekapital
Artikel 25
Kernekapital
Et instituts kernekapital er summen af instituttets egentlige kernekapital og hybride kernekapital.
KAPITEL 2
Egentlig kernekapital
Afdeling 1
Egentlige kernekapitalposter og -instrumenter
Artikel 26
Egentlige kernekapitalposter
1. Institutternes egentlige kernekapitalposter består af følgende:
a)
kapitalinstrumenter, såfremt betingelserne i artikel 28 eller i givet fald artikel 29 er opfyldt
b)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra a) nævnte instrumenter
c)
overført resultat
d)
akkumuleret anden totalindkomst
e)
andre reserver
f)
midler til dækning af generelle kreditinstitutrisici.
De poster, der er omhandlet i litra c)-f), anerkendes kun som egentlige kernekapitalposter, når de af instituttet kan anvendes straks og uden begrænsning til dækning af risici eller tab på det tidspunkt, hvor sådanne indtræder.
2. For så vidt angår stk. 1, litra c), kan institutter kun med den kompetente myndigheds forudgående tilladelse medregne foreløbige overskud og overskud ved årets udgang i den egentlige kernekapital, før instituttet har truffet formel afgørelse om sit endelige overskud eller tab for året. Den kompetente myndighed giver tilladelse hertil, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Overskuddet er blevet verificeret af uafhængige personer, som er ansvarlige for revisionen af instituttets regnskaber.
b)
Instituttet har godtgjort over for den kompetente myndighed, at de forventede udgifter eller udbytter er blevet fratrukket overskuddet.
En verificering af det foreløbige overskud og overskuddet ved årets udgang skal tilvejebringe passende sikkerhed for, at disse overskud er blevet evalueret i overensstemmelse med principperne i de gældende regnskabsregler.
3. De kompetente myndigheder vurderer, hvorvidt udstedelser af egentlige kernekapitalinstrumenter opfylder betingelserne i artikel 28 eller i givet fald artikel 29. Med hensyn til udstedelser efter den 31. december 2014 klassificerer institutter kun kapitalinstrumenter som egentlige kernekapitalinstrumenter, når der er givet tilladelse hertil af de kompetente myndigheder, som kan høre EBA.
For så vidt angår kapitalinstrumenter, bortset fra statsstøtte, der af den kompetente myndighed er godkendt som kvalificeret til klassifikation som egentlige kernekapitalinstrumenter, men når opfyldelsen af kriterierne i artikel 28 eller i givet fald artikel 29 ifølge EBA er substansmæssigt kompleks at fastslå, skal de kompetente myndigheder underrette EBA om deres begrundelse.
EBA opstiller, ajourfører og offentliggør på grundlag af oplysninger fra hver kompetent myndighed en liste over alle de former for kapitalinstrumenter i hver medlemsstat, der kvalificerer som egentlige kernekapitalinstrumenter. EBA opstiller denne liste og offentliggør den første gang senest den 1. februar 2015.
EBA kan efter kontrollen i artikel 80, og hvis der foreligger væsentlige beviser for, at de pågældende instrumenter ikke opfylder kriterierne i artikel 28 eller i givet fald artikel 29, beslutte at lade kapitalinstrumenter, der ikke er statsstøtte, og som er udstedt efter den 31. december 2014, udgå af listen og kan bekendtgøre dette.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere betydningen af forventet, når det skal fastslås, om en forventet udgift eller et forventet udbytte er blevet fratrukket.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 27
Gensidige selskabers, andelsselskabers, sparekassers og lignende institutters kapitalinstrumenter i egentlig kernekapital
1. Egentlige kernekapitalposter omfatter ethvert kapitalinstrument udstedt af et institut i henhold til dets vedtægter, forudsat at følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instituttet er af en type, som er defineret i gældende national lovgivning, og som efter de kompetente myndigheders vurdering kan klassificeres som et af følgende:
i)
et gensidigt selskab
ii)
et andelsselskab
iii)
en sparekasse
iv)
et lignende institut
v)
et kreditinstitut, som er 100 % ejet af et af de i nr. i)-iv) omhandlede institutter og har de kompetente myndigheders tilladelse til at anvende bestemmelserne i denne artikel, under forudsætning af og så længe 100 % af de udstedte ordinære aktier i kreditinstituttet ejes direkte eller indirekte af et af de i nævnte numre omhandlede institutter.
b)
Betingelserne i artikel 28 eller i givet fald i artikel 29 er opfyldt.
Nævnte gensidige selskaber, andelsselskaber eller sparekasser, der i henhold til gældende national lovgivning er godkendt som sådanne før den 31. december 2012, klassificeres fortsat som sådanne med henblik på denne del, forudsat at de stadig opfylder kriterierne for denne godkendelse.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de betingelser, hvorefter de kompetente myndigheder kan fastslå, om en virksomhedstype, som er godkendt i henhold til gældende national lovgivning, kan klassificeres som et gensidigt selskab, et andelsselskab, en sparekasse eller et lignende institut med henblik på denne del.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 28
Egentlige kernekapitalinstrumenter
1. Kapitalinstrumenter kvalificeres kun som egentlige kernekapitalinstrumenter, såfremt samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instrumenterne er udstedt af instituttet med forudgående godkendelse af instituttets ejere, eller hvis den nationale lovgivning giver mulighed for det, af instituttets ledelsesorgan.
b)
Instrumenterne er betalt, og købet heraf er ikke direkte eller indirekte finansieret af instituttet.
c)
Instrumenterne opfylder samtlige følgende betingelser vedrørende deres klassificering:
i)
De kvalificeres som kapital i henhold til artikel 22 i direktiv 86/635/EØF.
ii)
De er klassificeret som egenkapital i de gældende regnskabsregler.
iii)
De er klassificeret som aktiekapital for at fastslå, om der foreligger insolvens i henhold til balancen, når dette er relevant i henhold til national lovgivning om insolvens.
d)
Instrumenterne er opført tydeligt og særskilt på balancen i regnskaberne for instituttet.
e)
Instrumenterne er uamortisable.
f)
Instrumenternes hovedstol reduceres eller indfries ikke, undtagen i et af følgende tilfælde:
i)
instituttets likvidation
ii)
diskretionære genkøb af instrumenterne eller anden diskretionær måde til reducering af kapitalen, hvis instituttet har modtaget de kompetente myndigheders forudgående tilladelse i overensstemmelse med artikel 77.
g)
I de bestemmelser, som regulerer instrumenterne, er det hverken eksplicit eller implicit angivet, at instrumenternes hovedstol vil eller kan blive reduceret eller indfriet, undtagen ved instituttets likvidation, og instituttet anfører ikke på anden måde en sådan angivelse forud for eller ved udstedelsen af instrumenterne, undtagen i forbindelse med de i artikel 27 omhandlede instrumenter, hvor det i henhold til gældende national lovgivning er forbudt at nægte indfrielse af sådanne instrumenter.
h)
Instrumenterne opfylder alle følgende betingelser vedrørende udlodninger:
i)
Der er ingen fortrinsbehandling med hensyn til rækkefølgen for udbetaling af udlodninger, heller ikke i forbindelse med egentlige kernekapitalinstrumenter, og de bestemmelser, som regulerer instrumenterne, giver ikke fortrinsret til udlodninger.
ii)
Udlodninger til indehavere af instrumenter kan kun udbetales af de elementer, som kan udloddes.
iii)
De bestemmelser, som regulerer instrumenterne, fastsætter ikke noget loft eller andre restriktioner for udlodningernes maksimale størrelse, undtagen for de i artikel 27 omhandlede instrumenter.
iv)
Udlodningernes størrelse fastlægges ikke på grundlag af det beløb, som instrumenterne blev købt til ved udstedelsen, undtagen for de i artikel 27 omhandlede instrumenter.
v)
De bestemmelser, som regulerer instrumenterne, pålægger ikke instituttet en forpligtelse til at foretage udlodninger til indehaverne, og instituttet er ikke på anden måde underlagt en sådan forpligtelse.
vi)
Manglende udlodning betragtes ikke som misligholdelse fra instituttets side.
vii)
Annulleringen af udlodningerne pålægger ikke instituttet restriktioner.
i)
Sammenlignet med alle kapitalinstrumenter udstedt af instituttet dækker instrumenterne den første og forholdsmæssigt største andel af tab, efterhånden som de opstår, og hvert instrument dækker tab i samme omfang som alle andre egentlige kernekapitalinstrumenter.
j)
Instrumenterne er efterstillet alle øvrige fordringer i tilfælde af instituttets insolvens eller likvidation.
k)
Instrumenterne giver deres indehavere ret til en fordring på instituttets resterende aktiver, som i tilfælde af dets likvidation og efter betaling af alle foranstående fordringer opgøres i forhold til omfanget af sådanne udstedte instrumenter og ikke er et fast beløb eller en fast andel eller begrænset af et loft, undtagen for de i artikel 27 omhandlede kapitalinstrumenter.
l)
Ingen af følgende har stillet sikkerhed for instrumenterne eller underlagt dem en garanti, som forbedrer fordringens rangorden:
i)
instituttet eller dets datterselskaber
ii)
moderselskabet for instituttet eller dets datterselskaber
iii)
det finansielle moderholdingselskab eller dets datterselskaber
iv)
det blandede holdingselskab eller dets datterselskaber
v)
det blandede finansielle holdingselskab eller dets datterselskaber
vi)
enhver virksomhed, som har snævre forbindelser med de i nr. i)-v) nævnte enheder.
m)
Instrumenterne er ikke omfattet af kontraktbaserede ordninger eller andre ordninger, som forbedrer fordringernes rangorden ved insolvens eller likvidation.
Betingelsen i litra j), anses for opfyldt, selv om instrumenterne indgår i hybrid kernekapital eller supplerende kapital i medfør af artikel 484, stk. 3, forudsat at de er sidestillede.
2. Betingelserne i stk. 1, litra i), anses for opfyldt trods en permanent nedskrivning af de hybride kernekapitalinstrumenters eller supplerende kapitalinstrumenters hovedstol.
Betingelsen i stk. 1, litra f), anses for opfyldt trods nedbringelsen af kapitalinstrumentets hovedstol i forbindelse med en afviklingsprocedure eller som følge af en nedskrivning af kapitalinstrumenter som krævet af den afviklingsmyndighed, der er ansvarlig for instituttet.
Betingelsen i stk. 1, litra g), anses for opfyldt, selv om de bestemmelser, som regulerer kapitalinstrumentet, eksplicit eller implicit angiver, at instrumentets hovedstol vil eller måtte blive reduceret i forbindelse med en afviklingsprocedure eller som følge af en nedskrivning af kapitalinstrumenter som krævet af den afviklingsmyndighed, der er ansvarlig for instituttet.
3. Betingelsen i stk. 1, litra h), nr. iii), anses for opfyldt, selv om instrumentet har multiple udlodninger, forudsat at de pågældende udlodninger ikke resulterer i en udbyttebetaling, der forårsager et uforholdsmæssigt stort indhug i kapitalgrundlaget.
4. Med henblik på anvendelsen af stk. 1, litra h), nr. i), må en differentieret udlodning kun afspejle differentierede stemmerettigheder. I den forbindelse må der kun foretages større udlodninger fra egentlige kernekapitalinstrumenter med få eller ingen stemmerettigheder.
5. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
de relevante former for indirekte finansiering af kapitalgrundlagsinstrumenter.
b)
hvorvidt og hvornår multiple udlodninger vil udgøre et uforholdsmæssigt stort indhug i kapitalgrundlaget
c)
betydningen af præferenceudlodninger.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 29
Kapitalinstrumenter udstedt af gensidige selskaber, andelsselskaber, sparekasser og lignende institutter
1. Kapitalinstrumenter udstedt af gensidige selskaber, andelsselskaber, sparekasser og lignende institutter kvalificeres kun som egentlige kernekapitalinstrumenter, hvis betingelserne i artikel 28 med de ændringer, der følger af anvendelsen af nærværende artikel, er opfyldt.
2. Følgende betingelser opfyldes for så vidt angår indfrielse af kapitalinstrumenter:
a)
Instituttet skal kunne nægte af indfri instrumenter, undtagen hvis det i gældende national lovgivning er forbudt.
b)
Er det i henhold til gældende national lovgivning forbudt at nægte indfrielse af instrumenter, skal de bestemmelser, som regulerer instrumenterne, give instituttet mulighed for at begrænse deres indfrielse.
c)
Nægtelse af indfrielse af instrumenter eller i givet fald begrænsning af indfrielsen af instrumenterne må ikke betragtes som misligholdelse fra instituttets side.
3. Kapitalinstrumenter kan kun have et loft over eller andre restriktioner af udlodningernes maksimale størrelse, hvis den gældende nationale lovgivning eller instituttets vedtægter foreskriver dette.
4. Giver kapitalinstrumenterne indehaveren ret til at få andel i instituttets reserver i tilfælde af insolvens eller likvidation, og denne andel er begrænset til instrumenternes nominelle værdi, gælder denne begrænsning i samme omfang for indehavere af alle andre egentlige kernekapitalinstrumenter udstedt af instituttet.
Den betingelse, der er fastsat i første afsnit, begrænser ikke muligheden for, at et gensidigt selskab, et andelsselskab, en sparekasse eller et lignende institut inden for den egentlige kernekapital anerkender instrumenter, som ikke giver indehaveren stemmerettigheder, og som opfylder alle følgende betingelser:
a)
Den fordring, som indehaverne af instrumenterne uden stemmeret har ved instituttets insolvens eller likvidation, er proportional med den andel af samtlige egentlige kernekapitalinstrumenter, som de pågældende instrumenter uden stemmeret udgør.
b)
Instrumenterne kvalificeres i øvrigt som egentlige kernekapitalinstrumenter.
5. Giver kapitalinstrumenterne indehaveren ret til at gøre krav på instituttets aktiver i tilfælde af insolvens eller likvidation, og denne andel er begrænset til et fast beløb eller en fast andel eller et loft, gælder denne begrænsning i samme omfang for alle indehavere af alle egentlige kernekapitalinstrumenter udstedt af instituttet.
6. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere arten af de nødvendige indfrielsesbegrænsninger, når instituttets nægtelse af indfrielse af kapitalgrundlagsinstrumenter er forbudt i henhold til gældende national lovgivning.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 30
Følgerne af, at betingelserne for egentlige kernekapitalinstrumenter ikke længere er opfyldt
Følgende bestemmelser finder anvendelse, når betingelserne i artikel 28 eller i givet fald artikel 29 vedrørende egentlige kernekapitalinstrumenter ikke længere er opfyldt:
a)
Instrumentet ophører omgående med at være klassificeret som et egentligt kernekapitalinstrument.
b)
Overkursen ved emission i forbindelse med dette instrument ophører omgående med at være klassificeret som egentlige kernekapitalposter.
Artikel 31
Kapitalinstrumenter, som offentlige myndigheder har tegnet i nødsituationer
1. I nødsituationer kan de kompetente myndigheder tillade, at institutter i egentlige kernekapitalinstrumenter medtager kapitalinstrumenter, der mindst opfylder betingelserne i artikel 28, stk. 1, litra b)-e), når samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Kapitalinstrumenterne er udstedt efter den 1. januar 2014.
b)
Kapitalinstrumenterne betragtes som statsstøtte af Kommissionen.
c)
Kapitalinstrumenterne er udstedt i forbindelse med rekapitaliseringsforanstaltninger i overensstemmelse med de daværende statsstøtteregler.
d)
Kapitalinstrumenterne er fuldt tegnet og indehaves af staten, en relevant offentlig myndighed eller offentligt ejet enhed.
e)
Kapitalinstrumenterne kan dække tab.
f)
Medmindre der er tale om de i artikel 27 omhandlede kapitalinstrumenter, giver kapitalinstrumenterne i tilfælde af likvidation deres indehavere ret til en fordring på instituttets resterende aktiver efter betaling af alle foranstående fordringer.
g)
Der er passende udtrædelsesmekanismer for staten eller i givet fald for den relevante offentlige myndighed eller offentligt ejede enhed.
h)
Den kompetente myndighed har givet sin forudgående tilladelse og har offentliggjort sin afgørelse sammen med en begrundelse for afgørelsen.
2. Efter begrundet anmodning fra og i samarbejde med den relevante kompetente myndighed betragter EBA de i stk. 1 omhandlede kapitalinstrumenter som svarende til egentlige kernekapitalinstrumenter i forbindelse med denne forordning.
Afdeling 2
Filtre
Artikel 32
Securitiserede aktiver
1. Et institut udelukker fra alle kapitalgrundlagsposter enhver stigning i egenkapitalen, jf. de gældende regnskabsregler, som er genereret af securitiserede aktiver, herunder:
a)
en sådan stigning i tilknytning til fremtidig margenindkomst, som indbringer instituttet en gevinst ved salg
b)
når et institut foretager en securitisering: den nettogevinst, der opnås ved kapitalisering af fremtidig indkomst fra securitiserede aktiver, som medfører en kreditforbedring af securitiseringspositionerne.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere begrebet "gevinst ved salg" som nævnt i stk. 1, litra a).
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 33
Sikring af pengestrømme (cash flow hedges) og ændringer i værdien af egne forpligtelser
1. Institutterne medtager ikke følgende poster i kapitalgrundlaget:
a)
dagsværdireserver i relation til gevinst eller tab på sikring af pengestrømme for finansielle instrumenter, som ikke er værdiansat til dagsværdi, herunder forventede pengestrømme
b)
gevinster eller tab på instituttets forpligtelser værdiansat til dagsværdi, som skyldes ændringer i instituttets egen kreditsituation
c)
gevinster og tab værdiansat til dagsværdi, der skyldes instituttets egen kreditrisiko i forbindelse med afledte finansielle forpligtelser.
2. Med henblik på anvendelsen af stk. 1, litra c), modregner institutterne ikke gevinster og tab værdiansat til dagsværdi, der skyldes instituttets egen kreditrisiko, i de gevinster eller tab, der skyldes deres modparters kreditrisiko.
3. Med forbehold af stk. 1, litra b), kan institutter medtage gevinster og tab på deres forpligtelser i kapitalgrundlaget, når samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Forpligtelserne er i form af obligationer som omhandlet i artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF.
b)
Ændringerne i værdien af instituttets aktiver og passiver skyldes de samme ændringer i instituttets egen kreditsituation.
c)
Der er en snæver sammenhæng mellem værdien af de i litra a) nævnte obligationer og værdien af instituttets aktiver.
d)
Det er muligt at indfri realkreditlån ved at tilbagekøbe de obligationer, der finansierer realkreditlånene, til markedsværdi eller nominel værdi.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere, hvad der udgør den snævre sammenhæng mellem værdien af obligationer og værdien af aktiver som omhandlet i stk. 3, litra c).
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 30. september 2013.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 34
Yderligere værdijusteringer
Ved beregning af kapitalgrundlaget anvender institutterne bestemmelserne i artikel 105 på alle deres aktiver opgjort til dagsværdi og trækker eventuelle yderligere nødvendige værdijusteringer fra den egentlige kernekapital.
Artikel 35
Urealiserede gevinster og tab opgjort til dagsværdi
Institutterne trækker ikke urealiserede gevinster og tab i forbindelse med deres aktiver og passiver opgjort til dagsværdi fra kapitalgrundlaget, undtagen i de tilfælde, som er omtalt i artikel 33.
Afdeling 3
Fradrag i egentlige kernekapitalposter, undtagelser og alternativer
Underafdeling 1
Fradrag i egentlige kernekapitalposter
Artikel 36
Fradrag i egentlige kernekapitalposter
1. Institutterne foretager følgende fradrag i egentlige kernekapitalposter:
a)
tab i det løbende regnskabsår
b)
immaterielle aktiver
c)
udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet
d)
for institutter, der beregner størrelsen af risikovægtede eksponeringer ved hjælp af den interne ratingbaserede metode (IRB-metoden), de negative beløb, som fremkommer ved beregningen af de forventede tab, jf. artikel 158 og 159
e)
instituttets balanceførte aktiver i ydelsesbaserede pensionskasser
f)
et instituts direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egne egentlige kernekapitalinstrumenter, herunder af egne egentlige kernekapitalinstrumenter, som et institut er forpligtet til at købe i henhold til en faktisk forpligtelse eller eventualforpligtelse i medfør af en eksisterende kontrakt
g)
direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, når disse enheder har en besiddelse i krydsejerskab med instituttet, og de kompetente myndigheder er af den opfattelse, at ejerskabet er blevet indgået for kunstigt at øge instituttets kapitalgrundlag
h)
instituttets relevante direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, når instituttet ikke har væsentlige investeringer i disse enheder
i)
instituttets relevante direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, når instituttet har væsentlige investeringer i disse enheder
j)
de komponenter, som i henhold til artikel 56 skal fratrækkes de hybride kernekapitalposter, og som overstiger instituttets hybride kernekapital
k)
eksponteringsværdien af følgende poster, som opfylder betingelserne for at kunne tildeles en risikovægt på 1 250 %, hvis instituttet trækker denne eksponeringsværdi fra værdien af egentlige kernekapitalposter som et alternativ til at anvende en risikovægt på 1 250 %:
i)
kvalificerede andele uden for den finansielle sektor
ii)
securitiseringspositioner i overensstemmelse med artikel 243, stk. 1, litra b), artikel 244, stk. 1, litra b), og artikel 258
iii)
leveringsrisiko (free deliveries) i overensstemmelse med artikel 379, stk. 3
iv)
positioner i en kurv, for hvilke et institut ikke kan fastsætte risikovægten efter IRB-metoden, i overensstemmelse med artikel 153, stk. 8
v)
aktieeksponeringer efter en metode med interne modeller i overensstemmelse med artikel 155, stk. 4
l)
enhver form for skat på kernekapitalposter, som kan forudses på beregningstidspunktet, undtagen når instituttet behørigt tilpasser størrelsen af de egentlige kernekapitalposter, hvis skatten reducerer det beløb, hvormed disse poster kan anvendes til dækning af risici eller tab.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere reglerne for anvendelse af fradragene i stk. 1, litra a), c), e), f), h), i) og l) i nærværende artikel, og de tilknyttede fradrag i artikel 56, litra a), c), d) og f), og artikel 66, litra a), c) og d).
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere de typer kapitalinstrumenter i finansieringsinstitutter og, i samråd med Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger) (EIOPA) oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1094/2010 af 24. november 2010 (26), i tredjelandsforsikringsselskaber og -genforsikringsselskaber samt i virksomheder, som ikke er omfattet af direktiv 2009/138/EF, jf. artikel 4 i nævnte direktiv, og som skal fratrækkes følgende kapitalgrundlagsposter:
a)
egentlige kernekapitalposter
b)
hybride kernekapitalposter
c)
supplerende kapitalposter.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 37
Fradrag af immaterielle aktiver
Institutter fastsætter værdien af immaterielle aktiver, som skal fratrækkes, efter følgende principper:
a)
Det beløb, som skal fratrækkes, reduceres med værdien af de tilhørende udskudte skatteforpligtelser, som ville blive afviklet, hvis de immaterielle aktiver blev forringet eller ophørte med at blive indregnet i henhold til de gældende regnskabsregler.
b)
Det beløb, som skal fratrækkes, omfatter goodwill, som indgår i værdiansættelsen af instituttets væsentlige investeringer.
Artikel 38
Fradrag af udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet
1. Institutter fastsætter værdien af udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skal fratrækkes i henhold til denne artikel.
2. Værdien af udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, beregnes uden at fratrække værdien af instituttets tilhørende udskudte skatteforpligtelser, undtagen i de tilfælde, hvor betingelserne i stk. 3 er opfyldt.
3. Værdien af udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, reduceres med værdien af instituttets tilhørende udskudte skatteforpligtelser, såfremt følgende betingelser er opfyldt:
a)
Enheden har en juridisk ret til i henhold til gældende national lovgivning at modregne disse aktuelle skatteaktiver i aktuelle skatteforpligtelser.
b)
De udskudte skatteaktiver og de udskudte skatteforpligtelser vedrører skatter, der af den samme skattemyndighed er pålignet den samme skattepligtige enhed.
4. Instituttets tilhørende udskudte skatteforpligtelser, der anvendes med henblik på stk. 3, kan ikke omfatte udskudte skatteforpligtelser, som reducerer værdien af immaterielle aktiver eller aktiver i ydelsesbaserede pensionskasser, som skal fratrækkes.
5. Værdien af tilhørende udskudte skatteforpligtelser, jf. stk. 4, fordeles på følgende måde:
a)
udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skyldes midlertidige forskelle, der ikke fratrækkes i henhold til artikel 48, stk. 1
b)
alle øvrige udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet.
Institutterne fordeler de tilhørende udskudte skatteforpligtelser efter den andel af de udskudte skatteaktiver, der afhænger af fremtidig rentabilitet, som skatteaktiverne i litra a) og b) udgør.
Artikel 39
For meget betalt skat, tilbageførsel af skattemæssige underskud og udskudte skatteaktiver, som ikke afhænger af fremtidig rentabilitet
1. Følgende poster fratrækkes ikke kapitalgrundlaget og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller i givet fald 3:
a)
instituttets for meget betalte skat i det løbende år
b)
instituttets skattemæssige underskud i det løbende år tilbageført til tidligere år, som udløser et krav mod eller et tilgodehavende hos en centralregering, regional myndighed eller lokal skattemyndighed.
2. Udskudte skatteaktiver, som ikke afhænger af fremtidig rentabilitet, er begrænset til udskudte skatteaktiver, som skyldes midlertidige forskelle, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
De erstattes straks automatisk og obligatorisk af et skattefradrag, hvis instituttet indberetter et tab i forbindelse med den formelle godkendelse af sit årsregnskab, eller i tilfælde af instituttets likvidation eller insolvens.
b)
Et institut skal i henhold til gældende national skattelovgivning kunne modregne det i litra a) omhandlede skattefradrag i de eventuelle skatteforpligtelser i instituttet, i andre virksomheder, som indgår i den samme konsolidering som instituttet af skattemæssige grunde i henhold til den pågældende lovgivning, eller i andre virksomheder, der er omfattet af konsolideret tilsyn i overensstemmelse med første del, afsnit II, kapitel 2.
c)
Overstiger størrelsen af de i litra b) omhandlede skattefradrag de skatteforpligtelser, der er omhandlet i det pågældende litra, erstattes et sådant overskydende beløb straks af et direkte krav mod centralregeringen i den medlemsstat, hvor instituttet er oprettet.
Institutter anvender en risikovægt på 100 % på udskudte skatteaktiver, når betingelserne i litra a), b) og c) er opfyldt.
Artikel 40
Fradrag af negative beløb, der fremkommer ved beregningen af forventede tab
Det beløb, som i overensstemmelse med artikel 36, stk. 1, litra d), skal fratrækkes, reduceres ikke med en forøgelse af omfanget af udskudte skatteaktiver, der afhænger af fremtidig rentabilitet, eller anden yderligere skatteeffekt, som kunne opstå, hvis hensættelserne steg til samme niveau som de forventede tab, jf. i afsnit I, kapitel 3, afdeling 3.
Artikel 41
Fradrag af aktiver i ydelsesbaserede pensionskasser
1. Med henblik på anvendelse af artikel 36, stk. 1, litra e), reduceres værdien af de aktiver i ydelsesbaserede pensionskasser, som skal fratrækkes, med følgende:
a)
værdien af de tilhørende udskudte skatteforpligtelser, som ville blive afviklet, hvis aktiverne blev forringet eller ophørte med at blive indregnet efter de gældende regnskabsregler
b)
værdien af aktiver i ydelsesbaserede pensionskasser, som instituttet har uindskrænket ret til at anvende med forbehold af den kompetente myndigheds forudgående tilladelse. De aktiver, som skal anvendes til at reducere den værdi, som skal fratrækkes, risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller i givet fald 3.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de kriterier, hvorefter en kompetent myndighed tillader et institut at reducere værdien af aktiver i ydelsesbaserede pensionskasser som omhandlet i stk. 1, litra b).
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 42
Fradrag af besiddelser af egne egentlige kernekapitalinstrumenter
Med henblik på anvendelse af artikel 36, stk. 1, litra f), opgør institutterne besiddelser af egne egentlige kernekapitalinstrumenter på grundlag af lange bruttopositioner med følgende undtagelser:
a)
Institutterne kan opgøre værdien af besiddelserne af egne egentlige kernekapitalinstrumenter på grundlag af lange nettopositioner, såfremt følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
De lange og korte positioner er i samme underliggende eksponering, og der er med de korte positioner ikke forbundet nogen modpartsrisiko.
ii)
Enten indgår både de lange og de korte positioner i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
b)
Institutterne opgør den værdi, der skal fratrækkes for direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af indekspapirer, ved at beregne den underliggende eksponering for egne egentlige kernekapitalinstrumenter, som indgår i disse indeks.
c)
Institutterne kan modregne lange bruttopositioner i egne egentlige kernekapitalinstrumenter, som er fremkommet ved besiddelser af indekspapirer, i korte positioner i egne egentlige kernekapitalinstrumenter, der er fremkommet ved korte positioner i underliggende indeks, herunder når der med disse korte positioner er forbundet en modpartsrisiko, såfremt følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
De lange og korte positioner er i samme underliggende indeks.
ii)
Enten indgår både de lange og de korte positioner i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
Artikel 43
Væsentlig kapitalandel i en enhed i den finansielle sektor
Med henblik på fradrag foreligger der en væsentlig kapitalandel i en enhed i den finansielle sektor, når en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instituttet ejer over 10 % af de egentlige kernekapitalinstrumenter udstedt af enheden.
b)
Instituttet har snævre forbindelser med enheden og ejer egentlige kernekapitalinstrumenter udstedt af enheden.
c)
Instituttet ejer egentlige kernekapitalinstrumenter udstedt af enheden, og enheden indgår ikke i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2, men indgår i samme regnskabskonsolidering som instituttet i overensstemmelse med reglerne for regnskabsaflæggelse i de gældende regnskabsregler.
Artikel 44
Fradrag af besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor og i de tilfælde, hvor et institut har besiddelser i krydsejerskab med det formål kunstigt at forøge kapitalgrundlaget
Institutterne foretager de i artikel 36, stk. 1, litra g), h) og i), omhandlede fradrag i overensstemmelse med følgende:
a)
Besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter og andre kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor opgøres på grundlag af de lange bruttopositioner.
b)
Kernekapitalposter i forsikringsselskaber betragtes som besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i forbindelse med fradrag.
Artikel 45
Fradrag af besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor
Institutterne foretager de i artikel 36, stk. 1, litra h) og i), omhandlede fradrag efter følgende bestemmelser:
a)
De kan opgøre direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enhederne i den finansielle sektor på grundlag af lange nettopositioner i samme underliggende eksponering, forudsat at følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
Den korte positions forfaldstidspunkt er sammenfaldende med forfaldstidspunktet for den lange position eller har en restløbetid på mindst et år.
ii)
Enten indgår både den lange position og den korte position i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
b)
Institutterne opgør den værdi, der skal fratrækkes for direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af indekspapirer, ved at beregne den underliggende eksponering for kapitalinstrumenterne i enhederne i den finansielle sektor i disse indeks.
Artikel 46
Fradrag af besiddelser i egentlige kernekapitalinstrumenter i de tilfælde, hvor et institut ikke har en væsentlig kapitalandel i en enhed i den finansielle sektor
1. Med henblik på anvendelse af artikel 36, stk. 1, litra h), beregner institutterne det relevante beløb, der skal fratrækkes, ved at gange det i litra a) i nærværende stykke nævnte beløb med den faktor, der fremkommer ved den i litra b) i nærværende stykke nævnte beregning:
a)
det samlede beløb, hvormed instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter i de enheder i den finansielle sektor, hvor instituttet ikke har en væsentlig kapitalandel, overstiger 10 % af det samlede beløb af instituttets egentlige kernekapitalposter opgjort efter anvendelse af følgende egentlige kernekapitalposter:
i)
artikel 32-35
ii)
de i artikel 36, stk. 1, litra a)-g), litra k), nr. ii)-v), og litra l), nævnte fradrag, undtagen det beløb, der skal fratrækkes for udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skyldes midlertidige forskelle
iii)
artikel 44 og 45
b)
værdien af instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i de enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet ikke har væsentlige kapitalandele, divideret med den samlede værdi af instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af kapitalgrundlagsinstrumenter i enheder i den finansielle sektor.
2. Institutterne udelukker emissionspositioner, der besiddes i højst fem arbejdsdage, fra det i stk. 1, litra a), omhandlede beløb og fra beregningen af den i stk. 1, litra b), nævnte faktor.
3. Det beløb, som skal fratrækkes i henhold til stk. 1, fordeles på samtlige de egentlige kernekapitalinstrumenter, der besiddes. Institutterne beregner den del af besiddelserne af egentlige kernekapitalinstrumenter, som fratrækkes i henhold til stk. 1, ved at gange det i litra a) i nærværende stykke omhandlede beløb med den i litra b) i nærværende stykke omhandlede andel:
a)
værdien af de besiddelser, som skal fratrækkes i henhold til stk. 1
b)
andelen af instituttets samlede direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet ikke har væsentlige kapitalandele, og som udgøres af de enkelte egentlige kernekapitalinstrumenter, der besiddes.
4. Værdien af de i artikel 36, stk. 1, litra h), nævnte besiddelser, som er lig med eller udgør mindre end 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter efter anvendelse af bestemmelserne i stk. 1, litra a), nr. i)-iii), fratrækkes ikke og tildeles de relevante risikovægte i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller i givet fald kravene i tredje del, afsnit IV.
5. Institutterne beregner den del af besiddelserne af kapitalgrundlagsinstrumenter, som risikovægtes, ved at dividere det i litra a) nævnte beløb med det i litra b) nævnte beløb:
a)
de besiddelser, som skal risikovægtes i henhold til stk. 4
b)
beløbet i nr. i) divideret med beløbet i nr. ii)
i)
de egentlige kernekapitalinstrumenters samlede beløb
ii)
instituttets samlede direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af de egentlige kernekapitalinstrumenter i de enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet ikke har væsentlige investeringer.
Artikel 47
Fradrag af besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i de tilfælde, hvor et institut har en væsentlig kapitalandel i en enhed i den finansielle sektor
Med henblik på anvendelse af artikel 36, stk. 1, litra i), omfatter det relevante beløb, som skal fratrækkes de egentlige kernekapitalposter, ikke emissionspositioner, som besiddes i højst fem arbejdsdage, og beregnes i overensstemmelse med artikel 44 og 45 og underafdeling 2.
Underafdeling 2
Undtagelser fra og alternativer til fradrag fra egentlige kernekapitalposter
Artikel 48
Tærskelbaserede undtagelser fra fradrag fra egentlige kernekapitalposter
1. For så vidt angår de krævede fradrag i artikel 36, stk. 1, litra c) og i), er institutterne ikke forpligtet til at fratrække de poster nævnt i litra a) og b) i nærværende stykke, som tilsammen udgør højst det i stk. 2 omtalte tærskelbeløb:
a)
udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skyldes midlertidige forskelle og tilsammen udgør højst 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter beregnet efter anvendelse af følgende:
i)
artikel 32-35
ii)
artikel 36, stk. 1, litra a)-h), litra k), nr. ii)-v), og litra l), undtagen udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skyldes midlertidige forskelle.
b)
hvis et institut har en væsentlig investering i en enhed i den finansielle sektor: instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af disse enheders egentlige kernekapitalinstrumenter, der tilsammen udgør højst 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter efter anvendelse af følgende:
i)
artikel 32-35
ii)
artikel 36, stk. 1, litra a)-h), litra k), nr. ii)-v), og litra l), undtagen udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skyldes midlertidige forskelle.
2. Med henblik på anvendelsen af stk. 1 er tærskelbeløbet lig med det i litra a) i nærværende stykke omhandlede beløb ganget med den i litra b) angivne procentsats:
a)
restbeløbet for egentlige kernekapitalposter efter anvendelse af justeringerne og fradragene i artikel 32-36 i fuldt omfang og uden anvendelse af de i nærværende artikel fastsatte tærskelundtagelser
b)
17,65 %.
3. Med henblik på anvendelsen af stk. 1 skal et institut fastslå de udskudte skatteaktivers andel i de samlede poster, der ikke skal fratrækkes, ved at dividere beløbet i litra a) i nærværende stykke med beløbet i litra b) i nærværende stykke:
a)
de udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet og skyldes midlertidige forskelle og tilsammen udgør højst 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter;
b)
summen af følgende:
i)
beløbet i litra a)
ii)
værdien af instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af kapitalgrundlagsinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet har en væsentlig investering, og tilsammen udgør højst 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter.
De væsentlige investeringers andel i de samlede poster, der ikke skal fratrækkes, svarer til 1 minus den andel, der er omhandlet i første afsnit.
4. Beløb for poster, som ikke fratrækkes i henhold til stk. 1, risikovægtes med 250 %.
Artikel 49
Krav i relation til fradrag, når konsolidering, supplerende tilsyn eller institutsikringsordninger finder anvendelse
1. Med henblik på opgørelse af kapitalgrundlaget på individuelt, delkonsolideret eller konsolideret niveau, når de kompetente myndigheder stiller krav om eller tillader, at institutter anvender metode 1, 2 eller 3 i bilag I til direktiv 2002/87/EF, kan de kompetente myndigheder tillade institutterne ikke at fratrække besiddelser af kapitalgrundlagsinstrumenter i en enhed i den finansielle sektor, hvori moderinstituttet, det finansielle moderholdingselskab eller det blandede finansielle moderholdingselskab eller -institut har en væsentlig investering, forudsat at betingelserne i litra a)-e) i nærværende stykke er opfyldt:
a)
Enheden i den finansielle sektor er et forsikringsselskab, et genforsikringsselskab eller et forsikringsholdingselskab.
b)
Det pågældende forsikringsselskab, genforsikringsselskab eller forsikringsholdingselskab er omfattet af samme supplerende tilsyn i henhold til direktiv 2002/87/EF som det moderinstitut, finansielle moderholdingselskab eller blandede finansielle moderholdingselskab eller -institut, der har besiddelsen.
c)
Instituttet har fået de kompetente myndigheders forudgående tilladelse.
d)
De kompetente myndigheder finder det, før de giver den i litra c) nævnte tilladelse, på et vedvarende grundlag godtgjort, at omfanget af integreret ledelse, risikostyring og intern kontrol for så vidt angår de enheder, som vil være omfattet af konsolideringen efter metode 1, 2 eller 3, er tilstrækkeligt.
e)
Besiddelserne i enheden tilhører et af følgende:
i)
moderkreditinstituttet
ii)
det finansielle moderselskab
iii)
det blandede finansielle moderholdingselskab
iv)
instituttet
v)
et datterselskab af en af de enheder, der er nævnt i nr. i)-iv), som er omfattet af konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2.
Den valgte metode anvendes konsistent over tid.
2. Med henblik på opgørelse af kapitalgrundlaget på individuelt og delkonsolideret niveau fratrækker institutter, som er omfattet af konsolideret tilsyn efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2, ikke besiddelser af kapitalgrundlagsinstrumenter udstedt af enheder i den finansielle sektor, som er omfattet af konsolideret tilsyn, medmindre de kompetente myndigheder i særlige tilfælde, navnlig med henblik på strukturel adskillelse af bankvirksomhed og afviklingsplanlægning, fastslår, at de pågældende fradrag er nødvendige med henblik på tilsyn på individuelt eller delkonsolideret grundlag.
Anvendelse af den i første afsnit omhandlede fremgangsmåde må ikke få uforholdsmæssige negative virkninger for det finansielle system eller dele heraf i andre medlemsstater eller i Unionen som helhed ved at udgøre eller skabe en hindring for det indre markeds funktion.
3. De kompetente myndigheder kan med henblik på at beregne kapitalgrundlaget på individuelt eller delkonsolideret niveau tillade, at institutter ikke fratrækker besiddelser af kapitalgrundlagsinstrumenter i følgende tilfælde:
a)
hvis et institut har en besiddelse i et andet institut, og betingelserne i nr. ii)-vi) er opfyldt:
i)
Institutterne er omfattet af samme institutsikringsordning som omhandlet i artikel 113, stk. 7.
ii)
De kompetente myndigheder har givet tilladelse som omhandlet i artikel 113, stk. 7.
iii)
Betingelserne i artikel 113, stk. 7, er opfyldt.
iv)
Institutsikringsordningen udarbejder den konsoliderede balance som omhandlet i artikel 113, stk. 7, litra e), eller, hvis der ikke er krav om at udarbejde konsoliderede regnskaber, en udvidet aggregeret beregning etableret til de kompetente myndigheders tilfredshed, der svarer til bestemmelserne i direktiv 86/635/EØF som inkorporerer visse tilpasninger af bestemmelserne vedrørende kreditinstitutkoncerners konsoliderede regnskaber i direktiv 83/349/EØF eller i forordning (EF) nr. 1606/2002. Ækvivalensen af denne udvidede aggregerede beregning skal verificeres af en ekstern revisor, der navnlig sikrer, at indregning af elementer i kapitalgrundlaget mere end én gang såvel som enhver uhensigtsmæssig etablering af kapitalgrundlag mellem deltagerne i institutforsikringsordningen er udelukket i beregningen. Den konsoliderede balance eller den udvidede aggregerede beregning indberettes til de kompetente myndigheder mindst lige så hyppigt som hyppigheden fastsat i artikel 99.
v)
De institutter, der indgår i en institutsikringsordning, opfylder sammen på konsolideret eller udvidet aggregeret niveau de krav, der er fastsat i artikel 92, og foretager indberetning af opfyldelsen af disse krav i henhold til artikel 99. I en institutsikringsordning er fradrag af interesser ejet af medlemmer af andelsselskaber eller juridiske enheder, som ikke indgår i institutsikringsordningen, ikke et krav, forudsat at indregning af elementer i kapitalgrundlaget mere end én gang såvel som enhver uhensigtsmæssig etablering af kapitalgrundlag mellem deltagerne i institutforsikringsordningen og minoritetsaktionæren, når der er tale om et institut, er udelukket
b)
hvis et regionalt kreditinstitut har en besiddelse i sit centrale eller et andet regionalt kreditinstitut, og betingelserne i litra a), nr. i)-v), er opfyldt.
4. De besiddelser, der ikke er fratrukket i overensstemmelse med stk. 1, 2 eller 3, kvalificeres som eksponeringer og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3, alt efter tilfældet.
5. Hvis et institut anvender metode 1 eller 2 i bilag I til direktiv 2002/87/EF, skal instituttet oplyse om det finansielle konglomerats krav om supplerende kapitalgrundlag og dets kapitalprocent beregnet i overensstemmelse med artikel 6 i og bilag I til nævnte direktiv.
6. EBA, EIOPA og Den Europæiske Tilsynsmyndighed (Den Europæiske Værdipapir- og Markedstilsynsmyndighed) (ESMA), der er oprettet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1095/2010 of 24. november 2010 (27) udarbejder via Det Fælles Udvalg udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for med henblik på anvendelse af denne artikel at præcisere betingelserne for anvendelse af beregningsmetoderne i del II i bilag I til direktiv 2002/87/EF med henblik på anvendelse af alternativerne til fradrag som omhandlet i stk. 1 i nærværende artikel.
EBA, EIOPA og ESMA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Afdeling 4
Egentlig kernekapital
Artikel 50
Egentlig kernekapital
Et instituts egentlige kernekapital består af de egentlige kernekapitalposter efter justeringerne i artikel 32-35, fradragene i artikel 36 og undtagelserne og alternativerne i artikel 48, 49og 79.
KAPITEL 3
Hybrid kernekapital
Afdeling 1
Hybride kernekapitalposter og -instrumenter
Artikel 51
Hybride kernekapitalposter
Hybride kernekapitalposter omfatter følgende:
a)
kapitalinstrumenter, såfremt betingelserne i artikel 52, stk. 1, er opfyldt
b)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra a) nævnte instrumenter.
Instrumenter som omhandlet i litra a) kvalificeres ikke som egentlige kernekapitalposter eller supplerende kapitalposter.
Artikel 52
Hybride kernekapitalinstrumenter
1. Kapitalinstrumenter kvalificeres kun som hybride kernekapitalinstrumenter, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instrumenterne er udstedt og betalt.
b)
Ingen af følgende har købt instrumenterne:
i)
instituttet eller dets datterselskaber
ii)
en virksomhed, hvori instituttet har kapitalinteresser i form af mindst 20 % af stemmerettighederne eller kapitalen i virksomheden, enten direkte eller gennem kontrol.
c)
Købet af instrumenterne er ikke direkte eller indirekte finansieret af instituttet.
d)
Instrumenterne er efterstillet supplerende kapitalinstrumenter i tilfælde af instituttets insolvens.
e)
Ingen af følgende har stillet sikkerhed for instrumenterne eller underlagt dem en garanti, som forbedrer fordringernes rangorden:
i)
instituttet eller dets datterselskaber
ii)
moderselskabet for instituttet eller dets datterselskaber
iii)
det finansielle moderholdingselskab eller dets datterselskaber
iv)
det blandede holdingselskab eller dets datterselskaber
v)
det blandede finansielle holdingselskab eller dets datterselskaber
vi)
enhver virksomhed, som har snævre forbindelser med de i nr. i) - v) nævnte enheder.
f)
Instrumenterne er ikke omfattet af kontraktbaserede ordninger eller andre ordninger, som forbedrer fordringernes rangorden ved insolvens eller likvidation.
g)
Instrumenterne er uamortisable (perpetual), og de bestemmelser, som regulerer dem, indeholder ikke noget indfrielsesincitament for instituttet.
h)
Hvis de bestemmelser, som regulerer instrumenterne, indeholder en eller flere call options, og optionen udelukkende kan udnyttes efter udstederens valg.
i)
Instrumenterne kan kun førtidsindfries, indfries ved udløb eller genkøbes, når betingelserne i artikel 77 er opfyldt, og først fem år efter udstedelsesdatoen, undtagen i de tilfælde, hvor betingelserne i artikel 78, stk. 4, er opfyldt.
j)
De bestemmelser, som regulerer instrumenterne, angiver ikke eksplicit eller implicit, at instrumenterne bliver eller kan blive førtidsindfriet, indfriet ved udløb eller genkøbt, og instituttet tilkendegiver ikke dette på anden måde, bortset fra i følgende tilfælde:
i)
instituttets likvidation
ii)
diskretionære genkøb af instrumenterne eller anden diskretionær måde til reducering af den hybride kernekapital, hvis instituttet har modtaget de kompetente myndigheders forudgående tilladelse i overensstemmelse med artikel 77.
k)
Instituttet angiver ikke eksplicit eller implicit, at den kompetente myndighed vil give sit samtykke til førtidsindfrielse, indfrielse ved udløb eller genkøb af instrumenterne.
l)
Udlodninger på instrumenterne opfylder følgende betingelser:
i)
De udbetales fra poster, der kan udloddes.
ii)
Størrelsen af udlodningerne på instrumenterne vil ikke blive ændret på baggrund af kreditsituationen for instituttet eller dets moderselskab.
iii)
I henhold til de bestemmelser, som regulerer instrumenterne, kan instituttet til enhver tid frit vælge at annullere udlodningerne på instrumenterne for en ubegrænset periode og på et ikkekumulativt grundlag, og instituttet kan anvende sådanne annullerede udbetalinger uden begrænsning til at indfri sine forfaldne forpligtelser.
iv)
Annullering af udlodninger betragtes ikke som misligholdelse fra instituttets side.
v)
Annullering af udlodninger pålægger ikke instituttet restriktioner.
m)
Instrumenterne bidrager ikke til en afgørelse om, at et instituts passiver er større end dets aktiver, hvis en sådan afgørelse er en insolvenstest i henhold til national lovgivning.
n)
I henhold til de bestemmelser, som regulerer instrumenterne, skal instrumenternes hovedstol ved en udløsende hændelse nedskrives permanent eller midlertidigt, eller instrumenterne skal konverteres til egentlige kernekapitalinstrumenter.
o)
De bestemmelser, som regulerer instrumenterne, indeholder ikke elementer, der er til hinder for en rekapitalisering af instituttet.
p)
Hvis instrumenterne ikke er udstedt direkte af et institut, skal følgende to betingelser begge være opfyldt:
i)
Instrumenterne er udstedt af en enhed, som indgår i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2.
ii)
Provenuet er umiddelbart til rådighed for instituttet uden begrænsning og i en form, som opfylder betingelserne i dette stykke.
Betingelsen i litra d) anses for opfyldt, selv om instrumenterne indgår i hybrid kernekapital eller supplerende kapital i medfør af artikel 484, stk. 3, forudsat at de er sidestillede.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
formen og arten af indfrielsesincitamenterne
b)
arten af en eventuel opskrivning af et hybridt kernekapitalinstruments hovedstol efter en midlertidig nedskrivning
c)
procedurerne og tidspunktet for at:
i)
fastslå, at den udløsende hændelse er indtruffet
ii)
opskrive et hybridt kernekapitalinstruments hovedstol efter en midlertidig nedskrivning
d)
egenskaber ved instrumenterne, som kan være til hinder for rekapitalisering af instituttet
e)
anvendelse af enheder med særligt formål (SPE'er) til udstedelse af kapitalgrundlagsinstrumenter.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 53
Begrænsning af annullering af udlodninger på hybride kernekapitalinstrumenter og elementer, som kan være til hinder for rekapitalisering af instituttet
Med henblik på anvendelse af artikel 52, stk. 1, litra l), nr. v), og litra o), må de bestemmelser, som regulerer hybride kernekapitalinstrumenter, især ikke omfatte følgende:
a)
et krav om, at udlodninger på instrumenterne skal foretages, i tilfælde af at en udlodning foretages på et af instituttet udstedt instrument med samme rang som eller med lavere rang end et hybridt kernekapitalinstrument, herunder et egentligt kernekapitalinstrument
b)
et krav om, at udbetaling af udlodninger på egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter skal annulleres, i tilfælde af at udlodninger ikke foretages på disse hybride kernekapitalinstrumenter
c)
en forpligtelse til at erstatte udbetaling af renter eller udbytte med en anden form for udbetaling. Instituttet er ikke på anden måde omfattet af en sådan forpligtelse.
Artikel 54
Nedskrivning eller konvertering af hybride kernekapitalinstrumenter
1. Med henblik på anvendelse af artikel 52, stk. 1, litra n), finder følgende bestemmelser anvendelse på hybride kernekapitalinstrumenter:
a)
En udløsende hændelse indtræffer, når instituttets egentlige kernekapitalprocent som omhandlet i artikel 92, stk. 1, litra a), falder ned under en af følgende:
i)
5,125 %
ii)
et niveau højere end 5,125 %, når det fastsættes af instituttet og beskrives nærmere i de bestemmelser, som regulerer instrumentet.
b)
Institutterne kan i de bestemmelser, som regulerer instrumentet, angive en eller flere udløsende hændelser ud over den, der er omhandlet i litra a).
c)
Hvis instrumenterne i henhold til de bestemmelser, som regulerer dem, skal konverteres til egentlige kernekapitalinstrumenter ved en udløsende hændelses indtræden, skal bestemmelserne nærmere angive følgende:
i)
konverteringsraten og grænsen for det beløb, som kan konverteres
ii)
et interval, inden for hvilket instrumenterne vil kunne konverteres til egentlige kernekapitalinstrumenter.
d)
Hvis instrumenternes hovedstol i henhold til de bestemmelser, der regulerer instrumenterne, skal nedskrives ved en udløsende hændelses indtræden, skal nedskrivningen reducere samtlige af følgende:
i)
instrumentindehaverens krav ved instituttets insolvens eller likvidation
ii)
det beløb, som skal udbetales, i tilfælde af at instrumentet førtidsindfries eller indfries
iii)
udlodningerne på instrumentet.
2. Nedskrivning eller konvertering af et hybridt kernekapitalinstrument skal i henhold til de gældende regnskabsregler generere elementer, der kvalificeres som egentlige kernekapitalposter.
3. Værdien af hybride kernekapitalinstrumenter, der anerkendes som hybride kernekapitalposter, er begrænset til minimumsværdien af de egentlige kernekapitalposter, der ville blive genereret, hvis hovedstolen af de hybride kernekapitalinstrumenter blev nedskrevet fuldt ud eller konverteret til egentlige kernekapitalinstrumenter.
4. Den samlede værdi af hybride kernekapitalinstrumenter, der skal nedskrives eller konverteres ved en udløsende hændelses indtræden, er ikke mindre end den laveste værdi af følgende:
a)
den værdi, der er kræves for at bringe instituttets egentlige kernekapitalprocent helt op på 5,125 %
b)
hele instrumentets hovedstol.
5. Når en udløsende hændelse indtræffer, træffer institutterne følgende foranstaltninger:
a)
De underretter omgående de kompetente myndigheder.
b)
De underretter indehaverne af de hybride kernekapitalinstrumenter.
c)
De nedskriver instrumenternes hovedstol eller konverterer omgående og inden for en måned instrumenterne til egentlige kernekapitalinstrumenter i overensstemmelse med det krav, der er fastsat i denne artikel.
6. Et institut, der udsteder hybride kernekapitalinstrumenter, som ved en udløsende hændelse konverteres til egentlige kernekapitalinstrumenter, skal til enhver tid sikre en tilstrækkelig aktiekapital i forbindelse med konverteringen af alle de pågældende konverterbare hybride kernekapitalinstrumenter til aktier, hvis en udløsende hændelse indtræffer. Alle nødvendige tilladelser skal være indhentet på datoen for udstedelse af de pågældende konvertible hybride kernekapitalinstrumenter. Instituttet skal til enhver tid være i besiddelse af den nødvendige forhåndstilladelse til at udstede de egentlige kernekapitalinstrumenter, som de hybride kernekapitalinstrumenter konverteres til i tilfælde af en udløsende hændelse.
7. Et institut, der udsteder hybride kernekapitalinstrumenter, som ved en udløsende hændelse konverteres til egentlige kernekapitalinstrumenter, skal sikre, at der ikke i dets stiftelsesoverenskomst eller vedtægter eller kontraktslige ordninger er nogen proceduremæssige hindringer for den pågældende konvertering.
Artikel 55
Følgerne af, at betingelserne for hybride kernekapitalinstrumenter ikke længere er opfyldt
Følgende bestemmelser finder anvendelse, når betingelserne for hybride kernekapitalinstrumenter som omhandlet i artikel 52, stk. 1, ikke længere er opfyldt:
a)
Instrumentet ophører omgående med at kvalificeres som et hybridt kernekapitalinstrument.
b)
Den del af overkursen ved emission, der vedrører dette instrument, ophører omgående med at kvalificeres som en hybrid kernekapitalpost.
Afdeling 2
Fradrag i hybride kernekapitalposter
Artikel 56
Fradrag i hybride kernekapitalposter
Institutterne fradrager følgende i hybride kernekapitalposter:
a)
et instituts direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egne hybride kernekapitalinstrumenter, herunder egne hybride kernekapitalinstrumenter, som et institut kan være forpligtet til at købe i medfør af eksisterende kontraktlige forpligtelser
b)
direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, hvormed instituttet har kapitalandele i krydsejerskab, og de kompetente myndigheder er af den opfattelse, at ejerskabet er blevet indgået for kunstigt at øge instituttets kapitalgrundlag
c)
den relevante værdi opgjort i henholdt til artikel 60 af instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, når instituttet ikke har en væsentlig kapitalandel i disse enheder
d)
instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, når instituttet har en væsentlig kapitalandel i disse enheder, undtagen emissionspositioner, der besiddes i højst fem arbejdsdage
e)
de poster, som i henhold til artikel 63 skal fradrages i de supplerende kapitalposter, der overstiger instituttets supplerende kapital
f)
enhver form for skat vedrørende hybride kernekapitalposter, der kan forudses på beregningstidspunktet, undtagen når instituttet behørigt tilpasser værdien af de hybride kernekapitalposter, hvis skatten reducerer det beløb, hvormed disse poster kan anvendes til dækning af risici eller tab.
Artikel 57
Fradrag af besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter
Med henblik på anvendelse af artikel 56, litra a), opgør institutterne besiddelser af egne hybride kernekapitalinstrumenter på grundlag af lange bruttopositioner med følgende undtagelser:
a)
Institutterne kan opgøre værdien af besiddelserne af egne hybride kernekapitalinstrumenter på grundlag af lange nettopositioner, såfremt følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
de lange og korte positioner er i samme underliggende eksponering, og der er med de korte positioner ikke forbundet nogen modpartsrisiko
ii)
enten indgår både de lange og korte positioner i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
b)
Institutterne opgør den værdi, der skal fratrækkes for direkte, indirekte eller syntetiske besiddelser af indekspapirer, ved at beregne den underliggende eksponering for egne hybride kernekapitalinstrumenter i disse indeks.
c)
Institutterne kan modregne lange bruttopositioner i egne hybride kernekapitalinstrumenter, som er fremkommet ved besiddelser af indekspapirer, i korte positioner i egne hybride kernekapitalinstrumenter, der er fremkommet ved korte positioner i de underliggende indeks, herunder når der med disse korte positioner er forbundet en modpartsrisiko, såfremt følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
De lange og korte positioner er i samme underliggende indeks.
ii)
Enten indgår både de lange og de korte positioner i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
Artikel 58
Fradrag af besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor i de tilfælde, hvor instituttet har krydsejerskab med det formål kunstigt at øge kapitalgrundlaget
Institutterne foretager de i artikel 56, litra b), c) og d), krævede fradrag i overensstemmelse med følgende:
a)
Besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter opgøres på grundlag af lange bruttopositioner.
b)
Hybride kernekapitalposter i forsikringsselskaber betragtes som besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i forbindelse med fradrag.
Artikel 59
Fradrag af besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor
Institutterne foretager de i artikel 56, litra c) og d), krævede fradrag i overensstemmelse med følgende:
a)
De kan opgøre direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i enhederne i den finansielle sektor på grundlag af lange nettopositioner i samme underliggende eksponering, forudsat at følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
den korte positions forfaldstidspunkt er sammenfaldende med forfaldstidspunktet for den lange position eller har en restløbetid på mindst et år
ii)
Enten indgår både den lange position og den korte position i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
b)
Institutterne opgør den værdi, der skal fratrækkes for direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af indekspapirer, ved at beregne den underliggende eksponering for kapitalinstrumenterne i enhederne i den finansielle sektor i disse indeks.
Artikel 60
Fradrag af besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i de tilfælde, hvor et institut ikke har en væsentlig kapitalandel i en enhed i den finansielle sektor
1. Med henblik på anvendelse af artikel 56, litra c), opgør institutterne det relevante beløb, der skal fratrækkes, ved at gange den i litra a) i nærværende stykke omhandlede værdi med den faktor, der fremkommer ved den i litra b) i nærværende stykke omhandlede beregning:
a)
det samlede beløb, hvormed instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor overstiger 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter beregnet efter anvendelse af følgende:
i)
artikel 32-35
ii)
artikel 36, stk. 1, litra a)-g), litra k, nr. ii)-v), og litra l), undtagen udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skyldes midlertidige forskelle
iii)
artikel 44 og 45
b)
instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af hybride kernekapitalinstrumenter i de enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet ikke har væsentlige kapitalandele, divideret med den samlede værdi af alle instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter i disse enheder i den finansielle sektor.
2. Institutterne udelukker emissionspositioner, der besiddes i højst fem arbejdsdage, fra det i stk. 1, litra a), omhandlede beløb og fra beregningen af den i stk. 1, litra b), nævnte faktor.
3. Det beløb, der skal fratrækkes i henhold til stk. 1, fordeles på samtlige de hybride kernekapitalinstrumenter, der besiddes. Det beløb, der skal fratrækkes de enkelte hybride kernekapitalinstrumenter i henhold til stk. 1, beregnes ved at gange det i litra a) i nærværende stykke omhandlede beløb med det i litra b) i nærværende stykke omhandlede andel:
a)
værdien af de besiddelser, som skal fratrækkes i henhold til stk. 1
b)
beløbet i nr. i) divideret med beløbet i nr. ii)
i)
de egentlige kernekapitalinstrumenters samlede beløb
ii)
instituttets samlede direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af de hybride kernekapitalinstrumenter i de enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet ikke har en væsentlig investering.
4) Værdien af de i artikel 56, litra c), nævnte besiddelser, som er lig med eller udgør mindre end 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter efter anvendelse af bestemmelserne i stk. 1, litra a), nr. i), ii) og iii), fratrækkes ikke og tildeles de relevante risikovægte i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3 eller i givet fald kravene i tredje del, afsnit IV.
5. Institutterne beregner den del af besiddelserne af kapitalgrundlagsinstrumenter, som risikovægtes, ved at dividere det i litra a) nævnte beløb med det i litra b) nævnte beløb:
a)
de besiddelser, som skal risikovægtes i henhold til stk. 4
b)
beløbet i nr. i) divideret med beløbet i nr. ii)
i)
de egentlige kernekapitalinstrumenters samlede beløb
ii)
instituttets samlede direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af de egentlige kernekapitalinstrumenter i de enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet ikke har væsentlige investeringer.
Afdeling 3
Hybrid kernekapital
Artikel 61
Hybrid kernekapital
Et instituts hybride kernekapital består af hybride kernekapitalposter efter fradrag af de i artikel 56 nævnte poster og efter anvendelse af artikel 79.
KAPITEL 4
Supplerende kapital
Afdeling 1
Supplerende kapitalposter og -instrumenter
Artikel 62
Supplerende kapitalposter
Supplerende kapitalposter omfatter følgende:
a)
kapitalinstrumenter og efterstillede lån, når betingelserne i artikel 63 er opfyldt
b)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra a) nævnte instrumenter.
c)
for institutter, der beregner de risikovægtede eksponeringsbeløb efter bestemmelserne i tredje del, afsnit II, kapitel 2, generelle kreditrisikojusteringer, før indregning af skatteeffekten, på op til 1,25 % af de risikovægtede eksponeringsbeløb beregnet efter bestemmelserne i tredje del, afsnit II, kapitel 2
d)
for institutter, der beregner de risikovægtede eksponeringsbeløb efter bestemmelserne i tredje del, afsnit II, kapitel 3, de positive beløb, før indregning af skatteeffekten, der fremkommer ved beregningen i henhold til artikel 158 og 159, på op til 0,6 % af de risikovægtede eksponeringsbeløb beregnet efter bestemmelserne i tredje del, afsnit II, kapitel 3.
Kapitalposterne i litra a) kvalificeres ikke som egentlige kernekapitalposter eller hybride kernekapitalposter.
Artikel 63
Supplerende kapitalinstrumenter
Kapitalinstrumenterne og de efterstillede lån, kvalificeres som supplerende kapitalinstrumenter, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instrumenterne er udstedt eller de efterstillede lån er optagede og fuldt betalt.
b)
Ingen af følgende har købt instrumenterne eller ydet de efterstillede lån:
i)
instituttet eller dets datterselskaber
ii)
en virksomhed, hvori instituttet har kapitalinteresser i form af besiddelse af mindst 20 % af stemmerettighederne eller kapitalen i virksomheden, enten direkte eller gennem kontrol.
c)
Købet af instrumenterne eller ydelsen af de efterstillede lån er ikke direkte eller indirekte finansieret af instituttet.
d)
Fordringen på instrumenternes hovedstol i henhold til de bestemmelser, som regulerer instrumenterne, eller fordringen på de efterstillede låns hovedstol i henhold til de bestemmelser, som regulerer de efterstillede lån, er efterstillet alle ikkeefterstillede fordringer.
e)
Ingen af følgende har stillet sikkerhed for instrumenterne eller de efterstillede lån eller underlagt dem en garanti, som forbedrer fordringens rangorden:
i)
instituttet eller dets datterselskaber
ii)
moderselskabet for instituttet eller dets datterselskaber
iii)
det finansielle moderholdingselskab eller dets datterselskaber
iv)
det blandede holdingselskab eller dets datterselskaber
v)
det blandede finansielle holdingselskab eller dets datterselskaber
vi)
enhver virksomhed, som har snævre forbindelser med de i nr. i) - v), nævnte enheder.
f)
Instrumenterne eller de efterstillede lån er ikke omfattet af ordninger, som på anden måde forbedrer fordringens eller de efterstillede låns rangorden.
g)
Instrumenterne eller de efterstillede lån har en oprindelig løbetid på mindst fem år.
h)
De bestemmelser, der regulerer instrumenterne eller de efterstillede lån, indeholder ikke et incitament til, at instituttet indløser eller i givet fald tilbagebetaler deres hovedstol, før de udløber.
i)
Hvis instrumenterne eller de efterstillede lån indeholder en eller flere call options eller optioner for førtidig indfrielse, kan optionerne udelukkende udnyttes efter udstederens eller debitorens valg.
j)
Instrumenterne eller de efterstillede lån kan kun opkræves, indfries ved udløb eller genkøbes eller førtidsindfries, når betingelserne i artikel 77 er opfyldt, og først fem år efter udstedelses- eller optagelsesdatoen, undtagen i de tilfælde, hvor betingelserne i artikel 78, stk. 4, er opfyldt.
k)
De bestemmelser, som regulerer instrumenterne eller de efterstillede lån, angiver ikke eksplicit eller implicit, at instrumenterne eller de efterstillede lån vil blive eller kan blive opkrævet, indfriet, genkøbt eller førtidsindfriet af instituttet på anden måde end i forbindelse med instituttets insolvens eller likvidation, og instituttet tilkendegiver ikke dette på anden måde.
l)
De bestemmelser, som regulerer instrumenterne eller de efterstillede lån, giver ikke indehaveren eller i givet fald långiveren ret til at fremskynde de planlagte betalinger af renter og afdrag, undtagen i forbindelse med instituttets insolvens eller likvidation.
m)
Størrelsen af de forfaldne renter eller udbytter af instrumenterne eller de efterstillede lån vil ikke blive ændret på grundlag af kreditsituationen for instituttet eller dets moderselskab.
n)
Hvis instrumenterne ikke er udstedt direkte af et institut, eller hvis de efterstillede lån ikke er modtaget direkte af et institut, skal følgende to betingelser begge være opfyldt:
i)
instrumenterne er udstedt eller de efterstillede lån er optaget af en enhed, som indgår i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2
ii)
provenuet er umiddelbart til rådighed for instituttet uden begrænsning i en form, som opfylder betingelserne i dette stykke.
Artikel 64
Amortisering af supplerende kapitalinstrumenter
I hvilket omfang supplerende kapitalinstrumenter kan betragtes som supplerende kapitalposter i løbet af de sidste fem år af instrumenternes løbetid, beregnes ved at gange et resultat, der fremkommer ved beregningen i litra a), med det beløb, der er omhandlet i litra b):
a)
den nominelle værdi af instrumenterne eller de efterstillede lån på førstedagen af de resterende fem år af deres kontraktlige løbetid ganget med antallet af kalenderdage i denne periode
b)
de resterende kalenderdage i instrumenternes eller de efterstillede låns kontraktlige løbetid.
Artikel 65
Følgerne af, at betingelserne for supplerende kapitalinstrumenter ikke længere er opfyldt
Følgende bestemmelser finder anvendelse, når betingelserne for et supplerende kapitalinstrument som omhandlet i artikel 63 ikke længere er opfyldt:
a)
Instrumentet ophører omgående med at kvalificeres som et supplerende kapitalinstrument.
b)
Den del af overkursen ved emission, der vedrører dette instrument, ophører omgående med at kvalificeres som supplerende kapitalposter.
Afdeling 2
Fradrag i supplerende kapitalposter
Artikel 66
Fradrag i supplerende kapitalposter
Følgende fradrages i supplerende kapitalposter:
a)
et instituts direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egne supplerende kapitalinstrumenter, herunder egne supplerende kapitalinstrumenter, som et institut kan være forpligtet til at købe i medfør af eksisterende kontraktlige forpligtelser
b)
direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, hvormed instituttet har besiddelser i krydsejerskab, som efter de kompetente myndigheders opfattelse er blevet indgået for kunstigt at øge instituttets kapitalgrundlag
c)
den relevante værdi opgjort i henholdt til artikel 70 af instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, når instituttet ikke har en væsentlig kapitalandel i disse enheder
d)
instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, når instituttet har en væsentlig kapitalandel i disse enheder, undtagen emissionspositioner, der besiddes i højst fem arbejdsdage.
Artikel 67
Fradrag af besiddelser af egne supplerende kapitalinstrumenter
Med henblik på anvendelse af artikel 66, litra a), opgør institutterne besiddelser på grundlag af lange bruttopositioner med følgende undtagelser:
a)
Institutterne kan opgøre værdien af besiddelserne på grundlag af lange nettopositioner, såfremt følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
De lange og korte positioner er i samme underliggende eksponering, og der er med de korte positioner ikke forbundet nogen modpartsrisiko.
ii)
enten indgår både de lange og korte positioner i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
b)
Institutterne opgør den værdi, der skal fratrækkes for direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af indekspapirer, ved at beregne den underliggende eksponering for egne supplerende kapitalinstrumenter i disse indeks.
c)
Institutterne kan modregne lange bruttopositioner i egne supplerende kapitalinstrumenter, som er fremkommet ved besiddelser af indekspapirer, i korte positioner i egne supplerende kapitalinstrumenter, der er fremkommet ved korte positioner i de underliggende indeks, herunder også når der med disse korte positioner er forbundet en modpartsrisiko, såfremt følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
De lange og korte positioner er i samme underliggende indeks.
ii)
Enten indgår både de lange og de korte positioner i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
Artikel 68
Fradrag af besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor og i de tilfælde, hvor instituttet har besiddelser i krydsejerskab med det formål kunstigt at øge kapitalgrundlaget
Institutterne foretager de i artikel 66, litra b), c) og d), krævede fradrag i overensstemmelse med følgende bestemmelser:
a)
Besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter opgøres på grundlag af lange bruttopositioner.
b)
Besiddelser af supplerende kapitalposter i forsikringsselskaber og resterende supplerende kapitalposter i forsikringsselskaber betragtes som supplerende kapitalinstrumenter i forbindelse med fradrag.
Artikel 69
Fradrag af besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor
Institutterne foretager de i artikel 66, litra c) og d), krævede fradrag i overensstemmelse med følgende:
a)
De kan opgøre direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i enhederne i den finansielle sektor på grundlag af lange nettopositioner i samme underliggende eksponering, forudsat at følgende to betingelser begge er opfyldt:
i)
den korte positions forfaldstidspunkt er sammenfaldende med forfaldstidspunktet for den lange position eller har en restløbetid på mindst et år
ii)
Enten indgår både den lange position og den korte position i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
b)
De opgør den værdi, der skal fratrækkes for direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af indekspapirer, på grundlag af den underliggende eksponering for kapitalinstrumenterne i enhederne i den finansielle sektor i disse indeks.
Artikel 70
Fradrag af supplerende kapitalinstrumenter i de tilfælde, hvor et institut ikke har en væsentlig investering i en relevant enhed
1. Med henblik på anvendelse af artikel 66, litra c), opgør institutterne det relevante beløb, der skal fratrækkes, ved at gange den i litra a) i nærværende stykke omhandlede værdi med den faktor, der fremkommer ved den i litra b) i nærværende stykke omhandlede beregning:
a)
det samlede beløb, hvormed instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor overstiger 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter beregnet efter anvendelse af følgende:
i)
artikel 32-35
ii)
artikel 36, stk. 1, litra a)-g), litra k, nr. ii)-v), og litra l), undtagen det beløb, der skal fratrækkes for udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skyldes midlertidige forskelle
iii)
artikel 44 og 45
b)
værdien af instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i de enheder i den finansielle sektor, divideret med den samlede værdi af alle instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter i disse enheder i den finansielle sektor.
2. Institutterne udelukker emissionspositioner, der besiddes i højst fem arbejdsdage, fra det i stk. 1, litra a), omhandlede beløb og fra beregningen af den i stk. 1, litra b), nævnte faktor.
3. Det beløb, der skal fratrækkes i henhold til stk. 1, skal fordeles på hvert supplerende kapitalinstrument, der besiddes. Institutterne skal fastslå den andel af besiddelserne i supplerende kapitalinstrumenter, der fratrækkes, ved at gange beløbet i litra a) i nærværende stykke med andelen i litra b) i nærværende stykke:
a)
den samlede værdi af de besiddelser, som skal fratrækkes i henhold til stk. 1
b)
beløbet i nr. i) divideret med beløbet i nr. ii)
i)
de supplerende kapitalinstrumenters samlede beløb
ii)
instituttets samlede direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet ikke har en væsentlig investering.
4. Værdien af de i artikel 66, stk. 1, litra c), nævnte besiddelser, som er lig med eller udgør mindre end 10 % af instituttets egentlige kernekapitalposter efter anvendelse af bestemmelserne i stk. 1, litra a), nr. i)-iii), fratrækkes ikke og tildeles de relevante risikovægte i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller i givet fald kravene i tredje del, afsnit IV.
5. Institutterne beregner den del af besiddelserne af kapitalgrundlagsinstrumenter, som risikovægtes, ved at dividere det i litra a) nævnte beløb med det i litra b) nævnte beløb:
a)
de besiddelser, som skal risikovægtes i henhold til stk. 4
b)
beløbet i nr. i) divideret med beløbet i nr. ii)
i)
de egentlige kernekapitalinstrumenters samlede beløb
ii)
instituttets samlede direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af de egentlige kernekapitalinstrumenter i de enheder i den finansielle sektor, hvori instituttet ikke har væsentlige investeringer.
Afdeling 3
Supplerende kapital
Artikel 71
Supplerende kapital
Et instituts supplerende kapital består af instituttets supplerende kapitalposter efter fradrag af de i artikel 66 nævnte poster og efter anvendelse af artikel 79.
KAPITEL 5
Kapitalgrundlag
Artikel 72
Kapitalgrundlag
Et instituts kapitalgrundlag består af summen af dets kernekapital og supplerende kapital.
KAPITEL 6
Generelle krav
Artikel 73
Udlodninger på kapitalgrundlagsinstrumenter
1. Kapitalinstrumenter, med hensyn til hvilke et institut efter eget valg kan foretage udlodninger i en anden form end likvide midler eller et kapitalgrundlagsinstrument, kvalificeres ikke som egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter, medmindre instituttet har fået de kompetente myndigheders forudgående tilladelse.
2. De kompetente myndigheder giver kun den i stk. 1 omhandlede tilladelse, hvis de anser samtlige følgende betingelser for at være opfyldt:
a)
Instituttets evne til at annullere udbetalinger i forbindelse med instrumentet vil ikke blive påvirket negativt af det i stk. 1 omhandlede valg eller af den form, i hvilken udlodningerne kan foretages.
b)
Instrumentets evne til at dække tab vil ikke blive påvirket negativt af det i stk. 1 omhandlede valg eller af den form, i hvilken udlodningerne kan foretages.
c)
Kvaliteten af kapitalinstrumentet vil ikke på anden måde blive forringet af det i stk. 1 omhandlede valg eller af den form, i hvilken udlodningerne kan foretages.
3. Kapitalinstrumenter, med hensyn til hvilke en anden juridisk person end det udstedende institut efter eget valg kan beslutte eller kræve, at udbetalingen af udlodninger på instrumentet foretages i en anden form end likvide midler eller et kapitalgrundlagsinstrument, kvalificeres ikke som egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter.
4. Institutterne kan anvende et bredt markedsindeks som et af grundlagene for fastsættelsen af udlodningernes størrelse på hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter.
5. Stk. 4 finder ikke anvendelse, hvis instituttet er en referenceenhed i dette brede markedsindeks, medmindre begge følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instituttet anser bevægelserne i dette brede markedsindeks for ikke at være væsentligt forbundet med instituttets, moderinstituttets, det finansielle moderholdingselskabs, det blandede finansielle moderholdingselskabs eller det blandede moderselskabs kreditværdighed.
b)
Den kompetente myndighed har ikke truffet en anden afgørelse end den, der er omhandlet i litra a).
6. Institutterne indberetter og offentliggør de brede markedsindeks, som deres kapitalinstrumenter afhænger af.
7. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere betingelserne for, hvilke indeks der anses for at kvalificere som brede markedsindeks med henblik på stk.4.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 74
Besiddelser af kapitalinstrumenter udstedt af regulerede enheder i den finansielle sektor, der ikke kvalificeres som lovpligtig kapital
Institutterne fratrækker ikke i kapitalgrundlaget direkte, indirekte eller syntetiske besiddelser af kapitalinstrumenter udstedt af en reguleret enhed i den finansielle sektor, der ikke kvalificeres som denne enheds lovpligtige kapital. Institutterne risikovægter sådanne besiddelser i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller i givet fald 3.
Artikel 75
Fradrag og krav om løbetid for korte positioner
Krav om løbetid for de korte positioner, der er omhandlet i artikel 45, litra a), artikel 59, litra a), og artikel 69, litra a), anses for at være opfyldt med hensyn til positioner, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instituttet har kontraktmæssigt ret til på en bestemt fremtidig dato at sælge den afdækkede lange position til den modpart, der foretager afdækningen.
b)
Modparten, der foretager afdækningen af instituttet, er kontraktmæssigt forpligtet til på en bestemt fremtidig dato at købe den i litra a) omhandlede lange position af instituttet.
Artikel 76
Indeksbesiddelser af kapitalinstrumenter
1. Ved anvendelsen af artikel 42, litra a), artikel 45, litra a), artikel 57, litra a), artikel 59, litra a), artikel 67, litra a), og artikel 69, litra a), kan institutterne reducere værdien af en lang position i et kapitalinstrument med den del af indekset, der består af samme underliggende eksponering, som afdækkes, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Enten indgår både den lange position, der afdækkes, og den korte position i et indeks, der anvendes til afdækning af den lange position, i handelsbeholdningen eller de indgår begge uden for handelsbeholdningen.
b)
De i litra a) omhandlede positioner opgøres til dagsværdi i instituttets balance.
c)
Den i litra a) omhandlede korte position kvalificeres som en effektiv afdækning i henhold til instituttets interne kontrolprocesser.
d)
De kompetente myndigheder vurderer mindst én gang om året, at de i litra c) omhandlede kontrolprocesser er tilstrækkelige og fortsat er hensigtsmæssige.
2. Med forbehold af de kompetente myndigheders forudgående tilladelse kan et institut anvende et konservativt skøn over sin underliggende eksponering for de kapitalinstrumenter, der indgår i indeksene, som et alternativ til, at det beregner sin eksponering for kapitalinstrumenterne i litra a) og/eller litra b):
a)
egne egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter, som indgår i indeksene
b)
egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter i enheder i den finansielle sektor, som indgår i indeksene.
3. De kompetente myndigheder giver kun den i stk. 2 omhandlede tilladelse, såfremt instituttet over for dem har godtgjort, at det vil være en stor administrativ byrde for instituttet at overvåge sin underliggende eksponering for kapitalinstrumenterne i stk. 2, litra a) og/eller litra b), alt efter hvad der er relevant.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
hvornår et skøn, der anvendes som alternativ til beregningen af den i stk. 2 omhandlede underliggende eksponering, er tilstrækkeligt konservativt
b)
betydningen af stor administrativ byrde med henblik på anvendelsen af stk. 3.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 77
Betingelser for reduktion af kapitalgrundlaget
Et institut skal have den kompetente myndigheds forudgående tilladelse til at gøre det ene eller begge af følgende:
a)
reducere, indfri eller genkøbe egentlige kernekapitalinstrumenter udstedt af instituttet på en måde, som er tilladt i henhold til gældende national lovgivning
b)
førtidsindfri, indfri ved udløb, tilbagebetale eller genkøbe hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter før det kontraktlige forfaldstidspunkt.
Artikel 78
Tilsynsmyndighedens tilladelse til reduktion af kapitalgrundlaget
1. Den kompetente myndighed giver tilladelse til, at et institut reducerer, genkøber, førtidsindfrier eller ved udløb indfrier egentlige kernekapitalinstrumenter, hybrids kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Førend eller samtidig med den i artikel 77 omhandlede aktion erstatter instituttet de i artikel 77 omhandlede instrumenter med kapitalgrundlagsinstrumenter af samme eller højere kvalitet på betingelser, som er forsvarlige i forhold til instituttets indtjeningsevne.
b)
Instituttet har over for den kompetente myndighed godtgjort, at instituttets kapitalgrundlag efter den nævnte aktion vil overstige de i artikel 92, stk. 1, i denne forordning fastlagte krav og det kombinerede bufferkrav som defineret i artikel 128, nr. 6) i direktiv 2013/36/EU med en margen, som den kompetente myndighed måtte anse for nødvendig på grundlag af artikel 104, stk. 2, i direktiv 2013/36/EU.
2. Ved vurderingen af erstatningsinstrumenternes forsvarlighed i forhold til instituttets indtjeningsevne i henhold til stk. 1, litra a), overvejer de kompetente myndigheder, i hvilket omfang disse erstatningskapitalinstrumenter vil være mere omkostningsfulde for instituttet end dem, som de skal erstatte.
3. Såfremt et institut indleder en aktion som omhandlet i artikel 77, litra a), og nægtelse af indfrielse af egentlige kernekapitalinstrumenter som omhandlet i artikel 27 er forbudt i henhold til gældende national lovgivning, kan den kompetente myndighed fravige betingelserne i stk. 1, forudsat at den kompetente myndighed kræver, at instituttet i passende omfang begrænser indfrielsen af sådanne instrumenter.
4. De kompetente myndigheder kan kun give institutter tilladelse til at indfri hybride kernekapital- eller supplerende kapitalinstrumenter inden fem år efter udstedelsesdatoen, hvis betingelserne i stk. 1 og i litra a) eller b) i dette stykke er opfyldt:
a)
Der sker en ændring i den forskriftsmæssige klassificering af disse instrumenter, som sandsynligvis vil medføre, at de udelukkes fra kapitalgrundlaget eller omklassificeres til kapitalgrundlag af lavere kvalitet, og de to følgende betingelser begge er opfyldt:
i)
Den kompetente myndighed anser denne ændring for at være tilstrækkelig sikker.
ii)
Instituttet godtgør over for de kompetente myndigheder, at den forskriftsmæssige klassificering af disse instrumenter ikke med rimelighed kunne forudses på tidspunktet for deres udstedelse.
b)
Der sker en ændring i den gældende skattebehandling af disse instrumenter, som instituttet over for de kompetente myndigheder godtgør er væsentlig og ikke med rimelighed kunne forudses på tidspunktet for deres udstedelse.
5. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
betydningen af forsvarlig i forhold til instituttets indtjeningsevne
b)
det passende omfang af begrænsningen af indfrielsen som nævnt i stk. 3
c)
proceduren og datakravene i forbindelse med instituttets ansøgning om at få den kompetente myndigheds tilladelse til at indlede en aktion som omhandlet i artikel 72, herunder den procedure, der skal anvendes i tilfælde af indfrielse af aktier udstedt til medlemmer af andelsselskaber, og fristen for behandling af en sådan ansøgning.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 79
Midlertidig fravigelse af bestemmelserne om fradrag i kapitalgrundlaget
1. Såfremt et institut midlertidig besidder kapitalinstrumenter eller har givet efterstillede lån, der kvalificeres som egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter i en enhed i den finansielle sektor, og den kompetente myndighed skønner, at hensigten med disse besiddelser er at anvende dem som led i en finansiel bistandsoperation med henblik på at reorganisere og redde denne enhed, kan den kompetente myndighed midlertidig fravige bestemmelserne om fradrag, som ellers ville finde anvendelse på disse instrumenter.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere begrebet midlertidigt med henblik på anvendelse af stk. 1, og under hvilke omstændigheder en kompetent myndighed kan skønne, at hensigten med disse midlertidige besiddelser er at anvende dem som led i en finansiel bistandsoperation med henblik på at omstrukturere og redde en relevant enhed.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 80
Løbende kontrol med kvaliteten af kapitalgrundlaget
1. EBA overvåger kvaliteten af kapitalgrundlagsinstrumenter udstedt af institutter i hele Unionen og underretter straks Kommissionen, hvis der foreligger væsentligt bevis for, at de pågældende instrumenter ikke opfylder kriterierne i artikel 28 eller i givet fald artikel 29.
De kompetente myndigheder skal efter anmodning fra EBA omgående fremsende alle de oplysninger, som EBA anser for relevante vedrørende nye kapitalinstrumenter, der udstedes, for at EBA kan overvåge kvaliteten af de kapitalgrundlagsinstrumenter, der udstedes af institutter i hele Unionen.
2. En underretning indeholder følgende:
a)
en detaljeret beskrivelse af arten og omfanget af den konstaterede mangel
b)
teknisk rådgivning om de foranstaltninger, som EBA finder det nødvendigt, at Kommissionen træffer.
c)
væsentlige ændringer af EBA's metoder til at stressteste institutters solvens.
3. EBA yder teknisk rådgivning til Kommissionen om alle væsentlige ændringer, som den finder det nødvendigt at foretage af definitionen af kapitalgrundlag som følge af:
a)
relevante ændringer af markedsstandarder eller markedspraksis
b)
ændringer af de relevante retsforskrifter eller regnskabsstandarder
c)
væsentlige ændringer af EBA's metoder til at stressteste institutters solvens.
4. EBA yder teknisk rådgivning til Kommissionen senest den 1. januar 1014 om mulig behandling af urealiserede gevinster opgjort til dagsværdi ud over indregning i den egentlige kernekapital uden justering. I sådanne anbefalinger tages der højde for relevante ændringer af de internationale regnskabsstandarder og af internationale aftaler om tilsynsstandarder for banker.
AFSNIT II
MINORITETSINTERESSER OG HYBRIDE KERNEKAPITALINSTRUMENTER OG SUPPLERENDE KAPITALINSTRUMENTER UDSTEDT AF DATTERSELSKABER
Artikel 81
Minoritetsinteresser, som opfylder betingelserne for indregning i den konsoliderede egentlige kernekapital
1. Minoritetsinteresser omfatter summen af et datterselskabs egentlige kernekapitalinstrumenter, overkurs ved emission i tilknytning til disse instrumenter, overført resultater, og andre reserver, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
Datterselskabet antager en af følgende former:
i)
et institut
ii)
en virksomhed, som i medfør af gældende national lovgivning er omfattet af kravene i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU.
b)
Datterselskabet indgår fuldt ud i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2.
c)
De i indledningen til dette stykke omhandlede egentlige kernekapitalposter ejes af andre personer end de virksomheder, som indgår i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2.
2. Minoritetsinteresser, som finansieres direkte eller indirekte via en enhed med særligt formål (SPE) eller på anden måde af moderselskabet for instituttet eller dets datterselskaber, opfylder ikke betingelserne for indregning i den konsoliderede egentlige kernekapital.
Artikel 82
Kvalificerende hybrid kernekapital, kernekapital, supplerende kapital og kvalificerende kapitalgrundlag
Kvalificerende hybrid kernekapital, kernekapital, supplerende kapital og kvalificerende kapitalgrundlag omfatter et datterselskabs minoritetsinteresser, hybride kernekapital- eller supplerende kapitalinstrumenter plus overført resultat og overkurs ved emission i tilknytning hertil, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
Datterselskabet antager en af følgende former:
i)
et institut
ii)
en virksomhed, som i medfør af gældende national lovgivning er omfattet af kravene i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU
b)
Datterselskabet indgår fuldt ud i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2.
c)
Instrumenterne ejes af andre personer end de virksomheder, som indgår i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2.
Artikel 83
Kvalificerende hybrid kernekapital og supplerende kapital udstedt af en enhed med særligt formål (SPE)
1. Hybride kernekapital- og supplerende kapitalinstrumenter udstedt af en SPE og overkurs ved emission i tilknytning hertil kan kun indregnes i kvalificerende hybrid kernekapital, kernekapital eller supplerende kapital eller i givet fald kvalificerende kapitalgrundlag, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den SPE, der har udstedt disse instrumenter, indgår fuldt ud i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2.
b)
Instrumenterne og overkurs ved emission i tilknytning hertil indregnes kun i den kvalificerende hybride kernekapital, hvis de i artikel 52, stk. 1, fastsatte betingelser er opfyldt.
c)
Instrumenterne og overkurs ved emission i tilknytning hertil indregnes kun i den kvalificerende supplerende kapital, hvis de i artikel 63 fastsatte betingelser er opfyldt.
d)
SPE'ens eneste aktiv er dens andel af kapitalgrundlaget i moderselskabet eller et datterselskab heraf, som indgår fuldt ud i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2, og hvis form opfylder de i artikel 52, stk. 1, eller artikel 63 fastsatte relevante betingelser.
Hvis den kompetente myndighed mener, at en SPE's aktiver, bortset fra dens andel af kapitalgrundlaget i moderselskabet eller et datterselskab heraf, som indgår fuldt ud i konsolideringen efter bestemmelserne i første del, afsnit II, kapitel 2, er minimale og ubetydelige for den pågældende enhed, kan den kompetente myndighed undlade at anvende den i litra d) i første afsnit, fastsatte betingelse.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de aktivtyper, der kan vedrøre SPE'ernes drift, og begreberne minimal og ubetydelig som nævnt i stk. 1, andet afsnit.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 84
Minoritetsinteresser, som indgår i den konsoliderede egentlige kernekapital
1. Institutterne beregner værdien af et datterselskabs minoritetsinteresser, som indgår i den konsoliderede egentlige kernekapital, ved i dette selskabs minoritetsinteresser at fratrække det resultat, som fremkommer ved at gange den i litra a) nævnte værdi med den i litra b) nævnte procentdel:
a)
datterselskabets egentlige kernekapital minus den laveste værdi af følgende:
i)
værdien af datterselskabets egentlige kernekapital, som kræves for at opfylde summen af det i artikel 92, stk. 1, litra a), fastsatte krav, kravene i artikel 458 og 459, de specifikke kapitalgrundlagskrav omhandlet i artikel 104 i direktiv 2013/36/EU og det kombinerede bufferkrav defineret i artikel 128, nr. 6, i direktiv 2013/36/EU, kravene i artikel 500 samt eventuelle supplerende krav i lokale tilsynsbestemmelser i tredjelande, i det omfang disse krav skal opfyldes ved hjælp af egentlig kernekapital
ii)
værdien af den konsoliderede egentlige kernekapital, som datterselskabet tegner sig for, og som kræves på konsolideret niveau for at opfylde summen af det i artikel 92, stk. 1, litra a), fastsatte krav, kravene i artikel 458 og 459, de specifikke kapitalgrundlagskrav omhandlet i artikel 100 i direktiv 2013/36/EU, det kombinerede bufferkrav defineret i artikel 128, nr. 6), i direktiv 2013/36/EU, kravene i artikel 500 samt eventuelle supplerende krav i lokale tilsynsbestemmelser i tredjelande, i det omfang disse krav skal opfyldes ved hjælp af egentlig kernekapital
b)
datterselskabets minoritetsinteresser udtrykt som en procentdel af selskabets samlede egentlige kernekapitalinstrumenter plus overkurs ved emission i tilknytning hertil, overført resultat og andre reserver.
2. Beregningen i stk. 1 foretages på delkonsolideret grundlag for hvert af de i artikel 81, stk. 1, omhandlede datterselskaber.
Et institut kan vælge ikke at foretage denne beregning for et datterselskab omhandlet i artikel 81, stk. 1. Træffer et institut en sådan beslutning, må dette datterselskabs minoritetsinteresser ikke indgå i den konsoliderede egentlige kernekapital.
3. Hvis en kompetent myndighed benytter sig af den i artikel 7 omhandlede undtagelse fra at anvende tilsynskrav på individuelt niveau, skal minoritetsinteresser i datterselskaber, der er omfattet af undtagelsen, ikke indregnes i kapitalgrundlaget på delkonsolideret eller i givet fald konsolideret niveau.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere den beregning på delkonsolideret niveau, der kræves i henhold til stk. 2 samt artikel 85 og 87.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
5. De kompetente myndigheder kan fritage et finansielt moderholdingselskab fra at anvende denne artikel, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
dets hovedaktivitet består i at erhverve kapitalinteresser
b)
det er underkastet tilsyn på konsolideret niveau
c)
det konsoliderer et datterinstitut, i hvilket det kun har minoritetsinteresser gennem kontrol som defineret i artikel 1 i direktiv 83/349/EØF
d)
mere end 90 % af den konsoliderede egentlige kernekapital, der kræves, kommer fra det i litra c) omhandlede datterinstitut beregnet på delkonsolideret niveau.
Når et finansielt moderholdingselskab, der opfylder betingelserne i første afsnit, efter den 31 December 2014 bliver et blandet finansielt moderholdingselskab, kan de kompetente myndigheder give dette blandede finansielle moderholdingselskab den i første afsnit omhandlede fritagelse, hvis det opfylder betingelserne i første afsnit.
6. Hvis kreditinstitutter, som er fast tilknyttet et centralt organ, og institutter, der er etableret inden for en institutsikringsordning og omfattet af de i artikel 113, stk. 7, fastsatte betingelser, har etableret en krydsgarantiordning, der fastsætter, at der ikke er nogen nuværende eller forudsete væsentlige praktiske eller juridiske hindringer for overførslen af den værdi af kapitalgrundlaget, der ligger over de reguleringsmæssige krav, fra modparten til kreditinstituttet, er disse institutter undtaget fra bestemmelserne i nærværende artikel for så vidt angår fradrag og kan fuldt ud indregne minoritetsinteresser i en krydsgarantiordning.
Artikel 85
Kvalificerende kernekapitalinstrumenter, som indgår i den konsoliderede kernekapital
1. Institutterne beregner værdien af et datterselskabs kvalificerende kernekapital, som indgår i det konsoliderede kapitalgrundlag, ved i dette selskabs kapitalgrundlag at fratrække det resultat, der fremkommer ved at gange den i litra a) nævnte værdi med den i litra b) nævnte procentdel:
a)
datterselskabets kernekapital minus den laveste af følgende værdier:
i)
værdien af datterselskabets kernekapital, som kræves for at opfylde summen af det i artikel 92, stk. 1, litra b), fastsatte krav, kravene i artikel 458 og 459, det specifikke kapitalgrundlagskrav omhandlet i artikel 104 i direktiv 2013/36/EU, det kombinerede bufferkrav omhandlet i artikel 128, nr. 6), i direktiv 2013/36/EU, kravene i artikel 500 samt eventuelle supplerende krav i lokale tilsynsbestemmelser i tredjelande, i det omfang disse krav skal opfyldes ved hjælp af kernekapital
ii)
værdien af den konsoliderede kernekapital, som datterselskabet tegner sig for, og som kræves på konsolideret niveau for at opfylde summen af det i artikel 92, stk. 1, litra b), fastsatte krav, kravene i artikel 458 og 459, de specifikke kapitalgrundlagskrav omhandlet i artikel 104 i direktiv 2013/36/EU, det kombinerede bufferkrav omhandlet i artikel 128, nr. 6), i direktiv 2013/36/EU, kravene i artikel 476 samt eventuelle supplerende krav i lokale tilsynsbestemmelser i tredjelande, i det omfang disse krav skal opfyldes ved hjælp af kernekapital
b)
datterselskabets kvalificerende kernekapital udtrykt som en procentdel af dette selskabs samlede kernekapitalinstrumenter plus overkurs ved emission i tilknytning hertil, overført resultat og andre reserver.
2. Beregningen i stk. 1 foretages på delkonsolideret grundlag for hvert af de i artikel 81, stk. 1, omhandlede datterselskaber.
Et institut kan vælge ikke at foretage denne beregning for et datterselskab omhandlet i artikel 81, stk. 1. Træffer et institut en sådan beslutning, må dette datterselskabs kvalificerende kernekapital ikke indgå i den konsoliderede kernekapital.
3. Hvis en kompetent myndighed benytter sig af den i artikel 7 omhandlede undtagelse fra at anvende tilsynskrav på individuelt niveau, skal kernekapitalinstrumenter i datterselskaber, der er omfattet af undtagelsen, ikke indregnes i kapitalgrundlaget på delkonsolideret eller i givet fald konsolideret niveau.
Artikel 86
Kvalificerende kernekapital, som indgår i den konsoliderede hybride kernekapital
Med forbehold af bestemmelserne i artikel 84, stk. 5 og 6, beregner institutterne værdien af et datterselskabs kvalificerende kernekapital, som indgår i den konsoliderede hybride kernekapital, ved i dette selskabs kvalificerende kernekapital, som indgår i den konsoliderede kernekapital, at fratrække dette selskabs minoritetsinteresser, som indgår i den konsoliderede egentlige kernekapital.
Artikel 87
Kvalificerende kapitalgrundlag, som indgår i det konsoliderede kapitalgrundlag
1. Institutterne beregner værdien af et datterselskabs kvalificerende kapitalgrundlag, som indgår i det konsoliderede kapitalgrundlag, ved i dette selskabs kvalificerende kapitalgrundlag at fratrække det resultat, der fremkommer ved at gange den i litra a) nævnte værdi med den i litra b) nævnte procentdel:
a)
datterselskabets kapitalgrundlag minus den laveste af følgende værdier:
i)
værdien af datterselskabets kapitalgrundlag, som kræves for at opfylde summen af det i artikel 92, stk. 1, litra c), fastsatte krav, kravene i artikel 458 og 459, det specifikke kapitalgrundlagskrav omhandlet i artikel 104 i direktiv 2013/36/EU, det kombinerede bufferkrav omhandlet i artikel 128, nr. 6), i direktiv 2013/36/EU, kravene i artikel 500 samt eventuelle supplerende krav i lokale tilsynsbestemmelser i tredjelande
ii)
værdien af det kapitalgrundlag, som datterselskabet tegner sig for, og som kræves på konsolideret niveau for at opfylde summen af det i artikel 92, stk. 1, litra c), fastsatte krav, kravene i artikel 458 og 459, de specifikke kapitalgrundlagskrav omhandlet i artikel 104 i direktiv 2013/36/EU, det kombinerede bufferkrav omhandlet i artikel 128, nr. 6), i direktiv 2013/36/EU, kravene i artikel 500 samt eventuelle supplerende krav i lokale tilsynsbestemmelser i tredjelande
b)
selskabets kvalificerende kapitalgrundlag udtrykt som en procentdel af alle datterselskabets kapitalgrundlagsinstrumenter, som indgår i egentlige kernekapitalposter, hybride kernekapitalposter og supplerende kapitalposter og overkurs ved emission i tilknytning hertil, overført resultat og andre reserver.
2. Beregningen i stk. 1 foretages på delkonsolideret niveau for hvert af de i artikel 81, stk. 1, omhandlede datterselskaber.
Et institut kan vælge ikke at foretage denne beregning for et datterselskab omhandlet i artikel 81, stk. 1. Træffer et institut en sådan beslutning, må dette datterselskabs kvalificerende kapitalgrundlag ikke indgå i det konsoliderede kapitalgrundlag.
3. Hvis en kompetent myndighed benytter sig af den i artikel 7 omhandlede undtagelse fra at anvende tilsynskrav på individuelt niveau, skal kapitalgrundlagsinstrumenter i datterselskaber, der er omfattet af undtagelsen, ikke indregnes i kapitalgrundlaget på delkonsolideret eller i givet fald konsolideret niveau.
Artikel 88
Kvalificerende kapitalgrundlagsinstrumenter, som indgår i den konsoliderede supplerende kapital
Med forbehold af bestemmelserne i artikel 84, stk. 5 og 6, beregner institutterne værdien af et datterselskabs kvalificerende kapitalgrundlag, som indgår i den konsoliderede supplerende kapital, ved i dette selskabs kvalificerende kapitalgrundlag, som indgår i det konsoliderede kapitalgrundlag, at fratrække dette selskabs kvalificerende kernekapital, som indgår i den konsoliderede kernekapital.
AFSNIT III
KVALIFICERENDE KAPITALANDELE UDEN FOR DEN FINANSIELLE SEKTOR
Artikel 89
Risikovægtning og forbud mod kvalificerende kapitalandele uden for finanssektoren
1. En kvalificerende kapitalandel, som udgør over 15 % af instituttets justerede kapitalgrundlag, i en virksomhed, som ikke er en af følgende, er omfattet af bestemmelserne i stk. 3:
a)
en enhed i den finansielle sektor
b)
en virksomhed, som ikke er en enhed i den finansielle sektor, og som udøver aktiviteter, som den kompetente myndighed anser for at være en af følgende:
i)
en direkte forlængelse af bankvirksomhed
ii)
accessorisk bankvirksomhed
iii)
leasing, factoring, formueforvaltning, forvaltning af databehandlingsydelser eller anden lignende virksomhed.
2. Et instituts samlede kvalificerende kapitalandele i andre virksomheder end de i stk. 1, litra a) og b) nævnte, som overstiger 60 % af dets justerede kapitalgrundlag, er omfattet af bestemmelserne i stk. 3.
3. De kompetente myndigheder anvender kravene i litra a) eller b) på institutters kvalificerende kapitalandele som omhandlet i stk. 1 og 2:
a)
Med henblik på at beregne kapitalkravet i overensstemmelse med tredje del skal institutterne risikovægte den højeste værdi af følgende med 1 250 %:
i)
den værdi af de i stk. 1 nævnte kvalificerende kapitalandele, som overstiger 15 % af det justerede kapitalgrundlag
ii)
den samlede værdi af de i stk. 2 nævnte kvalificerende kapitalandele, som overstiger 60 % af instituttets justerede kapitalgrundlag.
b)
De kompetente myndigheder forbyder institutter at have de i stk. 1 og 2 nævnte kvalificerende kapitalandele, hvis værdi overstiger de i disse stykker fastsatte procentdele af det justerede kapitalgrundlag.
De kompetente myndigheder offentliggør deres valg af litra a) eller b).
4. Ved anvendelsen af stk. 1, litra b), udsteder EBA retningslinjer med henblik på at præcisere følgende begreber:
a)
virksomhed, der er en direkte forlængelse af bankvirksomhed
b)
virksomhed, der er accessorisk til bankvirksomhed
c)
lignende virksomhed.
Disse retningslinjer vedtages i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 90
Alternativer til risikovægten på 1 250 %
Som alternativ til at risikovægte de beløb, som overstiger de i artikel 89, stk. 1 og 2, fastsatte grænser, med 1 250 %, kan institutterne fratrække disse beløb i egentlige kernekapitalposter i overensstemmelse med artikel 36, stk. 1, litra k).
Artikel 91
Undtagelser
1. Aktier i virksomheder, som ikke er omhandlet i artikel 89 stk. 1, litra a) og b), medregnes ikke ved beregningen af de i nævnte artikel fastsatte grænser for det justerede kapitalgrundlag, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Aktierne besiddes midlertidig som led i en finansiel bistandsoperation som omhandlet i artikel 79.
b)
Besiddelsen af aktierne er en emissionsposition, der besiddes i højst fem arbejdsdage.
c)
Aktierne besiddes i instituttets eget navn og for andres regning.
2. Aktier, der ikke er finansielle anlægsaktiver som omhandlet i artikel 35, stk. 2, i direktiv 86/635/EØF, medtages ikke i den i artikel 89 omhandlede beregning.
TREDJE DEL
KAPITALKRAV
AFSNIT I
GENERELLE KRAV, VÆRDIANSÆTTELSE OG INDBERETNING
KAPITEL 1
Krav til kapitalgrundlags størrelse
Afdeling 1
Kapitalgrundlagskrav for institutter
Artikel 92
Kapitalgrundlagskrav
1. Med forbehold af artikel 93 og 94 skal institutterne til enhver tid opfylde følgende kapitalgrundlagskrav:
a)
en egentlig kernekapitalprocent på 4,5 %
b)
en kernekapitalprocent på 6 %
c)
en samlet kapitalprocent på 8 %.
2. Institutterne beregner deres kapitalprocenter som følger:
a)
Den egentlige kernekapitalprocent er instituttets egentlige kernekapital udtrykt som en procentdel af den samlede risikoeksponering.
b)
Kernekapitalprocenten er instituttets kernekapital udtrykt som en procentdel af den samlede risikoeksponering.
c)
Den samlede kapitalprocent er instituttets kapitalgrundlag udtrykt som en procentdel af den samlede risikoeksponering.
3. Den samlede risikoeksponering beregnes som summen af litra a)-f) i nærværende stykke efter hensyntagen til de i stk. 4 omhandlede bestemmelser:
a)
de risikovægtede eksponeringer for kreditrisiko og udvandingsrisiko beregnet efter bestemmelserne i afsnit II og artikel 379 for så vidt angår samtlige instituttets forretningsaktiviteter, undtagen risikovægtede eksponeringer i instituttets handelsbeholdningsaktiviteter
b)
kapitalgrundlagskravene opgjort efter bestemmelserne i afsnit IV i nærværende del, eller i givet fald fjerde del for et instituts handelsbeholdningsaktiviteter for så vidt angår følgende:
i)
positionsrisiko
ii)
store eksponeringer, der overstiger de i artikel 395-401 fastsatte grænser, såfremt et institut har fået tilladelse til at overskride disse grænser
c)
kapitalgrundlagskravene opgjort efter bestemmelserne i afsnit IV eller i givet fald afsnit V med undtagelse af artikel 379 for så vidt angår følgende:
i)
valutarisiko
ii)
afviklingsrisiko
iii)
råvarerisiko
d)
kapitalgrundlagskravene beregnet efter bestemmelserne i afsnit VI for så vidt angår kreditværdijusteringsrisikoen for OTC-derivater, undtagen kreditderivater, der anses for at begrænse risikovægtede eksponeringer for kreditrisiko
e)
kapitalgrundlagskravene opgjort efter bestemmelserne i afsnit III for så vidt angår den operationelle risiko
f)
de risikovægtede eksponeringer opgjort efter bestemmelserne i afsnit II for den modpartsrisiko, der opstår i forbindelse med instituttets handelsbeholdningsaktiviteter vedrørende følgende typer transaktioner og aftaler:
i)
de i bilag II omhandlede kontrakter og kreditderivater
ii)
genkøbstransaktioner og udlåns- eller indskudstransaktioner baseret på værdipapirer eller råvarer
iii)
margenudlånstransaktioner baseret på værdipapirer eller råvarer
iv)
terminsforretninger.
4. Følgende bestemmelser finder anvendelse på opgørelsen af den samlede risikoeksponering som omhandlet i stk. 3:
a)
De kapitalgrundlagskrav, der er omhandlet i stk. 3, litra c), d) og e), omfatter de krav, der opstår i forbindelse med alle et instituts forretningsaktiviteter.
b)
Institutterne skal gange kapitalgrundlagskravene i stk. 3, litra b)-e), med 12,5.
Artikel 93
Startkapitalkrav for institutter i fortsat drift (going concern)
1. Et instituts kapitalgrundlag må ikke falde til under den krævede startkapital på det tidspunkt, hvor det blev meddelt tilladelse.
2. Kreditinstitutter, som allerede eksisterede den 1. januar 1993, kan, selv om kapitalgrundlagets værdi ikke når op på den krævede startkapital, fortsat drive virksomhed. I så fald må kapitalgrundlagets værdi for disse institutter ikke falde til under det maksimumsbeløb, som den havde nået fra den 22. december 1989.
3. Godkendte investeringsselskaber og firmaer, der var omfattet af artikel 6 i direktiv 2006/49/EF, og som eksisterede før den 31. december 1995, kan fortsat drive virksomhed, selv om kapitalgrundlagets værdi ikke når op på den krævede startkapital. Sådanne firmaers eller investeringsselskabers kapitalgrundlag må ikke falde til under det højeste referenceniveau som beregnet efter datoen for den i Rådets direktiv 93/6/EØF af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag (28) omhandlede meddelelse. Referenceniveauet er kapitalgrundlagets daglige gennemsnitsniveau beregnet over de seks måneder, der går forud for beregningsdatoen. Dette referenceniveau beregnes hver sjette måned for den tilsvarende forudgående periode.
4. Overtages kontrollen med et institut, som falder ind under kategorien i stk. 2 eller 3, af en anden fysisk eller juridisk person end den, der tidligere kontrollerede det, skal værdien af instituttets kapitalgrundlag være af samme størrelse som den krævede startkapital.
5. Fusioneres to eller flere institutter, der falder ind under den i stk. 2 eller 3 nævnte kategori, må værdien af kapitalgrundlaget i det institut, der opstår som et resultat af fusionen, ikke være lavere end de fusionerede institutters samlede kapitalgrundlag på det tidspunkt, hvor fusionen fandt sted, så længe værdien af kapitalgrundlaget er lavere end den krævede startkapital.
6. Finder de kompetente myndigheder det nødvendigt for at sikre et instituts solvens, at kravet i stk. 1 opfyldes, finder bestemmelserne i stk. 2-5 ikke anvendelse.
Artikel 94
Undtagelser for mindre handelsbeholdningsaktiviteter
1. Institutterne kan erstatte kapitalkravet i artikel 92, stk. 3, litra b), med kapitalkravet beregnet efter samme artikels stk. 3, litra a), for så vidt angår deres handelsbeholdningsaktiviteter, hvis omfanget af deres balanceførte og ikkebalanceførte handelsbeholdningsaktiviteter opfylder følgende to betingelser:
a)
De udgør normalt mindre end 5 % af de samlede aktiver og 15 mio. EUR.
b)
De overstiger aldrig 6 % og 20 mio. EUR.
2. Ved opgørelsen af omfanget af balanceførte og ikkebalanceførte aktiviteter, anvender institutter følgende:
a)
gældsinstrumenter ansættes til deres markedsværdi eller nominelle værdi, aktier til deres markedsværdi og derivater til den nominelle værdi eller markedsværdien af de underliggende instrumenter
b)
Lange positioners nummeriske værdi og korte positioners nummeriske værdi adderes.
3. Kan et institut ikke opfylde betingelsen i stk. 1, litra b), underretter det straks den kompetente myndighed. Hvis den kompetente myndighed efter at have foretaget en vurdering fastslår og underretter instituttet om, at kravet i stk. 1, litra a), ikke er opfyldt, ophører instituttet med at anvende stk. 1 fra den næste indberetningsdato.
Afdeling 2
Kapitalgrundlagskrav for investeringsselskaber med begrænset tilladelse til at levere investeringsservices
Artikel 95
Kapitalgrundlagskrav for investeringsselskaber med begrænset tilladelse til at levere investeringsservices
1. Med henblik på artikel 92, stk. 3, anvender investeringsselskaber, som ikke har tilladelse til at levere de i afsnit A, punkt 3 og 6, i bilag I til direktiv 2004/39/EF nævnte investeringsservices og -aktiviteter, den i stk. 2 fastsatte beregning af den samlede risikoeksponering.
2. De i nærværende artikels stk. 1 nævnte investeringsselskaber og de i artikel 4, stk. 1, nr. 2), litra c), omhandlede selskaber, der leverer investeringsservices og -aktiviteter som nævnt i afsnit A, nr. 2) og 4), i bilag I til direktiv 2004/39/EF, opgør deres samlede risikoeksponering som den største værdi af følgende:
a)
summen af posterne i artikel 92, stk. 3, litra a)-d) og f), efter anvendelse af artikel 92, stk. 4
b)
12,5 multipliceret med den i artikel 97 angivne værdi.
De i artikel 4, stk. 1, nr. 2), litra c), omhandlede selskaber, der leverer investeringsservices og -aktiviteter som nævnt i afsnit A, nr. 2) og 4), i bilag I til direktiv 2004/39/EF, skal opfylde kravene i artikel 92, stk. 1 og 2, på grundlag af den samlede risikoeksponering, der er omhandlet i første afsnit.
De kompetente myndigheder kan for de i artikel 4, stk. 1, nr. 2), litra c), omhandlede selskaber, der leverer investeringsservices og -aktiviteter som nævnt i afsnit A, nr. 2) og 4), i bilag I til direktiv 2004/39/EF, fastsætte kapitalgrundlagskrav, som er bindende for de pågældende selskaber i henhold til de nationale gennemførelsesforanstaltninger, der træder i kraft den 31. december 2013 for direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF.
3. De i stk. 1 nævnte investeringsselskaber er omfattet af alle de andre bestemmelser vedrørende operationel risiko, som er fastlagt i direktiv 2013/36/EU, afsnit VII, kapitel 3, afdeling II, underafdeling 1.
Artikel 96
Kapitalgrundlagskrav for investeringsselskaber, der har en startkapital som fastsat i artikel 28, stk. 2, i direktiv 2013/36/EU
1. Med henblik på artikel 92, stk. 3, anvender følgende kategorier af investeringsselskaber, som opretholder en startkapital i overensstemmelse med artikel 28, stk. 2, i direktiv 2013/36/EU, den beregning af den samlede risikoeksponering, der er fastsat i stk. 2 i nærværende artikel:
a)
investeringsselskaber, der handler for egen regning udelukkende for at udføre kundeordrer eller for at få adgang til et clearing- og afregningssystem eller en anerkendt børs, når de fungerer som formidlere eller udfører kundeordrer
b)
investeringsselskaber, der opfylder samtlige følgende betingelser:
i)
der ikke opbevarer kunders penge eller værdipapirer
ii)
der kun handler for egen regning
iii)
der ikke har eksterne kunder
iv)
som har overdraget ansvaret for gennemførelsen og afregningen af deres transaktioner til en clearinginstitution, der garanterer dem.
2. For de i stk. 1 nævnte investeringsselskaber opgøres den samlede risikoeksponering som summen af følgende:
a)
artikel 92, stk. 3, litra a)-d) og f), efter anvendelse af artikel 92, stk. 4
b)
den i artikel 97 nævnte værdi multipliceret med 12,5.
3. De i stk. 1 nævnte investeringsselskaber er omfattet af alle de andre bestemmelser vedrørende operationel risiko, som er fastlagt i direktiv 2013/36/EU, afsnit VII, kapitel 3, afdeling II, underafdeling 1.
Artikel 97
Kapitalgrundlag baseret på faste omkostninger
1. I overensstemmelse med artikel 95 og 96 skal et investeringsselskab og de i artikel 4, stk. 1, nr. 2), litra c), omhandlede selskaber, der leverer investeringsservices og -aktiviteter som nævnt i afsnit A, nr. 2) og 4), i bilag I til direktiv 2004/39/EF besidde et justeret kapitalgrundlag, som udgør mindst en fjerdedel af de faste omkostninger for det foregående år.
2. Er der siden det foregående år sket ændringer i et investeringsselskabs virksomhed, som den kompetente myndighed anser for væsentlige, kan den kompetente myndighed tilpasse kravet i stk. 1.
3. Har et investeringsselskab ikke drevet virksomhed i et år fra den dag, hvor det indledte sine aktiviteter, skal det besidde et justeret kapitalgrundlag på mindst en fjerdedel af de i forretningsplanen opførte faste omkostninger, medmindre den kompetente myndighed kræver forretningsplanen tilpasset.
4. EBA udarbejder i samråd med ESMA udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på nærmere at præcisere følgende:
a)
beregningen af kravet om at besidde et justeret kapitalgrundlag på mindst en fjerdedel af det foregående års faste omkostninger
b)
betingelserne for den kompetente myndigheds tilpasning af kravet om at besidde et justeret kapitalgrundlag på mindst en fjerdedel af det foregående års faste omkostninger
c)
beregningen af de forventede faste omkostninger, i tilfælde af at et investeringsselskab ikke har drevet virksomhed i et år.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. marts 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 98
Kapitalgrundlag for investeringsselskaber på konsolideret niveau
1. Indgår de i artikel 95, stk. 1, nævnte investeringsselskaber i en koncern, og denne ikke omfatter kreditinstitutter, anvender moderinvesteringsselskabet i en medlemsstat artikel 92 på konsolideret niveau som følger:
a)
Den samlede risikoeksponering beregnes som fastlagt i artikel 95, stk. 2.
b)
Kapitalgrundlaget beregnes på grundlag af moderinvesteringsselskabets konsoliderede situation eller på grundlag af finansielle holdingsselskabs eller det blandede finansielle holdingselskabs konsoliderede situation, alt efter hvad der er relevant.
2. Indgår de i artikel 96, stk. 1, nævnte investeringsselskaber i en koncern, og denne ikke omfatter kreditinstitutter, anvender et moderinvesteringsselskab i en medlemsstat og et investeringsselskab kontrolleret af et finansielt holdingselskab eller af et blandet finansielt holdingselskab artikel 92 på konsolideret niveau som følger:
a)
Den samlede risikoeksponering beregnes som fastlagt i artikel 96, stk. 2.
b)
Kapitalgrundlaget beregnes på grundlag af moderinvesteringsselskabets eller i givet fald det finansielle holdingselskabs eller det blandede finansielle holdingsselskabs konsoliderede situation og i overensstemmelse med første del, afsnit II, kapitel 2.
KAPITEL 2
Beregnings- og indberetningskrav
Artikel 99
Indberetning vedrørende kapitalgrundlagskrav og regnskabsdata
1. Institutters indberetning til de kompetente myndigheder vedrørende de i artikel 92 fastsatte krav foretages mindst hvert halve år.
2. Institutter, der er omfattet af artikel 4 i forordning (EF) nr. 1606/2002, og andre kreditinstitutter end de i artikel 4 i nævnte forordning omhandlede, som udarbejder deres konsoliderede regnskaber i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder vedtaget efter proceduren i artikel 6, stk. 2, i nævnte forordning indberetter også regnskabsdata.
3. De kompetente myndigheder kan kræve, at de kreditinstitutter, der anvender de internationale regnskabsstandarder, jf. forordning (EF) nr. 1606/2002, i forbindelse med indberetning af kapitalgrundlag i henhold til artikel 23, stk. 2 i nærværende forordning, også indberetter regnskabsdata som fastsat i nærværende artikels stk. 2.
4. De i stk. 2 og i stk. 3, første afsnit nævnte regnskabsdata indberettes, i det omfang det er nødvendigt for at få et fyldestgørende billede af risikoprofilen for instituttets aktiviteter og et billede af de systemiske risici, som institutterne udgør for den finansielle sektor eller realøkonomien, i overensstemmelse med forordning (EU) nr. 1093/2010.
5. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at fastlægge ensartede formater, hyppigheden af og datoerne for indberetning, definitioner og de it-løsninger, der i Unionen skal anvendes til den i stk. 1 omhandlede indberetning.
Indberetningskravene skal stå i rimeligt forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
6. Hvis en kompetent myndighed mener, at de regnskabsdata, der stilles krav om i stk. 2, er nødvendige for at få et fyldestgørende billede af risikoprofilen for aktiviteter for andre institutter end de, der er omhandlet i stk. 2 og 3, og som er underlagt et regnskabssystem på grundlag af direktiv 86/635/EØF, og et billede af de systemiske risici, som disse institutter udgør for den finansielle sektor eller realøkonomien, skal den kompetente myndighed høre EBA om muligheden for at udvide kravene til indberetning af regnskabsdata på konsolideret niveau til også at omfatte sådanne institutter, såfremt de ikke allerede foretager indberetninger på dette niveau.
EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at fastlægge de formater, der skal anvendes af institutterne, og gennem hvilke de kompetente myndigheder kan udvide kravene til indberetning af regnskabsdata i overensstemmelse med første afsnit.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i andet afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
7. Hvis en kompetent myndighed mener, at oplysninger, som ikke er omfattet af de i stk. 5 omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder, er nødvendige med henblik på stk. 4, underretter den EBA og ESRB om de supplerende oplysninger, den finder nødvendige at medtage i de i stk. 5 omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder.
Artikel 100
Supplerende indberetningskrav
Institutterne indberetter omfanget, i det mindste i aggregeret form, af institutternes genkøbsaftaler, værdipapirudlån og alle former for behæftelser eller clawback-aftaler til de kompetente myndigheder.
EBA medtager disse oplysninger i de i artikel 99, stk. 5, omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder om indberetning.
Artikel 101
Særlige indberetningskrav
1. Institutterne indberetter hvert halve år følgende data til de kompetente myndigheder for hvert af de nationale ejendomsmarkeder, som de er eksponeret for:
a)
tab i forbindelse med eksponeringer, for hvilke et institut har anerkendt beboelsesejendom som sikkerhed, på op til den laveste værdi af den pantsatte del og 80 % af markedsværdien eller 80 % af belåningsværdien, medmindre andet er fastsat i artikel 124, stk. 2
b)
de samlede tab i forbindelse med eksponeringer, for hvilke et institut har anerkendt beboelsesejendom som sikkerhed, på op til den del af eksponeringen, der betragtes som fuldt ud sikret ved pant i beboelsesejendom i overensstemmelse med artikel 124, stk. 1
c)
eksponeringsværdien af alle udestående eksponeringer, for hvilke et institut har anerkendt beboelsesejendom som sikkerhed, begrænset til den del, der betragtes som fuldt ud sikret ved pant i beboelsesejendom i overensstemmelse med artikel 124, stk. 1
d)
tab i forbindelse med eksponeringer, for hvilke et institut har anerkendt erhvervsejendom som sikkerhed, på op til den laveste værdi af den pantsatte del og 50 % af markedsværdien eller 60 % af belåningsværdien, medmindre andet er fastsat i artikel 124, stk. 2
e)
de samlede tab i forbindelse med eksponeringer, for hvilke et institut har anerkendt erhvervsejendom som sikkerhed, på op til den del af eksponeringen, der betragtes som fuldt ud sikret ved pant i erhvervsejendom i overensstemmelse med artikel 124, stk. 1
f)
eksponeringsværdien af alle udestående eksponeringer, for hvilke et institut har anerkendt erhvervsejendom som sikkerhed, begrænset til den del, der betragtes som fuldt ud sikret ved pant i erhvervsejendom i overensstemmelse med artikel 124, stk. 1.
2. De i stk. 1 nævnte data indberettes til den kompetente myndighed i det pågældende instituts hjemland. Hvis et institut har en filial i en anden medlemsstat, skal dataene vedrørende denne filial også indberettes til de kompetente myndigheder i værtslandet. Dataene indberettes særskilt for hvert af de ejendomsmarkeder i Unionen, som det pågældende institut er eksponeret for.
3. De kompetente myndigheder offentliggør hvert år i aggregeret form de i stk. 1, litra a)-f), omhandlede data sammen med eventuelle historiske data. Efter anmodning fra en anden kompetent myndighed i en medlemsstat eller EBA giver en kompetent myndighed den pågældende kompetente myndighed eller EBA mere detaljerede oplysninger om forholdene på markedet for beboelsesejendomme eller erhvervsejendomme i denne medlemsstat.
4. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
ensartede formater, definitioner, hyppigheden af og datoerne for indberetning samt it-løsningerne for så vidt angår de i stk. 1 omhandlede oplysninger
b)
ensartede formater, definitioner, hyppigheden af og datoerne for indberetning samt it-løsningerne for så vidt angår de i stk. 2 omhandlede aggregerede data.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
KAPITEL 3
Handelsbeholdning
Artikel 102
Krav vedrørende handelsbeholdningen
1. Positioner i handelsbeholdningen skal enten være fri for omsætningsbegrænsninger eller kunne afdækkes.
2. En handelshensigt skal fremgå af de strategier, politikker og procedurer, som instituttet har fastlagt til at forvalte positionen eller porteføljen i overensstemmelse med artikel 103.
3. Institutterne opretter og vedligeholder systemer og kontroller til forvaltning af deres handelsbeholdning i overensstemmelse med artikel 104 og 105.
4. Institutterne kan medtage interne risikoafdækninger ved beregningen af kapitalkravene i relation til positionsrisikoen, såfremt de besiddes med handelshensigt, og kravene i artikel 103-106 er opfyldt.
Artikel 103
Forvaltning af handelsbeholdningen
Instituttet skal ved forvaltningen af sine positioner eller grupper af positioner i handelsbeholdningen opfylde samtlige følgende krav:
a)
Instituttet har en klart dokumenteret handelsstrategi for positionen/instrumentet eller porteføljerne, som er godkendt af den øverste ledelse, og hvoraf fremgår den forventede besiddelsesperiode.
b)
Instituttet har klart definerede politikker og procedurer for aktiv forvaltning af positioner, der er indgået af en handelsenhed. Disse politikker og procedurer omfatter følgende:
i)
hvilke positioner der kan indgås af hvilke handelsenheder
ii)
der er fastsat grænser for positionerne, og det overvåges, om de er passende
iii)
dealerne kan indgå/forvalte positionen inden for de aftalte rammer og i henhold til den godkendte strategi
iv)
positionerne indberettes til den øverste ledelse som led i instituttets risikostyring
v)
positionerne overvåges aktivt i sammenhæng med markedsinformationskilder, og der foretages en vurdering af muligheden for at omsætte eller afdække en position eller de risici, der er knyttet til positionen, herunder vurdering, kvalitet og tilgængelighed af input fra markedet til værdiansættelsesprocessen, markedets omsætningsniveau og størrelsen af de positioner, der handles på markedet.
vi)
aktive procedurer og kontrolforanstaltninger til bekæmpelse af svig
c)
Instituttet har klart definerede politikker og procedurer for overvågning af positionerne i forhold til instituttets handelsstrategi, herunder overvågning af omsætningen og de positioner, for hvilke den oprindelig påtænkte besiddelsesperiode er overskredet.
Artikel 104
Indregning i handelsbeholdningen
1. Institutterne skal have klart definerede politikker og procedurer til fastlæggelse af, hvilke positioner der skal medtages i handelsbeholdningen med henblik på beregningen af deres kapitalkrav, i overensstemmelse med kravene i artikel 102 og definitionen af handelsbeholdning i artikel 4, stk. 1, nr. 86), og under hensyntagen til instituttets risikostyringskapacitet og -praksis. Instituttet dokumenterer i fuldt omfang, at disse politikker og procedurer overholdes, og underkaster dem regelmæssig intern revision.
2. Institutterne skal have klart definerede politikker og procedurer for den generelle forvaltning af handelsbeholdningen. Disse politikker og procedurer omfatter som minimum:
a)
de aktiviteter, som efter det enkelte instituts opfattelse er handel og indgår i handelsbeholdningen med henblik på kapitalgrundlagskravet
b)
i hvilket omfang en position på dagsbasis kan opgøres til markedsværdi med udgangspunkt i et aktivt likvidt marked for køb og salg
c)
for positioner, der opgøres til modelværdi, i hvilket omfang instituttet kan:
i)
afgrænse alle væsentlige risici i forbindelse med positionen
ii)
afdække alle væsentlige risici i forbindelse med positionen med instrumenter, for hvilke der findes et aktivt likvidt marked for køb og salg
iii)
udarbejde pålidelige estimater for vigtige forudsætninger og parametre, som anvendes i modellen
d)
i hvilket omfang instituttet kan og skal foretage værdiansættelser af positionen, som kan valideres eksternt på en konsistent måde
e)
i hvilket omfang retlige begrænsninger eller andre operationelle krav vil hæmme instituttets evne til at afvikle eller risikoafdække en position på kort sigt
f)
i hvilket omfang instituttet kan eller skal foretage aktiv risikostyring af positionen som led i sine handelsaktiviteter
g)
i hvilket omfang instituttet kan overføre risici eller positioner, der ligger uden for handelsbeholdningen, til handelsbeholdningen og omvendt samt kriterierne for sådanne overførsler.
Artikel 105
Krav til forsigtig værdiansættelse
1. Alle positioner i handelsbeholdningen skal opfylde standarder for forsigtig værdiansættelse som fastsat i denne artikel. Institutterne sikrer navnlig, at den forsigtige værdiansættelse af deres positioner i handelsbeholdningen har en passende nøjagtighed i forhold til handelsbeholdningspositionernes dynamiske karakter, tilsynskravene og kapitalkravenes funktion og formål for så vidt angår positionerne i handelsbeholdningen.
2. Institutterne opretter og vedligeholder systemer og kontroller, der er tilstrækkelige til at sikre forsigtige og pålidelige værdiansættelsesestimater. I systemerne og kontrollerne indgår der som minimum følgende elementer:
a)
dokumenterede politikker og procedurer for værdiansættelsesprocessen, herunder et klart defineret ansvar for de forskellige områder, der er inddraget i værdiansættelsen, markedsinformationskilder og gennemgang af deres hensigtsmæssighed, retningslinjer for anvendelse af ikkeobserverbare data, der afspejler instituttets antagelser af, hvilke elementer markedsdeltagerne vil lægge til grund for værdiansættelse af positionen, hyppigheden af uafhængige værdiansættelser, tidspunktet for slutkurser, procedurer for værdiansættelsesjusteringer, månedsafslutnings- og ad hoc-verificeringsprocedurer
b)
rapporteringsveje for den afdeling, der har ansvaret for værdiansættelsesprocessen, som er klare og uafhængige af de disponerende enheder.
Rapporteringsvejen fører i sidste ende til ledelsesorganet.
3. Institutterne skal mindst dagligt værdiansætte positionerne i handelsbeholdningen.
4. Institutterne opgør deres positioner til markedsværdi, når det er muligt, også når de opgør kapitalkravet for positioner i handelsbeholdningen.
5. Når der foretages opgørelse til markedsværdi, anvender et institut den mere forsigtige del af købs- og salgsbuddet, medmindre instituttet kan indgå handel til middelkurs. Hvis institutterne gør brug af denne undtagelse, underretter de hver sjette måned deres kompetente myndigheder om de pågældende positioner og fremlægger bevis for, at de kan indgå handel til middelkurs.
6. Hvis det ikke er muligt at foretage opgørelse til markedsværdi, skal institutterne konservativt opgøre deres positioner og porteføljer til modelværdi, herunder når de opgør kapitalgrundlagskrav for positioner i handelsbeholdningen.
7. Anvendes modelværdi, skal institutterne opfylde følgende krav:
a)
Den øverste ledelse skal være klar over, hvilke elementer i handelsbeholdningen eller andre positioner til dagsværdi der opgøres efter en model, og forstå, i hvor høj grad dette skaber usikkerhed i rapporteringen af virksomhedens risiko/resultater.
b)
Markedsinput skal om muligt anvendes som kilde i overensstemmelse med markeds-kursen, og markedsinputtenes hensigtsmæssighed for den specifikke position, der værdiansættes, og modellens parametre skal vurderes hyppigt.
c)
Hvis det er muligt, skal institutterne anvende værdiansættelsesmetoder, som er accepteret markedspraksis for de pågældende finansielle instrumenter eller råvarer.
d)
Hvis instituttet selv har udviklet modellen, baseres den på hensigtsmæssige forudsætninger, som er blevet vurderet og efterprøvet af tilstrækkelig kvalificerede parter, som er uafhængige af udviklingsprocessen.
e)
Institutterne skal have formelle procedurer for kontrol med ændringer og opbevare en sikret kopi af modellen, som med jævne mellemrum anvendes til at kontrollere værdiansættelserne.
f)
De ansvarlige for risikostyringen skal være bevidste om svaghederne i de anvendte modeller og om, hvordan disse svagheder bedst afspejles i værdiansættelserne.
g)
Institutters modeller gennemgås regelmæssigt med henblik på at vurdere, om deres resultater er nøjagtige, herunder vurdering af, om forudsætningerne fortsat er hensigtsmæssige, analyse af gevinst og tab i forhold til risikofaktorer og sammenligning af faktiske opgørelsesværdier og modelresultater.
Med henblik på anvendelse af litra d) skal modellen udvikles eller godkendes uafhængigt af de disponerende enheder og testes på uafhængig vis, herunder validering af det matematiske grundlag, forudsætningerne og softwareimplementeringen.
8. Institutterne foretager uafhængig kurskontrol ud over den daglige værdiansættelse til markedsværdi eller modelværdi. Kontrollen af markedskurserne og modelinputtene foretages mindst én gang om måneden eller oftere, afhængigt af markedets eller handelsaktivitetens art, af en person eller enhed, der er uafhængig af personer eller enheder, som har økonomisk fordel af handelsbeholdningen. Hvis der ikke findes uafhængige kursfastsættelseskilder, eller hvis kursfastsættelseskilderne er mere subjektive, kan det være hensigtsmæssigt at træffe forsigtighedsforanstaltninger som f.eks. værdiansættelsesjusteringer.
9. Institutterne fastlægger og opretholder procedurer med henblik på at overveje værdiansættelsesjusteringer.
10. Institutterne skal formelt overveje følgende værdiansættelsesjusteringer: ikke optjente kreditspread, omkostninger ved at lukke positioner, operationelle risici, markedskursusikkerhed, forfald før aftalt tid, investerings- og finansieringsomkostninger, fremtidige administrationsomkostninger og eventuelt modelrisiko.
11. Institutterne fastlægger og opretholder procedurer til beregning af en justering af den aktuelle værdiansættelse af mindre likvide positioner, som især kan opstå som følge af markedshændelser eller institutrelaterede situationer såsom koncentrerede positioner og/eller positioner, for hvilke den oprindelig påtænkte besiddelsesperiode er overskredet. Institutterne foretager om nødvendigt sådanne justeringer ud over eventuelle værdijusteringer af positionen i forbindelse med regnskabsaflæggelsen og udformer justeringerne på en sådan måde, at de afspejler positionens illikvide karakter. Som led i disse procedurer skal institutterne overveje en række faktorer, når de afgør, om en værdiansættelsesjustering er nødvendig for mindre likvide positioner. Disse faktorer omfatter følgende:
a)
den tid, der vil medgå til at afdække positionen eller risici inden for positionen
b)
volatiliteten og den gennemsnitlige forskel mellem bud og udbud
c)
tilgængeligheden af markedsnoteringer (antallet af market makers og deres identitet) og omsætningens volatilitet og gennemsnitlige størrelse, herunder omsætningens størrelse i perioder med markedsstress
d)
markedskoncentrationer
e)
positionernes aldersfordeling
f)
i hvilket omfang værdiansættelsen sker ved opgørelse til modelværdi
g)
virkningerne af andre modelrisici.
12. Hvis der anvendes værdiansættelser fra tredjemand, eller der foretages opgørelse til modelværdi, skal institutterne overveje, om der skal foretages en værdiansættelsesjustering. Derudover skal institutterne overveje behovet for at justere for mindre likvide positioner og løbende undersøge, om justeringer fortsat er hensigtsmæssige. Institutterne skal også eksplicit vurdere behovet for værdiansættelsesjusteringer i forbindelse med den usikkerhed, der er forbundet med de inputparametre, som modellerne anvender.
13. For så vidt angår komplekse produkter, som f.eks. securitiseringseksponeringer og "nth to default"-kreditderivater, skal institutterne eksplicit vurdere behovet for værdiansættelsesjusteringer for at afspejle den modelrisiko, der er forbundet med brugen af en muligvis ukorrekt værdiansættelsesmetode, og den modelrisiko, der er forbundet med brugen af ikkeobserverbare (og muligvis ukorrekte) kalibreringsparametre i værdiansættelsesmodellen.
14. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere betingelserne for anvendelse af kravene i artikel 105 på stk. 1 i nærværende artikel.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 106
Intern afdækning
1. En intern afdækning skal især opfylde følgende krav:
a)
Den må ikke primært være beregnet til at undgå eller mindske kapitalgrundlagskravene.
b)
Den dokumenteres fyldestgørende og underlægges særlige interne godkendelses- og revisionsprocedurer.
c)
Den sker på markedsvilkår.
d)
Den markedsrisiko, der frembringes af den interne afdækning, forvaltes dynamisk i handelsbeholdningen inden for de tilladte rammer.
e)
Den overvåges nøje.
Overvågningen sikres ved hensigtsmæssige procedurer.
2. Kravene i stk. 1 finder anvendelse, uden at dette berører kravene til afdækkede positioner uden for handelsbeholdningen.
3. Hvis et institut afdækker en kreditrisikoeksponering eller en modpartsrisikoeksponering, der ligger uden for handelsbeholdningen, med et kreditderivat, der indgår i handelsbeholdningen, gennem intern risikoafdækning, anses den eksponering, der ligger uden for handelsbeholdningen, uanset bestemmelserne i stk. 1 og 2, ikke for at være afdækket med henblik på beregning af risikovægtede eksponeringer, medmindre instituttet af en anerkendt ekstern udbyder af kreditrisikoafdækning køber et tilsvarende kreditderivat, der opfylder kravene til ufinansieret kreditafdækning uden for handelsbeholdningen. I forbindelse med køb af en sådan ekstern kreditrisikoafdækning, der opfylder kravene til afdækning af en eksponering uden for handelsbeholdningen med henblik på beregning af kapitalkrav, indgår hverken den interne eller den eksterne kreditrisikoafdækning ved hjælp af kreditderivater i handelsbeholdningen med henblik på beregning af kapitalkrav, jf. dog artikel 299, stk. 2, litra h).
AFSNIT II
KAPITALKRAV I RELATION TIL KREDITRISIKO
KAPITEL 1
Generelle principper
Artikel 107
Metoder til opgørelse af kreditrisiko
1. Institutterne anvender enten standardmetoden, der er omhandlet i kapitel 2, eller, hvis det tillades af de kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 143, den interne ratingbaserede metode (IRB-metoden), der er omhandlet i kapitel 3, til beregning af de risikovægtede eksponeringer med henblik på artikel 92, stk. 3, litra a) og f).
2. For så vidt angår handelseksponeringer og bidrag til misligholdelsesfonde til en central modpart anvender institutterne behandlingen i kapitel 6, afdeling 9, til at beregne deres risikovægtede eksponeringer med henblik på artikel 92, stk. 3, litra a) og f). For så vidt angår alle andre typer eksponeringer mod en central modpart behandler institutterne sådanne eksponeringer som følger:
a)
som eksponeringer mod et institut for så vidt angår andre typer eksponeringer mod en kvalificerende CCP
b)
som eksponeringer mod en erhvervsvirksomhed for så vidt angår andre typer eksponeringer mod en ikkekvalificerende CCP bør institutterne betragte sådanne eksponeringer som eksponeringer mod et selskab.
3. Med henblik på denne forordning behandles eksponeringer mod et investeringsselskab i et tredjeland og eksponeringer mod et kreditinstitut i et tredjeland og eksponeringer mod clearinginstitutter og børser i tredjelande kun som eksponeringer mod et institut, hvis tredjelandet anvender tilsynsmæssige krav til en sådan enhed, der som minimumsvarer til de krav, der anvendes i Unionen.
4. Med henblik på stk. 3 kan Kommissionen ved gennemførelsesretsakter og efter undersøgelsesproceduren i artikel 464, stk. 2, træffe afgørelse om, hvorvidt et tredjeland anvender tilsynskrav og reguleringskrav, der som minimum svarer til de krav, der anvendes i Unionen. Foreligger en sådan afgørelse ikke, kan institutterne indtil den 1. januar 2015 fortsat behandle eksponeringer mod de i stk. 3, nævnte enheder som eksponeringer mod institutter forudsat, at de relevante kompetente myndigheder inden den 1. januar 2014 har godkendt, at tredjelandet er kvalificeret til denne behandling.
Artikel 108
Anvendelse af kreditrisikoreduktionsteknik efter standardmetoden og IRB-metoden
1. Et institut, der til en eksponering anvender standardmetoden i kapitel 2 eller IRB-metoden i kapitel 3, men ikke benytter sine egne estimater over tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer i henhold til artikel 151, kan anvende kreditrisikoreduktion efter bestemmelserne i kapitel 4 ved beregningen af risikovægtede eksponeringer med henblik på artikel 92, stk. 3, litra a) og f), eller i givet fald de forventede tab med henblik på den i artikel 36, stk. 1, litra d), og artikel 62, litra c), omhandlede beregning.
2. Et institut, der til en eksponering anvender IRB-metoden ved hjælp af egne LGD-estimater og konverteringsfaktorerne i artikel 151, kan anvende kreditrisikoreduktion i henhold til kapitel 3.
Artikel 109
Behandling af securitiserede eksponeringer efter standardmetoden og IRB-metoden
1. Benytter et institut standardmetoden i kapitel 2 til beregning af de risikovægtede eksponeringer for den eksponeringsklasse, som de securitiserede eksponeringer ville blive henført til i henhold til artikel 112, beregner det den risikovægtede eksponering for en securitiseringsposition i overensstemmelse med artikel 245, 246 og 251-258. Institutter, der benytter standardmetoden, kan også anvende den interne vurderingsmetode, hvis der er givet tilladelse hertil i henhold til artikel 259, stk. 3.
2. Benytter et institut IRB-metoden i kapitel 3 til beregning af de risikovægtede eksponeringer for den eksponeringsklasse, som den securitiserede eksponering ville blive henført til i henhold til artikel 147, beregner det den risikovægtede eksponering i henhold til artikel 245, 246 og 259-266.
Med undtagelse af den interne vurderingsmetode, hvor IRB-metoden kun anvendes til en del af en securitiserings underliggende securitiserede eksponeringer, skal instituttet anvende den metode, der er relevant for hovedparten af securitiseringens underliggende securitiserede eksponeringer.
Artikel 110
Behandling af kreditrisikojusteringer
1. Institutter, som benytter standardmetoden, behandler generelle kreditrisikojusteringer i overensstemmelse med artikel 62, litra c).
2. Institutter, som benytter IRB-metoden, behandler generelle kreditrisikojusteringer i overensstemmelse med artikel 159, artikel 62, litra d), og artikel 36, stk. 1, litra d).
Med henblik på denne artikel og kapitel 2 og 3 omfatter generelle og specifikke kreditrisikojusteringer ikke midler til dækning af generelle bankrisici.
3. Institutter, som benytter IRB-metoden, og som anvender standardmetoden til en del af deres eksponeringer på konsolideret eller individuelt niveau i overensstemmelse med artikel 148 og 150, afgør, hvilken del den generelle kreditrisikojustering der behandles efter reglerne herom i standardmetoden og hvilken del efter reglerne herom i IRB-metoden, på følgende måde:
a)
Når et institut, der indgår i konsolideringen, udelukkende anvender IRB-metoden, behandles den generelle kreditrisikojustering for dette institut efter bestemmelserne i stk. 2.
b)
Når et institut, der indgår i konsolideringen, udelukkende anvender standardmetoden, behandles den generelle kreditrisikojustering for dette institut efter bestemmelserne i stk. 1.
c)
Den resterende del af kreditrisikojusteringen fordeles pro rata på de to metoder efter andelen af de risikovægtede eksponeringer, der er omfattet af henholdsvis standardmetoden og IRB-metoden.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere beregningen af specifikke kreditrisikojusteringer og af generelle kreditrisikojusteringer efter de gældende regnskabsregler for følgende:
a)
eksponeringsværdien opgjort i henhold til standardmetoden, jf. artikel 111
b)
eksponeringsværdien opgjort i henhold til IRB-metoden, jf. artikel 166-168
c)
behandling af forventede tab, jf. artikel 159
d)
eksponeringsværdien til beregning af de risikovægtede eksponeringer for securitiseringspositioner, jf. artikel 246 og 266
e)
konstatering af misligholdelse, jf. artikel 178.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
KAPITEL 2
Standardmetoden
Afdeling 1
Generelle principper
Artikel 111
Eksponeringsværdi
1. En aktivposts eksponeringsværdi er den resterende regnskabsmæssige værdi efter specifikke kreditrisikojusteringer, yderligere værdijusteringer i overensstemmelse med artikel 34 og 110 og andre reduktioner af kapitalgrundlaget i forbindelse med aktivposten. Eksponeringsværdien af en ikkebalanceført post opført i bilag I er følgende procentdel af dens nominelle værdi efter specifikke kreditrisikojusteringer:
a)
100 %, hvis det er en post med fuld risiko
b)
50 %, hvis det er en post med middelrisiko
c)
20 %, hvis det er en post med middel/lav risiko
d)
0 %, hvis det er en post med lav risiko.
De ikkebalanceførte poster, der er omhandlet i andet punktum i første afsnit, tildeles risikokategorierne i bilag I.
Anvender et institut den udvidede metode for finansiel sikkerhedsstillelse ("Financial Collateral Comprehensive Method") i artikel 223, øges eksponeringsværdien af værdipapirer eller råvarer, der sælges, stilles som sikkerhed eller udlånes i forbindelse med en genkøbstransaktion eller en transaktion vedrørende udlån eller indskud i værdipapirer eller råvarer og margenlånetransaktioner, med den volatilitetsjustering, der anvendes for sådanne værdipapirer eller råvarer, jf. artikel 223-225.
2. Eksponeringsværdien af et derivatinstrument opført i bilag II fastsættes i overensstemmelse med kapitel 6, idet der tages højde for virkningen af kontrakter om nyordning og andre nettingaftaler med henblik på anvendelsen af disse metoder i overensstemmelse med kapitel 6. Eksponeringsværdien af genkøbstransaktioner, transaktioner vedrørende udlån eller indskud i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlånetransaktioner kan fastsættes enten i overensstemmelse med kapitel 6 eller kapitel 4.
3. Er en eksponering genstand for en finansieret kreditrisikoafdækning, kan eksponeringsværdien for denne post ændres i overensstemmelse med kapitel 4.
Artikel 112
Eksponeringsklasser
Hver eksponering fordeles i en af følgende eksponeringsklasser:
a)
eksponeringer mod centralregeringer eller centralbanker
b)
eksponeringer mod regionale eller lokale myndigheder
c)
eksponeringer mod offentlige enheder
d)
eksponeringer mod multilaterale udviklingsbanker
e)
eksponeringer mod internationale organisationer
f)
eksponeringer mod institutter
g)
eksponeringer mod selskaber
h)
detaileksponeringer
i)
eksponeringer sikret ved pant i fast ejendom
j)
eksponeringer ved misligholdelse
k)
eksponeringer forbundet med særlig høj risiko
l)
eksponeringer i form af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer
m)
poster, der repræsenterer securitiseringspositioner
n)
eksponeringer mod institutter og selskaber med kortsigtet kreditvurdering
o)
eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er
p)
aktieeksponeringer
q)
andre poster.
Artikel 113
Beregning af risikovægtede eksponeringer
1. Ved beregning af risikovægtede eksponeringer anvendes risikovægte for alle eksponeringer, medmindre de fratrækkes i kapitalgrundlaget, i henhold til afdeling 2. Anvendelsen af risikovægte baseres på den eksponeringsklasse, som eksponeringen tildeles, og på eksponeringens kreditkvalitet i det omfang, der er præciseret i afdeling 2. Kreditkvaliteten kan bestemmes ud fra kreditvurderinger fra ECAI'er eller kreditvurderinger fra eksportkreditagenturer efter bestemmelserne i afdeling 3.
2. Med henblik på anvendelsen af en risikovægt, jf. stk. 1, ganges eksponeringsværdien med den risikovægt, der angives eller fastlægges i overensstemmelse med afdeling 2.
3. Er en eksponering genstand for kreditrisikoafdækning, kan risikovægten for denne post ændres i overensstemmelse med kapitel 4.
4. De risikovægtede poster for securitiserede eksponeringer beregnes i overensstemmelse med kapitel 5.
5. Eksponeringer, for hvilke der ikke er foreskrevet nogen beregning i afdeling 2, tildeles en risikovægt på 100 %.
6. Med undtagelse af eksponeringer, som medfører egentlig kernekapital, hybrid kernekapital eller supplerende kapital, kan et institut med forbehold af de kompetente myndigheders forudgående godkendelse beslutte ikke at anvende kravene i stk. 1 på instituttets eksponeringer mod en modpart, som er dets moderselskab, dets datterselskab, et datterselskab af dets moderselskab eller en virksomhed, med hvilken der består en forbindelse som i artikel 12, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF. De kompetente myndigheder er bemyndiget til at give godkendelse, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Modparten er et institut, et finansielt holdingselskab eller et blandet finansielt holdingselskab, et finansieringsinstitut, et porteføljeadministrationsselskab eller en accessorisk servicevirksomhed, der er underlagt passende tilsynskrav.
b)
Modparten indgår i fuldt omfang i den samme konsolidering som instituttet.
c)
Modparten er underlagt de samme risikovurderings-, målings- og kontrolprocedurer som instituttet.
d)
Modparten er etableret i samme medlemsstat som instituttet.
e)
Der er ingen nuværende eller forudsete væsentlige praktiske eller juridiske hindringer for øjeblikkelig overførsel af kapitalgrundlag eller tilbagebetaling af forpligtelser fra modparten til instituttet.
Hvis instituttet i henhold til dette stykke får tilladelse til at undlade at anvende kravene i stk. 1, kan det tildele en risikovægt på 0 %.
7. Med undtagelse af eksponeringer, som medfører egentlig kernekapital, hybrid kernekapital eller supplerende kapital, kan institutterne med forbehold af de kompetente myndigheders forudgående tilladelse beslutte ikke at anvende kravene i stk. 1 på eksponeringer mod modparter, hvormed instituttet har indgået en institutsikringsordning, som er en kontraktmæssig eller vedtægtsmæssig ansvarsordning, der beskytter disse institutter og navnlig sikrer deres likviditet og solvens for at undgå konkurs, når det er nødvendigt. De kompetente myndigheder er bemyndiget til at give tilladelse, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Kravene i stk. 6, litra a), d) og e), er opfyldt.
b)
Ordningerne sikrer, at institutsikringsordningen kan yde den nødvendige støtte i medfør af sine forpligtelser fra midler, der umiddelbart står til rådighed for den.
c)
Institutsikringsordningen omfatter passende og ensartet udformede systemer til overvågning og klassificering af risici i, hvilket giver et fuldstændigt overblik over de enkelte deltageres risikosituation og institutsikringsordningen som helhed, med tilsvarende muligheder for at gribe ind; systemerne skal på hensigtsmæssig vis overvåge misligholdte eksponeringer, jf. artikel 178, stk. 1.
d)
Institutsikringsordningen foretager sin egen risikovurdering, som meddeles de enkelte deltagere.
e)
Institutsikringsordningen udarbejder og offentliggør hvert år en konsolideret rapport, der omfatter en balance, en resultatopgørelse, en situationsrapport og en risikorapport for institutsikringsordningen som helhed, eller en rapport, der omfatter en aggregeret balance, en aggregeret resultatopgørelse, en situationsrapport og en risikorapport for institutsikringsordningen som helhed.
f)
Deltagerne i institutsikringsordningen er forpligtet til at give et varsel på mindst 24 måneder, hvis de ønsker at udtræde af ordningen.
g)
Indregning af elementer i kapitalgrundlaget mere end én gang (multiple gearing) såvel som enhver uhensigtsmæssig etablering af kapitalgrundlag mellem deltagerne i institutsikringsordningen skal forhindres.
h)
Institutsikringsordningen baseres på en bred deltagerkreds af kreditinstitutter med en overvejende ensartet forretningsprofil.
i)
De relevante kompetente myndigheder godkender og overvåger regelmæssigt, at de i litra c) og d) omhandlede systemer er tilstrækkelige.
Hvis instituttet i henhold til dette stykke beslutter at undlade at anvende kravene i stk. 1, kan det tildele en risikovægt på 0 %.
Afdeling 2
Risikovægte
Artikel 114
Eksponeringer mod centralregeringer eller centralbanker
1. Eksponeringer mod centralregeringer eller centralbanker risikovægtes med 100 %, medmindre behandlingen i stk. 2-7 finder anvendelse.
2. Eksponeringer mod centralregeringer og centralbanker, for hvilke der foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt i henhold til tabel 1, som svarer til ECAI'ets kreditvurdering i henhold til artikel 136.
Tabel 1
Kreditkvalitetstrin
1
2
3
4
5
6
Risikovægt
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Eksponeringer mod ECB vægtes med 0 %.
4. Eksponeringer mod medlemsstaternes centralregeringer og centralbanker, som er denomineret og finansieret i det pågældende lands og centralbanks nationale valuta, tildeles en risikovægt på 0 %.
5. Indtil den 31. december 2017 tildeles eksponeringer mod medlemsstaternes centralregeringer eller centralbanker, der er denomineret og finansieret i en hvilken som helst medlemsstats valuta, samme risikovægt som sådanne eksponeringer, der er denomineret og finansieret i medlemsstaternes nationale valuta.
6. For eksponeringer som anført i stk. 5
a)
skal størrelsen af de risikovægtede eksponeringer i 2018 udgøre 20 % af den risikovægt, der tildeles disse eksponeringer i overensstemmelse med artikel 114, stk. 2
b)
skal størrelsen af de risikovægtede eksponeringer i 2019 udgøre 50 % af den risikovægt, der tildeles disse eksponeringer i overensstemmelse med artikel 114, stk. 2
c)
skal størrelsen af de risikovægtede eksponeringer i 2020 og derefter udgøre 100 % af den risikovægt, der tildeles disse eksponeringer i overensstemmelse med artikel 114 stk. 2.
7. Fastsætter de kompetente myndigheder i et tredjeland, der anvender tilsyns- og lovregler, der som minimum svarer til de regler, der anvendes i Unionen, en lavere risikovægt end den, der er anført i stk. 1 og 2, for eksponeringer mod deres centralregering og centralbank, som er denomineret og finansieret i national valuta, kan institutter risikovægte sådanne eksponeringer på samme måde.
Med henblik på anvendelse af dette stykke kan Kommissionen ved gennemførelsesretsakter og efter undersøgelsesproceduren i artikel 464, stk. 2, træffe afgørelse om, hvorvidt et tredjeland anvender tilsyns- og lovregler, der som minimum svarer til de regler, der anvendes i Unionen. Foreligger en sådan afgørelse ikke, kan institutter indtil den 1. januar 2015 fortsat anvende fremgangsmåden i dette stykke på eksponeringer mod centralregeringer eller centralbanker i tredjelandet, hvis de relevante kompetente myndigheder før den 1. januar 2014 har godkendt, at tredjelandet behandles efter reglerne i dette stykke.
Artikel 115
Eksponeringer mod regionale eller lokale myndigheder
1. Eksponeringer mod regionale eller lokale myndigheder risikovægtes som eksponeringer mod institutter, medmindre de behandles som eksponeringer mod centralregeringer efter bestemmelserne i stk. 2 eller 4 eller tildeles en risikovægt som angivet i stk. 5. Bestemmelserne i artikel 119, stk. 2, og artikel 120, stk. 2, om særbehandling af kortfristede eksponeringer finder ikke anvendelse.
2. Eksponeringer mod regionale eller lokale myndigheder behandles som eksponeringer mod centralregeringen i det pågældende land, hvis der ikke er nogen forskel i risiko mellem disse eksponeringer, fordi de regionale og lokale myndigheder har beføjelser til at opkræve skatter, og der findes særlige institutionelle ordninger, som mindsker risikoen for, at de misligholder deres forpligtelser.
EBA fører en offentlig tilgængelig database over alle regionale og lokale myndigheder inden for Unionen, som relevante kompetente myndigheder behandler som eksponeringer mod deres centralregeringer.
3. Eksponeringer mod kirker og religionssamfund oprettet som juridiske personer i henhold til offentlig ret behandles, såfremt de opkræver skatter i medfør af en ved lovgivning tildelt ret, som eksponeringer mod regionale og lokale myndigheder. I dette tilfælde finder stk. 2 ikke anvendelse og med henblik på artikel 150, stk. 1, litra a), er det muligt at få tilladelse til at anvende standardmetoden.
4. Behandler de kompetente myndigheder i et tredjeland, der anvender tilsyns- og lovregler, der som minimum svarer til de regler, der anvendes i Unionen, eksponeringer mod regionale eller lokale myndigheder som eksponeringer mod deres centralregeringer, og der ikke er nogen forskel i risiko mellem sådanne eksponeringer, fordi de regionale og lokale myndigheder har beføjelser til at opkræve skatter, og fordi der findes særlige institutionelle ordninger, som mindsker risikoen for, at de misligholder deres forpligtelser, kan institutter risikovægte eksponeringer mod sådanne regionale og lokale myndigheder på samme måde.
Med henblik på anvendelse af dette stykke kan Kommissionen ved gennemførelsesretsakter og efter undersøgelsesproceduren i artikel 464, stk. 2, træffe afgørelse om, hvorvidt et tredjeland anvender tilsyns- og lovregler, der som minimum svarer til de regler, der anvendes i Unionen. Foreligger en sådan afgørelse ikke, kan institutter indtil den 1. januar 2015 fortsat anvende fremgangsmåden i dette stykke på tredjelandet, hvis de relevante kompetente myndigheder før den 1. januar 2014 har godkendt, at tredjelandet behandles efter reglerne i dette stykke.
5. Eksponeringer mod medlemsstaternes regionale eller lokale myndigheder, som ikke er omhandlet i stk. 2-4 og er denomineret og finansieret i den regionale myndigheds og de lokale myndigheders valuta, tildeles en risikovægt på 20 %.
Artikel 116
Eksponeringer mod offentlige enheder
1. Eksponeringer mod offentlige enheder, for hvilke der ikke foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt, der svarer til det kreditkvalitetstrin, som eksponeringer mod centralregeringen i det land, hvor den offentlige enhed er etableret, tildeles i henhold til følgende tabel 2:
Tabel 2
Kreditkvalitetstrin, som centralregeringen tildeles
1
2
3
4
5
6
Risikovægt
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Risikovægten for eksponeringer mod offentlige enheder, der er etableret i lande, hvor centralregeringen ikke er kreditvurderet, fastsættes til 100 %.
2. Eksponeringer mod offentlige enheder, for hvilke der foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, behandles i overensstemmelse med artikel 120. Bestemmelserne i artikel 119, stk. 2, og artikel 120, stk. 2, om særbehandling af kortfristede eksponeringer finder ikke anvendelse på disse enheder.
3. Eksponeringer mod offentlige enheder med en oprindelig løbetid på tre måneder eller derunder risikovægtes med 20 %.
4. Under særlige omstændigheder kan eksponeringer mod offentlige enheder behandles som eksponeringer mod centralregeringen eller den regionale eller lokale myndighed i det land, hvor de er etableret, hvis der ifølge de kompetente myndigheder i dette land ikke er nogen forskel i risiko mellem sådanne eksponeringer, fordi centralregeringen eller den regionale eller lokale myndighed har stillet en passende sikkerhed.
5. Behandler de kompetente myndigheder i et tredjeland, der anvender tilsyns- og lovregler, der som minimumsvarer til de regler, der anvendes i Unionen, eksponeringer mod offentlige enheder i overensstemmelse med stk. 1 eller 2, kan institutter risikovægte eksponeringer mod sådanne offentlige enheder på samme måde. I modsat fald anvender institutter en risikovægt på 100 %.
Med henblik på anvendelse af dette stykke kan Kommissionen ved gennemførelsesretsakter og efter undersøgelsesproceduren i artikel 464, stk. 2, træffe afgørelse om, hvorvidt et tredjeland anvender tilsyns- og lovregler, der som minimum svarer til de regler, der anvendes i Unionen. Foreligger en sådan afgørelse ikke, kan institutter indtil den 1. januar 2015 fortsat anvende fremgangsmåden i dette stykke på tredjelandet, hvis de relevante kompetente myndigheder før den 1. januar 2014 har godkendt, at tredjelandet behandles efter reglerne i dette stykke.
Artikel 117
Eksponeringer mod multilaterale udviklingsbanker
1. Eksponeringer mod multilaterale udviklingsbanker, som ikke er omhandlet i stk. 2, behandles efter samme fremgangsmåde som eksponeringer mod institutter. Bestemmelserne i artikel 119, stk. 2, og artikel 120, stk. 2 og artikel 121, stk. 3, om særbehandling af kortfristede eksponeringer finder ikke anvendelse.
Det Interamerikanske Investeringsselskab, Sortehavsområdets Handels- og Udviklingsbank, Den Mellemamerikanske Bank for Økonomisk Integration og den latinamerikanske udviklingsbank CAF betragtes som multilaterale udviklingsbanker.
2. Eksponeringer mod følgende multilaterale udviklingsbanker tildeles en risikovægt på 0 %:
a)
Den Internationale Bank for Genopbygning og Økonomisk Udvikling
b)
Den Internationale Finansieringsinstitution
c)
Den Interamerikanske Udviklingsbank
d)
Den Asiatiske Udviklingsbank
e)
Den Afrikanske Udviklingsbank
f)
Europarådets Udviklingsbank
g)
Den Nordiske Investeringsbank
h)
Den Caraibiske Udviklingsbank
i)
Den Europæiske Bank for Genopbygning og Udvikling
j)
Den Europæiske Investeringsbank
k)
Den Europæiske Investeringsfond
l)
Organisationen for Multilaterale Investeringsgarantier
m)
Den Internationale Finansieringsfacilitet for Immunisering
n)
Den Islamiske Udviklingsbank.
3. Den tegnede, men ikke indbetalte kapitalandel i Den Europæiske Investeringsfond tildeles en risikovægt på 20 %.
Artikel 118
Eksponeringer mod internationale organisationer
Eksponeringer mod følgende internationale organisationer tildeles en risikovægt på 0 %:
a)
Den Europæiske Union
b)
Den Internationale Valutafond
c)
Den Internationale Betalingsbank
d)
den europæiske finansielle stabiliseringsfacilitet
e)
den europæiske stabilitetsmekanisme
f)
et international finansieringsinstitut, som er oprettet af to eller flere medlemsstater, og som har til formål at tilvejebringe finansielle midler og yde finansiel bistand til de af sine medlemmer, som har eller risikerer at få alvorlige finansieringsproblemer.
Artikel 119
Eksponeringer mod institutter
1. Eksponeringer mod institutter, for hvilke der foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, risikovægtes efter bestemmelserne i artikel 120. Eksponeringer mod institutter, for hvilke der ikke foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, risikovægtes efter bestemmelserne i artikel 121.
2. Eksponeringer mod institutter med en restløbetid på tre måneder eller derunder, som er denomineret og finansieret i låntagers nationale valuta, tildeles en risikovægt i kategorien under kategorien for den fordelagtige risikovægt, jf. artikel 114, stk. 4 - 7, der tildeles eksponeringer mod centralregeringen i det land, hvor instituttet er etableret.
3. Ingen eksponeringer, som har en restløbetid på tre måneder eller derunder og er denomineret og finansieret i låntagers nationale valuta, tildeles en risikovægt på mindre end 20 %.
4. En eksponering mod et institut i form af mindstereserver som krævet af ECB eller af en medlemsstats centralbank, som et institut skal besidde, kan risikovægtes som eksponeringer mod centralbanken i den pågældende medlemsstat, forudsat at:
a)
reserverne besiddes i overensstemmelse med Den Europæiske Centralbanks forordning (EF) nr. 1745/2003 af 12. december 2003 om anvendelse af mindstereserver (29) eller i overensstemmelse med nationale krav, der i alt væsentligt svarer til nævnte forordning
b)
reserverne i tilfælde af konkurs eller insolvens i det institut, som besidder reserverne, fuldt ud tilbagebetales rettidigt til instituttet og ikke er til rådighed for opfyldelse af andre af instituttets forpligtelser.
5. Eksponeringer mod finansieringsinstitutter, der er meddelt tilladelse og underlagt tilsyn af de kompetente myndigheder, og som med hensyn til soliditet er omfattet af tilsynsmæssige krav, der svarer til dem, som gælder for institutter, behandles som eksponeringer mod institutter.
Artikel 120
Eksponeringer mod kreditvurderede institutter
1. Eksponeringer mod institutter med en restløbetid på over tre måneder, for hvilke der foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt i henhold til tabel 3, som svarer til ECAI'ets kreditvurdering i henhold til artikel 136.
Tabel 3
Kreditkvalitetstrin
1
2
3
4
5
6
Risikovægt
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Eksponeringer mod et institut med en restløbetid på indtil tre måneder, for hvilke der foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt i henhold til tabel 4, som svarer til ECAI'ets kreditvurdering i henhold til artikel 136.
Tabel 4
Kreditkvalitetstrin
1
2
3
4
5
6
Risikovægt
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Interaktionen mellem behandlingen af en kortfristet kreditvurdering i henhold til artikel 131 og de almindelige bestemmelser om særbehandling af kortsigtede eksponeringer som omhandlet i stk. 2 er som følger:
a)
Foreligger der ikke en kortsigtet vurdering af eksponeringen, finder de almindelige bestemmelser om særbehandling af kortsigtede eksponeringer som omhandlet i stk. 2 anvendelse på alle eksponeringer mod institutter med en restløbetid på indtil tre måneder.
b)
Foreligger der en kortsigtet vurdering, i henhold til hvilken der anvendes en mere fordelagtig risikovægt eller samme risikovægt som ved anvendelsen af de almindelige bestemmelser om særbehandling af kortfristede eksponeringer som omhandlet i stk. 2, finder den kortsigtede vurdering kun anvendelse på den specifikke eksponering. Andre kortsigtede eksponeringer følger de almindelige bestemmelser om særbehandling af kortfristede eksponeringer som omhandlet i stk. 2.
c)
Foreligger der en kortsigtet vurdering, i henhold til hvilken der anvendes en mindre fordelagtig risikovægt end ved anvendelsen af de almindelige bestemmelser om særbehandling af kortsigtede eksponeringer som omhandlet i stk. 2, anvendes de almindelige bestemmelser om særbehandling af kortsigtede eksponeringer ikke, og alle de kortsigtede fordringer, som ikke er kreditvurderet, tildeles den samme risikovægt som den, der anvendes ved den specifikke kortsigtede vurdering.
Artikel 121
Eksponeringer mod institutter, der ikke er kreditvurderet
1. Eksponeringer mod institutter, for hvilke der ikke foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt, der svarer til det kreditkvalitetstrin, som eksponeringer mod centralregeringen i det land, hvor den offentlige enhed er etableret, tildeles i henhold til tabel 5:
Tabel 5
Kreditkvalitetstrin, som centralregeringen tildeles
1
2
3
4
5
6
Eksponeringens risikovægt
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Eksponeringer mod institutter, som ikke er kreditvurderet, der er etableret i lande, hvor centralregeringen ikke er kreditvurderet, risikovægtes med 100 %.
3. Eksponeringer mod institutter, som ikke er kreditvurderet, med en oprindelig løbetid på tre måneder eller derunder risikovægtes med 20 %.
4. Uanset stk. 2 og 3 risikovægtes handelsfinansieringseksponeringer, jf. artikel 162, stk. 3, andet afsnit, litra b), mod institutter, som ikke er kreditvurderet, med 50 %, og hvis disse handelsfinansieringseksponeringer mod institutter, som ikke er kreditvurderet, har en restløbetid på tre måneder eller mindre, risikovægtes de med 20 %.
Artikel 122
Eksponeringer mod selskaber
1. Eksponeringer, for hvilke der foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt i henhold til tabel 6, som svarer til ECAI'ets kreditvurdering i henhold til artikel 136.
Tabel 6
Kreditkvalitetstrin
1
2
3
4
5
6
Risikovægt
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Eksponeringer, for hvilke der ikke foreligger en sådan kreditvurdering, tildeles en risikovægt på 100 % eller risikovægten for eksponeringer mod centralregeringen i det land, hvor selskabet er etableret, således at den højeste risikovægt lægges til grund.
Artikel 123
Detaileksponeringer
Eksponeringer, som opfylder følgende kriterier, tildeles en risikovægt på 75 %:
a)
Eksponeringen skal enten være mod en eller flere fysiske personer eller en lille eller mellemstor virksomhed (SMV).
b)
Eksponeringen skal være en af mange eksponeringer med ensartede karakteristika, således at risiciene i tilknytning til sådanne udlån er væsentlig reduceret.
c)
Det samlede beløb, som låntager eller en gruppe af indbyrdes forbundne låntagere skylder instituttet og moderselskaber og dettes datterselskaber, herunder eksponeringer ved misligholdelse, men med undtagelse af eksponeringer, der er fuldt ud og helt sikret ved pant i beboelsesejendom, som er tildelt den eksponeringsklasse, der er fastsat i artikel 112, litra i), må ikke, så vidt det vides af instituttet, overstige 1 mio. EUR. Instituttet tager rimelige skridt til at erhverve denne viden.
Værdipapirer kan ikke godkendes til detaileksponeringsklassen.
Eksponeringer, der ikke opfylder de i litra a)-c) i første afsnit omhandlede kriterier, kan ikke godkendes til detaileksponeringsklassen.
Den aktuelle værdi af minimumsbetalinger på detailleasingmarkedet kan godkendes til detaileksponeringsklassen.
Artikel 124
Eksponeringer sikret ved pant i fast ejendom
1. En eksponering eller en del af en eksponering, som er fuldt sikret ved pant i fast ejendom, tildeles en risikovægt på 100 %, hvis betingelserne i artikel 125 og 126 ikke er opfyldt, med undtagelse af en del af eksponeringen, som tildeles en anden eksponeringsklasse. Den del af eksponeringen, som overstiger belåningsværdien af den faste ejendom, tildeles den risikovægt, der finder anvendelse på den involverede modparts usikrede eksponeringer.
Den del af en eksponering, der betragtes som fuldt ud sikret ved fast ejendom, må ikke være større end den pantsatte del af markedsværdien eller af belåningsværdien af den pågældende faste ejendom i de medlemsstater, som ved love eller administrative bestemmelser har fastsat strenge kriterier for vurderingen af belåningsværdien.
2. På grundlag af de data, som er indsamlet i henhold til artikel 101, og andre relevante indikatorer vurderer de kompetente myndigheder med regelmæssige mellemrum og mindst hvert år, om risikovægten på 35 % for eksponeringer sikret ved pant i beboelsesejendom som omhandlet i artikel 125 og risikovægten på 50 % for eksponeringer sikret ved pant i erhvervsejendom som omhandlet i artikel 126 beliggende i deres landområde er passende ud fra:
a)
tabserfaringerne for eksponeringer sikret ved fast ejendom
b)
markedsudviklingen for fast ejendom.
De kompetente myndigheder kan fastsætte en højere risikovægt eller strengere kriterier end dem, der er anført i artikel 125, stk. 2, og i givet fald artikel 126, stk. 2, under hensyntagen til den finansielle stabilitet.
For eksponeringer sikret ved pant i beboelsesejendom fastsætter den kompetente myndighed en risikovægt på mellem 35 og 150 %.
For eksponeringer sikret ved pant i erhvervsejendom fastsætter den kompetente myndighed en risikovægt på mellem 50 og 150 %.
Inden for disse intervaller fastsættes den højeste risikovægt på grundlag af tabserfaringerne og under hensyntagen til markedsudviklingen og den finansielle stabilitet. Hvis vurderingen viser, at de i artikel 125, stk. 2, og artikel 126, stk. 2, fastsatte risikovægte ikke afspejler den reelle risiko i et eller flere ejendomssegmenter ved sådanne eksponeringer, der er fuldt ud sikret ved pant i beboelsesejendom eller erhvervsejendom beliggende i en eller flere dele af deres landområde, fastsætter de kompetente myndigheder en højere risikovægt for eksponeringer i disse ejendomssegmenter, som svarer til den reelle risiko.
De kompetente myndigheder hører EBA om tilpasningerne af de anvendte risikovægte og kriterier, som skal beregnes i overensstemmelse med de i nærværende stykke nævnte kriterier som præciseret i de reguleringsmæssige tekniske standarder omhandlet i stk. 4. EBA offentliggør de risikovægte og kriterier, som de kompetente myndigheder fastsætter for de eksponeringer, der er omhandlet i artikel 125, 126 og 195.
3. Når de kompetente myndigheder fastsætter en højere risikovægt eller strengere kriterier, indrømmes institutterne en overgangsperiode på seks måneder til at anvende de nye risikovægte.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere:
a)
de strenge kriterier for vurderingen af den belåningsværdi, der er omhandlet i stk. 1
b)
de i stk. 2 omhandlede forhold, som de kompetente myndigheder skal tage hensyn til ved fastsættelsen af højere risikovægte, navnlig udtrykket "under hensyntagen til den finansielle stabilitet".
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de reguleringsmæssige tekniske standarder, der er omhandlet i første afsnit, i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
5. Institutterne i en medlemsstat anvender de risikovægte og kriterier, som en anden medlemsstats kompetente myndigheder har fastsat for eksponeringer sikret ved pant i erhvervsejendom og beboelsesejendomme beliggende i denne medlemsstat.
Artikel 125
Eksponeringer helt og fuldt sikret ved pant i beboelsesejendom
1. Medmindre de kompetente myndigheder har truffet anden afgørelse i overensstemmelse med artikel 124, stk. 2, behandles eksponeringer, som er fuldt og helt sikret ved pant i beboelsesejendom, på følgende måde:
a)
Eksponeringer eller en del af en eksponering, som er helt og fuldt sikret ved pant i beboelsesejendom, der er eller vil blive beboet eller udlejet af ejeren eller den begunstigede ejer i tilfælde af personlige investeringsselskaber, tildeles en risikovægt på 35 %.
b)
Eksponeringer mod lejere i forbindelse med lejetransaktioner vedrørende beboelsesejendomme, hvor instituttet er udlejer, og lejeren har en købsoption, tildeles en risikovægt på 35 %, såfremt instituttets eksponering helt og fuldt er sikret ved ejendomsretten til ejendommen.
2. Institutterne kan kun betragte en eksponering eller en del af en eksponering som helt og fuldt sikret med henblik på stk. 1, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den faste ejendoms værdi afhænger ikke i væsentlig grad af låntagers kreditkvalitet. Når institutterne i denne forbindelse skal fastslå, om der er tale om væsentlig afhængighed, kan de se bort fra situationer, hvor rent makroøkonomiske faktorer påvirker både ejendommens værdi og låntagerens betalingsevne
b)
Risikoen i forbindelse med låntageren afhænger ikke i væsentlig grad af afkastet fra den underliggende ejendom eller det underliggende projekt, men af låntagerens grundlæggende evne til at indfri gælden via andre kilder, og indfrielsen af faciliteten afhænger således ikke i væsentlig grad af, hvilke pengestrømme den underliggende ejendom, der er stillet som sikkerhed, måtte generere. For de andre kilders vedkommende skal institutterne som led i deres udlånspolitik fastlægge, hvor stort et lån der maksimalt kan ydes i forhold til indkomsten, og sikre sig passende dokumentation for den relevante indkomst ved ydelsen af lånet.
c)
Kravene i artikel 208 og værdiansættelsesreglerne i artikel 229, stk. 1, er opfyldt.
d)
Med mindre andet er fastsat i henhold til artikel 124, stk. 2 overstiger den del af lånet, som risikovægtes med 35 %, ikke 80 % af markedsværdien af den pågældende faste ejendom eller 80 % af belåningsværdien af den pågældende faste ejendom i de medlemsstater, som ved love eller administrative bestemmelser har fastsat strenge kriterier for vurderingen af belåningsværdien.
3. Institutterne kan fravige stk. 2, litra b), for eksponeringer, som er fuldt og helt sikret ved pant i beboelsesejendom i en medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i nævnte medlemsstat har offentliggjort dokumentation for, at der eksisterer et veludviklet og veletableret marked for beboelsesejendomme i nævnte medlemsstat med tabsprocenter, der ikke overskrider følgende grænser:
a)
Tab i forbindelse med udlån med sikkerhed i beboelsesejendom på op til 80 % af markedsværdien eller 80 % af belåningsværdien, jf. dog artikel 124, stk. 2, overstiger ikke 0,3 % af de udestående lån med sikkerhed i beboelsesejendom i et bestemt år.
b)
Det samlede tab på lån med sikkerhed i beboelsesejendom overstiger ikke 0,5 % af de udestående lån med sikkerhed i beboelsesejendom i et bestemt år.
4. Hvis en af de grænser, der er anført i stk. 3, overskrides i et bestemt år, bortfalder retten til at anvende stk. 3, og den betingelse, der er anført i stk. 2, litra b), finder anvendelse, indtil betingelserne i stk. 3 opfyldes i et efterfølgende år.
Artikel 126
Eksponeringer, som er fuldt og helt sikret ved pant i erhvervsejendom
1. Medmindre de kompetente myndigheder har truffet anden afgørelse i overensstemmelse med artikel 124, stk. 2, behandles eksponeringer, som er fuldt og helt sikret ved pant i erhvervsejendom, på følgende måde:
a)
Eksponeringer eller en del af en eksponering, som er fuldt og helt sikret ved pant i kontorejendom eller anden erhvervsejendom, kan tildeles en risikovægt på 50 %.
b)
Eksponeringer i forbindelse med lejetransaktioner vedrørende kontor- eller andre erhvervsejendomme, hvor instituttet er udlejer, og lejeren har en købsoption, kan tildeles en risikovægt på 50 %, såfremt instituttets eksponering fuldt og helt er sikret ved ejendomsretten til ejendommen.
2. Institutterne kan kun betragte en eksponering eller en del af en eksponering som helt og fuldt sikret med henblik på stk. 1, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den faste ejendoms værdi afhænger ikke i væsentlig grad af låntagers kreditkvalitet. Når institutterne i denne forbindelse skal fastslå, om der er tale om væsentlig afhængighed, kan de se bort fra situationer, hvor rent makroøkonomiske faktorer påvirker både ejendommens værdi og låntagerens betalingsevne
b)
Risikoen i forbindelse med låntageren afhænger ikke i væsentlig grad af afkastet fra den underliggende ejendom eller det underliggende projekt, men af låntagerens grundlæggende evne til at indfri gælden via andre kilder, og indfrielsen af faciliteten afhænger således ikke i væsentlig grad af, hvilke pengestrømme den underliggende ejendom, der er stillet som sikkerhed, måtte generere.
c)
Kravene i artikel 208 og værdiansættelsesreglerne i artikel 229, stk. 1, er opfyldt.
d)
Den del af lånet, som risikovægtes med 50 %, jf. dog artikel 124, stk. 2, overstiger ikke 50 % af markedsværdien af den faste ejendom eller 60 % af belåningsværdien, jf. dog artikel 124, stk. 2, af den pågældende faste ejendom i de medlemsstater, som ved love eller administrative bestemmelser har fastsat strenge kriterier for vurderingen af belåningsværdien.
3. Institutterne kan fravige stk. 2, litra b), for eksponeringer, som er fuldt og helt sikret ved pant i erhvervsejendom i en medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i nævnte medlemsstat har offentliggjort dokumentation for, at der eksisterer et veludviklet og veletableret marked for erhvervsejendomme i nævnte medlemsstat med tabsprocenter, der ikke overskrider følgende grænser:
a)
Tab i forbindelse med udlån med sikkerhed i erhvervsejendom på op til 50 % af markedsværdien eller 60 % af belåningsværdien, jf. dog artikel 124, stk. 2, overstiger ikke 0,3 % af de udestående lån med sikkerhed i erhvervsejendom
b)
De samlede tab på lån med sikkerhed i erhvervsejendom overstiger ikke 0,5 % af de udestående lån med sikkerhed i erhvervsejendom
4. Hvis en af de grænser, der er anført i stk. 3, overskrides i et bestemt år, bortfalder retten til at anvende stk. 3, og den betingelse, der er anført i stk. 2, litra b), finder anvendelse, indtil betingelserne i stk. 3 opfyldes i et efterfølgende år.
Artikel 127
Eksponeringer ved misligholdelse
1. Den usikrede del af en post, hvis låntager er i restance i henhold til artikel 178, eller i tilfælde af detaileksponeringer den usikrede del af en kreditfacilitet, som er misligholdt i henhold til artikel 178, tildeles en risikovægt på:
a)
150 %, når justeringerne af den specifikke kreditrisiko er mindre end 20 % af den usikrede del af eksponeringens værdi, hvis disse specifikke kreditrisikojusteringer ikke blev foretaget
b)
100 %, når justeringerne af den specifikke kreditrisiko er mindst 20 % af den usikrede del af eksponeringens værdi, hvis disse specifikke kreditrisikojusteringer ikke blev foretaget.
2. Med henblik på at fastlægge den sikrede del af poster i restance anvendes samme sikkerhedsstillelse og garanti som for kreditrisikoreduktion, jf. kapitel 4.
3. Den resterende eksponeringsværdi efter justeringerne af den specifikke kreditrisiko for eksponeringer, som er fuldt og helt sikret ved pant i beboelsesejendom i overensstemmelse med artikel 125, risikovægtes med 100 %, hvis der foreligger misligholdelse i henhold til artikel 178.
4. Den resterende eksponeringsværdi efter justeringerne af den specifikke kreditrisiko for eksponeringer, som er fuldt og helt sikret ved pant i erhvervsejendom i overensstemmelse med artikel 126, risikovægtes med 100 %, hvis der foreligger misligholdelse i henhold til artikel 178.
Artikel 128
Poster forbundet med særlig stor risiko
1. Institutterne tildeler eksponeringer, herunder eksponeringer i form af aktier eller andele i en CIU, som er forbundet med særlig høje risici, en risikovægt på 150 %, når det er relevant.
2. Eksponeringer forbundet med særlig høje risici omfatter følgende eksponeringer:
a)
investeringer i venturekapitalselskaber
b)
investeringer i AIF som defineret i artikel 4, stk.1, litra a), i direktiv 2011/61/EU, undtagen når fondens mandat ikke tillader en højere gearing end den, der kræves i henhold til artikel 51, stk. 3, i direktiv 2009/65/EF
c)
private equity-investeringer
d)
spekulativ finansiering af fast ejendom.
3. Ved vurderingen af, om en eksponering, undtagen eksponeringerne i stk. 2, er forbundet med særlig høje risici, tager institutter følgende risikokarakteristika i betragtning:
a)
Der er stor risiko for tab som følge af låntagers restance.
b)
Det er umuligt på passende måde at vurdere, om eksponeringen falder ind under litra a).
EBA udsteder retningslinjer med henblik på at præcisere, hvilke typer eksponeringer der er forbundet med særlig høj risiko og under hvilke omstændigheder.
Disse retningslinjer vedtages i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 129
Eksponeringer i form af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer
1. For at være omfattet af særbehandlingen i stk. 4 og 5 skal obligationer som omhandlet i artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF (særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer) opfylde kravene i stk. 7 og være sikret ved et af følgende aktiver:
a)
eksponeringer mod eller eksponeringer garanteret af centralregeringer, ESCB-centralbanker, offentlige enheder eller regionale eller lokale myndigheder i Unionen
b)
eksponeringer mod eller eksponeringer garanteret af centralregeringer og centralbanker i tredjelande samt multilaterale udviklingsbanker og internationale organisationer, der kvalificerer til kreditkvalitetstrin 1 som fastsat i dette kapitel, og eksponeringer mod eller eksponeringer garanteret af offentlige enheder eller regionale eller lokale myndigheder i tredjelande, der risikovægtes som eksponeringer mod institutter eller centralregeringer og centralbanker i overensstemmelse med henholdsvis artikel 115, stk. 1 og 2, artikel 116, stk. 1 og 2, eller stk. 4, og kvalificerer til kreditkvalitetstrin 1 som fastsat i dette kapitel, samt eksponeringer som omhandlet i dette litra, der mindst kan kvalificere til kreditkvalitetstrin 2 som fastsat i dette kapitel, under forudsætning af at de ikke overstiger 20 % af den nominelle værdi af de udstedende institutters udestående særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer
c)
eksponeringer mod institutter, der kvalificerer til kreditkvalitetstrin 1 som fastsat i dette kapitel. Den samlede eksponering af denne art må ikke overstige 15 % af den nominelle værdi af det udstedende instituts udestående særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer. Eksponeringer mod institutter i Unionen med en løbetid på højst 100 dage er ikke omfattet af trin 1-kravet, men disse institutter skal mindst kunne kvalificere til kreditkvalitetstrin 2 som fastsat i dette kapitel.
d)
lån med sikkerhed i
i)
beboelsesejendom op til den mindste værdi af hovedstolen af panterettighederne sammenlagt med eventuelle foranstående panterettigheder og 80 % af de pantsatte ejendommes værdi eller
ii)
privilegerede andele udstedt af franske "fonds communs de Titrisation" eller tilsvarende securitiseringsenheder, der er reguleret af en medlemsstats lovgivning vedrørende securitisering af eksponeringer i beboelsesejendomme. I tilfælde, hvor sådanne privilegerede andele anvendes som sikkerhed, sikrer det særlige offentlige tilsyn med henblik på at beskytte indehaverne af obligationer, jf. artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF, at de aktiver, der ligger til grund for sådanne andele, til enhver tid, og så længe de indgår i sikkerhedspuljen (cover pool), består af mindst 90 % panterettigheder i beboelsesejendom, der er sammenlagt med alle foranstående panterettigheder op til den laveste værdi af hovedstolen, der forfalder via andelene, hovedstolen af panterettighederne og 80 % af de pantsatte ejendommes værdi, at andelene kvalificerer til kreditkvalitetstrin 1 som fastsat i dette kapitel, og at sådanne andele ikke overstiger 10 % af den nominelle værdi af det udestående beløb.
e)
boliglån, som fuldt ud garanteres af en anerkendt udbyder af kreditrisikoafdækning, jf. artikel 201, der kan henføres til kreditkvalitetstrin 2 eller derover som fastsat i dette kapitel, hvis den del af hvert af lånene, der anvendes til at opfylde kravet i dette stykke om sikkerhedsstillelse for særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, ikke udgør mere end 80 % af værdien af den hertil svarende beboelsesejendom beliggende i Frankrig, og hvis forholdet mellem lånets størrelse og indkomsten er højst 33 %, når lånet er ydet. Der stiftes ikke pant i beboelsesejendommen, når lånet ydes, og for de lån, der ydes fra den 1. januar 2014, forpligter låntager sig ved kontrakt til ikke at indrømme sådanne panterettigheder uden samtykke fra det kreditinstitut, der ydede lånet. Forholdet mellem lånets størrelse og indkomsten udgør den andel af låntagers bruttoindkomst, der dækker tilbagebetalingen af lånet med renter. Udbyderen af kreditrisikoafdækningen er enten et finansieringsinstitut, der er meddelt tilladelse og er underlagt tilsyn af de kompetente myndigheder, og som med hensyn til soliditet er omfattet af tilsynsmæssige krav, der svarer til dem, som gælder for institutter, eller et institut eller et forsikringsselskab. Udbyderen skal oprette en gensidig garantifond eller en tilsvarende risikoafdækning for forsikringsselskaber til at dække kreditrisikotab, hvis kalibrering de kompetente myndigheder regelmæssigt tager op til overvejelse. Både kreditinstituttet og udbyderen af kreditrisikoafdækning skal foretage en kreditværdighedsvurdering af låntageren
f)
lån med sikkerhed i:
i)
lån med sikkerhed i erhvervsejendom op til den mindste værdi af panterettighedernes hovedstol sammenlagt med eventuelle foranstående panterettigheder og 60 % af de pantsatte ejendommes værdi eller
ii)
privilegerede andele udstedt af franske "fonds communs de Titrisation" eller tilsvarende securitiseringsenheder, der er underlagt en medlemsstats lovgivning vedrørende securitisering af eksponeringer i erhvervsejendomme. I tilfælde, hvor sådanne privilegerede andele anvendes som sikkerhed, sikrer det særlige offentlige tilsyn med henblik på at beskytte indehaverne af obligationer, jf. artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF, at de aktiver, der ligger til grund for sådanne andele, til enhver tid, og så længe de indgår i sikkerhedspuljen (cover pool), består af mindst 90 % panterettigheder i erhvervsejendom, der er sammenlagt med alle tidligere panterettigheder op til den laveste værdi af hovedstolen, der forfalder via andelene, hovedstolen af panterettighederne og 60 % af de pantsatte ejendommes værdi, at andelene kan henføres til kreditkvalitetstrin 1 som fastsat i dette kapitel, og at sådanne andele ikke overstiger 10 % af den nominelle værdi af det udestående beløb.
Lån med sikkerhed i erhvervsejendom opfylder betingelserne, når belåningsprocenten på 60 forhøjes til højst 70, hvis værdien af de samlede aktiver, der stilles som sikkerhed for de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, overstiger det udestående nominelle beløb af disse obligationer med mindst 10 %, og obligationsindehavernes fordringer opfylder de retssikkerhedskrav, der er omhandlet i kapitel 4. Obligationsindehavernes fordringer fyldestgøres forud for alle andre panthaveres fordringer.
g)
lån med sikkerhed i panterettigheder i skibe på op til forskellen mellem 60 % af det pantsatte skibs værdi og værdien af eventuelle tidligere panterettigheder.
Med henblik på litra c), litra d), nr. ii) og litra f), nr. ii) i første afsnit er eksponeringer, som skyldes overførsel og forvaltning af betalinger fra låntagerne eller likvidationsprovenuet i forbindelse med lån sikret ved fast ejendom i privilegerede andele eller gældspapirer, ikke omfattet ved beregning af grænserne i nævnte litra.
De kompetente myndigheder kan efter at have hørt EBA delvis undlade at anvende litra c) i første afsnit og tillade kreditkvalitetstrin 2 for op til 10 % af den samlede eksponering for den nominelle værdi af det udstedende instituts udestående særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, såfremt det kan dokumenteres, at der er betydelige potentielle koncentrationsproblemer i de pågældende medlemsstater som følge af anvendelsen af kravet om kreditkvalitetstrin 1 som omhandlet i nævnte litra.
2. De i stk. 1, litra a)-f), omhandlede situationer omfatter også sikkerhedsstillelse, der i henhold til lovgivningen udelukkende anvendes til at sikre obligationsindehaverne mod tab.
3. Institutter skal for fast ejendom, der stilles som sikkerhed for særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, opfylde kravene i artikel 208 og overholde værdiansættelsesreglerne i artikel 229, stk. 1.
4. Særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, for hvilke der foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt i henhold til tabel 6a, som svarer til ECAI'ets kreditvurdering i henhold til artikel 136.
Tabel 6a
Kreditkvalitetstrin
1
2
3
4
5
6
Risikovægt
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, for hvilke der ikke foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, risikovægtes på grundlag af den risikovægt, der tildeles privilegerede usikrede eksponeringer mod det institut, der har udstedt dem. Følgende sammenhæng mellem risikovægtene anvendes:
a)
Hvis eksponeringerne mod instituttet tildeles en risikovægt på 20 %, risikovægtes de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer med 10 %.
b)
Hvis eksponeringerne mod instituttet tildeles en risikovægt på 50 %, risikovægtes de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer med 20 %.
c)
Hvis eksponeringerne mod instituttet tildeles en risikovægt på 100 %, risikovægtes de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer med 50 %.
d)
Hvis eksponeringerne mod instituttet tildeles en risikovægt på 150 %, risikovægtes de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer med 100 %.
6. Særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer udstedt før den 31. december 2007 er ikke omfattet af kravene i stk. 1 og 3. Indtil deres forfaldstidspunkt kan reglerne om særbehandling i henhold til stk. 4 og 5 anvendes.
7. Eksponeringer i form af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer er omfattet af særbehandlingen, forudsat at det institut, der investerer i de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, kan godtgøre over for de kompetente myndigheder, at:
a)
det modtager mindst følgende oplysninger om porteføljen:
i)
værdien af sikkerhedspuljen (cover pool) og udestående særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer
ii)
den geografiske fordeling og typen af dækkende aktiver, lånets størrelse samt rente- og valutarisici
iii)
dækkende aktivers og særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationers forfaldsstruktur og
iv)
procentdelen af lån, der har været i restance i over 90 dage.
b)
udstederen stiller de i litra a) omhandlede oplysninger til rådighed for instituttet mindst én gang hvert halve år.
Artikel 130
Poster, der repræsenterer securitiseringspositioner
De risikovægtede poster for securitiseringspositioner opgøres i henhold til bestemmelserne i kapitel 5.
Artikel 131
Eksponeringer mod institutter og erhvervsvirksomheder med kortsigtet kreditvurdering
Eksponeringer mod institutter og erhvervsvirksomheder, for hvilke der foreligger en kortsigtet kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt i henhold til tabel 7, som svarer til ECAI'ets kreditvurdering i henhold til artikel 136.
Tabel 7
Kreditkvalitetstrin
1
2
3
4
5
6
Risikovægt
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Artikel 132
Eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er
1. Eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er risikovægtes med 100 %, medmindre instituttet anvender kreditrisikovurderingsmetoden i stk. 2 eller den i stk. 4 omhandlede metode eller gennemsnitsrisikovægtmetoden i stk. 5, når betingelserne i stk. 3 er opfyldt.
2. Eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er, for hvilke der foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, tildeles en risikovægt i henhold til tabel 8, som svarer til ECAI'ets kreditvurdering i henhold til artikel 136.
Tabel 8
Kreditkvalitetstrin
1
2
3
4
5
6
Risikovægt
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Institutterne kan fastsætte risikovægten for en CIU i overensstemmelse med stk. 4 og 5, hvis følgende kriterier er opfyldt:
a)
CIU'en ledes af et selskab, der er omfattet af en medlemsstats tilsyn, eller hvis der er tale om en CIU i et tredjeland:
i)
CIU'en ledes af et selskab, som er omfattet af et tilsyn, der anses for at svare til det, der er foreskrevet i EU-retten.
ii)
Der sikres et tilstrækkeligt samarbejde mellem de kompetente myndigheder.
b)
CIU'ens prospekt eller et tilsvarende dokument indeholder følgende:
i)
de aktivkategorier, som CIU'en har tilladelse til at investere i
ii)
hvis investeringslofter finder anvendelse: de relative lofter og metoder til at beregne dem.
c)
CIU'en aflægger beretning om sin virksomhed mindst en gang om året, således at det er muligt at vurdere aktiver og passiver samt indtægter og transaktioner i den periode, som beretningen dækker.
Med henblik på litra a) kan Kommissionen ved gennemførelsesretsakter og efter undersøgelsesproceduren i artikel 464, stk. 2, træffe afgørelse om, hvorvidt et tredjeland anvender tilsyns- og lovregler, der som minimum svarer til de regler, der anvendes i Unionen. Foreligger en sådan afgørelse ikke, kan institutter fortsat indtil den 1. januar 2015 anvende fremgangsmåden i dette stykke på eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er i tredjelande, hvis de relevante kompetente myndigheder før den 1. januar 2014 har godkendt, at tredjelandet behandles efter reglerne i dette stykke.
4. Har instituttet kendskab til en CIU's underliggende eksponeringer, kan det i overensstemmelse med de metoder, der er fastlagt i dette kapitel, lade disse underliggende eksponeringer indgå i beregningen af den gennemsnitlige risikovægt for sine eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er. Er CIU'ens underliggende eksponering selv en eksponering i form af andele i en anden CIU, som opfylder kriterierne i stk. 3, kan instituttet medregne den anden CIU's underliggende eksponeringer.
5. Har instituttet ikke kendskab til de underliggende eksponeringer i en CIU, kan det beregne den gennemsnitlige risikovægt for sine eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'en i overensstemmelse med de metoder, der er fastlagt i dette kapitel, idet det antages, at CIU'en først investerer det maksimale af det, som den har tilladelse til, i de eksponeringsklasser, hvor kapitalkravet er højest, og dernæst investerer i de lavere klasser, indtil den maksimale samlede investeringsgrænse er nået.
Institutterne kan overlade det til følgende tredjeparter at beregne og indberette en risikovægt for CIU'en i overensstemmelse med metoderne i stk. 4 og 5:
a)
depotinstituttet eller depotfinansieringsinstituttet for CIU'en, forudsat at CIU'en udelukkende investerer i værdipapirer og deponerer samtlige værdipapirer hos dette depotinstitut eller depotfinansieringsinstitut
b)
for CIU'er, som ikke er omfattet af litra a), CIU-administrationsselskabet, forudsat at CIU-administrationsselskabet opfylder kriterierne i stk. 3, litra a).
Rigtigheden af beregningen, der omtalt i første afsnit, skal bekræftes af en ekstern revisor.
Artikel 133
Aktieeksponeringer
1. Følgende eksponeringer betragtes som aktieeksponeringer:
a)
ikkegældsbaserede eksponeringer, der udgør en efterstillet restfordring på udstederens aktiver eller indkomst
b)
gældsbaserede eksponeringer og andre værdipapirer, partnerskaber, derivater eller andre instrumenter, hvis økonomiske indhold svarer til de eksponeringer, der er anført i litra a).
2. Aktieeksponeringer risikovægtes med 100 %, medmindre de skal fratrækkes i overensstemmelse med bestemmelserne i anden del, med 250 % i overensstemmelse med artikel 48, stk. 3, med 1 250 % i overensstemmelse med artikel 89, stk. 3, eller behandles som højrisikoeksponeringer i overensstemmelse med artikel 128.
3. Investeringer i aktier og lovregulerede kapitalinstrumenter udstedt af institutter klassificeres som aktieeksponeringer, medmindre de fratrækkes i kapitalgrundlaget eller risikovægtes med 250 % i henhold til artikel 48, stk. 4, eller behandles som højrisikoposter i overensstemmelse med artikel 128.
Artikel 134
Andre poster
1. Materielle aktiver i henhold til artikel 4, nr. 10), i direktiv 86/635/EØF tildeles en risikovægt på 100 %.
2. Periodeafgrænsningsposter, for hvilke et institut ikke er i stand til at bestemme modparten i overensstemmelse med direktiv 86/635/EØF, tildeles en risikovægt på 100 %.
3. Indgående likvide midler tildeles en risikovægt på 20 %. Kassebeholdning og tilsvarende kontante poster tildeles en risikovægt på 0 %.
4. Guldbarrer, der opbevares i egne boksanlæg eller hos tredjemand, tildeles en risikovægt på 0 %, for så vidt de understøttes af indskud i guld.
5. I tilfælde af salgs- og genkøbsaftaler samt køb i henhold til terminskontrakt anvendes risikovægten for de pågældende aktiver og ikke for transaktionernes modparter.
6. Hvis et kreditinstitut yder kreditrisikoafdækning for en række eksponeringer, således at den n'te misligholdelse i forbindelse med eksponeringerne udløser forfald, hvorved kontrakten bringes til ophør, tildeles de risikovægte, der er anført i kapitel 5, forudsat at produktet har en ekstern kreditvurdering fra et ECAI. Er produktet ikke vurderet af et ECAI, aggregeres risikovægtene for eksponeringerne i kurven, med undtagelse af n-1-eksponeringer op til højst 1 250 %, og ganges med den nominelle værdi af den afdækning, der ydes af kreditderivatet, for at nå frem til den risikovægtede aktivværdi. De n-1-eksponeringer, der skal udeholdes fra aggregeringen, fastsættes således, at de indbefatter de eksponeringer, der hver især resulterer i en lavere risikovægtet værdi end den risikovægtede værdi af samtlige eksponeringer i aggregeringen.
7. Eksponeringsværdien for lejekontrakter svarer til de diskonterede minimumslejeindbetalinger. Minimumslejeydelser er de betalinger, som lejeren betaler eller har pligt til at betale i løbet af lejekontraktens løbetid, og en eventuel købsoption, hvis anvendelsen af optionen er nogenlunde sikker. En anden part end lejeren kan være forpligtet til at foretage en betaling i relation til restværdien af det lejede aktiv, og såfremt denne betalingsforpligtelse opfylder betingelserne i artikel 2017 om anerkendte udbydere af kreditafdækning samt kravene til godkendelse af andre former for garantier som omhandlet i artikel 213, 214 og 215, kan denne betalingsforpligtelse medregnes som ufinansieret kreditafdækning efter bestemmelserne i kapitel 4. Disse eksponeringer henføres til den relevante eksponeringsklasse i overensstemmelse med artikel 112. Er eksponeringen en restværdi af lejede aktiver, beregnes størrelsen af de risikovægtede eksponeringer således: 1/t * 100 % * restværdien, hvor t er større end 1 og er det nærmeste hele antal år af lejekontraktens restløbetid.
Afdeling 3
Anerkendelse og konvertering af kreditvurderinger
Underafdeling 1
Anerkendelse af ecai'er
Artikel 135
Anvendelse af ECAI'ers kreditvurderinger
1. En ekstern kreditvurdering kan kun benyttes til bestemmelse af en eksponerings risikovægt i henhold til dette kapitel, hvis vurderingen er udstedt eller godkendt af et ECAI i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1060/2009.
2. EBA offentliggør en liste over ECAI'er på sit websted i overensstemmelse med artikel 2, stk. 4, og artikel 18, stk. 3, i forordning (EU) nr. 1060/2009.
Underafdeling 2
Konvertering af ecai'ers kreditvurderinger
Artikel 136
Konvertering af ECAI'ers kreditvurderinger
1. EBA, EIOPA og ESMA skal gennem Det Fælles Udvalg udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på for alle ECAI'er at angive, til hvilke af de i afdeling 2 omhandlede kreditkvalitetstrin de relevante kreditvurderinger fra et ECAI svarer. Disse angivelser skal være objektive og konsistente.
EBA, EIOPA og ESMA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. juli 2014 og forelægger om nødvendigt reviderede udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i henholdsvis forordning (EU) nr. 1093/2010, forordning (EU) nr. 1094/2010 og forordning (EU) nr. 1095/2010.
2. EBA, EIOPA og ESMA opfylder ved konverteringen af kreditvurderingerne følgende krav:
a)
EBA, EIOPA og ESMA skal for at kunne sondre mellem de relative risikograder, der fremkommer ved hver kreditvurdering, tage hensyn til kvantitative faktorer såsom den langsigtede misligholdelsesrate for alle poster med samme kreditvurdering. Hvis det pågældende ECAI er nystiftet eller kun har indsamlet få data om misligholdelser, skal EBA, EIOPA og ESMA anmode det om at oplyse, hvad det anser for at være den langsigtede misligholdelsesrate for alle poster med samme kreditvurdering.
b)
EBA, EIOPA og ESMA skal for at kunne sondre mellem de relative risikograder, der fremkommer ved hver kreditvurdering, tage hensyn til kvalitative faktorer, heriblandt hvilken gruppe af udstedere ECAI'et dækker, hvilke kreditvurderinger ECAI'et foretager, hvad den enkelte kreditvurdering indeholder, og hvordan ECAI'et definerer misligholdelse.
c)
EBA, EIOPA og ESMA skal sammenligne misligholdelsesraten for hver kreditvurdering, der er foretaget af det konkrete ECAI, med et benchmark baseret på den misligholdelsesrate, som andre ECAI'er har registreret for en udstedergruppe med tilsvarende kreditrisiko.
d)
Er den misligholdelsesrate, som et konkret ECAI har registreret ved en kreditvurdering, til stadighed væsentligt højere end benchmarket, skal EBA, EIOPA og ESMA henføre ECAI'ets kreditvurdering til et højere kreditkvalitetstrin på kreditkvalitetsskalaen.
e)
Hvis EBA, EIOPA og ESMA har forhøjet den risikovægt, som et konkret ECAI har fastsat i forbindelse med en bestemt kreditvurdering, og den misligholdelsesrate, som ECAI'et har registreret ved denne kreditvurdering, ikke længere til stadighed er væsentlig højere end benchmarket, kan EBA, EIOPA og ESMA flytte ECAI'ets kreditvurdering tilbage til det oprindelige kreditkvalitetstrin på kreditkvalitetsskalaen.
3. EBA, EIOPA og ESMA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de i stk. 2, litra a), nævnte kvantitative faktorer, de i stk. 2, litra b), nævnte kvalitative faktorer og det i stk. 2, litra c), nævnte benchmark.
EBA, EIOPA og ESMA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. juli 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i henholdsvis forordning (EU) nr. 1093/2010, forordning (EU) nr. 1094/2010 og forordning (EU) nr. 1095/2010.
Underafdeling 3
Anvendelse af kreditvurderinger fra eksportkreditagenturer
Artikel 137
Anvendelse af kreditvurderinger fra eksportkreditagenturer
1. Med henblik på artikel 114 kan institutter anvende kreditvurderinger fra et eksportkreditagentur, som instituttet har udpeget, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Der er tale om en konsensusbaseret risikoberegning foretaget af eksportkreditagenturer, der har tilsluttet sig OECD's vejledende retningslinjer for offentligt støttede eksportkreditter ("Arrangement on Guidelines for Officially Supported Export Credits").
b)
Eksportkreditagenturet offentliggør sine kreditvurderinger og anvender den metode, der er vedtaget af OECD, og kreditvurderingen knyttes til en af de otte minimumseksportkreditpræmier (MEIP'er), der er fastsat i OECD's metode. Instituttet kan tilbagekalde sin udpegning af et eksportkreditagentur. Instituttet skal begrunde tilbagekaldelsen, hvis der er konkrete tegn på, at hensigten med tilbagekaldelsen er at mindske kapitalkravene.
2. Eksponeringer, for hvilke en kreditvurdering foretaget af et eksportkreditagentur er blevet godkendt med henblik på risikovægtning, tildeles en risikovægt i henhold til tabel 9.
Tabel 9
MEIP
0
1
2
3
4
5
6
7
Risikovægt
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Afdeling 4
Anvendelse af kreditvurderinger fra ecai'er til fastlæggelse af risikovægte
Artikel 138
Generelle krav
Et institut kan udpege et eller flere ECAI'er til fastsættelse af risikovægte for aktiver og ikkebalanceførte poster. Et institut kan tilbagekalde sin udpegning af et ECAI. Instituttet skal begrunde tilbagekaldelsen, hvis der er konkrete tegn på, at hensigten med tilbagekaldelsen er at mindske kapitalkravene. Kreditvurderinger må ikke benyttes selektivt. Et institut skal benytte bestilte kreditvurderinger. Det kan dog benytte uopfordrede kreditvurderinger, hvis EBA har bekræftet, at uopfordrede kreditvurderinger fra et ECAI ikke er af en anden kvalitet end bestilte kreditvurderinger fra dette ECAI. EBA undlader at give eller tilbagekalde en sådan bekræftelse, navnlig hvis ECAI'et har udnyttet en uopfordret kreditvurdering til at presse den kreditvurderede enhed til at bestille en kreditvurdering eller andre tjenesteydelser. Ved anvendelsen af kreditvurderinger opfylder institutter følgende krav:
a)
Et institut, der beslutter at anvende kreditvurderinger udarbejdet af et ECAI for en bestemt klasse af poster, skal anvende disse kreditvurderinger konsistent for alle eksponeringer inden for denne klasse.
b)
Et institut, der beslutter at anvende kreditvurderinger udarbejdet af et ECAI, skal anvende dem vedvarende og konsistent over tid.
c)
Et institut anvender kun kreditvurderinger fra ECAI'er, hvis de omfatter samtlige beløb, dvs. både hovedstolen og de renter, der er påløbet.
d)
Hvis der for en kreditvurderet post kun foreligger én kreditvurdering fra et udpeget ECAI, skal denne kreditvurdering anvendes til fastsættelse af risikovægten for denne post.
e)
Hvis der foreligger to kreditvurderinger fra udpegede ECAI'er, og disse kreditvurderinger fastsætter to forskellige risikovægte for en kreditvurderet post, tildeles den højeste risikovægt.
f)
Hvis der for en kreditvurderet post foreligger flere end to kreditvurderinger fra udpegede ECAI'er, skal de to vurderinger, der fastsætter de to laveste risikovægte, lægges til grund. Hvis de to laveste risikovægte er forskellige, tildeles den højeste risikovægt. Hvis de to laveste risikovægte er ens, tildeles denne risikovægt.
Artikel 139
Kreditvurdering af udstedere og emissioner
1. Foreligger der en kreditvurdering for et specifikt emissionsprogram eller en specifik emissionsfacilitet, som den post, der repræsenterer eksponeringen, indgår i, skal denne kreditvurdering anvendes til fastsættelse af risikovægten for denne post.
2. Når der ikke foreligger en umiddelbart anvendelig kreditvurdering for en bestemt post, men der foreligger en kreditvurdering for et specifikt emissionsprogram eller en specifik emissionsfacilitet, som den post, der repræsenterer eksponeringen, ikke indgår i, eller der foreligger en generel kreditvurdering af udstederen, skal denne kreditvurdering anvendes i et af følgende tilfælde:
a)
hvis den resulterer i en højere risikovægt, end der ellers ville opnås, og den pågældende eksponering i alle henseender rangerer på samme niveau eller lavere end emissionsprogrammet eller emissionsfaciliteten eller i givet fald udstederens privilegerede usikrede eksponeringer
b)
hvis den resulterer i en lavere risikovægt, og den pågældende eksponering i alle henseender rangerer på samme niveau eller højere end emissionsprogrammet eller emissionsfaciliteten eller i givet fald udstederens privilegerede usikrede eksponeringer.
I alle andre tilfælde betragtes eksponeringen ikke som kreditvurderet.
3. Stk. 1 og 2 er ikke til hinder for anvendelsen af artikel 129.
4. Kreditvurderinger af udstedere, der tilhører en koncern, kan ikke anvendes som kreditvurderinger af andre udstedere inden for samme koncern.
Artikel 140
Langsigtede og kortsigtede kreditvurderinger
1. Kortsigtede kreditvurderinger kan kun anvendes til kortfristede aktivposter og ikkebalanceførte poster, som udgør eksponeringer mod institutter og virksomheder.
2. En kortsigtet kreditvurdering finder kun anvendelse på den post, som den kortsigtede kreditvurdering omhandler, og må ikke benyttes til beregning af risikovægte for andre poster, undtagen i følgende tilfælde:
a)
Hvis en facilitet med kortsigtet kreditvurdering tildeles en risikovægt på 150 %, skal alle ikkevurderede usikrede eksponeringer mod den pågældende låntager også tildeles en risikovægt på 150 %, uanset om disse eksponeringer er kortfristede eller langfristede.
b)
Hvis en facilitet med kortsigtet kreditvurdering tildeles en risikovægt på 50 %, vil ingen ikkevurderet kortfristet eksponering kunne tildeles en risikovægt på under 100 %.
Artikel 141
Poster i national og udenlandsk valuta
En kreditvurdering, som vedrører en post, der er denomineret i låntagers nationale valuta, kan ikke anvendes til beregning af en risikovægt for en anden eksponering mod samme låntager, når denne eksponering er denomineret i udenlandsk valuta.
Når en eksponering opstår som følge af et instituts deltagelse i et lån, som er bevilget af en multinational udviklingsbank, der har status af privilegeret kreditor på markedet, kan kreditvurderingen af låntagers part i national valuta anvendes til fastsættelse af en risikovægt.
KAPITEL 3
Den interne ratingbaserede metode
Afdeling 1
Tilladelse fra de kompetente myndigheder til at anvende irb-metoden
Artikel 142
Definitioner
1. I dette kapitel forstås ved:
1) "ratingsystem": alle de metoder, procedurer og kontroller samt dataindsamlings- og it-systemer, som understøtter vurderingen af kreditrisikoen, eksponeringernes fordeling i ratingklasser eller -puljer og kvantificering af misligholdelses- og tabsestimater for en bestemt eksponeringstype
2) "eksponeringstype": en gruppe homogent forvaltede eksponeringer, som er sammensat af en bestemt type faciliteter, og som kan være begrænset til en enkelt enhed eller en enkelt undergruppe af enheder inden for en koncern, såfremt den samme eksponeringstype forvaltes forskelligt i andre af koncernens enheder
3) "forretningsenhed": særskilte organisatoriske eller juridiske enheder, forretningsområder, geografiske lokaliteter
4) "stor enhed i den finansielle sektor": en enhed i den finansielle sektor, dog ikke de, der er omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 27, litra j), der opfylder følgende betingelser:
a)
dens samlede aktiver beregnet på individuelt eller konsolideret grundlag har en værdi, der er højere end eller lig med tærsklen på 70 mia. EUR, når det seneste reviderede årsregnskab eller konsoliderede årsregnskab anvendes til at opgøre aktivernes størrelse
b)
den er, eller ét af dens datterselskaber er, omfattet af tilsynsmæssig regulering i Unionen eller er omfattet af lovgivningen i et tredjeland, der anvender tilsyns- og reguleringskrav, der som minimum svarer til de krav, der anvendes i Unionen.
5) "ureguleret finansiel enhed": enhver anden enhed, som ikke er en reguleret enhed i den finansielle sektor, men som hovedaktivitet udøver en eller flere af de aktiviteter, der er omhandlet i bilag I til direktiv 2013/36/EU eller i bilag I til direktiv 2004/39/EF
6) "låntagerklasse": en risikokategori inden for et ratingsystems ratingskala for låntagere, som låntagerne inddeles i på grundlag af et nærmere angivet og klart sæt ratingkriterier, som danner grundlag for egne estimater for sandsynlighed for misligholdelse (PD)
7) "facilitetsklasse": en risikokategori inden for et ratingsystems facilitetsskala, som eksponeringer fordeles på grundlag af et nærmere angivet og klart sæt ratingkriterier, som danner grundlag for egne LGD-estimater
8) "administrationsselskab": en enhed, der daglig forvalter en pulje af erhvervede fordringer eller de underliggende krediteksponeringer.
2. Med henblik på anvendelse af stk. 1, nr. 4), litra b) i nærværende artikel kan Kommissionen ved hjælp af gennemførelsesretsakter og efter undersøgelsesproceduren i artikel 464, stk. 2, vedtage en afgørelse om, hvorvidt et tredjeland anvender tilsyns- og reguleringsordninger, som er mindst lige så strenge som Unionens ordninger. Foreligger en sådan afgørelse ikke, kan institutter indtil den 1. januar 2015 fortsat anvende fremgangsmåden i dette stykke på et tredjeland, hvis de relevante kompetente myndigheder inden den 1. januar 2014 har godkendt, at tredjelandet er omfattet af en sådan behandling.
Artikel 143
Tilladelse til at anvende IRB-metoden
1. Hvis betingelserne i dette kapitel er opfyldt, tillader den kompetente myndighed, at institutter beregner deres risikovægtede eksponeringer ved hjælp af den interne ratingbaserede metode (i det følgende benævnt "IRB-metoden").
2. Der kræves forudgående tilladelse til at anvende IRB-metoden, herunder egne estimater af LGD) og konverteringsfaktorer, for hver eksponeringsklasse og for hvert ratingsystem og metode med interne modeller vedrørende aktieeksponeringer og for hver metode til estimering af LGD og de anvendte konverteringsfaktorer.
3. Institutterne skal indhente forudgående tilladelse fra de kompetente myndigheder til følgende:
a)
væsentlige ændringer i anvendelsesområde for et ratingsystem eller en metode med interne modeller for aktieeksponeringer, som instituttet har fået tilladelse til at anvende
b)
væsentlige ændringer i et ratingsystem eller en metode med interne modeller for aktieeksponeringer, som instituttet har fået tilladelse til at anvende.
Anvendelsesområdet for et ratingsystem omfatter alle eksponeringer af den relevante eksponeringstype, som det pågældende ratingsystem er udviklet til.
4. Institutterne underretter de kompetente myndigheder om alle ændringer i ratingsystemer og metoder med interne modeller for aktieeksponeringer.
5. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere betingelserne for at vurdere væsentligheden af anvendelse af et eksisterende ratingsystem på yderligere eksponeringer, der ikke allerede er omfattet af dette ratingsystem, og ændringer i ratingsystemerne eller de metoder med interne modeller for aktieeksponeringer i henhold til IRB-metoden.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2013.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de reguleringsmæssige tekniske standarder, der er omhandlet i første afsnit, i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 144
De kompetente myndigheders vurdering af en ansøgning om anvendelse af en IRB-metode
1. I henhold til artikel 143 giver den kompetente myndighed kun tilladelse til, at et institut anvender IRB-metoden, herunder egne estimater af LGD og konverteringsfaktorer, hvis den kompetente myndighed finder det godtgjort, at kravene i dette kapitel er opfyldt, navnlig kravene i afdeling 6, og at instituttets systemer til forvaltning og rating af kreditrisikoeksponeringer er pålidelige og er gennemført med integritet og navnlig, at instituttet har godtgjort over for den kompetente myndighed, at følgende standarder overholdes:
a)
instituttets ratingsystemer giver en relevant vurdering af låntageren og transaktionens karakteristika, en relevant sondring mellem risici og nøjagtige og konsistente kvantitative risikovurderinger
b)
de interne ratings og estimater af misligholdelse og tab, der anvendes ved beregningen af kapitalgrundlagskrav og de hertil knyttede systemer og processer, spiller en væsentlig rolle i risikostyringen og beslutningsprocessen samt i kreditbevillingen, den interne kapitalallokering og de ledelsesmæssige funktioner i instituttet
c)
instituttet har en kreditrisikokontrolenhed, der er ansvarlig for ratingsystemerne, er behørigt uafhængig og ikke er under upassende indflydelse
d)
instituttet indsamler og opbevarer alle relevante data for at yde en effektiv støtte for sin kreditrisikomåling og kreditrisikostyringsproces
e)
instituttet dokumenterer sine ratingsystemer og begrundelsen for deres udformning samt validerer sine ratingsystemer
f)
instituttet har valideret hvert ratingsystem og hver metode med interne modeller for aktieeksponeringer i en passende periode forud for tilladelsen til at anvende dette ratingsystem eller denne metode med interne modeller for aktieeksponering, det har i denne periode vurderet, om ratingsystemet eller de metoder med interne modeller for aktieeksponeringer, er egnede til anvendelsesområdet for ratingsystemet eller den metode med interne modeller for aktieeksponering, og har foretaget de nødvendige ændringer i disse ratingsystemer eller metode med interne modeller for aktieeksponeringer, som følger af denne vurdering
g)
instituttet har ved hjælp af IRB-metoden beregnet kapitalgrundlagskravene som følge af dets risikoparameterestimater og kan foretage indberetningen som krævet i artikel 99
h)
instituttet har fordelt og fortsætter med at fordele hver eksponering i anvendelsesområdet for et ratingsystem i en ratingklasse eller -pulje i dette ratingsystem; instituttet har fordelt og fortsætter med at fordele hver eksponering i anvendelsesområdet for en metode for aktieeksponeringer i denne metode med interne modeller.
Kravene om at anvende en IRB-metode, herunder egne estimater af LGD og konverteringsfaktorer, finder også anvendelse, når et institut har gennemført et ratingsystem eller en model, der anvendes inden for et ratingsystem, som det har købt af en tredjepart.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere den vurderingsmetode, som de kompetente myndigheder skal følge for at vurdere, om et institut overholder kravene om at anvende IRB-metoden.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de reguleringsmæssige tekniske standarder, der er omhandlet i første afsnit, i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 145
Tidligere erfaring med anvendelse af IRB-metoder
1. Et institut, der ansøger om at kunne anvende IRB-metoden, skal for de pågældende IRB-eksponeringsklasser have anvendt ratingsystemer, som i det store og hele er i overensstemmelse med kravene i afdeling 6 til den interne risikomåling og risikostyring i mindst tre år forud for dets opnåelse af godkendelse til at anvende IRB-metoden.
2. Et institut, der ansøger om at kunne anvende egne estimater af LGD og konverteringsfaktorer, skal over for de kompetente myndigheder godtgøre, at det har udarbejdet og benyttet egne estimater af LGD og konverteringsfaktorer på en måde, der i det store og hele svarer til kravene i afdeling 6 til anvendelse af egne estimater af disse parametre i mindst tre år forud for dets opnåelse af godkendelse til at anvende egne estimater af LGD og konverteringsfaktorer.
3. Såfremt instituttet udvider anvendelsen af IRB-metoden efter dets oprindelige tilladelse, er instituttets erfaring tilstrækkelig til at opfylde kravene i stk. 1 og 2 for så vidt angår de yderligere eksponeringer, der er omfattet. Hvis anvendelsen af ratingsystemer udvides til at omfatte eksponeringer, som er væsentligt forskellige fra den eksisterende dækning, så den eksisterende erfaring ikke med rimelighed kan antages at være tilstrækkelig til at opfylde kravene i disse bestemmelser for så vidt angår de yderligere eksponeringer, finder kravene i stk. 1 og 2 særskilt anvendelse for de yderligere eksponeringer.
Artikel 146
Foranstaltninger, som skal træffes, når kravene i dette kapitel ikke længere opfyldes
Hvis et institut ikke længere opfylder kravene i dette kapitel, underretter det den kompetente myndighed herom og foretager sig et af følgende:
a)
forelægger til den kompetente myndigheds tilfredshed en plan for rettidig fornyet overholdelse og gennemfører denne plan inden for en frist, som aftales med den kompetente myndighed
b)
godtgør over for de kompetente myndigheder, at virkningen af den manglende overholdelse er uvæsentlig.
Artikel 147
Metode til fordeling af eksponeringer i eksponeringsklasser
1. Den metode, som instituttet benytter til at fordele eksponeringer i forskellige eksponeringsklasser, skal være hensigtsmæssig og konsistent over tid.
2. Hver eksponering fordeles i en af følgende eksponeringsklasser:
a)
eksponeringer mod centralregeringer og centralbanker
b)
eksponeringer mod institutter
c)
erhvervseksponeringer
d)
detaileksponeringer
e)
aktieeksponeringer
f)
poster, der repræsenterer securitiseringspositioner
g)
andre aktiver, der ikke er gældsforpligtelser.
3. Følgende eksponeringer fordeles i den klasse, som er fastlagt i stk. 2, litra a):
a)
eksponeringer mod regionale eller lokale myndigheder eller offentlige enheder, der behandles som eksponeringer mod centralregeringer i henhold til artikel 115 og 116
b)
eksponeringer mod multilaterale udviklingsbanker som omhandlet i artikel 117, stk. 2
c)
eksponeringer mod internationale organisationer, der tildeles en risikovægt på 0 % i henhold til artikel 118.
4. Følgende eksponeringer fordeles i den klasse, som er fastlagt i stk. 2, litra b):
a)
eksponeringer mod regionale og lokale myndigheder, der ikke behandles som eksponeringer mod centralregeringer i overensstemmelse med artikel 115, stk. 2 og 4
b)
eksponeringer mod offentlige enheder, der ikke behandles som eksponeringer mod centralregeringer i overensstemmelse med artikel 116, stk. 4
c)
eksponeringer mod multilaterale udviklingsbanker, som ikke tildeles en risikovægt på 0 % i henhold til artikel 117, og
d)
eksponeringer mod finansieringsinstitutter, der behandles som eksponeringer mod institutter i overensstemmelse med artikel 119, stk. 5.
5. For at kunne indgå i den detaileksponeringsklasse, som er fastlagt i stk. 2, litra d), skal eksponeringer opfylde følgende kriterier:
a)
de skal være mod en af følgende:
i)
eksponeringer mod en eller flere fysiske personer
ii)
eksponeringer mod en SMV, forudsat - i det tilfælde - at det samlede beløb, som låntager eller en gruppe af indbyrdes forbundne låntagere skylder instituttet og moderselskaber og dets datterselskaber, herunder eksponeringer i restance, men med undtagelse af eksponeringer sikret ved pant i fast ejendom til beboelse, ikke overstiger 1 mio. EUR, så vidt det er instituttet bekendt, og instituttet har taget rimelige skridt til at få bekræftet situationen
b)
de skal behandles konsistent over tid og ensartet af instituttet i dets risikostyring
c)
de forvaltes ikke lige så individuelt som eksponeringer i erhvervseksponeringsklassen
d)
de repræsenterer hver især en af et betydeligt antal ensartet forvaltede eksponeringer.
Ud over eksponeringerne i første afsnit medtages nutidsværdien af detailminimumslejeydelser i detaileksponeringsklassen.
6. Følgende eksponeringer fordeles i den aktieeksponeringsklasse, som er fastlagt i stk. 2, litra e):
a)
ikkegældsbaserede eksponeringer, der udgør en efterstillet restfordring på udstederens aktiver eller indkomst
b)
gældsbaserede eksponeringer og andre værdipapirer, partnerskaber, derivater eller andre instrumenter, hvis økonomiske indhold svarer til de eksponeringer, der er anført i litra a).
7. Enhver kreditforpligtelse, der ikke er fordelt i eksponeringsklasserne i stk. 2, litra a), b), d), e) og f), fordeles i den erhvervseksponeringsklasse, der er omhandlet i stk. 2, litra c).
8. Inden for den erhvervseksponeringsklasse, som er fastlagt i stk. 2, litra c), skal institutter separat identificere eksponeringer med følgende karakteristika som specialiseret långivning:
a)
eksponeringen er mod en enhed, som er oprettet specifikt for at finansiere eller drive fysiske aktiver eller er en økonomisk set sammenlignelig eksponering
b)
de kontraktlige vilkår giver långiveren en betydelig kontrol over aktiverne og den indkomst, som de genererer, og
c)
den primære kilde til tilbagebetaling af forpligtelsen er indkomsten fra de finansierede aktiver og ikke en bredere erhvervsmæssig virksomheds separate tilbagebetalingsevne.
9. Restværdien af lejede ejendomme fordeles i den eksponeringsklasse, som er fastlagt i stk. 2, litra g), undtagen hvis denne restværdi allerede indgår i den lejeeksponering, som er fastlagt i artikel 166, stk. 4.
10. En eksponering som følge af udbydelsen af kreditrisikoafdækning for en kurv af "nth to default"-kreditderivater fordeles i den samme klasse, som er fastlagt i stk. 2, som eksponeringerne i kurven ville være fordelt i, medmindre de enkelte eksponeringer i kurven ville være fordelt i forskellige eksponeringsklasser, og eksponeringen fordeles i så tilfælde i den erhvervseksponeringsklasse, som er fastlagt i stk. 2, litra c).
Artikel 148
Betingelser for implementering af IRB-metoden for forskellige eksponeringsklasser og forretningsenheder
1. Institutter og et eventuelt moderselskab og dets datterselskaber skal implementere IRB-metoden for alle eksponeringer, medmindre de af de kompetente myndigheder har fået tilladelse til permanent at anvende den standardiserede metode i overensstemmelse med artikel 150.
Med forbehold af forudgående tilladelse fra de kompetente myndigheder kan implementeringen ske trinvist for de forskellige eksponeringsklasser, jf. artikel 147, inden for samme forretningsenhed, for forskellige forretningsenheder inden for samme koncern eller med henblik på anvendelse af egne estimater af LGD eller konverteringsfaktorer til beregning af risikovægte for eksponeringer mod selskaber, institutter, centralregeringer og centralbanker.
I forbindelse med den detaileksponeringsklasse, der er omhandlet i artikel 147, stk. 5, kan implementeringen ske trinvist for de eksponeringskategorier, som de forskellige korrelationer i artikel 154 svarer til.
2. De kompetente myndigheder fastsætter den frist, som et institut og et eventuelt moderselskab og dets datterselskaber har til at implementere IRB-metoden for alle eksponeringer. De kompetente myndigheder fastsætter en frist, som de anser for passende på grundlag af arten og omfanget af institutternes eller et eventuelt moderselskabs og dets datterselskabers aktiviteter samt antallet og arten af de ratingsystemer, der skal implementeres.
3. Institutter implementerer IRB-metoden efter de betingelser, de kompetente myndigheder har fastsat. Den kompetente myndighed udformer disse betingelser, så de sikrer, at den fleksibilitet, der følger af stk. 1, ikke anvendes selektivt til at opnå reducerede kapitalgrundlagskrav for de eksponeringsklasser eller forretningsenheder, som endnu ikke er omfattet af IRB-metoden, eller til brug for egne estimater af LGD og konverteringsfaktorer.
4. Institutter, som først er begyndt at anvende IRB-metoden efter den 1. januar 2013, eller som indtil denne dato er blevet pålagt af de kompetente myndigheder, at de skal kunne beregne deres kapitalkrav ved hjælp af standardmetoden, skal fortsat kunne beregne deres kapitalkrav ved hjælp af standardmetoden for alle deres eksponeringer i implementeringsperioden, indtil de kompetente myndigheder meddeler, at de finder det godtgjort, at IRB-metoden vil kunne implementeres med rimelig sikkerhed.
5. Et institut, som har fået tilladelse til at anvende IRB-metoden til en hvilken som helst eksponeringsklasse, skal anvende IRB-metoden til den aktieeksponeringsklasse, som er omhandlet i artikel 147, stk. 2, litra e), undtagen i det tilfælde, hvor instituttet har tilladelse til at anvende standardmetoden for aktieeksponeringer i henhold til artikel 150, og til eksponeringsklassen for aktiver, der ikke er gældsforpligtelser, som er omhandlet i artikel 142, stk. 2, litra g).
6. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere, på hvilke betingelser de kompetente myndigheder skal fastlægge den hensigtsmæssige karakter af og tidsplan for den trinvise implementering af IRB-metoden for de eksponeringsklasser, der er omhandlet i stk. 3.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 149
Betingelser for tilbagevenden til mindre avancerede metoder
1. Et institut, som anvender IRB-metoden til en bestemt eksponeringsklasse eller eksponeringstype, må ikke ophøre med at anvende denne metode og i stedet anvende standardmetoden til beregning af risikovægtede eksponeringsbeløb, medmindre følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet har over for den kompetente myndighed godtgjort, at anvendelsen af standardmetoden ikke foreslås for at reducere instituttets kapitalgrundlagskrav, at det er nødvendigt på grund af arten og kompleksiteten af instituttets samlede eksponeringer af denne type, og at det ikke vil have en væsentlig negativ indflydelse på instituttets solvens eller dets evne til effektivt at styre risici
b)
instituttet er forudgående blevet meddelt tilladelse af den kompetente myndighed.
2. Institutter, som i henhold til artikel 151, stk. 9, har fået tilladelse til at anvende egne estimater af LGD og konverteringsfaktorer, må ikke vende tilbage til at anvende LGD-værdier og konverteringsfaktorer som i artikel 151, stk. 8, medmindre følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet har over for den kompetente myndighed godtgjort, at anvendelsen af LGD og konverteringsfaktorer som omhandlet i artikel 151, stk. 8, til en bestemt eksponeringsklasse eller eksponeringstype ikke foreslås for at reducere instituttets kapitalgrundlagskrav, at den er nødvendig på grund af arten og kompleksiteten af instituttets samlede eksponeringer af denne type, og at den ikke vil have en væsentlig negativ indflydelse på instituttets solvens eller dets evne til effektivt at styre risici
b)
instituttet er forudgående blevet meddelt tilladelse af den kompetente myndighed.
3. Stk. 1 og 2 finder anvendelse med forbehold af opfyldelse af de af de kompetente myndigheder fastlagte betingelser for anvendelse af IRB-metoden i henhold til artikel 148 og tilladelse til delvis anvendelse på permanent basis som omhandlet i artikel 150.
Artikel 150
Betingelser for delvis anvendelse på permanent basis
1. Med forbehold af de kompetente myndigheders forudgående tilladelse kan institutter, der har tilladelse til at anvende IRB-metoden til beregning af de risikovægtede eksponeringsbeløb og de forventede tab for en eller flere eksponeringsklasser, anvende standardmetoden på følgende eksponeringer:
a)
den eksponeringsklasse, der er omhandlet i artikel 147, stk. 2, litra a), hvis antallet af væsentlige låntagere er begrænset, og det ville være en uforholdsmæssig stor byrde for instituttet at implementere et ratingsystem for disse låntagere
b)
den eksponeringsklasse, der er omhandlet i artikel 147, stk. 2, litra b), hvis antallet af væsentlige låntagere er begrænset, og det ville være en uforholdsmæssig stor byrde for instituttet at implementere et ratingsystem for disse låntagere
c)
eksponeringer i ikkevæsentlige forretningsenheder samt eksponeringsklasser eller eksponeringstyper, der er uden større betydning i henseende til størrelse og opfattet risikoprofil
d)
eksponeringer mod centralregeringer og centralbanker i medlemsstaterne og deres regionale og lokale myndigheder, administrative organer og enheder i den offentlige sektor, forudsat at:
i)
der ikke er nogen forskel i risiko mellem eksponeringer mod den pågældende centralregering og centralbank og de øvrige eksponeringer i kraft af særlige offentlige arrangementer, og
ii)
eksponeringer mod centralregeringen og centralbanken risikovægtes med 0 % i henhold til artikel 114, stk. 2, 4 eller 5
e)
et instituts eksponeringer mod en modpart, som er dets moderselskab, datterselskab eller et datterselskab af dets moderselskab, forudsat at modparten er et institut eller et finansielt holdingselskab, et blandet finansielt holdingselskab, et finansieringsinstitut, et porteføljeadministrationsselskab eller en accessorisk servicevirksomhed, der er omfattet af passende tilsynsmæssige krav, eller et selskab, med hvilket der består en forbindelse i henhold til artikel 12, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF
f)
eksponeringer mellem institutter, som opfylder kravene i artikel 113, stk. 7
g)
aktieeksponeringer mod enheder, hvis kreditforpligtelser risikovægtes med 0 % i henhold til kapitel 2 herunder offentligt støttede enheder, der kan risikovægtes med 0 %
h)
aktieeksponeringer, som indgås under lovgivningsprogrammer til fremme af bestemte erhvervssektorer, og som tilvejebringer væsentlig støtte til instituttets investeringer, og som indebærer en eller anden form for statslig kontrol og restriktioner i aktieinvesteringer, når sådanne eksponeringer samlet set kun kan udelukkes fra IRB-metoden op til en grænse på 10 % af kapitalgrundlaget
i)
de eksponeringer, som er omhandlet i artikel 119, stk. 4, og som opfylder betingelserne heri
j)
statsgarantier og statsligt genforsikrede garantier, jf. artikel 215, stk. 2.
De kompetente myndigheder giver tilladelse til at anvende standardmetoden for de i litra g) og h) i første afsnit nævnte aktieeksponeringer, for hvilke der er givet tilladelse til denne behandling i andre medlemsstater. EBA offentliggør på sit websted og ajourfører regelmæssigt en liste over de i i nævnte litra omhandlede eksponeringer, der kan behandles efter standardmetoden.
2. Med henblik på anvendelse af stk. 1 betragtes aktieeksponeringsklassen for et institut som væsentlig, hvis dens samlede værdi, eksklusive aktieeksponeringer under lovgivningsprogrammer som omhandlet i stk. 1, litra g), i gennemsnit i det foregående år overstiger 10 % af instituttets kapitalgrundlag. Hvis antallet af disse aktieeksponeringer er mindre end 10 individuelle besiddelser, er denne grænse på 5 % af instituttets kapitalgrundlag.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere betingelserne for anvendelse af stk. 1, litra a), b) og c).
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
4. EBA udsteder i 2018 retningslinjer for anvendelsen af stk. 1, litra d), hvori den anbefaler grænser i form af en procentdel af de samlede balanceførte og/eller risikovægtede aktiver, der skal beregnes efter standardmetoden.
Disse retningslinjer vedtages i overensstemmelse med artikel 16 i direktiv (EU) nr. 1093/2010.
Afdeling 2
Beregning af risikovægtede eksponeringsbeløb
Underafdeling 1
Behandling efter type eksponeringsklasse
Artikel 151
Behandling efter eksponeringsklasse
1. De risikovægtede eksponeringsbeløb for kreditrisici vedrørende eksponeringer, der tilhører en af de eksponeringsklasser, der er omhandlet i artikel 147, stk. 2, litra a)-e) og g), beregnes, medmindre de fratrækkes kapitalgrundlaget, i overensstemmelse med underafdeling 2, undtagen når de pågældende eksponeringer fratrækkes i egentlig kernekapital-poster, hybrid kernekapital-poster eller supplerende kapital-poster.
2. De risikovægtede eksponeringsbeløb for udvandingsrisici vedrørende erhvervede fordringer beregnes i overensstemmelse med artikel 157. Hvis et institut har fuld regresret over for sælgeren af erhvervede fordringer i tilfælde af misligholdelsesrisici eller udvandingsrisici, finder bestemmelserne i denne artikel og artikel 152 samt artikel 158, stk. 1-4, om erhvervede fordringer ikke anvendelse, og eksponeringen behandles som en eksponering med sikkerhed i fordringen.
3. Beregningen af risikovægtede eksponeringsbeløb for kreditrisici og udvandingsrisici baseres på de relevante parametre, der er knyttet til den pågældende eksponering. Disse omfatter PD, LGD, løbetid (i det følgende benævnt "M") og eksponeringsværdien. PD og LGD kan tages i betragtning separat eller set under et i overensstemmelse med afdeling 4.
4. Institutter beregner risikovægtede eksponeringsbeløb for kreditrisici vedrørende alle eksponeringer, der tilhører aktieeksponeringsklassen som omhandlet i artikel 147, stk. 2, litra e), efter bestemmelserne i artikel 155. Institutter kan anvende de metoder, der er fastsat i artikel 155, stk. 3 og 4, hvis de har fået forudgående tilladelse fra de kompetente myndigheder. De kompetente myndigheder giver et institut tilladelse til at anvende metoden med interne modeller som omhandlet i artikel 155, stk. 4, såfremt instituttet opfylder kravene i afdeling 6, underafdeling 4.
5. Risikovægtede eksponeringsbeløb for kreditrisiko vedrørende specialiseret långivning kan beregnes i henhold til artikel 153, stk. 5.
6. For eksponeringer, der tilhører eksponeringsklasserne i artikel 147, stk. 2, litra a)-d), skal institutter anvende deres egne PD-estimater i overensstemmelse med artikel 143 og afdeling 6.
7. For eksponeringer, der tilhører eksponeringsklasserne i artikel 147, stk. 2, litra d), skal institutter anvende deres egne estimater for LGD og konverteringsfaktorer i overensstemmelse med artikel 143 og afdeling 6.
8. For eksponeringer, der tilhører eksponeringsklasserne i artikel 1472, stk. 2, litra a)-c), skal institutterne anvende LGD-værdierne i artikel 161, stk. 1, og konverteringsfaktorerne i artikel 168, stk. 8, litra a)-d), medmindre instituttet har fået tilladelse til at anvende sine egne estimater for LGD og konverteringsfaktorer for disse eksponeringsklasser i overensstemmelse med stk. 9.
9. For alle eksponeringer, der tilhører eksponeringsklasserne i artikel 147, stk. 2, litra a)-c), skal den kompetente myndighed tillade, at institutter anvender deres egne estimater for LGD og konverteringsfaktorer i overensstemmelse med artikel 143 og afdeling 6.
10. De risikovægtede eksponeringsbeløb for securitiserede eksponeringer og eksponeringer, der tilhører eksponeringsklassen i artikel 147, stk. 2, litra f), beregnes i overensstemmelse med kapitel 5.
Artikel 152
Behandling af eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU'er
1. Opfylder eksponeringer i form af andele eller aktier i CIU’er kriterierne i artikel 32, stk. 3, og er instituttet bekendt med alle eller nogle af CIU'ens underliggende eksponeringer, skal instituttet betragte de underliggende eksponeringer, som om de var direkte eksponeringer i forbindelse med beregning af de risikovægtede eksponeringsbeløb og de forventede tab i overensstemmelse med de metoder, der er omhandlet i dette kapitel.
Er CIU'ens underliggende eksponering selv en eksponering i form af andele eller aktier i en anden CIU, skal den første CIU betragte de underliggende eksponeringer i den anden CIU, som om de var direkte eksponeringer.
2. Når instituttet ikke opfylder betingelserne for anvendelse af de metoder, der er fastlagt i dette kapitel, for alle eller dele af de underliggende eksponeringer i CIU'en, skal de risikovægtede eksponeringsbeløb og forventede tab beregnes i henhold til følgende fremgangsmåder:
a)
for eksponeringer, som tilhører aktieeksponeringsklassen i artikel 147, stk. 2, litra e), skal institutter anvende den forenklede risikovægtningsmetode, som er omhandlet i artikel 155, stk. 2
b)
for alle andre underliggende eksponeringer, jf. stk. 1, skal institutter anvende den i kapitel 2 fastlagte standardmetode under forudsætning af følgende:
i)
for eksponeringer, der er tildelt en specifik risikovægt for ikkeratede eksponeringer, eller som er omfattet af det kreditkvalitetstrin, der giver den højeste risikovægt for en bestemt eksponeringsklasse, skal risikovægten ganges med en faktor på to, men den må ikke være højere end 1 250 %
ii)
for alle andre eksponeringer skal risikovægten ganges med en faktor på 1,1 og være mindst 5 %.
Hvis instituttet med henblik på anvendelse af litra a) ikke kan sondre mellem private equity, børsnoterede eksponeringer og andre aktieeksponeringer, skal det behandle de pågældende eksponeringer som andre aktieeksponeringer. Når disse eksponeringer sammen med instituttets direkte eksponeringer i denne eksponeringsklasse ikke er væsentlige, jf. artikel 150, stk. 2, kan artikel 150, stk. 1, finde anvendelse, såfremt de kompetente myndigheder giver tilladelse hertil.
3. Opfylder eksponeringer i form af andele eller aktier i en CIU ikke kriterierne i artikel 132, stk. 3, eller er instituttet ikke bekendt med alle CIU'ens underliggende eksponeringer eller med dets underliggende eksponeringer, som selv er en eksponering i form af andele i en CIU, skal instituttet betragte de underliggende eksponeringer, som om de var i direkte eksponeringer og beregne de risikovægtede eksponeringsbeløb og forventede tab i overensstemmelse med den forenklede risikovægtningsmetode i artikel 155, stk. 2.
Hvis instituttet ikke kan sondre mellem private equity, børsnoterede eksponeringer og andre aktieeksponeringer, skal det behandle de pågældende eksponeringer som andre aktieeksponeringer. Det skal fordele eksponeringer, der ikke er aktieeksponeringer, i klassen andre aktieeksponeringer.
4. Som alternativ til metoden i stk. 3 kan institutter selv beregne eller få følgende tredjeparter til at beregne og indberette de gennemsnitlige risikovægtede eksponeringsbeløb baseret på CIU'ens underliggende eksponeringer i overensstemmelse med de i stk. 2, litra a) og b), nævnte metoder:
a)
depotinstituttet eller depotfinansieringsinstituttet for CIU'en, forudsat at CIU'en udelukkende investerer i værdipapirer og deponerer samtlige værdipapirer hos dette depotinstitut eller depotfinansieringsinstitut
b)
for andre CIU'ers vedkommende, CIU-administrationsselskabet, forudsat at CIU-administrationsselskabet opfylder kriterierne i artikel 132, stk. 3, litra a).
Rigtigheden af beregningen skal bekræftes af en ekstern revisor.
5. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere, på hvilke betingelser de kompetente myndigheder kan tillade institutter at anvende den i artikel 150, stk. 1 omhandlede standardmetode, under nærværende artikels stk. 2, litra b).
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 30. juni 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Underafdeling 2
Beregning af risikovægtede eksponeringsbeløb for kreditrisici
Artikel 153
Risikovægtede eksponeringsbeløb for erhvervseksponeringer og eksponeringer mod institutter, centralregeringer og centralbanker
1. Med forbehold af den særlige fremgangsmåde i stk. 2, 3 og 4 beregnes de risikovægtede eksponeringsbeløb for erhvervseksponeringer og eksponeringer mod institutter, centralregeringer og centralbanker efter følgende formler:
hvor risikovægten RW defineres som:
i)
hvis PD = 0, er RW 0
ii)
hvis PD = 1, dvs. for misligholdte eksponeringer:
-
hvor institutter anvender LGD-værdierne i artikel 161, stk. 1, er RW 0
-
hvor institutter anvender egne LGD-estimater, er RW:
hvor det forventede bedste tabsestimat (i det følgende benævnt "ELBE") er instituttets bedste estimat for forventet tab på den misligholdte eksponering jf. artikel 181, stk. 1, litra h)
iii)
hvis 0 PD 1
er
hvor
N(x)
=
den kumulative fordelingsfunktion for en standardiseret normalfordelt stokastisk variabel (dvs. sandsynligheden for, at en normalfordelt stokastisk variabel med middelværdi 0 og varians 1 er mindre end eller lig med x)
G (Z)
=
angiver den inverse kumulative fordelingsfunktion for en standardiseret normalfordelt stokastisk variabel (dvs. den x-værdi, for hvilken det gælder, at N(x) = z)
R
=
angiver korrelationskoefficienten, der defineres som
b
=
løbetidsfaktoren, der defineres som
2. For alle eksponeringer mod store enheder i den finansielle sektor ganges korrelationskoefficienten i stk. 1, nr. iii), med 1,25. For alle eksponeringer mod uregulerede finansielle enheder ganges korrelationskoefficienterne i henholdsvis stk. 1, litra iii,) og stk. 4 med 1,25, når det er relevant.
3. Det risikovægtede eksponeringsbeløb for hver eksponering, der opfylder kravene i artikel 202 og 217, kan justeres efter følgende formel:
hvor:
PDpp
=
PD for udbyderen af kreditrisikoafdækningen.
RW beregnes ved hjælp af den relevante risikovægtningsformel, der er anført i stk. 1, for eksponeringen, låntagers PD og LGD vedrørende en sammenlignelig direkte eksponering mod udbyderen af kreditrisikoafdækningen. Løbetidsfaktoren (b) beregnes ved hjælp af den mindste af enten PD for udbyderen af kreditrisikoafdækningen eller låntagers PD.
4. For eksponeringer mod virksomheder, som indgår i en koncern, hvis samlede årsomsætning er på under 50 mio. EUR, kan institutterne anvende følgende korrelationsformel, jf. stk. 1, nr. iii), til beregning af risikovægtene for erhvervseksponeringer. I denne formel angiver S den samlede årsomsætning i millioner EUR, hvor 5 mio. EUR ≤ S ≤ 50 mio. EUR. Indberettede årsomsætninger på mindre end 5 mio. EUR behandles, som om de udgør 5 mio. EUR. For erhvervede fordringer er den samlede årsomsætning det vægtede gennemsnit af de enkelte eksponeringer i puljen.
Institutter skal lægge koncernens samlede aktiver til grund i stedet for den samlede årsomsætning, hvis den samlede årsomsætning ikke er en relevant indikator for selskabets størrelse, og de samlede aktiver udgør en mere relevant indikator end den samlede årsomsætning.
5. For specialiseret långivning, hvor et institut ikke kan estimere PD, eller instituttets PD-estimater ikke opfylder kravene i afdeling 6, tildeler instituttet risikovægtene i tabel 1 for disse eksponeringer:
Tabel 1
Restløbetid
Kategori 1
Kategori 2
Kategori 3
Kategori 4
Kategori 5
Under 2½ år
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
2½ år eller derover
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
Ved tildelingen af risikovægte ved specialiseret långivning skal institutterne tage hensyn til følgende faktorer: den finansielle styrke, det politiske og lovgivningsmæssige miljø, transaktionernes og/eller aktivernes art, garantistillerens og selskabets styrke, herunder eventuelle indtægter fra offentlig-private partnerskaber og værdipapirporteføljer.
6. For erhvervede erhvervsfordringer skal institutterne overholde kravene i artikel 184. For erhvervede erhvervsfordringer, der også opfylder betingelserne i artikel 154, stk. 5, og hvor det ville være en urimelig byrde for et institut at benytte risikokvantificeringsstandarder for erhvervseksponeringer, der er fastsat i del 6 vedrørende disse fordringer, kan risikokvantificeringsstandarderne for detaileksponeringer i afdeling 6 anvendes.
7. For erhvervede erhvervsfordringer kan købsrabatter, der kan tilbagebetales, sikkerhed eller delgarantier, der giver "first-loss"-beskyttelse over for tab som følge af misligholdelse og udvanding eller begge dele, behandles som "first-loss"-positioner som led i IRB-securitiseringsrammerne.
8. Hvis et institut yder kreditrisikoafdækning for en række eksponeringer, således at den n'te misligholdelse blandt disse eksponeringer udløser betaling, og således at denne kreditbegivenhed bringer kontrakten til ophør, hvis et ECAI har foretaget en ekstern kreditvurdering af produktet, anvendes de risikovægte, der er anført i kapitel 5. Hvis produktet ikke er ratet af et ECAI, aggregeres risikovægtene for eksponeringerne i kurven med undtagelse af n-1-eksponeringer, hvor summen af værdien af det forventede tab ganget med 12,5 og den risikovægtede eksponering ikke overstiger den nominelle værdi af den risikoafdækning, der ydes af kreditderivatet, ganget med 12,5. De n-1-eksponeringer, der skal udeholdes fra aggregeringen, fastsættes således, at de indbefatter de eksponeringer, der hver især resulterer i en lavere risikovægtet værdi end den risikovægtede værdi af samtlige eksponeringer i aggregeringen. Positioner i en kurv, for hvilke et institut ikke kan fastsætte risikovægten efter IRB-metoden, risikovægtes med 1 250 %.
9. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere, hvordan institutter skal tage højde for de faktorer, som er omhandlet i stk. 5, andet afsnit, når de tildeler specialiseret långivning risikovægte.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 154
Risikovægtede eksponeringsbeløb for detaileksponeringer
1. De risikovægtede eksponeringsbeløb for detaileksponeringer beregnes efter følgende formel:
hvor risikovægten RW defineres som:
i)
hvis PD = 1, dvs. at for misligholdte eksponeringer er risikovægten RW:;
;
hvor ELBE er instituttets bedste estimat for forventet tab på den misligholdte eksponering i overensstemmelse med artikel 181, stk. 1, litra h)
ii)
hvis 0 PD 1
hvor
N(x)
=
den kumulative fordelingsfunktion for en standardiseret normalfordelt stokastisk variabel (dvs. sandsynligheden for, at en normalfordelt stokastisk variabel med middelværdi 0 og varians 1 er mindre end eller lig med x)
G (Z)
=
den inverse kumulative fordelingsfunktion for en standardiseret normalfordelt stokastisk variabel (dvs. den x-værdi, for hvilken det gælder, at N(x) = z).
R
=
korrelationskoefficienten, der defineres som
2. Det risikovægtede eksponeringsbeløb for eksponeringer mod SMV'er som omhandlet i artikel 142, stk. 5, som opfylder kravene i artikel 202 og 217, kan beregnes i overensstemmelse med artikel 153, stk. 3.
3. For detaileksponeringer med sikkerhed i fast ejendom anvendes en korrelationskoefficient (R) på 0,15 i stedet for den værdi, der beregnes med korrelationsformlen i stk. 1.
4. For kvalificerede revolverende detaileksponeringer, jf. litra a)-e), anvendes en korrelationskoefficient (R) på 0,04 i stedet for den værdi, der beregnes med korrelationsformlen i stk. 1.
Eksponeringerne betragtes som kvalificerede revolverende detaileksponeringer, hvis de opfylder følgende betingelser:
a)
eksponeringerne er mod privatkunder
b)
eksponeringerne er revolverende og usikrede, og de kan opsiges af instituttet, såfremt de ikke udnyttes straks og uden betingelser. Revolverende eksponeringer defineres i denne forbindelse som eksponeringer, hvor tilgodehavender hos privatkunder må variere alt efter, hvor meget disse privatkunder vælger at låne eller betale tilbage, op til den grænse, instituttet har fastsat. Uudnyttede lånetilsagn kan opsiges uden betingelser, hvis vilkårene sætter instituttet i stand til at opsige dem i det omfang, det er tilladt i medfør af forbrugerbeskyttelseslovgivningen og lovgivning i tilknytning hertil
c)
en eksponering mod en enkelt privatkunde i delporteføljen kan højst udgøre 100 000 EUR
d)
anvendelse af korrelationskoefficienten i dette stykke er begrænset til porteføljer, hvor tabsraterne især inden for små PD-intervaller udviser lav volatilitet sammenlignet med deres gennemsnitlige tabsprocenter.
e)
behandlingen som en kvalificeret revolverende detaileksponering skal være konsistent med delporteføljens underliggende risikokarakteristika.
Uanset litra b) finder kravet om, at eksponeringen skal være usikret, ikke anvendelse, når det drejer sig om sikrede kreditfaciliteter i tilknytning til en lønkonto. I så fald medregnes de beløb, der stammer fra sikkerhedsstillelsen, ikke i LGD-estimatet.
De kompetente tilsynsmyndigheder undersøger den relative volatilitet i tabsprocenterne for de kvalificerede revolverende detaildelporteføljer samt den samlede kvalificerede revolverende detailportefølje og udveksler oplysninger om typiske karakteristika for tabsprocenter for kvalificerede revolverende detaileksponeringer med de øvrige medlemsstater.
5. Erhvervede fordringer skal for at kunne behandles som detaileksponeringer opfylde de krav, der er anført i artikel 184, samt følgende betingelser:
a)
instituttet har erhvervet fordringerne af uafhængige tredjepartssælgere, og dets eksponering mod fordringens debitor indebærer ingen risici, der direkte eller indirekte udgår fra instituttet selv
b)
de erhvervede fordringer opstår på uafhængig basis mellem sælgeren og debitor. Koncerninterne mellemværender og fordringer, hvor der foregår en modregning mellem selskaber, som køber og sælger til hinanden, opfylder ikke betingelserne
c)
det institut, som har erhvervet fordringerne, har et krav på hele afkastet fra de erhvervede fordringer eller på en forholdsmæssig andel af afkastet og
d)
porteføljen af erhvervede fordringer er tilstrækkelig diversificeret.
6. For erhvervede erhvervsfordringer kan købsrabatter, der kan tilbagebetales, sikkerhed eller delgarantier, der giver "first-loss"-beskyttelse over for tab som følge af misligholdelse, udvanding eller begge dele, behandles som "first-loss"-positioner som led i IRB-securitiseringsrammerne.
7. For blandede puljer af erhvervede detailfordringer, hvor de institutter, som har erhvervet fordringerne, ikke kan adskille eksponeringer med sikkerhed i fast ejendom og kvalificerede revolverende detaileksponeringer fra andre detaileksponeringer, anvendes den funktion til beregning af risikovægte for detaileksponeringer, der resulterer i det højeste kapitalkrav for sådanne eksponeringer.
Artikel 155
Risikovægtede eksponeringsbeløb for aktieeksponeringer
1. Institutterne fastlægger deres risikovægtede eksponeringsbeløb for aktieeksponeringer med undtagelse af dem, der fratrækkes efter bestemmelserne i anden del, eller som risikovægtes med 250 % i henhold til artikel 48 i overensstemmelse med de metoder, der er fastsat i stk. 2, 3 og 4. Et institut kan anvende forskellige metoder på forskellige aktieporteføljer, hvis instituttet selv anvender forskellige metoder til intern risikostyring. Hvis et institut anvender forskellige metoder, skal valget af PD/LGD-metoden eller metoden med interne modeller være konsistent, også over tid og med hensyn til den metode, der anvendes til intern risikostyring af den pågældende aktieeksponering, og regelarbitrage bør ikke lægges til grund.
Institutterne kan behandle aktieeksponeringer mod accessoriske servicevirksomheder efter behandlingen af andre aktiver, som ikke er gældsforpligtelser.
2. Efter den forenklede risikovægtningsmetode beregnes de risikovægtede eksponeringsbeløb efter formlen
:
hvor
risikovægt (RW)= 190 % for private equity-eksponeringer i tilstrækkelig diversificerede porteføljer
risikovægt (RW)= 290 % for eksponeringer i børsnoterede aktier
risikovægt (RW)= 370 % for alle andre aktieeksponeringer.
Korte spotpositioner og afledte instrumenter uden for handelsbeholdningen kan modregnes med lange positioner i samme individuelle aktier, forudsat at disse instrumenter udtrykkeligt er forbeholdt risikoafdækning af specifikke aktieeksponeringer, og at risikoafdækningen gælder i mindst et år mere. Andre korte positioner behandles, som om der var tale om lange positioner, og den relevante risikovægt tildeles de enkelte positioners numeriske værdi. Er der manglende match mellem positionernes løbetid, anvendes samme metode som for erhvervseksponeringer som omhandlet i artikel 162, stk. 5.
Institutterne kan medregne ufinansieret kreditrisikoafdækning, der er opnået på en aktieeksponering, i overensstemmelse med de metoder, der er fastsat i kapitel 4.
3. Efter PD/LGD-metoden skal de risikovægtede poster beregnes efter formlerne i artikel 153, stk. 1. Hvis institutterne ikke råder over tilstrækkelige oplysninger til at kunne anvende den definition af misligholdelse, der er fastlagt i artikel 178, tildeles risikovægtene en justeringsfaktor på 1,5.
For de enkelte eksponeringer må summen af værdien af det forventede tab ganget med 12,5 og den risikovægtede eksponering ikke overstige eksponeringens størrelse ganget med 12,5.
Institutterne kan medregne ufinansieret kreditrisikoafdækning, der er opnået på en aktieeksponering, i overensstemmelse med de metoder, der er fastsat i kapitel 4. Det kræver, at LGD fastsættes til 90 % for eksponeringen med den part, der yder risikoafdækningen. For private equity-eksponeringer i tilstrækkelig diversificerede porteføljer kan anvendes en LGD på 65 %. I disse tilfælde sættes løbetiden M til fem år.
4. Efter metoden med interne modeller opgøres det risikovægtede eksponeringsbeløb som det potentielle tab på instituttets aktieeksponeringer, opgjort ved brug af interne value-at-risk-modeller baseret på et ensidigt 99 % konfidensinterval, der viser forskellen mellem kvartalsafkast og en passende risikofri rente, der er beregnet over en længere analyseperiode, ganget med 12,5. De risikovægtede eksponeringsbeløb for porteføljen af aktieeksponeringer må ikke være lavere end summen af følgende:
a)
de risikovægtede eksponeringsbeløb opgjort efter PD/LGD-metoden og
b)
det tilsvarende forventede tab på eksponeringsbeløbene ganget med 12,5.
Beløbene i litra a) og b) beregnes på grundlag af PD-værdierne som omhandlet i artikel 165, stk. 1, og de tilsvarende LGD-værdier som omhandlet i artikel 165, stk. 2.
Institutterne kan medregne ufinansieret kreditrisikoafdækning, der er opnået på en aktieeksponering.
Artikel 156
Risikovægtede eksponeringsbeløb for andre aktiver, der ikke er gældsforpligtelser
De risikovægtede eksponeringsbeløb for andre aktiver, der ikke er gældsforpligtelser, beregnes efter følgende formel:
undtagen:
a)
kassebeholdning og tilsvarende poster samt guldbarrer, der opbevares i egne boksanlæg eller hos tredjemand, tildeles en risikovægt på 0 %, for så vidt de understøttes af indskud i guld
b)
hvis eksponeringen er en restværdi af lejede aktiver, beregnes risikovægten således:
hvor t er det største af 1 og det nærmeste hele antal år af lejekontraktens restløbetid.
Underafdeling 3
Beregning af risikovægtede eksponeringsbeløb for udvandingsrisiko vedrørende erhvervede fordringer
Artikel 157
Risikovægtede eksponeringsbeløb for udvandingsrisiko vedrørende erhvervede fordringer
1. Institutterne beregner de risikovægtede eksponeringsbeløb for udvandingsrisici vedrørende erhvervede erhvervsfordringer og detailfordringer efter formlen i artikel 153, stk. 1.
2. Institutterne bestemmer inputparametrene PD og LGD efter bestemmelserne i afdeling 4.
3. Institutterne beregner eksponeringsværdien efter bestemmelserne i afdeling 5.
4. Med henblik på anvendelse af denne artikel sættes løbetiden M til 1 år.
5. De kompetente myndigheder fritager et institut for beregning og anerkendelse af risikovægtede eksponeringsbeløb for udvandingsrisiko for eksponeringer, der skyldes erhvervede erhvervs- eller detailfordringer, såfremt instituttet har godtgjort overfor de kompetente myndigheder, at udvandingsrisiko for dette institut er uvæsentlig for denne type eksponeringer.
Afdeling 3
Værdi af forventede tab
Artikel 158
Behandling efter eksponeringstype
1. Beregningen af værdien af de forventede tab baseres på de samme inputtal for PD, LGD og værdien af hver eksponering som dem, der benyttes til beregningen af de risikovægtede værdier af eksponeringer i overensstemmelse med artikel 151.
2. Værdien af de forventede tab vedrørende securitiserede eksponeringer beregnes i overensstemmelse med kapitel 5.
3. Værdien af de forventede tab vedrørende eksponeringer, der tilhører eksponeringsklassen "andre aktiver, der ikke er gældsforpligtelser", der er omhandlet i artikel 147, stk. 2, litra g), er nul.
4. Værdien af de forventede tab vedrørende eksponeringer i form af aktier eller andele i en CIU, der er omhandlet i artikel 152, beregnes i overensstemmelse med de metoder, der er fastsat i denne artikel.
5. De forventede tab (EL) og værdien af de forventede tab vedrørende eksponeringer mod selskaber, institutter, centralregeringer og centralbanker samt detaileksponeringer beregnes efter følgende formler:
Værdi af forventet tab= EL [multipliceret med] eksponeringens størrelse.
Ved misligholdte eksponeringer (PD = 100 %), hvor institutterne bruger deres egne estimater for LGD, er EL fastsat som ELBE, som er instituttets bedste estimat for forventet tab på den misligholdte eksponering i overensstemmelse med artikel 181, stk. 1, litra h).
For eksponeringer, der behandles som anført i artikel 153, stk. 3, fastsættes EL til 0 %.
6. De forventede tab vedrørende specialiseret långivning, hvor institutterne anvender de risikovægtningsmetoder, der er anført i artikel 153, stk. 5, tildeles i henhold til tabel 2.
Tabel 2
Restløbetid
Kategori 1
Kategori 2
Kategori 3
Kategori 4
Kategori 5
Under 2½ år
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
2½ år eller derover
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Værdien af de forventede tab vedrørende aktieeksponeringer, hvor de risikovægtede værdier af disse eksponeringer beregnes i overensstemmelse med den forenklede risikovægtningsmetode, beregnes efter følgende formel:
Der anvendes følgende EL-værdier:
forventet tab (EL)= 0,8 % for private equity-eksponeringer i tilstrækkeligt diversificerede porteføljer
forventet tab (EL)= 0,8 % for børsnoterede aktieeksponeringer
forventet tab (EL)= 2,4 % for alle andre aktieeksponeringer.
8. De forventede tab og værdien af de forventede tab vedrørende aktieeksponeringer, hvor de risikovægtede værdier af disse eksponeringer beregnes i overensstemmelse med PD/LGD-metoden, beregnes efter følgende formler:
9. Værdien af de forventede tab vedrørende aktieeksponeringer, hvor de risikovægtede værdier af disse eksponeringer beregnes i overensstemmelse med metoden med interne modeller, er nul.
10. Værdien af de forventede tab vedrørende udvandingsrisici for erhvervede fordringer beregnes efter følgende formel:
Artikel 159
Behandling af værdien af de forventede tab
Institutterne trækker værdien af de forventede tab, der beregnes i overensstemmelse med artikel 158, stk. 5, 6 og 10, fra de generelle og specifikke kreditrisikojusteringer og yderligere værdijusteringer i overensstemmelse med artikel 34 og 110og andre reduktioner af kapitalgrundlaget i forbindelse med disse eksponeringer. Nedslag i forbindelse med balanceførte eksponeringer, der er erhvervet som misligholdte eksponeringer, jf. artikel 166, stk. 1, behandles på samme måde som specifikke kreditrisikojusteringer. Specifikke kreditrisikojusteringer for misligholdte eksponeringer må ikke anvendes til at dække værdien af forventede tab på andre eksponeringer. Værdien af de forventede tab vedrørende securitiserede eksponeringer og de generelle og specifikke kreditrisikojusteringer, der foretages for disse eksponeringer, indgår ikke i denne beregning.
Afdeling 4
Sandsynlighed for misligholdelse (pd), tab givet misligholdelse (lgd) og løbetid
Underafdeling 1
Erhvervseksponeringer og eksponeringer mod, institutter, centralregeringer og centralbanker
Artikel 160
Sandsynlighed for misligholdelse (PD)
1. Sandsynlighed for misligholdelse (PD) for en eksponering mod et selskab eller et institut fastsættes til mindst 0,03 %.
2. For erhvervede erhvervsfordringer, hvor instituttet ikke kan estimere PD, eller instituttets PD-estimater ikke opfylder kravene i afdeling 6, bestemmes PD for sådanne eksponeringer ved hjælp af følgende metoder:
a)
For foranstillede krav vedrørende erhvervede erhvervsfordringer er PD instituttets estimat af det forventede tab (EL) divideret med tab givet misligholdelse (LGD) for disse fordringer.
b)
For efterstillede krav vedrørende erhvervede erhvervsfordringer er PD instituttets estimat af EL.
c)
Hvis et institut har fået tilladelse af den kompetente myndighed til at anvende sine egne LGD-estimater for erhvervseksponeringer, jf. artikel 143, og det er i stand til at foretage en opdeling, som den kompetente myndighed anser for pålidelig, af sine estimater af det forventede tab for erhvervede erhvervsfordringer i PD og LGD, kan instituttet anvende det PD-estimat, der er resultatet af nævnte opdeling.
3. Sandsynlighed for misligholdelse (PD) for modparter der har misligholdt, er 100 %.
4. Institutterne kan tage hensyn til ufinansieret kreditrisikoafdækning i sandsynligheden for misligholdelse (PD) i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 4. I forbindelse med udvandingsrisici kan sælgeren af de erhvervede fordringer anerkendes, ud over de udbydere af kreditafdækning, der er omhandlet i artikel 201, stk. 1, litra g), hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Selskabet har en kreditvurdering fra et ECAI, som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af eksponeringer mod selskaber.
b)
Selskabet har ikke, for så vidt angår institutter, der beregner risikovægtede værdier af eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden, en kreditvurdering fra et anerkendt ECAI og skønnes ifølge en intern rating at have en PD svarende til den, der er forbundet med kreditvurderinger fra anerkendte ECAI'er, som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af eksponeringer mod selskaber.
5. Institutter, der benytter deres egne LGD-estimater, kan med forbehold af bestemmelserne i artikel 161, stk. 3, anerkende ufinansieret kreditafdækning ved at justere PD.
6. I forbindelse med udvandingsrisici for erhvervede erhvervsfordringer fastsættes sandsynligheden for misligholdelse (PD), så den svarer til instituttets estimat af det forventede tab vedrørende udvandingsrisici. Hvis et institut har fået tilladelse af den kompetente myndighed, jf. artikel 143, til at benytte sine egne LGD-estimater for erhvervseksponeringer, og det er i stand til at foretage en opdeling, som den kompetente myndighed anser for pålidelig, af sine estimater af det forventede tab vedrørende udvandingsrisici for erhvervede erhvervsfordringer i PD og LGD, kan instituttet anvende det PD-estimat, der er resultatet af nævnte opdeling. Institutterne kan anerkende ufinansieret kreditafdækning i PD i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 4. I forbindelse med udvandingsrisici kan sælgeren af de erhvervede fordringer anerkendes, ud over de udbydere af kreditafdækning, der er omhandlet i artikel 201, stk. 1, litra g), hvis betingelserne i stk. 4 er opfyldt.
7. Uanset artikel 201, stk. 1, litra g), anerkendes de selskaber, der opfylder betingelserne i stk. 4.
Hvis et institut har fået tilladelse af den kompetente myndighed, jf. artikel 143, til at anvende sine egne LGD-estimater vedrørende udvandingsrisici for erhvervede erhvervsfordringer, kan det anerkende ufinansieret kreditafdækning ved at justere PD, jf. dog artikel 161, stk. 3.
Artikel 161
Tab givet misligholdelse (LGD)
1. Institutterne skal anvende følgende LGD-værdier:
a)
privilegerede eksponeringer uden anerkendt sikkerhedsstillelse: 45 %
b)
efterstillede eksponeringer uden anerkendt sikkerhedsstillelse: 75 %
c)
institutterne kan anerkende finansieret og ufinansieret kreditafdækning vedrørende tab givet misligholdelse (LGD) i overensstemmelse med kapitel 4
d)
særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer som er omfattet af den behandling, der er omhandlet i artikel 129, stk. 4 eller 5 kan tillægges en LGD-værdi på 11,25 %
e)
for privilegerede eksponeringer vedrørende erhvervede erhvervsfordringer, hvor instituttet ikke kan estimere sandsynligheden for misligholdelse (PD), eller instituttets PD-estimater ikke opfylder kravene i afdeling 6: 45 %
f)
for efterstillede eksponeringer vedrørende erhvervede erhvervsfordringer, hvor instituttet ikke kan estimere sandsynligheden for misligholdelse (PD), eller instituttets sandsynlighed for misligholdelse (PD)-estimater ikke opfylder kravene i afdeling 6: 100 %
g)
for udvandingsrisici vedrørende erhvervede erhvervsfordringer: 75 %.
2. Med hensyn til udvandings- og misligholdelsesrisici kan et institut, hvis det har fået tilladelse af den kompetente myndighed, jf. artikel 143, til at benytte sine egne LGD-estimater for erhvervseksponeringer, og det er i stand til at foretage en opdeling, som den kompetente myndighed anser for pålidelig, af sine estimater af det forventede tab vedrørende erhvervede erhvervsfordringer i PD og LGD, anvende LGD-estimatet for erhvervede erhvervsfordringer.
3. Hvis et institut har fået tilladelse af den kompetente myndighed, jf. artikel 138, til at benytte sine egne LGD-estimater for erhvervseksponeringer og eksponeringer modinstitutter, centralregeringer og centralbanker, kan ufinansieret kreditafdækning anerkendes ved at justere PD eller LGD, forudsat at kravene i afdeling 6 er opfyldt, og der er opnået tilladelse fra de kompetente myndigheder. Instituttet må ikke for garanterede eksponeringer anvende en justeret PD eller LGD, der medfører, at den justerede risikovægt bliver lavere end risikovægten for en sammenlignelig direkte eksponering mod garantistilleren.
4. Med henblik på de foretagender, der er omhandlet i artikel 153, stk. 3, fastsættes LGD for en sammenlignelig direkte eksponering mod udbyderen af kreditrisikoafdækningen til enten et tab givet misligholdelse (LGD) vedrørende en ikkeafdækket facilitet i relation til garantistilleren eller låntagers ikkeafdækkede facilitet afhængigt af, om der, såfremt både garantistilleren og låntageren misligholder deres forpligtelser i den afdækkede transaktions levetid, foreligger dokumentation for, og garantiens struktur indikerer, at størrelsen af det beløb, der inddrives, vil afhænge af henholdsvis garantistillerens eller låntagerens finansielle situation.
Artikel 162
Løbetid
1. Institutter, der har ikke har fået tilladelse til at benytte deres egne LGD'er og egne konverteringsfaktorer for erhvervseksponeringer og eksponeringer mod institutter eller centralregeringer og centralbanker, fastsætter for eksponeringer i tilknytning til genkøbstransaktioner eller indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer en løbetid (M) på 0,5 år og for alle andre eksponeringer en løbetid på 2,5 år.
Alternativt beslutter de kompetente myndigheder som led i den tilladelse, der er omhandlet i artikel 143, om instituttet skal anvende løbetiden (M) for hver eksponering som anført i stk. 2.
2. Institutter, der har fået tilladelse af den kompetente myndighed, jf. artikel 143, til at benytte deres egne LGD'er og konverteringsfaktorer for eksponeringer mod selskaber, institutter eller centralregeringer og centralbanker, beregner løbetiden (M) for hver af disse eksponeringer som anført i litra a)-e) i nærværende stykke og med forbehold af bestemmelserne i stk. 3-5 i nærværende artikel. M må ikke overstige 5 år undtagen i de tilfælde, der er nævnt i artikel 384, stk. 1, hvor M som angivet deri anvendes:
a)
For et instrument, hvis fremtidige betalingsstrømme er kendte, beregnes løbetiden efter følgende formel:
hvor CFt angiver de pengestrømme (hovedstol, renter og gebyrer), som låntager kontraktmæssigt skal betale i perioden t
b)
For derivater, der er omfattet af en rammeaftale om netting, fastsættes løbetiden ud fra den vægtede gennemsnitlige restløbetid på eksponeringen. Løbetiden skal mindst være på 1 år, og løbetiden vægtes i forhold til den notionelle værdi af hver eksponering.
c)
For eksponeringer, der opstår i forbindelse med transaktioner med fuldt sikrede eller næsten fuldt sikrede derivatinstrumenter, som beskrevet i bilag II og transaktioner med fuldt eller næsten fuldt sikrede margenlån, der er omfattet af en rammeaftale om netting, fastsættes løbetiden ud fra transaktionernes vægtede gennemsnitlige restløbetid. Løbetiden skal være på mindst 10 dage.
d)
For genkøbstransaktioner eller indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, der er omfattet af en rammeaftale om netting, fastsættes løbetiden ud fra transaktionernes vægtede gennemsnitlige restløbetid. Løbetiden skal mindst være på 5 dage. Løbetiden vægtes i forhold til den notionelle værdi af hver transaktion.
e)
For et institut, som har fået tilladelse af den kompetente myndighed, jf. artikel 143, til at benytte sine egne PD-estimater for erhvervede erhvervsfordringer, fastsættes en løbetid for de trukne beløb svarende til den eksponeringsvægtede gennemsnitlige løbetid for de erhvervede fordringer. Løbetiden skal mindst være på 90 dage. Den samme løbetid anvendes også for ikketrukne beløb, der indgår i en facilitet med købetilsagn, forudsat at denne facilitet indeholder effektive klausuler, regler om førtidsindfrielse eller andre elementer, der beskytter det købende institut mod en væsentlig forringelse af kvaliteten af de fremtidige fordringer, det har pligt til at købe i facilitetens løbetid. I mangel af en sådan effektiv beskyttelse beregnes løbetiden for ikketrukne beløb som summen af den længste løbetid for en potentiel fordring, der indgår i købsaftalen, og købsfacilitetens restløbetid. Løbetiden skal være på mindst 90 dage.
f)
For andre instrumenter end dem, der er nævnt i dette stykke, eller hvis instituttet ikke er i stand til at beregne løbetiden som anført i litra a), fastsættes løbetiden til det maksimale resterende periode (målt i år), som låntageren har fået til at indfri alle sine kontraktlige forpligtelser. Løbetiden skal være på mindst 1 år.
g)
Såfremt institutter benytter metoden med interne modeller, der er fastsat i kapitel 6, afdeling 6, til beregning af eksponeringsværdierne, beregnes løbetiden for de eksponeringer, som de anvender denne metode på, og hvor løbetiden for den længste kontrakt i nettinggruppen overstiger et år, efter følgende formel:
hvor:
=
en "dummy"-variabel, hvis værdi i en fremtidig periode tk svarer til 0, hvis tk 1 år, og til 1, hvis tk ≤ 1
=
den forventede eksponering i den fremtidige periode tk
=
den faktiske forventede eksponering i den fremtidige periode tk
=
den risikofrie diskonteringsfaktor for den fremtidige periode tk
;
h)
Et institut, der benytter en intern model til beregning af en ensidig kreditværdijustering (CVA), kan med forbehold af de kompetente myndigheders tilladelse anvende den faktiske låneperiode, der estimeres ved hjælp af en intern model som M.
Med forbehold af stk. 2 finder formlen i litra a) anvendelse på nettinggrupper, hvor den oprindelige løbetid for alle kontrakter er på under et år
i)
For institutter, der benytter metoden med interne modeller, der er fastsat i kapital 6, afdeling 6, til beregning af eksponeringsværdierne og har tilladelse til at benytte en intern model for specifik risiko i forbindelse med handlede gældspositioner i overensstemmelse med tredje del, afsnit IV, kapitel 5, fastsættes løbetiden til 1 i formlen i artikel 153, stk. 1, forudsat at instituttet over for de kompetente myndigheder kan godtgøre, at dens interne model for specifik risiko i forbindelse med handlede gældspositioner anvendt i artikel 383 tager højde for virkninger af migrering mellem ratingklasser.
j)
Med henblik på artikel 153, stk. 3, er løbetiden den effektive løbetid for kreditafdækningen, dog mindst et år.
3. Såfremt dokumentationen indeholder krav om daglig fastsættelse af margen og daglig værdiansættelse og indeholder bestemmelser, der giver mulighed for øjeblikkelig realisering eller modregning af sikkerhedsstillelse i tilfælde af misligholdelse eller manglende fastsættelse af margen, skal løbetiden fastsættes til mindst én dag for:
a)
fuldt eller næsten fuldt sikrede derivatinstrumenter som beskrevet i bilag II
b)
fuldt eller næsten fuldt sikrede margenudlånstransaktioner
c)
genkøbstransaktioner samt indlåns- og udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer.
For kvalificerede kortfristede eksponeringer, som ikke indgår i instituttets løbende finansiering af låntageren, skal løbetiden i øvrigt fastsættes til mindst én dag. Kvalificerede kortfristede eksponeringer omfatter følgende:
a)
eksponeringer mod institutter, som er opstået som led i afvikling af valutaforpligtelser
b)
selvlikviderende kortfristede handelsfinansieringstransaktioner i tilknytning til udveksling af varer eller tjenesteydelser med en restløbetid på op til et år som omhandlet i artikel 4, stk. 1, nr. 80)
c)
eksponeringer, som er opstået som led i afvikling af køb og salg af værdipapirer inden for den sædvanlige leveringsperiode eller to arbejdsdage
d)
eksponeringer, som er opstået som led i kontante afregninger ved telegrafisk overførsel og afvikling af elektroniske betalingstransaktioner og forudbetalte omkostninger, herunder overtræk, som er opstået ved mangelfulde transaktioner, der ikke overskrider et fast, aftalt og begrænset antal arbejdsdage.
4. For eksponeringer mod erhvervsvirksomheder, som er beliggende i Unionen, og hvis konsoliderede omsætning og konsoliderede aktiver udgør under 500 mio. EUR, kan institutterne vælge konsistent at fastsætte løbetiden som anført i stk. 1 i stedet for at anvende stk. 2. Institutterne kan erstatte samlede aktiver til en værdi af 500 mio. EUR med samlede aktiver til en værdi af 1 000 mio. EUR for selskaber, der hovedsaglig ejer eller udlejer ikkespekulationspræget fast ejendom til beboelse.
5. Manglende løbetidsmatch behandles som anført i kapitel 4.
Underafdeling 2
Detaileksponeringer
Artikel 163
Sandsynlighed for misligholdelse (PD)
1. Sandsynligheden for misligholdelse (PD) af en eksponering fastsættes til mindst 0,03 %.
2. Sandsynligheden for misligholdelse (PD) for låntagere eller, hvis der tages udgangspunkt i forpligtelsen, for misligholdte eksponeringer fastsættes til 100 %.
3. I forbindelse med udvandingsrisici for erhvervede fordringer fastsættes sandsynligheden for misligholdelse (PD), så den svarer til estimaterne af det forventede tab vedrørende udvandingsrisici. Hvis et institut er i stand til at foretage en opdeling, som de kompetente myndigheder anser for pålidelig, af sine estimater af det forventede tab vedrørende udvandingsrisici for erhvervede fordringer i sandsynlighed for misligholdelse (PD) og tab givet misligholdelse (LGD), kan sandsynlighed for misligholdelse (PD)-estimatet anvendes.
4. Ufinansieret kreditafdækning kan med forbehold af artikel 164, stk. 2, tages i betragtning ved justering af sandsynligheden for misligholdelse (PD). I forbindelse med udvandingsrisici kan sælgeren af de erhvervede fordringer anerkendes, ud over de udbydere af kreditafdækning, der er omhandlet i artikel 201, stk. 1, litra g), hvis betingelserne i artikel 160, stk. 4, er opfyldt.
Artikel 164
Tab givet misligholdelse (LGD)
1. Institutterne skal foretage deres egne estimater af tab givet misligholdelse (LGD), forudsat at kravene i afdeling 6 er opfyldt, og der er opnået tilladelse fra de kompetente myndigheder, jf. artikel 143. For udvandingsrisici vedrørende erhvervede fordringer fastsættes en LGD-værdi på 75 %. Hvis et institut er i stand til at foretage en pålidelig opdeling af sine estimater af det forventede tab vedrørende udvandingsrisici for erhvervede fordringer i sandsynligheden for misligholdelse (PD) og tab givet misligholdelse (LGD), kan instituttet anvende sit eget LGD-estimat.
2. Ufinansieret kreditafdækning kan anerkendes ved justering af sandsynlighed for misligholdelse (PD)- eller tab givet misligholdelse (LGD)-estimaterne, forudsat at kravene i artikel 183, stk. 1, 2 og 3, er opfyldt, og der er opnået tilladelse fra de kompetente myndigheder, enten for at støtte en enkelt eksponering eller en pulje af eksponeringer. Et institut må ikke for garanterede eksponeringer anvende en justeret PD eller LGD, som medfører den justerede risikovægt bliver lavere end risikovægten for en sammenlignelig direkte eksponering mod garantistilleren.
3. Med henblik på artikel 154, stk. 2, fastsættes tab givet misligholdelse (LGD) for den i artikel 153, stk. 3, nævnte sammenlignelige direkte eksponering mod udbyderen af kreditafdækningen til enten et tab givet misligholdelse (LGD) vedrørende en ikkeafdækket facilitet i relation til garantistilleren eller låntagers ikkeafdækkede facilitet afhængigt af, om der, såfremt både garantistilleren og låntageren misligholder deres forpligtelser i den afdækkede transaktions levetid, foreligger dokumentation for, og garantiens struktur indikerer, at størrelsen af det beløb, der inddrives, vil afhænge af henholdsvis garantistillerens eller låntagerens finansielle situation.
4. De eksponeringsvægtede gennemsnitlige tab givet misligholdelse for alle detaileksponeringer, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af pant i fast ejendom til beboelse, og som ikke drager fordel af garantier fra centralregeringer, må ikke være lavere end 10 %.
De eksponeringsvægtede gennemsnitlige tab givet misligholdelse for alle detaileksponeringer, for hvilke der er stillet sikkerhed i erhvervsejendom, og som ikke drager fordel af garantier fra centralregeringer, må ikke være lavere end 15 %.
5. På grundlag af de data, som er indsamlet i henhold til artikel 101, og under hensyntagen til den fremadrettede markedsudvikling for fast ejendom og andre relevante indikatorer skal de kompetente myndigheder med regelmæssige mellemrum og mindst hvert år vurdere, om LGD-mindsteværdierne i stk. 4 i nærværende artikel er passende for eksponeringer sikret ved pant i beboelsesejendom eller erhvervsejendom, der er beliggende inden for deres område. De kompetente myndigheder kan om nødvendigt under hensyntagen til den finansielle stabilitet fastsætte højere mindsteværdier for eksponeringsvægtet gennemsnitlig LGD for eksponeringer sikret ved ejendom inden for deres område.
De kompetente myndigheder underretter EBA om de ændringer, som de i overensstemmelse med første afsnit foretager i LGD-mindsteværdierne, og EBA offentliggør disse LGD-værdier.
6. EBA udarbejder reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de betingelser, som de kompetente myndigheder skal tage højde for ved fastsættelsen af højere LGD-mindsteværdier.
EBA forelægger disse udkast til tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
7. Institutterne i en medlemsstat skal anvende de højere LGD-mindsteværdier, som en anden medlemsstats kompetente myndigheder har fastsat for eksponeringer sikret ved pant i ejendomme beliggende i denne medlemsstat.
Underafdeling 3
Aktieeksponeringer, der behandles efter sandsynlighed for misligholdelse (pd)/tab givet misligholdelse (lgd)-metoden
Artikel 165
Aktieeksponeringer, der behandles efter sandsynlighed for misligholdelse (PD)/tab givet misligholdelse (LGD)-metoden
1. Sandsynligheden for misligholdelse bestemmes efter de metoder, der gælder for erhvervseksponeringer.
Sandsynligheden for misligholdelse (PD) skal mindst udgøre:
a)
0,09 % for børsnoterede aktieeksponeringer, hvor investeringen indgår i et længerevarende kundeforhold
b)
0,09 % for ikkebørsnoterede aktieeksponeringer, hvor investeringsafkastet er baseret på regelmæssige og periodiske pengestrømme, der ikke skyldes kursgevinster
c)
0,40 % for børsnoterede aktieeksponeringer, herunder andre korte positioner som anført i artikel 155, stk. 2
d)
1,25 % for alle andre aktieeksponeringer, herunder andre korte positioner som anført i artikel 155, stk. 2.
2. Tab givet misligholdelse fastsættes til 65 % for private equity-eksponeringer i tilstrækkeligt diversificerede porteføljer. For alle andre sådanne eksponeringer fastsættes tab givet misligholdelse (LGD) til 90 %.
3. Løbetiden fastsættes til fem år for samtlige eksponeringer.
Afdeling 5
Værdien af eksponeringer
Artikel 166
Erhvervseksponeringer, eksponeringer mod institutter, centralregeringer og centralbanker samt detaileksponeringer
1. Medmindre andet er anført, skal værdien af eksponeringer vedrørende balanceførte poster være den regnskabsmæssige værdi uden hensyntagen til eventuelle kreditrisikojusteringer.
Denne regel gælder også for aktiver, som erhverves til en pris, der afviger fra det skyldige beløb.
For erhvervede aktiver betegnes forskellen mellem det skyldige beløb og den resterende regnskabsmæssige værdi efter specifikke kreditrisikojusteringer, der blev opført på instituttets balance ved erhvervelse af aktivet, som et nedslag, hvis det skyldige beløb er større, og som en præmie, hvis det er mindre.
2. Når institutterne anvender rammeaftaler om netting i forbindelse med genkøbstransaktioner eller indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, beregnes eksponeringsværdien i overensstemmelse med kapitel 4 eller 6.
3. Med henblik på beregning af eksponeringsværdien af balanceført netting af udlån og indskud anvende de metoder, der er omhandlet i kapitel 4.
4. Eksponeringsværdien for leasingkontrakter svarer til de diskonterede minimumsleasingindbetalinger. Minimumsleasingindbetalinger omfatter betalinger, som leasingtageren betaler eller har pligt til at betale i løbet af leasingkontraktens løbetid, og enhver købsoption (dvs. hvis anvendelsen af optionen er nogenlunde sikker). Hvis en anden part end leasingtager kan være forpligtet til at erlægge en betaling i relation til restværdien af det leasede aktiv, og såfremt denne betalingsforpligtelse opfylder betingelserne i artikel 201 for udbydere af kreditafdækningsaftaler samt kravene til godkendelse af andre former for garantier som omhandlet i artikel 213, kan denne betalingsforpligtelse medregnes som ufinansieret kreditafdækning i henhold til kapitel 4.
5. For alle kontrakter, der er opført i bilag II, fastsættes eksponeringsværdien efter de metoder, der er beskrevet i kapitel 6, uden hensyn til eventuelle kreditrisikojusteringer.
6. Med henblik på beregning af risikovægtede eksponeringsbeløb vedrørende erhvervede fordringer fastsættes eksponeringsværdien til værdien i henhold til stk. 1 fratrukket kapitalgrundlagskrav vedrørende udvandingsrisici forud for kreditrisikoreduktion.
7. Når en eksponering har form af værdipapirer eller råvarer, der sælges, stilles som sikkerhed eller udlånes i forbindelse med genkøbstransaktioner eller indlån- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, terminsforretninger og margenudlånstransaktioner, svarer eksponeringsværdien til værdien af værdipapirerne eller råvarerne beregnet i overensstemmelse med artikel 24. Anvendes den udbyggede metode for finansielle sikkerheder, der er omhandlet i artikel 223, skal eksponeringsværdien som fastsat i den nævnte artikel forhøjes med den volatilitetsjustering, der gælder for sådanne værdipapirer eller råvarer. Eksponeringsværdien af genkøbstransaktioner eller indlåns- og udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, terminsforretninger og margenudlånstransaktioner kan fastsættes enten i overensstemmelse med kapitel 6 eller artikel 220, stk. 2.
8. Eksponeringsværdien vedrørende følgende poster beregnes ud fra det forpligtede, men ikketrukne beløb multipliceret med en konverteringsfaktor. Institutterne skal i overensstemmelse med artikel 146, stk. 8, anvende følgende konverteringsfaktorer for erhvervseksponeringer og eksponeringer mod institutter, centralregeringer og centralbanker:
a)
For kredittilsagn, som kan opsiges uden betingelser når som helst uden varsel af instituttet, eller som effektivt sikrer automatisk opsigelse ved en forringelse af en låntagers kreditværdighed, anvendes en konverteringsfaktor på 0 %. Institutterne skal for at kunne anvende en konverteringsfaktor på 0 % nøje overvåge låntagerens finansielle situation, og deres interne kontrolsystemer skal sætte dem i stand til øjeblikkeligt at identificere forringelser af låntagerens kreditværdighed. Uudnyttede kredittilsagn kan opsiges uden betingelser, hvis vilkårene herfor sætter instituttet i stand til at opsige dem i det omfang, det er tilladt i medfør af forbrugerbeskyttelseslovgivningen og tilknyttet lovgivning.
b)
For remburser med kort løbetid, der vedrører varebevægelser anvendes en konverteringsfaktor på 20 % for såvel udstedende som bekræftende institutter.
c)
For uudnyttede købetilsagn for revolverende erhvervede fordringer, som kan opsiges uden betingelser, eller som effektivt sikrer, at instituttet automatisk kan opsige dem når som helst uden varsel, anvendes en konverteringsfaktor på 0 %. Institutterne skal for at kunne anvende en konverteringsfaktor på 0 % aktivt overvåge låntagerens finansielle situation, og deres interne kontrolsystemer skal sætte dem i stand til øjeblikkeligt at identificere forringelser af låntagerens kreditværdighed.
d)
For andre eksponeringer, "note issuance facilities" (NIF) og "revolving underwriting facilities" (RUF) anvendes en konverteringsfaktor på 75 %.
e)
Institutter, der opfylder kravene i afdeling 6 for brug af egne estimater af konverteringsfaktorer, kan med forbehold af de kompetente myndigheders tilladelse benytte deres egne estimater af konverteringsfaktorer for forskellige produkttyper som nævnt i litra a)-d).
9. Er en forpligtelse knyttet til udvidelsen af en anden forpligtelse, anvendes den laveste af de to konverteringsfaktorer, der gælder for det enkelte tilsagn.
10. For alle andre ikkebalanceførte poster end dem, der er nævnt i stk. 1-8, er eksponeringsværdien følgende procentdel af dens værdi:
a)
100 %, hvis det er en post med fuld risiko
b)
50 %, hvis det er en post med middelrisiko
c)
20 %, hvis det er en post med middel/lav risiko
d)
0 %, hvis det er en post med lav risiko.
Med henblik på dette stykke henføres de ikkebalanceførte poster til risikokategorier som anført i bilag I.
Artikel 167
Aktieeksponeringer
1. Aktieeksponeringers eksponeringsværdi er den resterende regnskabsmæssige værdi efter specifik kreditrisikojustering.
2. Ikkebalanceførte aktieeksponeringers eksponeringsværdi er den nominelle værdi efter reduktion af den nominelle værdi ved specifikke kreditrisikojusteringer for denne eksponering.
Artikel 168
Andre aktiver, der ikke er gældsforpligtelser
Eksponeringsværdien af andre aktiver, der ikke er gældsforpligtelser, er den resterende regnskabsmæssige værdi efter specifik kreditrisikojustering.
Afdeling 6
Krav i forbindelse med den interne ratingbaserede metode
Underafdeling 1
Ratingsystemer
Artikel 169
Generelle principper
1. Hvis et institut anvender flere forskellige ratingsystemer, skal de grundlæggende regler om, hvordan en låntager eller en transaktion fordeles i et ratingsystem, dokumenteres og anvendes på en sådan måde, at det afspejler risikoniveauet i tilstrækkelig grad.
2. Kriterier og -procedurer skal revideres regelmæssigt for at afklare, om de fortsat er hensigtsmæssige set i forhold til den aktuelle portefølje og de eksterne vilkår.
3. Hvis et institut anvender direkte estimater af risikoparametre for individuelle låntagere eller eksponeringer, kan disse betragtes som estimater fordelt på ratingklasser på en kontinuerlig ratingskala.
Artikel 170
Ratingsystemernes struktur
1. Strukturen i ratingsystemer for erhvervseksponeringer og eksponeringer mod institutter, centralregeringer og centralbanker skal opfylde følgende krav:
a)
Ratingsystemet skal tage højde for låntagernes og transaktionernes risikokarakteristika.
b)
Ratingsystemet skal omfatte en ratingskala for låntagere med det ene formål kvantitativt at afspejle risikoen for låntagers misligholdelse. Ratingskalaen for låntagere skal bestå af mindst 7 ratingklasser for låntagere, der ikke har misligholdt, og 1 ratingklasse for låntagere, der har misligholdt.
c)
Instituttet skal dokumentere forholdet mellem de forskellige låntagerratingklasser med hensyn til, hvor stor misligholdelsesrisikoen er for hver ratingklasse, og hvilke kriterier der anvendes til fastlæggelse af denne misligholdelsesrisiko.
d)
Institutter, der har porteføljer inden for et bestemt markedssegment og et vist interval, hvad angår misligholdelsesrisici, skal have nok låntagerratingklasser inden for dette interval til at undgå uhensigtsmæssige koncentrationer af låntagere inden for en bestemt ratingklasse. Forekommer der omfattende koncentrationer inden for en bestemt ratingklasse, skal der fremlægges overbevisende empirisk dokumentation for, at låntagerratingklassen dækker et forholdsvis snævert PD-bånd, og at den misligholdelsesrisiko, der er forbundet med samtlige låntagere i ratingklassen, ligger inden for dette bånd.
e)
For at få tilladelse af den kompetente myndighed til at anvende egne LGD-estimater til beregning af kapitalgrundlagskravet, skal ratingsystemet omfatte en særlig ratingskala for faciliteter, som udelukkende afspejler LGD-relaterede transaktionskarakteristika. Definitionen af facilitetsratingklasser skal indeholde en beskrivelse af, hvordan eksponeringer fordeles i ratingklassen, og hvilke kriterier der anvendes til fastsættelse af risikoen for de forskellige ratingklasser.
f)
Forekommer der omfattende koncentrationer inden for en bestemt facilitetsratingklasse, skal der fremlægges overbevisende empirisk dokumentation for, at tab givet misligholdelse (LGD) inden for facilitetsratingklassen dækker et forholdsvis snævert LGD-bånd, og at den risiko, der er forbundet med samtlige eksponeringer i ratingklassen, ligger inden for dette bånd.
2. Institutter, som anvender de metoder, der er anført i artikel 153, stk. 5, til risikovægtning af specialiseret långivning, undtages fra kravet om, at de skal fastsætte en ratingskala for låntagere med det ene formål at kvantificere risikoen for, at låntagere kommer i misligholdelse i forbindelse med disse eksponeringer. Disse institutter skal for disse eksponeringer have mindst 4 ratingklasser for låntagere, der ikke har misligholdt, og mindst 1 ratingklasse for låntagere, der har misligholdt.
3. Strukturen i ratingsystemer for detaileksponeringer skal opfylde følgende krav:
a)
Ratingsystemerne skal afspejle risici i tilknytning til såvel låntagere som transaktioner og indregne alle relevante karakteristika vedrørende låntagere og transaktioner.
b)
Det skal ved sondringen mellem risici sikres, at antallet af eksponeringer i en given ratingklasse eller pulje er tilstrækkeligt til, at der kan foretages en meningsfuld kvantificering og validering af tabskarakteristikaene for den pågældende ratingklasse eller pulje. Fordelingen af eksponeringer og låntagere i ratingklasser eller puljer skal tage sigte på at undgå uforholdsmæssigt store koncentrationer.
c)
Den måde, hvorpå eksponeringer fordeles i ratingklasser eller puljer, skal gøre det muligt at foretage en meningsfuld differentiering af risikoen, en gruppering af eksponeringer, der er tilstrækkelig ensartede, og en nøjagtig og konsistent estimering af tabskarakteristikaene for de pågældende ratingklasser eller puljer. Grupperingen skal for erhvervede fordringer afspejle sælgerens kreditgivningspolitik og deres kunders forskellighed.
4. Institutterne skal tage hensyn til følgende risikofaktorer, når de fordeler eksponeringer i ratingklasser eller puljer:
a)
låntagernes risikokarakteristika
b)
transaktionernes risikokarakteristika, herunder produkttyper og/eller typer af sikkerhedsstillelse. Institutter skal tage eksplicit stilling til tilfælde, hvor flere eksponeringer er omfattet af samme sikkerhedsstillelse
c)
overtrædelse af kontraktvilkår, medmindre et institut godtgør over for den kompetente myndighed, at overtrædelse af kontraktvilkår ikke er en væsentlig risikofaktor for eksponeringen.
Artikel 171
Fordeling i ratingklasser eller puljer
1. Instituttet skal fastsætte specifikke definitioner af og procedurer og kriterier for, hvordan eksponeringer fordeles i de ratingklasser eller puljer, der indgår i et ratingsystem, og de skal opfylde følgende krav:
a)
Definitioner og kriterier vedrørende ratingklasser eller puljer skal være så detaljerede, at de ansvarlige for ratingen konsistent fordeler låntagere eller faciliteter, der indebærer samme risiko, i samme ratingklasse eller pulje. Denne konsekvens skal gøre sig gældende for alle forretningsområder, afdelinger og geografiske områder.
b)
Dokumenteringen af ratingprocessen skal gøre det muligt for tredjemand at forstå, hvordan eksponeringer fordeles i ratingklasser eller puljer, at efterprøve denne fordeling og at bedømme, om fordelingen i ratingklasser eller puljer sker på en hensigtsmæssig måde.
c)
Kriterierne skal også stemme overens med instituttets interne kreditregler og med dets politik for håndtering af nødlidende låntagere og faciliteter.
2. Instituttet skal tage alle relevante oplysninger i betragtning ved fordelingen af låntagere og faciliteter i ratingklasser eller puljer. Oplysningerne skal være aktuelle og gøre det muligt for instituttet at forudse, om forpligtelserne i forbindelse med eksponeringen vil blive opfyldt. Jo færre oplysninger et institut har, jo mere konservativt skal dets fordeling af eksponeringer i låntager- og facilitetsratingklasser eller puljer være. Hvis instituttet primært anvender en ekstern rating til sin interne ratingfordeling, skal det sørge for også at inddrage andre relevante oplysninger.
Artikel 172
Fordeling af eksponeringer
1. Fordelingen af erhvervseksponeringer, eksponeringer mod institutter, centralregeringer og centralbanker og aktieeksponeringer, hvis instituttet anvender PD/LGD-metoden i artikel 150, stk. 3, skal opfylde følgende kriterier:
a)
De enkelte låntagere fordeles i en låntagerratingklasse som led i kreditbevillingsprocessen.
b)
For de eksponeringer, hvor instituttet har fået tilladelse af den kompetente myndighed, jf. artikel 143, til at benytte egne LGD-estimater og konverteringsfaktorer, skal de enkelte eksponeringer også fordeles i facilitetsratingklasser som led i kreditbevillingsprocessen.
c)
Institutter, som anvender de metoder, der er anført i artikel 153, stk. 5, til risikovægtning af specialiseret långivning, skal fordele hver af disse eksponeringer til en ratingklasse i overensstemmelse med artikel 170, stk. 2.
d)
Alle juridiske enheder, som instituttet er eksponeret mod, skal rates særskilt. Instituttet skal have en passende politik for behandling af individuelle låntagerkunder og grupper af indbyrdes forbundne kunder.
e)
Særskilte eksponeringer mod samme låntager henføres til samme låntagerratingklasse, uanset om der er forskel på de konkrete transaktioners art. I følgende tilfælde kan særskilte eksponeringer dog resultere i forskellige ratingklasser for samme låntager:
i)
landeoverførselsrisici, afhængigt af om eksponeringerne er denomineret i lokal eller udenlandsk valuta
ii)
behandlingen af de garantier, der stilles i tilknytning til en eksponering, kan give anledning til, at eksponeringen fordeles i en anden låntagerratingklasse
iii)
forbrugerbeskyttelse, bankhemmelighed eller anden lovgivning hindrer udvekslingen af kundeoplysninger.
2. De enkelte eksponeringer fordeles i forbindelse med detaileksponeringer i en ratingklasse eller en pulje som led i kreditbevillingsproceduren.
3. Institutterne skal i forbindelse med fordelinger i ratingklasser og puljer oplyse, i hvilke tilfælde man kan beslutte at tilsidesætte (override) de input eller output, der indgår i ratingprocessen, og hvilke medarbejdere der har til opgave at godkende disse tilsidesættelser. Institutterne skal dokumentere disse tilsidesættelser og notere de ansvarlige medarbejdere. Institutterne skal analysere udviklingen for de eksponeringer, hvis rating er blevet tilsidesat. Denne analyse skal inkludere en vurdering af udviklingen i eksponeringer, hvis rating er blevet tilsidesat af en bestemt person, idet al personale skal dækkes.
Artikel 173
Ratingprocessens integritet
1. Ratingprocessen for erhvervseksponeringer, for eksponeringer mod institutter samt centralregeringer og centralbanker og for aktieeksponeringer, hvis instituttet anvender PD/LGD-metoden i artikel 155, stk. 3, skal opfylde følgende integritetskrav:
a)
Ratings og regelmæssige gennemgange af ratings skal foretages eller godkendes af en uafhængig part, som ikke har direkte gavn af de beslutninger, der træffes om ydelse af lån.
b)
Institutterne skal gennemgå deres ratings mindst én gang om året og justere ratingen, hvis resultatet af gennemgangen ikke retfærdiggør overførslen af den aktuelle rating. Der skal foretages hyppigere gennemgang for låntagere i højrisikogruppen og for problematiske eksponeringer. Institutter skal foretage en ny rating, hvis der fremkommer væsentlige oplysninger om låntageren eller eksponeringen.
c)
Et institut skal indføre effektive metoder til tilvejebringelse og ajourføring af relevante oplysninger om låntagernes karakteristika, som indvirker på sandsynligheden for misligholdelse (PD), og om transaktionernes karakteristika, som indvirker på tab givet misligholdelse (LGD) eller konverteringsfaktorer.
2. Et institut skal i forbindelse med detaileksponeringer mindst én gang om året gennemgå ratingen af låntagere og faciliteter og justere ratingen, hvis resultatet af gennemgangen ikke retfærdiggør overførslen af den aktuelle rating, eller i givet fald revidere tabskarakteristika og status med hensyn til overtrædelser af kontraktvilkår for de enkelte risikopuljer. Instituttet skal også mindst én gang om året gennemgå et repræsentativt udsnit af de enkelte eksponeringer i hver pulje for at sikre sig, at eksponeringerne stadig befinder sig i den rigtige pulje, og justere ratingen, hvis resultatet af gennemgangen ikke retfærdiggør overførslen af den aktuelle rating.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for de kompetente myndigheders metoder til vurdering af ratingprocessens integritet og den regelmæssige og uafhængige vurdering af risici.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen, senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 174
Anvendelse af modeller
Institutter, der anvender statistiske modeller og andre mekaniske metoder til fordeling af eksponeringer i låntager- eller facilitetsratingklasser eller -puljer, skal opfylde følgende krav:
a)
Modellen skal gøre det muligt at opstille præcise prognoser, og den må ikke fordreje kapitalkravene. Inputvariablerne skal udgøre et hensigtsmæssigt og effektivt grundlag for de prognoser, der frembringes. Modellen må ikke være behæftet med alvorlige systematiske fejl ("bias").
b)
Instituttet skal iværksætte en metode til analyse af de data, der anvendes i modellen, hvilket omfatter en vurdering af, om dataene er nøjagtige, fuldstændige og hensigtsmæssige.
c)
De data, der indgår i modellen, skal være repræsentative for alle instituttets nuværende låntagere eller eksponeringer.
d)
Instituttet skal foretage regelmæssig modelvalidering, herunder overvåge modellens funktion og stabilitet, gennemgå modelspecifikationer og sammenholde modeloutput med faktiske observationer.
e)
Instituttet skal understøtte den statistiske model ved hjælp af menneskelige beslutninger og kontrolforanstaltninger med henblik på at revidere de modelbaserede ratings og sikre, at modellerne anvendes på en hensigtsmæssig måde. Gennemgangsprocedurerne skal sigte mod at afdække og begrænse fejl, der skyldes svagheder ved modellen. De menneskelige beslutninger skal træffes på grundlag af alle relevante oplysninger, der ikke er indregnet i modellen. Instituttet skal gøre rede for, hvordan menneskelige beslutninger og modelresultater skal kombineres.
Artikel 175
Dokumentering af ratingsystemer
1. Institutterne skal dokumentere, hvordan deres ratingsystemer er udformet og fungerer i praksis. Denne dokumentation skal vise, at kravene i denne afdeling er opfyldt, og belyse emner som porteføljespredning, ratingkriterier, hvilke opgaver der varetages af de parter, der rater låntagere og eksponeringer, hyppighed for gennemgang af ratings og ledelsesmæssig kontrol med ratingprocessen.
2. Instituttet skal dokumentere grundlaget for dets valg af ratingkriterier og den analyse, der har motiveret dette valg. Instituttet skal dokumentere alle større ændringer i risikoratingprocessen og angive, hvilke ændringer der er foretaget i risikoratingprocessen efter de kompetente myndigheders seneste gennemgang. Tilrettelæggelsen af ratingarbejdet, herunder ratingprocessen og den interne kontrolstruktur, skal også dokumenteres.
3. Institutterne skal dokumentere de specifikke definitioner af misligholdelse og tab, som anvendes internt, og sikre, at de stemmer overens med definitionerne i denne forordning.
4. Hvis instituttet benytter statistiske modeller i ratingprocessen, skal det dokumentere sine metoder. Dette materiale skal:
a)
indeholde en detaljeret beskrivelse af de teorier, antagelser og matematiske og empiriske faktorer, der ligger til grund for fordelingen af estimater på ratingklasser, individuelle låntagere, eksponeringer eller puljer, og den eller de datakilder, der er anvendt til estimering af modellen
b)
sigte mod at iværksætte en stringent statistisk proces, der inkluderer "out-of-time"- og "out-of-sample"-funktionstest, til validering af modellen
c)
oplyse om tilfælde, hvor modellen ikke fungerer effektivt.
5. Instituttet skal over for den kompetente myndighed godtgøre, at kravene i denne artikel er opfyldt, hvis det har købt et ratingsystem eller en model anvendt i et ratingsystem, af en tredjepart, og nævnte sælger nægter at give instituttet adgang til eller begrænser dets adgang til oplysninger om nævnte ratingsystem eller models metodologi eller underliggende data, som anvendes til at udvikle nævnte metodologi eller model, med den begrundelse, at sådanne oplysninger er fortrolige.
Artikel 176
Datavedligeholdelse
1. Institutterne skal indsamle og opbevare data om aspekter vedrørende deres interne ratings, jf. ottende del.
2. Institutterne skal i forbindelse med erhvervseksponeringer, eksponering mod institutter samt centralregeringer og centralbanker og aktieeksponeringer, hvis instituttet anvender PD/LGD-metoden i artikel 155, stk. 3, indsamle og opbevare:
a)
detaljerede oplysninger om tidligere ratings af låntagere og anerkendte garantistillere
b)
oplysninger om tidspunktet for de pågældende ratings
c)
nøgledata og oplysninger om den metodologi, der har dannet grundlag for ratingen
d)
oplysninger om den person, der har ansvaret for ratingen
e)
oplysninger om misligholdende låntagere og misligholdte eksponeringer
f)
oplysninger om tidspunktet for og omstændighederne i forbindelse med sådanne misligholdelser
g)
data vedrørende sandsynligheden for misligholdelse (PD) og den faktiske misligholdelse for de enkelte ratingklasser og migrering mellem ratingklasser.
3. Institutter, der ikke benytter deres egne estimater af tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer, skal indsamle og opbevare data vedrørende sammenligninger af de faktiske tab givet misligholdelse med værdierne i artikel 161, stk. 1, og sammenligninger af de faktiske konverteringsfaktorer med værdierne i artikel 166, stk. 8.
4. Institutter, der benytter deres egne estimater af tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer, skal indsamle og opbevare:
a)
fyldestgørende data vedrørende tidligere ratings af faciliteter samt estimater af tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer i forbindelse med de enkelte ratingskalaer
b)
oplysninger om, hvornår de pågældende ratings og estimater blev foretaget
c)
nøgledata og oplysninger om den metodologi, der har dannet grundlag for ratings af faciliteter samt estimater af tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer
d)
oplysninger om, hvem der har ratet faciliteten, og hvem der har tilvejebragt estimater af tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer
e)
data vedrørende estimerede og faktiske tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer i forbindelse med hver misligholdt eksponering
f)
data vedrørende tab givet misligholdelse (LGD) for eksponeringer før og efter vurdering af virkningerne af en garanti eller et kreditderivat, såfremt instituttet tager hensyn til garantiers eller kreditderivaters kreditrisikobegrænsende virkninger ved beregningen af tab givet misligholdelse (LGD)
g)
data vedrørende tabskomponenter for hver misligholdt eksponering.
5. Institutterne skal i forbindelse med detaileksponeringer indsamle og opbevare:
a)
de data, der anvendes ved fordelingen af eksponeringer i ratingklasser eller puljer
b)
data vedrørende estimater af sandsynlighed for misligholdelse (PD), tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer for de respektive ratingklasser eller puljer af eksponeringer
c)
oplysninger om misligholdende låntagere og misligholdte eksponeringer
d)
data vedrørende de ratingklasser eller puljer, som misligholdte eksponeringer blev henført til i det år, der gik forud for misligholdelsen, samt de faktiske tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer
e)
data vedrørende tabsprocenter for kvalificerede revolverende detaileksponeringer.
Artikel 177
Anvendelse af stresstest i forbindelse med vurdering af kapitalgrundlaget
1. Instituttet skal indføre velfunderet procedurer for stresstest til brug ved vurderingen af kapitalgrundlaget. Stresstest skal sigte mod at afdække eventuelle begivenheder eller fremtidige ændringer i de økonomiske forhold, som kunne påvirke instituttets krediteksponering i negativ retning, og at vurdere instituttets evne til at modstå sådanne ændringer.
2. Instituttet skal regelmæssigt gennemføre en stresstest af kreditrisici for at vurdere, hvordan bestemte forhold vil indvirke på dets samlede kapitaldækning for kreditrisici. Den anvendte test skal udvælges af instituttet og underkastes tilsynsmæssig kontrol. Den anvendte test skal være meningsfuld og indbefatte virkningerne af alvorlige, men sandsynlige recessionsscenarier. Instituttet skal vurdere migreringer i instituttets ratings under stresstestscenarier. De stresstestede porteføljer skal omfatte den altovervejende del af instituttets samlede eksponering.
3. Institutter, der anvender fremgangsmåden i artikel 153, stk. 3, skal som led i deres stresstestsystem undersøge virkningen af en forringelse af den kreditværdighed, der tillægges udbydere af kreditrisikoafdækning og navnlig udbydere af kreditrisikoafdækning, som ikke overholder anerkendelseskriterierne.
Underafdeling 2
Kvantificering af risici
Artikel 178
Låntageres misligholdelse
1. Det betragtes som en misligholdelse fra en bestemt låntagers side, hvis en af eller begge de følgende begivenheder har fundet sted:
a)
Instituttet anser det for usandsynligt, at låntageren vil indfri alle sine gældsforpligtelser over for instituttet, moderselskabet eller et af dets datterselskaber, uden at instituttet griber til foranstaltninger, så som at realisere en eventuel sikkerhed.
b)
Låntageren har i over 90 dage været i restance med en væsentlig gældsforpligtelse over for instituttet, moderselskabet eller et af dets datterselskaber. De kompetente myndigheder kan erstatte de 90 dage med 180 dage for eksponeringer sikret ved pant i beboelsesejendomme eller SMV-erhvervsejendomme i detaileksponeringsklassen samt for eksponeringer mod offentlige enheder. De 180 dage gælder ikke med henblik på artikel 127.
I forbindelse med detaileksponeringer kan institutterne anvende definitionen af misligholdelse i litra a) og b) i første afsnit på en individuel kreditfacilitet snarere end i forbindelse med en låntagers samlede forpligtelser.
2. Med henblik på stk. 1, litra b), gælder følgende:
a)
Med hensyn til overtræk anses låntageren for at være i restance, hvis han har overskredet den meddelte grænse, har fået meddelt en grænse, der er lavere end det aktuelle tilgodehavende, eller har trukket et beløb uden at have tilladelse hertil, og hvis det underliggende beløb er betydeligt.
b)
I forbindelse med litra a) omfatter en meddelt grænse enhver kreditgrænse, som instituttet har fastsat, og som instituttet har gjort skyldneren bekendt med.
c)
For kreditkort anses låntageren for at være i restance, når minimumsbetalingens forfaldsdato overskrides.
d)
Hvor betydelig en gældsforpligtelse i restance er, vurderes i forhold til en grænse, som fastlægges af de kompetente myndigheder. Denne grænse afspejler et risikoniveau, som den kompetente myndighed anser for at være acceptabelt
e)
Institutterne skal have dokumenterede metoder til tælling af restancedage, særlig i forbindelse med "re-ageing" af faciliteter og tilladelse til forlængelser, ændringer eller udskydelser, fornyelser og netting af eksisterende konti. Metoderne skal anvendes konsistent over tid og være i tråd med instituttets interne risikostyrings- og beslutningsprocesser.
3. I forbindelse med stk. 1, litra a), indikerer følgende faktorer, at låntageren ikke kan forventes at betale:
a)
Instituttet sætter gældsforpligtelsen i bero.
b)
Instituttet anerkender en væsentlig specifik kreditrisikojustering, fordi der menes at være sket en væsentlig forringelse af kreditværdigheden, efter at instituttet indgik eksponeringen.
c)
Instituttet sælger gældsforpligtelsen med et betydeligt kreditrelateret økonomisk tab.
d)
Instituttet indvilliger i en krisebetinget omlægning af gældsforpligtelsen, hvilket ventes at formindske den finansielle forpligtelse som følge af væsentlig eftergivelse eller udsættelse af afdrag, renter eller i givet fald gebyrer. I forbindelse med aktieeksponeringer, der vurderes efter sandsynlighed for misligholdelse (PD)/tab givet misligholdelse (LGD)-metoden, omfatter det en krisebetinget omlægning af selve aktierne.
e)
Instituttet har indgivet konkursbegæring mod låntageren eller anmodet om en lignende foranstaltning vedrørende låntagerens gældsforpligtelse over for instituttet, moderselskabet eller et af dets datterselskaber.
f)
Låntageren har erklæret sig konkurs eller er blevet erklæret konkurs eller har opnået en lignende beskyttelse, som betyder, at han kan undlade eller vente med at indfri en gældsforpligtelse over for instituttet, moderselskabet eller et af dets datterselskaber.
4. Institutter, som anvender eksterne data, der ikke uden videre er i overensstemmelse med definitionen af misligholdelse i stk. 1, skal foretage passende justeringer for at bringe dem i generel overensstemmelse med definitionen af misligholdelse.
5. Mener instituttet, at en eksponering, der tidligere har været misligholdt, ikke længere er forbundet med øget risiko for misligholdelse, skal det rate låntageren eller faciliteten på samme måde som en ikkemisligholdt eksponering. Hvis det på et senere tidspunkt vurderes, at definitionen af en misligholdelse er opfyldt, anses det for at være en ny misligholdelse.
6. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere, på hvilket grundlag en kompetent myndighed fastsætter grænsen i stk. 2, litra d).
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
7. EBA udsteder retningslinjer for anvendelsen af denne artikel. Disse retningslinjer vedtages i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 179
Generelle krav til estimater
1. Institutterne skal opfylde følgende krav i forbindelse med kvantificeringen af de risikoparametre, der skal knyttes til ratinggrupper eller puljer:
a)
Instituttets egne estimater af risikoparametrene sandsynlighed for misligholdelse, tab givet misligholdelse, konverteringsfaktorer og forventet tab skal baseres på alle relevante data, oplysninger og metoder. Estimaterne skal foretages ved brug af såvel den historiske erfaring som empiriske data og ikke bare overlades til instituttets eget skøn. Estimaterne skal være troværdige og intuitive og baseres på de faktorer, der indvirker mest på de respektive risikoparametre. Jo færre data et institut har, jo mere konservativt er det nødt til at være i sin vurdering.
b)
Instituttet skal være i stand til at udskille sin tabserfaring med hensyn til misligholdelsesrate, tab givet misligholdelse, konverteringsfaktorer eller tab, hvor der anvendes estimater af det forventede tab, i de faktorer, der efter dets opfattelse indvirker på de respektive risikoparametre. Instituttets estimater skal bygge på lang tids erfaring.
c)
Der skal tages hensyn til eventuelle ændringer i udlånspraksis eller i procedurerne for inddrivelse af gæld i de observationsperioder, der er omhandlet i artikel 180, stk. 1, litra h) og stk. 2, litra e), artikel 181, stk. 1, litra j), artikel 181, stk. 2, artikel 182, stk. 2 og 3. Instituttets estimater skal afspejle virkningerne af tekniske fremskridt og nye data og andre oplysninger, efterhånden som de fremkommer. Institutterne skal revidere deres estimater i lyset af nye oplysninger, dog mindst én gang om året.
d)
Den gruppe af eksponeringer, der har leveret data til brug for estimater, de kreditstandarder, der blev anvendt ved genereringen af disse data, og andre relevante karakteristika skal være sammenlignelige med de tilsvarende karakteristika for instituttets eksponeringer og standarder. De økonomiske eller markedsmæssige vilkår, der ligger til grund for dataene, skal være relevante for de aktuelle og fremtidige vilkår. Antallet af eksponeringer i det pågældende udsnit og den dataperiode, der anvendes ved kvantificeringen, skal være tilstrækkelig til, at instituttet har tillid til, at dets estimater er nøjagtige og velfunderede.
e)
For erhvervede fordringer skal estimaterne afspejle alle relevante oplysninger, som det købende institut er i besiddelse af, vedrørende kvaliteten af de underliggende fordringer, heriblandt data om lignende puljer tilvejebragt af sælgeren, af det købende institut eller af andre foretagender. Det købende institut skal vurdere alle data, som sælgeren lægger til grund.
f)
Instituttet skal opstille en forsigtighedsmargen for sine estimater baseret på de estimeringsfejl, der må forventes. Hvis metoder og data anses for at være mindre tilfredsstillende, og der må forventes et større antal fejl, fastsættes en større forsigtighedsmargen.
Anvender institutterne forskellige estimater til beregning af risikovægte og til interne formål, skal disse estimater dokumenteres og være hensigtsmæssige. Hvis institutterne kan godtgøre over for de kompetente myndigheder, at der er foretaget passende justeringer af de data, der er indsamlet forud for den 1. januar 2007, med henblik på at skabe generel overensstemmelse med definitionen af misligholdelse i artikel 178 eller med tab, kan de kompetente myndigheder tillade institutterne en vis fleksibilitet med hensyn til anvendelsen af de fastsatte datastandarder.
2. Anvender instituttet data fra en pulje, der er fælles for flere institutter, skal det opfylde følgende krav:
a)
De øvrige institutter i puljen anvender ratingsystemer og kriterier, der svarer til dets egne.
b)
Puljen er repræsentativ for den portefølje, som de fælles data anvendes på.
c)
Instituttet anvender de fælles data konsistent over tid til sine løbende estimater.
d)
Instituttet vil stadig være ansvarligt for sine ratingsystemers integritet.
e)
Instituttet skal bevare det fornødne kendskab til sine egne ratingsystemer, herunder at det formår at sikre en effektiv overvågning og gennemgang af ratingprocessen.
Artikel 180
Særlige krav vedrørende sandsynlighed for misligholdelse (PD)-estimater
1. Institutterne skal opfylde følgende særlige krav vedrørende sandsynlighed for misligholdelse (PD)-estimater for erhvervseksponeringer og eksponeringer mod institutioner, centralregeringer og centralbanker i forbindelse med kvantificeringen af de risikoparametre, der skal knyttes til ratinggrupper eller puljer, og for aktieeksponeringer, hvis instituttet anvender PD/LGD-metoden i artikel 155, stk. 3:
a)
Institutterne skal estimere sandsynligheden for misligholdelse for hver låntagerratingklasse på baggrund af et langsigtet gennemsnit af etårige misligholdelsesrater. Sandsynlighed for misligholdelse (PD)-estimater for højt gearede låntagere eller for låntagere, hvis aktiver hovedsagelig er handlede aktiver, skal afspejle resultaterne af de underliggende aktiver baseret på perioder med stresset volatilitet.
b)
For erhvervede erhvervsfordringer kan institutterne estimere EL for hver låntagerratingklasse ud fra langsigtede gennemsnit af etårige misligholdelsesrater.
c)
Hvis et institut fastsætter langsigtede gennemsnitlige estimater af sandsynligheden for misligholdelse (PD) og tab givet misligholdelse (LGD) for erhvervede erhvervsfordringer på grundlag af et estimat af EL samt et passende estimat af sandsynligheden for misligholdelse (PD) eller tab givet misligholdelse (LGD), skal den metode, der anvendes til estimering af de samlede tab, opfylde de generelle standarder for estimering af sandsynligheden for misligholdelse (PD) og tab givet misligholdelse (LGD), der er anført i denne del, og resultatet skal stemme overens med det tab givet misligholdelse (LGD)-koncept, der er omhandlet i artikel 181, stk. 1, litra a).
d)
Institutternes teknikker til estimering af sandsynligheden for misligholdelse (PD) skal understøttes af analyser. Institutterne skal erkende vigtigheden af, at de bruger deres egen dømmekraft, når de skal kombinere resultaterne af disse teknikker og korrigere for de begrænsninger, der er forbundet med teknikker og oplysninger.
e)
For så vidt som et institut anvender data, der er baseret på dets egen erfaring med misligholdelser, til estimering af sandsynligheden for misligholdelse (PD), skal estimaterne afspejle kreditgivningspolitikken og eventuelle afvigelser mellem det ratingsystem, der har genereret dataene, og det nuværende ratingsystem. Hvis kreditgivningspolitikken eller ratingsystemer er blevet ændret, skal instituttet fastsætte en større forsigtighedsmargen i sit estimat af sandsynligheden for misligholdelse (PD).
f)
For så vidt som et institut relaterer eller konverterer sine interne ratings til den skala, der anvendes af et ECAI eller en lignende organisation, og derefter anvender den misligholdelsesrate, der er observeret for den eksterne organisations ratings, på instituttets ratings, skal konverteringen baseres på en sammenligning af interne ratingkriterier med de kriterier, der anvendes af den eksterne organisation, og en sammenligning af interne og eksterne ratings af eventuelle fælles låntagere. Systematiske fejl (bias) eller uoverensstemmelser i konverteringsmetoden eller i de underliggende data bør undgås. De kriterier, som den eksterne organisation har lagt til grund for de data, der anvendes til kvantificeringen, skal kun fokusere på misligholdelsesrisici og ikke afspejle transaktionskarakteristika. Instituttet skal i forbindelse med sin analyse sammenligne de definitioner af misligholdelse, der er anvendt, med forbehold af kravene i artikel 178. Instituttet skal dokumentere grundlaget for konverteringen.
g)
Hvis et institut anvender statistiske modeller til forudsigelse af misligholdelser, kan det estimere sandsynligheden for misligholdelse (PD) som et simpelt gennemsnit af de estimater af sandsynligheden for misligholdelse, der er opstillet for de enkelte låntagere i en bestemt ratingklasse. Instituttet skal opfylde kravene i artikel 174, når det anvender modeller vedrørende sandsynligheden for misligholdelse til dette formål.
h)
Uanset om instituttet anvender eksterne, interne eller fælles datakilder eller en kombination heraf til estimering af sandsynligheden for misligholdelse (PD), skal den underliggende historiske observationsperiode strække sig over mindst fem år for mindst én kilde. Hvis den omhandlede observationsperiode strækker sig over længere tid for en kilde, og de pågældende data er relevante, anvendes den lange periode. Bestemmelserne i dette litra gælder også for anvendelse af sandsynlighed for misligholdelse (PD)/tab givet misligholdelse (LGD)-metoden i forbindelse med aktier. Institutter, som ikke har fået tilladelse af den kompetente myndighed, jf. artikel 143, til at benytte egne estimater for tab givet misligholdelse (LGD) eller konverteringsfaktorer, kan benytte relevante data, der dækker en periode på to år, når de gennemfører IRB-metoden, forudsat at de får tilladelse af de kompetente myndigheder. Den periode, der skal dækkes, forlænges hvert år med et år, indtil de relevante data dækker en periode på fem år.
2. For detaileksponeringer skal følgende krav opfyldes:
a)
Institutterne skal estimere sandsynligheden for misligholdelse (PD) for hver låntagerratingklasse eller pulje på baggrund af et langsigtet gennemsnit af etårige misligholdelsesrater.
b)
PD-estimater kan også afledes af et estimat af de samlede tab og passende estimater af tab givet misligholdelse (LGD).
c)
Institutterne skal betragte de interne data, der anvendes til fordeling af eksponeringer i ratingklasser eller puljer, som den primære informationskilde i forbindelse med estimering af tabskarakteristika. Institutter kan anvende eksterne data (herunder fælles data) eller statistiske modeller til kvantificeringen, under forudsætning af at følgende tætte forbindelser begge eksisterer:
i)
mellem instituttets metode til fordeling af eksponeringer i ratingklasser eller puljer og den metode, der benyttes af den eksterne datakilde, og
ii)
mellem instituttets interne risikoprofil og sammensætningen af de eksterne data.
d)
Hvis et institut fastsætter langsigtede gennemsnitlige estimater af sandsynligheden for misligholdelse (PD) og tab givet misligholdelse (LGD) for detaileksponeringer på grundlag af et estimat af de samlede tab samt et passende estimat af sandsynligheden for misligholdelse (PD) eller tab givet misligholdelse (LGD), skal den metode, der anvendes til estimering af de samlede tab, opfylde de generelle standarder for estimering af sandsynligheden for misligholdelse (PD) og tab givet misligholdelse (LGD), der er anført i denne del, og resultatet skal stemme overens med det tab givet misligholdelse (LGD)-koncept, der er omhandlet i artikel 181, stk. 1, litra a).
e)
Uanset om instituttet anvender eksterne, interne eller fælles datakilder eller en kombination heraf til estimering af tabskarakteristika, skal den underliggende historiske observationsperiode strække sig over mindst fem år for mindst én kilde. Hvis den omhandlede observationsperiode strækker sig over længere tid for en kilde, og de pågældende data er relevante, anvendes den lange periode. Instituttet har ikke pligt til at tillægge historiske data samme vægt, hvis nyere data er bedre til beregning af de fremtidige tabsprocenter. Institutter kan benytte relevante data, der dækker en periode på to år, når de gennemfører IRB-metoden, forudsat at de får tilladelse af de kompetente myndigheder. Den periode, der skal dækkes, forlænges hvert år med et år, indtil de relevante data dækker en periode på fem år.
f)
Institutterne skal identificere og analysere forventede ændringer af risikoparametre i krediteksponeringers levetid (sæsoneffekter).
Institutterne kan gøre brug af både eksterne og interne referencedata vedrørende erhvervede detailfordringer. Institutterne skal foretage sammenligninger mellem alle relevante datakilder.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
på hvilke betingelser de kompetente myndigheder kan give de tilladelser, der er omhandlet i stk. 1, litra h), og stk. 2, litra e)
b)
hvilke metoder de kompetente myndigheder skal anvende til at vurdere et instituts metode til estimering af sandsynlighed for misligholdelse (PD) i overensstemmelse med artikel 143.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 181
Særlige krav vedrørende egne tab givet misligholdelse (LGD)-estimater
1. Institutterne skal opfylde følgende særlige krav vedrørende egne tab givet misligholdelse (LGD)-estimater i forbindelse med kvantificeringen af de risikoparametre, der skal knyttes til ratingklasser eller puljer:
a)
Institutterne skal estimere tab givet misligholdelse (LGD) for hver facilitetsratingklasse eller pulje på grundlag af det gennemsnitlige faktiske tab givet misligholdelse (LGD) for hver facilitetsratingklasse eller pulje på baggrund af alle konstaterede misligholdelser, der beskrives i datakilderne (antalsvægtet gennemsnit af misligholdelser).
b)
Institutterne skal anvende de tab givet misligholdelse (LGD)-estimater, der er passende for en økonomisk nedgangsperiode, hvis disse estimater er mere konservative end det langsigtede gennemsnit. Såfremt et ratingsystem forventes at levere konstante faktiske tab givet misligholdelse (LGD)-værdier over tid, for ratingklasser eller puljer, skal institutterne justere deres estimater af risikoparametre for ratingklasser eller puljer for at begrænse den virkning, en økonomisk nedgangsperiode vil få på kapitalen.
c)
Instituttet skal undersøge, hvilken sammenhæng der er mellem den risiko, der er forbundet med låntageren, og den risiko, der er forbundet med sikkerhedsstillelsen eller sikkerhedsstilleren. De tilfælde, hvor der er en klar sammenhæng, skal behandles konservativt.
d)
Manglende valutamatch mellem den underliggende forpligtelse og sikkerhedsstillelsen skal behandles konservativt i forbindelse med instituttets vurdering af tab givet misligholdelse (LGD).
e)
For så vidt som tab givet misligholdelse (LGD)-estimater tager hensyn til den stillede sikkerhed, skal disse estimater ikke udelukkende baseres på sikkerhedens anslåede markedsværdi. Tab givet misligholdelse (LGD)-estimater skal tage hensyn til, hvilken betydning det har, hvis institutterne ikke er i stand til hurtigt at overtage kontrollen med den sikkerhed, som de har stillet, og realisere den.
f)
For så vidt som tab givet misligholdelse (LGD)-estimater tager højde for sikkerhedsstillelsen, skal institutterne fastsætte interne krav for sikkerhedsstillelse, retssikkerhed og risikostyring, som generelt er i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i kapitel 4, afdeling 3.
g)
I det omfang et institut anerkender sikkerhedsstillelse i forbindelse med fastsættelse af eksponeringens værdi for modpartsrisiko i overensstemmelse med kapitel 6, afdeling 5 eller 6, skal de beløb, som denne sikkerhedsstillelse ventes at indbringe, ikke medregnes i tab givet misligholdelse (LGD)-estimater.
h)
Med hensyn til eksponeringer, der allerede er misligholdte, skal instituttet anvende summen af dets bedste estimat for forventede tab for hver eksponering set i forhold til de aktuelle økonomiske forhold og eksponeringens status og dets estimat for den øgede tabsrate som følge af eventuelt yderligere uventede tab i inddrivningsperioden, dvs. mellem datoen for misligholdelsen og den endelige likvidation af eksponeringen.
i)
Såfremt instituttet har kapitaliseret ubetalte forfaldne gebyrer i sit driftsregnskab, skal disse gebyrer indgå i dets opgørelse af eksponeringer og tab.
j)
Estimater af tab givet misligholdelse (LGD) skal i forbindelse med erhvervseksponeringer, eksponeringer mod institutter samt centralregeringer og centralbanker baseres på data vedrørende en periode på mindst fem år, som øges med et år hvert år efter gennemførelsen, indtil den mindst strækker sig over syv år for mindst én datakilde. Hvis den omhandlede observationsperiode strækker sig over længere tid for en kilde, og de pågældende data er relevante, anvendes den lange periode.
2. I forbindelse med detaileksponeringer kan institutterne:
a)
beregne tab givet misligholdelse (LGD)-estimater ud fra de faktiske tab og passende estimater af PD
b)
tage højde for fremtidige træk på kreditfaciliteter enten i deres konverteringsfaktorer eller i deres tab givet misligholdelse (LGD)-estimater
c)
i forbindelse med erhvervede detailfordringer gøre brug af både interne og eksterne referencedata til estimering af tab givet misligholdelse (LGD).
Estimater af LGD skal i forbindelse med detaileksponeringer baseres på data for en periode på mindst fem år. Institutterne har ikke pligt til at tillægge historiske data samme vægt, hvis nyere data er bedre til forudsigelse af de fremtidige tabsprocenter. Institutterne kan benytte relevante data, der dækker en periode på to år, når de gennemfører IRB-metoden, forudsat at de får tilladelse af de kompetente myndigheder. Den periode, der skal dækkes, forlænges hvert år med et år, indtil de relevante data dækker en periode på fem år.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
karakteren, omfanget og varigheden af en økonomisk nedgangsperiode som omhandlet i stk. 1
b)
på hvilke betingelser en kompetent myndighed i henhold til stk. 3 kan give et institut tilladelse til at benytte relevante data, der dækker en periode på to år, når instituttet gennemfører IRB-metoden.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 182
Særlige krav vedrørende egne estimater af konverteringsfaktorer
1. Institutterne skal opfylde følgende særlige krav vedrørende egne estimater af konverteringsfaktorer i forbindelse med kvantificeringen af de risikoparametre, der skal knyttes til ratingklasser eller puljer:
a)
Institutterne skal estimere konverteringsfaktorer for hver facilitetsratingklasse eller pulje på grundlag af de gennemsnitlige faktiske konverteringsfaktorer for hver facilitetsratingklasse eller pulje, hvor der anvendes et antalsvægtet gennemsnit af misligholdelser udledt på baggrund af alle konstaterede misligholdelser, der beskrives i datakilderne.
b)
Institutterne skal anvende de estimater af konverteringsfaktorer, der er passende for en økonomisk nedgangsperiode, hvis disse estimater er mere konservative end det langsigtede gennemsnit. Såfremt et ratingsystem forventes at levere konstante faktiske konverteringsfaktorer over tid, for ratingklasser eller puljer, skal institutterne justere deres estimater af risikoparametre for ratingklasser eller puljer for at begrænse den virkning, en økonomisk nedgangsperiode vil få på kapitalen.
c)
Institutternes estimater af konverteringsfaktorer skal afspejle muligheden for, at låntageren foretager yderligere træk på sin facilitet, både op til og efter at den begivenhed, der udløser en misligholdelse, er indtrådt. Estimatet af konverteringsfaktoren skal omfatte en større forsigtighedsmargen, hvis der er grund til at forvente en stærkere positiv korrelation mellem misligholdelsesraten og konverteringsfaktorens størrelse.
d)
Institutterne skal ved beregningen af estimater af konverteringsfaktorer inddrage de særlige politikker og strategier, der er fastlagt vedrørende kontostyring og betalingsprocedurer. Institutterne skal også tage højde for deres evne og vilje til at forhindre yderligere træk under omstændigheder, hvor der ikke er tale om manglende betaling, men om tilsidesættelse af klausuler eller andre tekniske misligholdelsesbegivenheder.
e)
Institutterne skal indføre passende systemer og procedurer til overvågning af facilitetsbeløb, aktuelle tilgodehavender i forhold til bevilgede lån og ændringer i tilgodehavender hos individuelle låntagere og grupper af låntagere. Institutterne skal være i stand til at varetage den daglige overvågning af samtlige tilgodehavender.
f)
Hvis institutterne benytter forskellige estimater af konverteringsfaktorer til beregning af risikovægtede værdier af eksponeringer og til interne formål, skal disse estimater dokumenteres og være hensigtsmæssige.
2. Estimater af konverteringsfaktorer skal i forbindelse med erhvervseksponeringer og eksponeringer mod institutter samt centralregeringer og centralbanker baseres på data vedrørende en periode på mindst fem år, som øges med et år hvert år efter gennemførelsen, indtil den mindst strækker sig over syv år for mindst én datakilde. Hvis den omhandlede observationsperiode strækker sig over længere tid for en kilde, og de pågældende data er relevante, anvendes den lange periode.
3. Institutterne kan i forbindelse med detaileksponeringer tage højde for fremtidige træk på kreditfaciliteter enten i deres konverteringsfaktorer eller i deres tab givet misligholdelse (LGD)-estimater
Estimater af konverteringsfaktorer skal i forbindelse med detaileksponeringer baseres på data for en periode på mindst fem år. Som en undtagelse til stk. 1, litra a), har instituttet ikke pligt til at tillægge kravene om historiske data samme vægt, hvis nyere data er bedre til forudsigelse af de fremtidige træk på kreditfaciliteter. Institutterne kan benytte relevante data, der dækker en periode på to år, når de gennemfører IRB-metoden, forudsat at de får tilladelse af de kompetente myndigheder. Den periode, der skal dækkes, forlænges hvert år med et år, indtil de relevante data dækker en periode på fem år.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
karakteren, omfanget og varigheden af en økonomisk nedgangsperiode som omhandlet i stk. 1
b)
på hvilke betingelser en kompetent myndighed kan give et institut tilladelse til at benytte relevante data, der dækker en periode på to år, når instituttet første gang gennemfører IRB-metoden.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 183
Krav vedrørende vurdering af garantiers og kreditderivaters virkning i forbindelse med erhvervseksponeringer og eksponeringer mod institutter, centralregeringer og centralbanker, hvor egne estimater for tab givet misligholdelse (LGD)-estimater anvendes, samt i forbindelse med detaileksponeringer
1. Følgende krav skal opfyldes i forbindelse med anerkendte garantistillere og garantier:
a)
Institutterne skal fastsætte klare kriterier for, hvilke typer garantistillere de anerkender med henblik på beregning af risikovægtede eksponeringer.
b)
Anerkendte garantistillere er omfattet af de samme regler som låntagere, jf. artikel 171, 172 og 173.
c)
Garantien skal foreligge på skrift, den må ikke kunne opsiges af garantistilleren, den skal gælde, indtil forpligtelsen er fuldt indfriet (i forhold til garantibeløbet og garantiens restløbetid), og den skal kunne håndhæves retligt over for garantistilleren i et land, hvor det er muligt at gøre udlæg i garantistillerens aktiver og fuldbyrde en dom. Betingede garantier, som er omfattet af betingelser om, at garantistilleren kan fritages for sine forpligtelser, kan anerkendes efter tilladelse fra de kompetente myndigheder. I ratingkriterierne skal der tages tilstrækkelig højde for eventuelle begrænsninger af den risikoreducerende effekt.
2. Instituttet skal fastsætte klare kriterier for justering af ratingklasser, puljer eller tab givet misligholdelse (LGD)-estimater og, i forbindelse med detaileksponeringer og anerkendte erhvervede detailfordringer, for fordeling af eksponeringer i ratingklasser eller puljer med henblik på at afspejle garantiers indvirkning på beregningen af risikovægtede eksponeringer. Disse kriterier skal opfylde kravene i artikel 171, 172 og 173.
Kriterierne skal være troværdige og intuitive. De skal fokusere på, hvorvidt garantistilleren kan og vil opfylde sine forpligtelser i henhold til garantien, hvornår garantistilleren forventes at foretage eventuelle betalinger, i hvilket omfang garantistillerens evne til at opfylde sine forpligtelser i henhold til garantien er korreleret med låntagerens evne til at indfri gælden, og i hvilket omfang der fortsat vil være en restrisiko i forhold til låntageren.
3. De krav for garantier, der er beskrevet i denne artikel, gælder også for "single-name"-kreditderivater. Hvis der er manglende match mellem den underliggende forpligtelse og referenceforpligtelsen for det pågældende kreditderivat eller den forpligtelse, der afgør, om en kreditbegivenhed er indtrådt, finder kravene i artikel 216, stk. 2, anvendelse. Med hensyn til detaileksponeringer og anerkendte erhvervede fordringer gælder bestemmelserne i dette stykke for fordelingen af eksponeringer i ratingklasser eller puljer.
Kriterierne skal fokusere på kreditderivatets udbetalingsstruktur og bygge på en konservativ vurdering af de konsekvenser, denne struktur har for niveauet og tidspunktet af inddrivelserne. Instituttet skal undersøge, hvilke andre former for restrisici der forekommer.
4. Kravene i stk. 1-3 finder ikke anvendelse på garantier, der stilles af institutter, centralregeringer, centralbanker og erhvervsvirksomheder, som opfylder kravene i artikel 201, stk. 1, litra g), hvis instituttet har fået tilladelse til at anvende standardmetoden i artikel 148 og 150 for eksponeringer mod sådanne enheder. I så fald anvendes kravene i kapitel 4.
5. For garantier på detaileksponeringer gælder kravene i stk. 1, 2 og 3 også for fordeling af eksponeringer i ratingklasser eller puljer og for estimering af sandsynligheden for misligholdelse (PD).
6. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere, på hvilke betingelser de kompetente myndigheder kan tillade, at betingede garantier anerkendes.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 184
Krav til erhvervede fordringer
1. Institutterne skal sikre, at betingelserne i stk. 2-6 opfyldes i forbindelse med kvantificeringen af de risikoparametre, der skal knyttes til ratingklasser eller puljer for erhvervede fordringer.
2. Faciliteten skal struktureres på en sådan måde, at instituttet under alle tænkelige forhold bevarer den reelle ejendomsret til og kontrol over samtlige midler, der indbetales i tilknytning til fordringerne. Såfremt låntageren betaler direkte til en sælger eller et administrationsselskab, skal instituttet regelmæssigt kontrollere, at samtlige betalinger videresendes fuldstændigt og i overensstemmelse med de kontraktmæssige vilkår. Institutterne skal indføre procedurer, som sikrer, at ejendomsretten til fordringer og modtagne midler er beskyttet mod virkningerne af en konkurs eller en retssag, der kan betyde, at långiveren i længere tid må afholde sig fra at realisere eller disponere over fordringerne eller at overtage kontrollen over de modtagne midler.
3. Instituttet skal kontrollere både kvaliteten af de erhvervede fordringer og sælgerens og administrationsselskabets finansielle situation. Følgende krav skal opfyldes:
a)
Instituttet skal vurdere korrelationen mellem kvaliteten af de erhvervede fordringer og både sælgerens og administrationsselskabets finansielle situation og opstille interne politikker og procedurer, som yder tilstrækkelig beskyttelse i tilfælde af uforudsete hændelser, og herunder fastsætte interne risikoratings for hver enkelt sælger og administrationsselskab.
b)
Instituttet skal fastsætte klare og effektive politikker og procedurer for vurdering af, hvilke sælgere og administrationsselskaber der kan anerkendes. Instituttet eller dets befuldmægtigede skal regelmæssigt foretage undersøgelser af sælgere og administrationsselskaber for at kontrollere, om sælgerens eller administrationsselskabets indberetninger er nøjagtige, afsløre svig eller operationelle mangler og kontrollere kvaliteten af sælgerens kreditpolitik og administrationsselskabets indsamlingsstrategier og procedurer. Resultaterne af denne undersøgelse tilsyn skal dokumenteres.
c)
Instituttet skal vurdere karakteristika for puljer af erhvervede fordringer, herunder overtræk; sælgerens tidligere restancer, uerholdelige fordringer og nedskrivninger på uerholdelige fordringer; betalingsvilkår og eventuelle modkonti.
d)
Instituttet skal fastsætte effektive politikker og procedurer for overordnet overvågning af koncentrationer på enkelte låntagere både inden for og på tværs af puljer af erhvervede fordringer.
e)
Instituttet skal sørge for, at administrationsselskabet forsyner det med aktuelle og tilstrækkelig detaljerede oplysninger om aldersfordeling og udvanding af fordringer for at sikre overholdelsen af instituttets anerkendelseskriterier og udlånspolitik for erhvervede fordringer og tilvejebringe et effektivt middel til overvågning og bekræftelse af sælgerens salgsbetingelser og udvanding.
4. Instituttet skal iværksætte systemer og procedurer til tidlig afdækning af forringelser af sælgerens finansielle situation og af kvaliteten af erhvervede fordringer og til proaktiv håndtering af nyopståede problemer. Instituttet skal navnlig have klare og effektive politikker, procedurer og informationssystemer for at overvåge overtrædelser af klausuler og klare og effektive politikker og procedurer for anlæggelse af retssager og håndtering af problematiske erhvervede fordringer.
5. Instituttet skal fastsætte klare og effektive politikker og procedurer for kontrollen med erhvervede fordringer, kreditter og likvide midler. Der skal navnlig udarbejdes skriftlige interne politikker med fokus på alle væsentlige elementer af det program, der er fastlagt for køb af fordringer, herunder udlånssatser, anerkendt sikkerhedsstillelse, nødvendig dokumentation, koncentrationsgrænser og håndtering af kontantindbetalinger. Disse elementer skal fastlægges under passende hensyntagen til alle relevante og væsentlige faktorer, herunder sælgerens og administrationsselskabets finansielle situation, risikokoncentrationer og udviklingen i kvaliteten af de erhvervede fordringer og i sælgerens kundegrundlag, og interne systemer skal sikre, at der kun ydes lån, når der foreligger specificerede sikkerheder og dokumentation.
6. Instituttet skal indføre en effektiv intern metode til vurdering af, om alle dets interne politikker og procedurer overholdes. Denne metode skal omfatte regelmæssig kontrol af alle kritiske faser i instituttets program for køb af fordringer, kontrol af funktionsadskillelsen mellem for det første vurderingen af sælgeren og administrationsselskabet og vurderingen af låntageren og for det andet vurderingen af sælgeren og administrationsselskabet og den eksterne kontrol af sælgeren og administrationsselskabet samt evaluering af "backoffice"-transaktioner med særlig fokus på kvalifikationer, erfaringer, personaleantal og tilhørende automatiserede systemer.
Underafdeling 3
Validering af interne estimater
Artikel 185
Validering af interne estimater
Institutterne skal opfylde følgende krav, når de validerer deres interne estimater:
a)
Institutterne skal indføre robuste systemer til validering af nøjagtigheden og konsistensen af ratingsystemer, procedurer og estimering af alle relevante risikoparametre. Den interne validering skal gøre det muligt for instituttet at foretage en konsistent og meningsfuld vurdering af resultaterne af interne ratingsystemer og risikoestimeringssystemer.
b)
Institutterne skal regelmæssigt sammenligne de faktiske misligholdelsesrater med sandsynlighed for misligholdelse (PD)-estimater for hver ratingklasse, og såfremt de faktiske misligholdelsesrater ligger uden for de rammer, der er fastlagt for denne ratingklasse, skal institutterne iværksætte en nærmere undersøgelse af årsagerne til afvigelsen. Institutter, der benytter deres egne estimater af tab givet misligholdelse (LGD) og konverteringsfaktorer, skal foretage en tilsvarende undersøgelse vedrørende disse estimater. Disse sammenligninger skal baseres på historiske data, som går så langt tilbage i tiden som muligt. Instituttet skal dokumentere de metoder og data, der benyttes til sådanne sammenligninger. Undersøgelsen og dokumentationen skal ajourføres mindst én gang om året.
c)
Institutterne skal også inddrage andre kvantitative valideringsredskaber og foretage andre sammenligninger med relevante eksterne datakilder. Undersøgelsen skal baseres på data, som er relevante for porteføljen, opdateres regelmæssigt og dækker en passende observationsperiode. Institutternes interne vurderinger af deres ratingsystemers funktion skal baseres på den længst mulige periode.
d)
De metoder og data, der anvendes i forbindelse med kvantitativ validering, skal være konsistente over tid. Ændringer af estimerings- og valideringsmetoder og data (såvel datakilder som relevante perioder) skal dokumenteres.
e)
Institutterne skal fastsætte velfunderede interne retningslinjer for situationer, hvor de faktiske værdier for sandsynligheden for misligholdelse (PD), tab givet misligholdelse (LGD), konverteringsfaktorer og samlede tab, hvor forventede tab anvendes, afviger så meget fra de forventede værdier, at det skaber usikkerhed om gyldigheden af disse estimater. Disse retningslinjer skal tage højde for konjunkturforholdene og lignende systematiske udsving i de faktiske misligholdelsesrater. Hvis de faktiske værdier vedvarende er højere end de forventede værdier, skal institutterne opjustere estimaterne i lyset af deres misligholdelses- og tabserfaring.
Underafdeling 4
Krav i forbindelse med aktieeksponeringer i henhold til metoden med interne modeller
Artikel 186
Kapitalgrundlagskrav og risikokvantificering
Med henblik på beregning af kapitalgrundlagskrav skal institutterne opfylde følgende standarder:
a)
Estimatet af det potentielle tab skal være robust over for negative markedsændringer, der kan påvirke den langsigtede risikoprofil for instituttets specifikke aktiebesiddelser. De data, der anvendes for at vise fordelingen af afkast, skal dække den længste analyseperiode, for hvilken der foreligger data, og være egnede til opstilling af risikoprofilen for instituttets specifikke aktieeksponeringer. De anvendte data skal være tilstrækkelige til at tilvejebringe konservative, statistisk pålidelige og robuste tabsestimater, der ikke udelukkende er baseret på subjektive eller skønsmæssige hensyn. Det pågældende chok skal resultere i et konservativt skøn over potentielle tab i løbet af den relevante langsigtede markeds- eller konjunkturcyklus. Instituttet skal kombinere empiriske analyser af de foreliggende data med justeringer baseret på en række forskellige faktorer for at opnå modeloutput, der er tilstrækkelig realistiske og konservative. Institutter, der opstiller "Value at Risk"-modeller (VaR-modeller) til vurdering af potentielle kvartalstab, kan benytte kvartalsdata eller konvertere data, der dækker en kortere tidshorisont, til tilsvarende kvartalsdata ved hjælp af en analytisk hensigtsmæssig metode, der bygger på empirisk dokumentation og på en veludviklet og dokumenteret idéproces og analyse. En sådan fremgangsmåde skal anvendes konservativt og konsistent over tid. Hvis mængden af relevante data er begrænset, skal instituttet tillægge passende forsigtighedsmargener.
b)
De anvendte modeller skal tage tilstrækkeligt hensyn til alle væsentlige risici, der er forbundet med aktieafkast, herunder både de generelle markedsrisici og de specifikke risici, der knytter sig til instituttets aktieportefølje. De interne modeller skal på passende vis belyse historiske prisudsving, kalkulere med potentielle koncentrationer udtrykt i størrelse og ændringer i deres sammensætning og være robuste over for negative markedsforhold. Den population af risikoeksponeringer, som er repræsenteret i de data, der benyttes ved vurderingen, skal svare nøje til eller i det mindste være sammenlignelige med de risici, der er forbundet med instituttets aktieeksponeringer.
c)
Den interne model skal være tilpasset instituttets aktieporteføljes risikoprofil og kompleksitet. Når et institut besidder en større beholdning, hvis værdi er særdeles ikke-lineær, skal de interne modeller være udformet, så de tager tilstrækkelig højde for de risici, der er forbundet med sådanne instrumenter.
d)
Kortlægning af individuelle positioner skal indarbejdes i tilnærmede værdier, markedsindekser og risikofaktorer på en troværdig, intuitiv og velfungerende måde.
e)
Institutterne skal godtgøre ved hjælp af empiriske analyser, at risikofaktorerne er hensigtsmæssige, og at de dækker såvel generelle som specifikke risici.
f)
Estimater af aktieeksponeringers afkastvolatilitet skal baseres på relevante og foreliggende data, oplysninger og metoder. Der skal benyttes uafhængigt kontrollerede interne data eller data fra eksterne kilder, herunder fælles data.
g)
Der skal iværksættes et stringent og omfattende stresstestprogram.
Artikel 187
Risikostyringsprocedure og kontrolmekanismer
Med hensyn til udvikling og anvendelse af interne modeller til fastlæggelse af kapitalgrundlagskrav skal institutterne iværksætte politikker, procedurer og kontrolmekanismer, som sikrer modellens og modelleringsprocessens integritet. I tilknytning til disse politikker, procedurer og kontrolmekanismer skal der træffes følgende foranstaltninger:
a)
fuldstændig integrering af den interne model i instituttets overordnede ledelsesinformationssystemer og i styringen af den aktieportefølje, der ikke indgår i handelsbeholdningen. De interne modeller skal integreres fuldt ud i instituttets risikostyringsinfrastruktur, især hvis de anvendes til måling og vurdering af aktieporteføljens resultater, herunder de risikojusterede resultater, overførsel af økonomisk kapital til aktieeksponeringer og vurdering af den overordnede kapitaldækning og forvaltningen af investeringer
b)
fastlagte ledelsessystemer, procedurer og kontrolforanstaltninger til sikring af regelmæssig og uafhængig gennemgang af alle elementer af den interne modelleringsproces, herunder godkendelse af modelændringer, analyse af modelinput og gennemgang af modelresultater, f.eks. ved direkte kontrol af risikoopgørelser. Disse gennemgange skal sigte mod at vurdere, om modelinput og -resultater er nøjagtige, fuldstændige og hensigtsmæssige, og fokusere på både at afdække og begrænse potentielle fejl, der skyldes kendte svagheder, og at finde frem til ukendte svagheder ved modellen. Gennemgangene kan iværksættes af en intern uafhængig enhed eller af en uafhængig ekstern tredjepart
c)
passende systemer og procedurer til overvågning af investeringsgrænser og risici for aktieeksponeringer
d)
de enheder, der er ansvarlige for modellens udformning og anvendelse, skal være funktionelt uafhængige af de enheder, der er ansvarlige for forvaltningen af de individuelle investeringer
e)
de parter, der er ansvarlige for bestemte aspekter af modelleringsprocessen, skal have de fornødne kvalifikationer. Ledelsen skal afsætte tilstrækkeligt kvalificerede og kompetente medarbejdere til modelarbejdet.
Artikel 188
Validering og dokumentation
Institutterne skal indføre robuste systemer til validering af deres interne modellers og modelleringsprocessers nøjagtighed og konsistens. Alle væsentlige elementer af de interne modeller samt modelleringsprocessen og valideringen skal dokumenteres.
Valideringen af og dokumentationen for institutternes interne modeller og modelleringsprocesser skal opfylde følgende krav:
a)
Institutterne skal anvende intern validering med henblik på at foretage en konsistent og meningsfuld vurdering af resultaterne af deres interne modeller og processer.
b)
De metoder og data, der anvendes i forbindelse med kvantitativ validering, skal være konsistente over tid. Ændringer af estimerings- og valideringsmetoder og data, såvel datakilder som relevante perioder, skal dokumenteres.
c)
Institutterne skal regelmæssigt sammenligne de faktiske aktieafkast, beregnet ud fra realiserede og ikkerealiserede fortjenester og tab, med de modelberegnede estimater. Disse sammenligninger skal baseres på historiske data, som går så langt tilbage i tiden som muligt. Instituttet skal dokumentere de metoder og data, der benyttes til sådanne sammenligninger. Undersøgelsen og dokumentationen skal ajourføres mindst én gang om året.
d)
Institutterne skal inddrage andre kvantitative valideringsredskaber og foretage andre sammenligninger med eksterne datakilder. Undersøgelsen skal baseres på data, som er relevante for porteføljen, opdateres regelmæssigt og dækker en passende observationsperiode. Institutternes interne vurderinger af deres modellers resultater skal baseres på den længst mulige periode.
e)
Institutterne skal fastsætte velfunderede interne retningslinjer for håndtering af situationer, hvor sammenligningen af de faktiske aktieafkast med modelestimaterne skaber usikkerhed om gyldigheden af estimaterne eller af modellerne som sådan. Disse retningslinjer skal tage højde for konjunkturforholdene og lignende systematiske udsving i aktieafkast. Alle justeringer af interne modeller, der foretages som følge af modelgennemgange, skal dokumenteres og stemme overens med instituttets retningslinjer for modelgennemgange.
f)
Den interne model og modelleringsprocessen skal dokumenteres, og der skal oplyses om, hvilke opgaver deltagerne i modelleringsarbejdet, modelgodkendelse og modelgennemgang varetager.
Underafdeling 5
Intern ledelse og kontrol
Artikel 189
Selskabsledelse
1. Alle væsentlige aspekter af rating- og estimeringsprocesserne skal godkendes af instituttets ledelsesorgan eller et særligt udvalg herunder og af den øverste ledelse. Disse parter skal have en generel forståelse af instituttets ratingsystemer og et mere indgående kendskab til de ledelsesrapporter, der knytter sig hertil.
2. Den øverste ledelse skal opfylde følgende krav:
a)
Den skal underrette ledelsesorganet eller et særligt udvalg herunder om væsentlige ændringer eller afvigelser fra den fastlagte politik, såfremt disse vil få væsentlig indvirkning på instituttets ratingsystemers funktion.
b)
Den skal have et godt kendskab til ratingsystemernes opbygning og funktion.
c)
Den skal løbende kontrollere, at ratingsystemerne fungerer korrekt.
Kreditrisikokontrolenhederne skal holde den øverste ledelse orienteret om resultaterne af ratingprocessen, områder, hvor der er behov for forbedringer, og resultatet af bestræbelser på at udbedre tidligere konstaterede mangler.
3. En intern rating-baseret analyse af instituttets kreditrisikoprofil skal udgøre et centralt element i ledelsesrapporterne til disse parter. Rapporterne skal som et minimum omhandle risikoprofiler for de enkelte ratingklasser, forskydninger mellem grupper, estimering af de relevante parametre for hver ratingklasse og sammenligning af faktiske misligholdelsesrater og, i det omfang egne estimater anvendes, af faktiske tab givet misligholdelse (LGD) og faktiske konverteringsfaktorer med de forventede værdier samt stresstestresultater. Rapporteringshyppigheden skal afhænge af, hvilke oplysninger der er tale om, hvor vigtige de er, og hvilken status modtageren har.
Artikel 190
Kreditrisikokontrol
1. Kreditrisikokontrolenheden skal arbejde uafhængigt af personalefunktionen og ledelsesfunktionen, som har ansvaret for at initiere eller forny eksponeringer, og den skal rapportere direkte til den øverste ledelse. Enheden skal udforme eller udvælge, implementere og føre tilsyn med ratingsystemer og kontrollere deres resultater. Enheden skal regelmæssigt udarbejde og analysere rapporter om ratingsystemernes output.
2. Kreditrisikokontrolenhedens eller -enhedernes ansvarsområder er:
a)
undersøgelse og overvågning af ratingklasser og puljer
b)
udarbejdelse og analyse af kortfattede rapporter om instituttets ratingsystemer
c)
iværksættelse af procedurer med henblik på at kontrollere, at definitioner af ratingklasser og puljer anvendes på samme måde i alle afdelinger og geografiske områder
d)
gennemgang af ratingprocessen og dokumentering af eventuelle ændringer heraf, herunder årsagerne til disse ændringer
e)
gennemgang af ratingkriterier med henblik på at vurdere, om de stadig er egnede til forudsigelse af risici. Ændringer af ratingprocessen, af kriterier eller af individuelle ratingparametre skal dokumenteres og registreres
f)
aktiv deltagelse i udformningen eller udvælgelsen, implementeringen og valideringen af de modeller, der anvendes i ratingprocessen
g)
kontrol og overvågning af de modeller, der anvendes i ratingprocessen
h)
løbende gennemgang og ændring af de modeller, der anvendes i ratingprocessen.
3. Institutter, der anvender fælles data i overensstemmelse med artikel 179, stk. 2, kan outsource følgende opgaver:
a)
tilvejebringelse af oplysninger vedrørende undersøgelse og overvågning af ratingklasser og puljer
b)
udarbejdelse af kortfattede rapporter om instituttets ratingsystemer
c)
tilvejebringelse af oplysninger vedrørende gennemgang af ratingkriterier med henblik på at vurdere, om de stadig er egnede til forudsigelse af risici
d)
dokumentering af ændringer af ratingprocessen, kriterier eller individuelle ratingparametre
e)
tilvejebringelse af oplysninger vedrørende løbende gennemgang og ændring af de modeller, der anvendes i ratingprocessen.
4. Institutter, der anvender bestemmelserne i stk. 3, skal sørge for, at de kompetente myndigheder har adgang til alle relevante oplysninger fra tredjemand, som er nødvendige for at undersøge, om kravene er opfyldt, og at de kompetente myndigheder kan foretage de samme undersøgelser på stedet, som iværksættes inden for instituttet.
Artikel 191
Intern revision
Den interne revisionsafdeling eller en tilsvarende uafhængig revisionsinstans skal mindst én gang om året gennemgå instituttets ratingsystemer og anvendelse heraf, herunder anvendelse i kreditfunktionen samt estimeringen af sandsynligheden for misligholdelse (PD), tab givet misligholdelse (LGD), forventede tab og konverteringsfaktorer. Gennemgangen skal bl.a. afdække, om samtlige krav er opfyldt.
KAPITEL 4
Kreditrisikoreduktion
Afdeling 1
Definitioner og generelle krav
Artikel 192
Definitioner
I dette kapitel forstås ved:
1) "långivende institut": det institut, der har den pågældende eksponering
2) "sikret udlånstransaktion": alle transaktioner, der giver anledning til en eksponering, for hvilken der stilles sikkerhed, og hvor det ikke bestemmes, at instituttet har ret til at modtage margenbetalinger mindst én gang daglig
3) "kapitalmarkedstransaktion": alle transaktioner, der giver anledning til en eksponering, for hvilken der stilles sikkerhed, og hvor det bestemmes, at instituttet har ret til at modtage margenbetalinger mindst én gang daglig
4) "underliggende CIU": en CIU, i hvis aktier eller andele en anden CIU har investeret.
Artikel 193
Principper for anerkendelse af virkningen af teknikker til kreditrisikoreduktion
1. En eksponering, med hensyn til hvilken et institut opnår kreditrisikoreduktion, må ikke medføre en højere risikovægtet eksponering eller et højere forventet tab end en i øvrigt identisk eksponering, med hensyn til hvilken et institut ikke har nogen kreditrisikoreduktion.
2. Hvis størrelsen af den risikovægtede eksponering allerede tager højde for kreditrisikoafdækning efter kapitel 2 eller 3, alt efter hvad der er relevant, tager instituttet ikke højde for denne kreditrisikoafdækning ved beregningerne efter dette kapitel.
3. Hvis bestemmelserne i afdeling 2 og 3 er opfyldt, kan institutter ændre beregningen af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden og beregningen af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden i overensstemmelse med bestemmelserne i afdeling 4, 5 og 6.
4. Institutter behandler kontantbeløb, værdipapirer eller råvarer, der købes, lånes eller modtages i forbindelse med en genkøbstransaktion eller en transaktion vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer og råvarer, som sikkerhed.
5. Når et institut beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden, og der er tale om mere end én type kreditrisikoreduktion for en enkelt eksponering, træffer det følgende to foranstaltninger:
a)
opdeler eksponeringen i dele, der dækkes af de forskellige typer værktøjer til kreditrisikoreduktion
b)
beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer for hver af delene i litra a) separat i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 2 og dette kapitel.
6. Når et institut beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden, og der er tale om en enkelt eksponering med kreditrisikoafdækning fra samme udbyder, og nævnte kreditrisikoafdækning har forskellige løbetider, træffer det følgende to foranstaltninger:
a)
opdeler eksponeringen i dele, der dækkes af de forskellige værktøjer til kreditrisikoreduktion
b)
beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer for hver af delene i litra a) separat i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 2 og dette kapitel.
Artikel 194
Principper for anerkendelse af teknikker til kreditrisikoreduktion
1. Den teknik, der anvendes til at yde kreditrisikoafdækning, samt de foranstaltninger og skridt, der tages, og de procedurer og politikker, der implementeres af det långivende institut, skal være af en sådan karakter, at de resulterer i kreditrisikoafdækningsarrangementer, der har retskraft og kan fuldbyrdes i alle de relevante retsområder.
Det långivende institut skal på den kompetente myndigheds anmodning forelægge den seneste udgave af den eller de uafhængige, skriftlige og begrundede juridiske udtalelser, som det har anvendt til at fastlægge, om dets kreditrisikoafdækningsarrangement eller -arrangementer opfylder betingelsen i første afsnit.
2. Det långivende institut tager alle nødvendige skridt til at sikre, at et kreditrisikoafdækningsarrangement er effektivt, og til at reducere de risici, der er relateret til dette arrangement.
3. Institutterne kan kun anerkende finansieret kreditrisikoafdækning i beregningen af virkningen af en kreditrisikoreduktion, hvis de aktivposter, hvorfra risikoafdækningen hidrører, opfylder begge følgende betingelser:.
a)
De er optaget på listen over de relevante anerkendte aktiver i artikel 197-200, alt efter hvad der er relevant
b)
De er tilstrækkelig likvide, og deres værdi over tid er tilstrækkelig stabil til at yde passende vished for den tilvejebragte kreditrisikoafdækning under hensyntagen til den metode, der benyttes til at beregne de risikovægtede værdier af eksponeringer, og til graden af tilladt anerkendelse.
4. Institutterne kan kun anerkende finansieret kreditrisikoafdækning i beregningen af virkningen af en kreditrisikoreduktion, hvis det långivende institut har ret til rettidigt at realisere eller beholde de aktivposter, hvorfra risikoafdækningen hidrører, i tilfælde af låntagerens eller i givet fald depotforvalterens misligholdelse, insolvens eller konkurs eller en anden kreditbegivenhed, der er beskrevet i transaktionsdokumentationen. Graden af korrelation mellem værdien af de aktivposter, der lægges til grund for risikoafdækningen, og låntagerens kreditværdighed må ikke være for stor.
5. Når der er tale om ufinansieret kreditrisikoafdækning, anerkendes udbyderen af afdækningen kun som udbyder af afdækning, hvis den pågældende er optaget på listen over anerkendte udbydere af afdækning i artikel 201 eller i givet fald 202.
6. Når der er tale om ufinansieret kreditrisikoafdækning, anerkendes afdækningsarrangement kun som afdækningsarrangement, hvis følgende to betingelser er opfyldt:
a)
det er optaget på listen over anerkendte afdækningsarrangementer i artikel 203 og artikel 204, stk. 1
b)
det har retskraft og kan fuldbyrdes i de relevante retsområder og yder passende vished for den opnåede kreditrisikoafdækning under hensyntagen til den metode, der benyttes til at beregne størrelsen af de risikovægtede eksponeringer, og graden af tilladt anerkendelse
c)
udbyderen af afdækningen opfylder kriterierne i stk. 5.
7. Kreditrisikoafdækning skal opfylde de respektive krav i afdeling 3.
8. Instituttet skal over for de kompetente myndigheder kunne godtgøre, at det benytter hensigtsmæssige risikostyringsprocedurer til sikring mod risici, som instituttet kan blive eksponeret for, gennem anvendelse af metoder til kreditrisikoreduktion.
9. Uanset om der er taget højde for kreditrisikoreduktion ved beregningen af de risikovægtede eksponeringer og eventuelt forventede tab, skal institutterne fortsat foretage en fuldstændig risikovurdering af den underliggende eksponering og over for de kompetente myndigheder kunne godtgøre, opfyldelsen af dette krav. I forbindelse med genkøbstransaktioner og transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer eller råvarer betragtes den underliggende eksponering med henblik på dette stykke kun som eksponeringens nettobeløb.
10. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere hvilke aktivposter der er tilstrækkeligt likvide, og hvornår aktivernes værdi kan anses for tilstrækkeligt stabil med henblik på stk. 3
EBA disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 30. september 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Afdeling 2
Anerkendte former for kreditrisikoreduktion
Underafdeling 1
Finansieret kreditrisikoafdækning
Artikel 195
Balanceført netting
Et institut kan anvende balanceført netting af gensidige krav mellem instituttet og dets modpart som en anerkendt form for kreditrisikoreduktion.
Uden at dette berører artikel 196, er det kun den gensidige likviditetssaldo mellem instituttet og modparten, der kan anerkendes. Institutter kan kun ændre størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og i givet fald de forventede tab for udlån og indskud, som de selv har modtaget, og som er genstand for en aftale om balanceført netting.
Artikel 196
Rammeaftaler om netting, der omfatter genkøbstransaktioner eller transaktioner vedrørende ind- eller udlån i værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner
Institutter, der vælger at bruge den udbyggede metode for finansielle sikkerheder, der er omhandlet i artikel 223, kan tage højde for virkningerne af bilaterale nettingaftaler, der dækker genkøbstransaktioner, transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner med en tredjepart. Uden at dette berører artikel 299, skal den sikkerhed, der stilles, og de værdipapirer eller råvarer, der lånes i forbindelse med sådanne aftaler eller transaktioner, overholde de krav for anerkendelse af sikkerhed, der er fastsat i artikel 197 og 198.
Artikel 197
Anerkendt sikkerhed i forbindelse med alle fremgangsmåder og metoder
1. Institutterne kan anvende følgende poster som anerkendt sikkerhed i forbindelse med alle fremgangsmåder og metoder:
a)
indskud i kontanter eller kontantlignende instrumenter placeret i det långivende institut
b)
gældsinstrumenter, der er udstedt af centralregeringer eller centralbanker, og for hvilke der foreligger en kreditvurdering udarbejdet af et ECAI eller et eksportkreditagentur, som er anerkendt med henblik på kapitel 2, og som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 4 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af eksponeringer mod centralregeringer og centralbanker
c)
gældsinstrumenter, der er udstedt af institutter, og for hvilke der foreligger en kreditvurdering udarbejdet af et ECAI, som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af eksponeringer mod institutter
d)
gældsinstrumenter, der er udstedt af andre enheder, og for hvilke der foreligger en kreditvurdering udarbejdet af et ECAI, som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af eksponeringer mod selskaber
e)
gældsinstrumenter, for hvilke der foreligger en kortsigtet kreditvurdering udarbejdet af et ECAI, som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af kortfristede eksponeringer
f)
aktier eller konvertible obligationer, der indgår i et hovedindeks
g)
guld
h)
securitiseringspositioner, der ikke er gensecuritiseringspositioner, for hvilke der foreligger en ekstern kreditvurdering udarbejdet af et ECAI, som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 5, afdeling 3, underafdeling 3, om risikovægtning af securitiseringseksponeringer.
2. Med henblik på stk. 1, litra b), omfatter "gældsinstrumenter, der er udstedt af centralregeringer eller centralbanker" følgende:
a)
gældsinstrumenter, som er udstedt af regionale eller lokale myndigheder, og som behandles som eksponeringer mod centralregeringen i det pågældende land i henhold til artikel 115, stk. 2
b)
gældsinstrumenter, der er udstedt af offentlige enheder, og som behandles som eksponeringer mod centralregeringer i overensstemmelse med artikel 116, stk. 4
c)
gældsinstrumenter, som er udstedt af multilaterale udviklingsbanker, der tillægges en risikovægt på 0 % i henhold til artikel 117, stk. 2
d)
gældsinstrumenter, som er udstedt af internationale organisationer, der tillægges en risikovægt på 0 % i henhold til artikel 118.
3. Med henblik på stk. 1, litra c), omfatter "gældsinstrumenter, der er udstedt af institutter" følgende:
a)
gældsinstrumenter, som er udstedt af regionale eller lokale myndigheder, bortset fra de i stk. 2, litra a), omhandlede gældsinstrumenter
b)
gældsinstrumenter, som er udstedt af offentlige enheder, og som behandles som eksponeringer i overensstemmelse med artikel 116, stk. 1 og 2
c)
gældsinstrumenter, som er udstedt af multilaterale udviklingsbanker, der ikke tillægges en risikovægt på 0 % i henhold til artikel 117, stk. 2.
4. Institutterne kan anvende gældsinstrumenter, der er udstedt af andre institutter, og for hvilke der ikke foreligger en kreditvurdering udarbejdet af et ECAI, som anerkendt sikkerhed, hvis disse gældsinstrumenter opfylder alle følgende kriterier:
a)
De er noteret på en anerkendt børs.
b)
De opfylder betingelserne for ikkeefterstillet gæld.
c)
Alle andre ratede værdipapirer med samme rang, som instituttet har udstedt, har en kreditvurdering udarbejdet af et ECAI, som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af eksponeringer mod institutter eller kortfristede eksponeringer.
d)
Det långivende institut er ikke i besiddelse af oplysninger, der tyder på, at disse gældsinstrumenter bør tildeles en lavere kreditvurdering end den, der er anført i litra c).
e)
Instrumentets markedslikviditet er tilstrækkelig med henblik herpå.
5. Institutterne kan anvende andele eller aktier i CIU'er som anerkendt sikkerhed, hvis alle nedenstående betingelser er opfyldt:
a)
Andelene eller aktierne er genstand for daglige officielle kursnoteringer.
b)
CIU'erne begrænser sig til at investere i de instrumenter, der anerkendes i henhold til stk. 1 og 2.
c)
CIU'erne opfylder betingelserne i artikel 132, stk. 3.
Hvis en CIU investerer i aktier eller andele i en anden CIU, finder betingelserne i første afsnit, litra a), b) og c), ligeledes anvendelse på sådanne eventuelle underliggende CIU'er.
Selv om en CIU anvender derivater til risikoafdækning af tilladte investeringer, bevirker det ikke, at andele eller aktier i denne virksomhed ikke kan anerkendes som sikkerhed.
6. Hvis en CIU ("den oprindelige CIU") eller eventuelle underliggende CIU'er ikke begrænser sig til at investere i de instrumenter, der anerkendes i henhold til stk. 1 og 4, kan institutterne med henblik på stk. 5 anvende andele eller aktier i denne CIU som sikkerhed med et beløb svarende til værdien af de anerkendte aktiver, som besiddes af CIU'en, idet det forudsættes, at denne CIU eller eventuelle underliggende CIU'er har investeret i ikkeanerkendte aktiver i det størst mulige omfang, der er tilladt i henhold til deres respektive mandater.
Hvis en underliggende CIU selv har underliggende CIU'er, kan institutterne anvende andele eller aktier i den oprindelige CIU som anerkendt sikkerhed, under forudsætning af at de anvender metoden i første afsnit.
I tilfælde, hvor ikkeanerkendte aktiver kan have en negativ værdi på grund af forpligtelser eller eventualforpligtelser som følge af ejerskab, træffer institutterne følgende to foranstaltninger:
a)
De beregner den samlede værdi af de ikkeanerkendte aktiver.
b)
Hvis det beløb, der fremkommer under litra a), er negativt, trækker de den absolutte værdi af nævnte beløb fra den samlede værdi af de anerkendte aktiver.
7. Hvis der i relation til stk. 1, litra b)-e), for et instrument foreligger to kreditvurderinger fra ECAI'er, skal institutterne lægge den mindst fordelagtige vurdering til grund. Hvis der for et instrument foreligger mere end to kreditvurderinger fra ECAI'er, skal institutterne lægge de to mest fordelagtige vurderinger til grund. Hvis de to mest fordelagtige kreditvurderinger er forskellige, skal institutterne lægge den mindst fordelagtige af disse to vurderinger til grund.
8. ESMA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
de hovedindekser, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 1, litra f), artikel 198, stk. 1, litra a), artikel 224 stk. 1 og 4, og artikel 299, stk. 2, litra e)
b)
de anerkendte børser, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 4, litra a), artikel 198, stk. 1, litra a), artikel 224, stk. 1 og 4, artikel 299, stk. 2, litra e), artikel 400, stk. 2, litra k), artikel 416, stk. 3, litra e), artikel 428, stk. 1, litra c), og i bilag III, punkt 12 i overensstemmelse med betingelserne i artikel 4, stk. 1, nr. 72).
ESMA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1095/2010.
Artikel 198
Anden anerkendt sikkerhed i forbindelse med den udbyggede metode for finansielle sikkerheder
1. Ud over den sikkerhed, der er beskrevet i artikel 197, kan et institut, hvis det anvender den udbyggede metode for finansielle sikkerheder, der er omhandlet i artikel 223, anvende følgende poster som anerkendt sikkerhed:
a)
aktier eller konvertible obligationer, der ikke indgår i et hovedindeks, men handles på en anerkendt børs
b)
andele eller aktier i en CIU, hvis følgende to betingelser er opfyldt:
i)
andelene eller aktierne er genstand for daglige officielle kursnoteringer
ii)
CIU'en begrænser sig til at investere i de instrumenter, der anerkendes i henhold til artikel 197, stk. 1 og 4, og i de poster, der er nævnt i litra a) i dette afsnit.
Hvis en CIU investerer i andele eller aktier i en anden CIU, finder betingelserne i litra a) og b) ligeledes anvendelse på sådanne underliggende CIU'er.
Selv om en CIU anvender derivater til risikoafdækning af tilladte investeringer, bevirker det ikke, at andele eller aktier i denne CIU ikke kan anerkendes som sikkerhed.
2. Hvis en CIU eller eventuelle underliggende CIU'er ikke begrænser sig til at investere i de instrumenter, der anerkendes i henhold til artikel 197, stk. 1 og 4, eller de poster, der er omhandlet i stk. 1, litra a), kan institutterne anvende andele eller aktier i denne CIU som sikkerhed med et beløb svarende til værdien af de anerkendte aktiver, som befinder sig i CIU'en, idet det forudsættes, at denne CIU eller eventuelle underliggende CIU'er har investeret i ikkeanerkendte aktiver i det størst mulige omfang, der er tilladt i henhold til deres respektive mandater.
I tilfælde, hvor ikkeanerkendte aktiver kan have en negativ værdi på grund af forpligtelser eller eventualforpligtelser som følge af ejerskab, træffer institutterne følgende to foranstaltninger:
a)
de beregner den samlede værdi af de ikkeanerkendte aktiver
b)
hvis det beløb, der fremkommer under litra a), er negativt, trækker de den absolutte værdi af nævnte beløb fra den samlede værdi af de anerkendte aktiver.
Artikel 199
Anden anerkendt sikkerhed efter IRB-metoden
1. Ud over den i artikel 197 og 198 omhandlede sikkerhed kan institutter, som beregner størrelsen af risikovægtede eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden, også anvende følgende former for sikkerhed:
a)
sikkerhed i fast ejendom i overensstemmelse med stk. 2, 3 og 4
b)
fordringer i overensstemmelse med stk. 5
c)
anden fysisk sikkerhed i overensstemmelse med stk. 6 og 8
d)
leje i overensstemmelse med stk. 7.
2. Medmindre andet følger af artikel 124, stk. 2, kan institutterne anvende fast ejendom til beboelse, som er eller vil blive beboet eller udlejet af ejeren eller af den begunstigede ejer i tilfælde af personlige investeringsselskaber, og erhvervsejendomme, dvs. kontor- og andre forretningsejendomme, som anerkendt sikkerhed, hvis følgende to betingelser er opfyldt:
a)
Den faste ejendoms værdi afhænger ikke i væsentlig grad af låntagerens kreditværdighed. Når institutter i denne forbindelse skal fastslå, om der er tale om væsentlig afhængighed, kan de se bort fra situationer, hvor rent makroøkonomiske faktorer påvirker både ejendommens værdi og låntagerens betalingsevne.
b)
Risikoen ved låntageren afhænger ikke i væsentlig grad af afkastet fra den underliggende ejendom eller det underliggende projekt, men af låntagerens grundlæggende evne til at indfri gælden på anden vis, og indfrielsen af den pågældende facilitet afhænger således ikke i væsentlig grad af, hvilke pengestrømme den underliggende ejendom, der er stillet som sikkerhed, måtte generere.
3. Institutterne kan fravige stk. 2, litra b), for så vidt angår eksponeringer med sikkerhed i fast ejendom til beboelse i en medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i nævnte medlemsstat har offentliggjort belæg for, at der eksisterer et veludviklet og veletableret marked for fast ejendom til beboelse i nævnte medlemsstat med tabsprocenter, der er ikke overskrider følgende grænser:
a)
Tab i forbindelse med lån med sikkerhed i fast ejendom til beboelse op til 80 % af markedsværdien eller 80 % af belåningsværdien, jf. dog artikel 124, stk. 2, må ikke overstige 0,3 % af de udestående lån med sikkerhed i fast ejendom til beboelse inden for et givet år.
b)
Det samlede tab på lån med sikkerhed i fast ejendom til beboelse må ikke overstige 0,5 % af de udestående lån med sikkerhed i fast ejendom til beboelse inden for et givet år.
Hvis en af betingelserne i første afsnit, litra a) og b), ikke er opfyldt i et givet år, anvender institutterne ikke den behandling, der er omhandlet i nævnte afsnit, før begge betingelser igen er opfyldt i et efterfølgende år.
4. Institutterne kan fravige stk. 2, litra b), for så vidt angår erhvervsejendomme i en medlemsstat, hvis de kompetente myndigheder i nævnte medlemsstat har offentliggjort belæg for, at der eksisterer et veludviklet og veletableret marked for erhvervsejendomme i nævnte medlemsstat med tabsprocenter, der ikke overskrider følgende grænser:
a)
Tab i forbindelse med lån med sikkerhed i erhvervsejendom op til 50 % af markedsværdien eller 60 % af belåningsværdien må ikke overstige 0,3 % af de udestående lån med sikkerhed i erhvervsejendom inden for et givet år.
b)
Det samlede tab på lån med sikkerhed i erhvervsejendom må ikke overstige 0,5 % af de udestående lån med sikkerhed i erhvervsejendom inden for et givet år.
Hvis en af betingelserne i første afsnit, litra a) og b), ikke er opfyldt i et givet år, anvender institutterne ikke den behandling, der er omhandlet i nævnte afsnit, før begge betingelser igen er opfyldt i et efterfølgende år.
5. Institutterne kan anvende fordringer i tilknytning til en handelstransaktion eller transaktioner med en oprindelig løbetid på et år eller derunder som anerkendt sikkerhed. Fordringer vedrørende securitiseringer, indirekte deltagelse eller kreditderivater eller beløb, der skyldes af tilsluttede parter, anerkendes ikke.
6. De kompetente myndigheder tillader et institut at anvende fysisk sikkerhed af en anden type end den, der er anført i stk. 2, 3 og 4, som anerkendt sikkerhed, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
Der findes likvide markeder, således som det fremgår af hyppige transaktioner under hensyntagen til aktivtypen, hvor det er hurtigt og billigt at afhænde den pågældende sikkerhedsstillelse. Institutterne vurderer denne betingelse regelmæssigt, og hvis data tyder på væsentlige ændringer på markedet.
b)
Der foreligger velfunderede, offentligt tilgængelige markedspriser for sikkerheden. Institutterne kan betragte markedspriserne som velfunderede, hvis de stammer fra pålidelige informationskilder, f.eks. offentlige indekser, og afspejler transaktionernes pris under normale forhold. Institutterne kan betragte markedspriserne som offentligt tilgængelige, hvis priserne offentliggøres, er let tilgængelige og foreligger regelmæssigt uden urimelige administrative eller finansielle byrder til følge.
c)
Instituttet analyserer markedspriserne, den tid og de omkostninger, der er forbundet med at realisere sikkerheden, og indtægterne fra sikkerheden.
d)
Instituttet påviser, at indtægterne fra sikkerhed ikke er til under 70 % af sikkerhedens værdi i mere end 10 % af alle realiseringer for en given type sikkerhed. Hvis der er væsentlig volatilitet i markedspriserne, godtgør instituttet til de kompetente myndigheders tilfredshed, at dets vurdering af sikkerheden er tilstrækkeligt konservativ.
Institutterne skal dokumentere, at betingelserne i første afsnit, litra a)-d), og betingelserne i artikel 210 er opfyldt.
7. Med forbehold af bestemmelserne i artikel 230, stk. 2, kan eksponeringer i forbindelse med transaktioner, hvor et institut udlejer et formuegode til tredjemand, forudsat at kravene i artikel 211 er opfyldt, behandles på samme måde som lån med sikkerhed i den type formuegode, der udlejes.
8. EBA offentliggør en liste over de typer fysisk sikkerhed, som institutter har fået lov af deres kompetente myndighed til at bruge i overensstemmelse med stk. 6.
Artikel 200
Andre former for finansieret kreditrisikoafdækning
Institutterne kan anvende følgende andre former for finansieret kreditrisikoafdækning som anerkendt sikkerhed:
a)
indskud i kontanter eller kontantlignende instrumenter, som er placeret i et tredjepartsinstitut, uden at der foreligger en depotaftale, og som er pantsat til det långivende institut
b)
livsforsikringspolicer pantsat hos det långivende institut
c)
instrumenter, som er udstedt af et tredjepartsinstitut, og som på anmodning købes tilbage af dette institut.
Underafdeling 2
Ufinansieret kreditrisikoafdækning
Artikel 201
Anerkendte udbydere af kreditrisikoafdækning i forbindelse med alle metoder
1. Institutterne kan anvende følgende parter som anerkendte udbydere af ufinansieret kreditrisikoafdækning:
a)
centralregeringer og centralbanker
b)
regionale og lokale myndigheder
c)
multilaterale udviklingsbanker
d)
internationale organisationer, såfremt eksponeringer mod disse tillægges en risikovægt på 0 % efter artikel 112
e)
offentlige enheder, såfremt fordringer på disse behandles efter artikel 117
f)
institutter og finansieringsinstitutter, for hvilke eksponeringer mod finansieringsinstitutter behandles som eksponeringer mod institutterne i overensstemmelse med artikel 119, stk. 5
g)
andre selskaber, herunder instituttets moderselskab, datterselskaber og tilknyttede selskaber, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
i)
disse andre selskaber har en kreditvurdering fra et ECAI
ii)
disse andre selskaber har ikke, for så vidt angår institutter, der beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden, en kreditvurdering fra et anerkendt ECAI og er omfattet af en intern rating udarbejdet af instituttet
h)
centrale modparter.
2. Hvis institutterne beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden, skal der, for at en garantistiller kan anerkendes som udbyder af ufinansieret kreditrisikoafdækning, foreligge en intern rating udarbejdet af instituttet i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 3, afdeling 6.
De kompetente myndigheder offentliggør og ajourfører listen over de finansielle institutter, der er anerkendte udbydere af ufinansieret kreditrisikoafdækning, jf. stk. 1, litra f), eller de vejledende kriterier for at identificere sådanne anerkendte udbydere af ufinansieret kreditrisikoafdækning sammen med en beskrivelse af de gældende tilsynsmæssige krav og deler deres liste med andre kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 117 i direktiv 2013/36/EU.
Artikel 202
Anerkendte udbydere af kreditrisikoafdækning i forbindelse med IRB-metoden med ret til at anvende fremgangsmåden i artikel 153, stk. 3
Et institut kan anvende institutter, forsikrings- og genforsikringsselskaber og eksportkreditagenturer, der opfylder alle følgende betingelser, som anerkendte udbydere af ufinansieret kreditrisikoafdækning med ret til at anvende fremgangsmåden i artikel 153, stk. 3:
a)
de har tilstrækkelig erfaring med ydelse af ufinansieret kreditrisikoafdækning
b)
de er omfattet af regler svarende til dem, der er fastsat i denne forordning, eller var på tidspunktet for kreditrisikoafdækningen omfattet af en kreditvurdering fra et anerkendt ECAI, som EBA har henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af erhvervseksponeringer
c)
de havde en intern rating på tidspunktet for ydelsen af kreditrisikodækningen eller i en periode derefter, hvor sandsynligheden for misligholdelse (PD) højst svarer til den, der er knyttet til kreditkvalitetstrin 2 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af eksponeringer mod selskaber
d)
de har en intern rating, hvor sandsynligheden for misligholdelse (PD) højst svarer til den, der er knyttet til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til reglerne i kapitel 2 om risikovægtning af eksponeringer mod selskaber.
Kreditrisikodækning, der ydes af eksportkreditagenturer, er med henblik på denne artikel ikke omfattet af en eksplicit regaranti fra en centralregering.
Artikel 203
Anvendelse af garantier som ufinansieret kreditrisikoafdækning
Institutterne kan anvende garantier som anerkendt ufinansieret kreditrisikoafdækning.
Underafdeling 3
Derivattyper
Artikel 204
Anerkendte typer kreditderivater
1. Institutterne kan anvende følgende typer kreditderivater og instrumenter, der består af sådanne kreditderivater eller i økonomisk henseende kan sidestilles hermed, som anerkendt kreditrisikoafdækning:
a)
"credit default swaps"
b)
"total return swaps"
c)
"credit linked notes" med det indbetalte beløb.
Hvis et institut køber kreditafdækning i form af en "total return swap" og registrerer de modtagne nettobetalinger fra dette instrument som nettoindkomst, men ikke registrerer modgående fald i værdien af det aktiv, der afdækkes, enten gennem nedsættelse dagsværdien eller ved tillæg til reserver, kan nævnte kreditafdækning ikke anerkendes.
2. Hvis et institut benytter et kreditderivat til intern afdækning, skal den kreditrisiko, der lægges over på handelsbeholdningen, overføres til en eller flere tredjeparter, for at kreditrisikoafdækningen kan anerkendes med henblik på dette kapitel.
Hvis intern afdækning foretages i overensstemmelse med første afsnit, og kravene i dette kapitel er opfyldt, anvender institutterne reglerne i afdeling 4-6 til beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab i forbindelse med erhvervelse af ufinansieret kreditrisikoafdækning.
Afdeling 3
Krav
Underafdeling 1
Finansieret kreditrisikoafdækning
Artikel 205
Krav til balanceførte nettingaftaler ud over de i artikel 206 omhandlede rammeaftaler om netting
Balanceførte nettingaftaler ud over de i artikel 206 omhandlede rammeaftaler om nettinganerkendes som kreditrisikoreduktion, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
Aftalerne har retskraft og kan fuldbyrdes i alle relevante retsområder, herunder i tilfælde af en modparts insolvens eller konkurs.
b)
Institutterne kan til enhver tid identificere de aktiver og passiver, der er omfattet af aftalerne.
c)
Institutterne skal løbende overvåge og begrænse de risici, der er forbundet med kreditrisikoafdækningens ophør.
d)
Institutterne skal løbende overvåge og begrænse de relevante eksponeringer på nettobasis.
Artikel 206
Krav til rammeaftaler om netting, der omfatter genkøbstransaktioner eller indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner
Rammeaftaler om netting, der omfatter genkøbstransaktioner, eller indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner, anerkendes som kreditrisikoreduktion, hvis sikkerheden i henhold til disse aftaler opfylder alle de krav, der er fastsat i artikel 207, stk. 2-4, og alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
De har retskraft og kan fuldbyrdes i alle relevante retsområder, herunder i tilfælde af modpartens insolvens eller konkurs.
b)
De giver den part, der ikke misligholder aftalen, ret til i tide at afslutte og lukke alle transaktioner i henhold til aftalen i tilfælde af misligholdelse, herunder i tilfælde af modpartens konkurs eller insolvens.
c)
De giver mulighed for netting af gevinster og tab på transaktioner, der afsluttes i henhold til en aftale, således at den ene part skylder den anden et enkelt nettobeløb.
Artikel 207
Krav til finansiel sikkerhed
1. Finansiel sikkerhed og guld anerkendes som sikkerhed i forbindelse med alle fremgangsmåder og metoder, hvis alle kravene i stk. 2-4 er opfyldt.
2. Låntagers kreditværdighed og værdien af sikkerheden må ikke have nogen væsentlig positiv korrelation. Hvis værdien af sikkerheden reduceres væsentligt, indebærer dette ikke i sig selv, at låntagerens kreditværdighed er væsentlig forringet. Hvis låntagerens kreditværdighed bliver kritisk, indebærer dette ikke i sig selv at sikkerhedens værdi er væsentlig forringet.
Værdipapirer udstedt af låntageren eller et tilknyttet selskab i koncernen anerkendes ikke som sikkerhed. Ikke desto mindre anerkendes de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, som låntageren selv har udstedt, og som falder ind under bestemmelserne i artikel 129, som sikkerhed, når de stilles som sikkerhed for en genkøbstransaktion, forudsat at de opfylder betingelsen i første afsnit.
3. Institutterne skal opfylde alle kontraktbestemte og lovgivningsmæssige krav med hensyn til fuldbyrdelse af aftalerne om sikkerhedsstillelse i henhold til den lovgivning, der gælder for deres interesse i sikkerheden, og tage alle nødvendige skridt til at sikre denne fuldbyrdelse.
Institutterne skal have foretaget en tilstrækkelig juridisk gennemgang, der bekræfter fuldbyrdelsen af aftalerne om sikkerhedsstillelse i alle relevante retsområder. Denne gennemgang skal foretages på ny, når det er nødvendigt for at sikre den fortsatte fuldbyrdelse.
4. Institutterne skal opfylde alle følgende operationelle krav:
a)
De skal dokumentere aftalerne om sikkerhedsstillelse behørigt og have indført en klar og solid procedure for rettidig realisering af sikkerheden.
b)
De skal anvende solide procedurer og processer til at begrænse risikoen ved brug af sikkerhedsstillelse, herunder risici som følge af mangelfuld eller reduceret kreditrisikoafdækning, værdiansættelsesricisi, risici i forbindelse med kreditrisikoafdækningens ophør, koncentrationsrisici, der skyldes brugen af sikkerhedsstillelse, og interaktion med instituttets samlede risikoprofil.
c)
De skal have en dokumenteret politik og praksis vedrørende de typer og størrelser af sikkerhed, der accepteres.
d)
De skal beregne markedsværdien af sikkerheden og foretage værdiansættelse mindst én gang hvert halve år, og hver gang de har grund til at tro, at sikkerhedens markedsværdi er faldet betragteligt.
e)
Når sikkerheden opbevares af tredjemand, skal de træffe rimelige forholdsregler med henblik på at sikre, at den pågældende tredjemand holder sikkerheden adskilt fra sine egne aktiver.
f)
De skal sikre, at de afsætter tilstrækkelige ressourcer, således at margenaftaler med OTC-derivat- og værdipapirfinansieringsmodparter kan fungere korrekt, som målt ved deres rettidige og nøjagtige udgående margin calls og reaktionstid for indkommende margin calls.
g)
De skal have indført politikker for forvaltning af sikkerhed med henblik på at kontrollere, overvåge og indberette om følgende:
i)
de risici, som margenaftaler udsætter dem for
ii)
koncentrationsrisikoen i forbindelse med bestemte typer aktiver, der stilles som sikkerhed
iii)
genanvendelse af sikkerhed, herunder eventuelle likviditetsmangler, som fremkommer ved genanvendelse af sikkerhed fra modparter
iv)
afståelse af rettigheder til sikkerhed til modparter.
5. For at finansiel sikkerhed kan anerkendes som sikkerhed i henhold til den enkle metode for finansielle sikkerheder, skal alle kravene i stk. 2-4 være opfyldt, og kreditrisikoafdækningens restløbetid skal være mindst lige så lang som eksponeringens restløbetid.
Artikel 208
Krav til sikkerhed i form af fast ejendom
1. Fast ejendom anerkendes kun som sikkerhed, hvis alle kravene i stk. 2-5 er opfyldt.
2. Følgende krav til retssikkerheden skal være opfyldt:
a)
Prioriteten eller pantet skal kunne fuldbyrdes i alle de jurisdiktioner, der er relevante på tidspunktet for indgåelse af kreditaftalen, og skal være registreret korrekt og i tide.
b)
Alle juridiske krav vedrørende pantet skal være opfyldt.
c)
Aftalen om kreditrisikoafdækning og den underliggende juridiske procedure skal give instituttet mulighed for at realisere værdien af afdækningen inden for en rimelig tidsramme.
3. Følgende krav til overvågning af ejendomsværdi og ejendomsvurdering skal være opfyldt:
a)
Institutterne overvåger ejendommens værdi hyppigt og mindst én gang om året, når det drejer sig om erhvervsejendomme, og mindst hvert tredje år, når det drejer sig om fast ejendom til beboelse. Institutterne foretager en hyppigere overvågning, når der forekommer betydelige ændringer i markedsbetingelserne.
b)
Ejendomsvurderingen skal revideres af en vurderingsmand, som har de nødvendige kvalifikationer, evner og erfaringer til at foretage en værdiansættelse og er uafhængig af kreditbevillingsprocessen, når institutterne råder over oplysninger, der tyder på, at ejendommens værdi kan være faldet betydeligt i forhold til markedsprisen. Ved lån, der overstiger 3 mio. EUR eller 5 % af et instituts kapitalgrundlag, skal ejendomsvurderingen revideres af en sådan vurderingsmand mindst hvert tredje år.
Institutterne kan anvende statistiske metoder til at overvåge ejendommens værdi og til at identificere, hvilke ejendomme der har brug for en fornyet værdiansættelse.
4. Institutterne skal klart dokumentere, hvilke typer boliger og erhvervsejendomme de accepterer, samt hvad deres udlånspolitik er i den henseende.
5. Institutterne skal have indført procedurer til overvågning af, at den faste ejendom, der anvendes som kreditrisikoafdækning, er tilstrækkeligt forsikret mod skader.
Artikel 209
Krav til fordringer
1. Fordringer anerkendes som sikkerhed, hvis alle kravene i stk. 2 og 3 er opfyldt.
2. Følgende krav til retssikkerhed skal være opfyldt:
a)
Den juridiske mekanisme, som danner grundlag for sikkerheden over for et långivende institut, skal være solid og effektiv og sikre, at dette institut har entydig adkomst til sikkerheden, herunder adkomst til indtægterne fra salget af sikkerheden.
b)
Institutterne skal træffe alle nødvendige foranstaltninger for at opfylde lokale krav vedrørende fuldbyrdelsen af interesserne i sikkerheden. Långivende institutter har et prioriteret krav i sikkerhed, selv om sådanne krav fortsat kan være omfattet af privilegerede kreditorers krav i henhold til lovgivningsmæssige bestemmelser.
c)
Institutterne skal have foretaget en tilstrækkelig juridisk gennemgang, der bekræfter fuldbyrdelsen af aftalerne om sikkerhedsstillelse i alle relevante retsområder.
d)
Institutterne skal dokumentere deres aftaler om sikkerhedsstillelse behørigt og have indført en klar og solid procedure for rettidig inddrivelse af sikkerheden.
e)
Institutterne skal have indført procedurer til sikring af, at alle juridiske krav vedrørende låntagers misligholdelse samt rettidig inddrivelse af sikkerheden, overholdes.
f)
Hvis låntager får økonomiske problemer eller misligholder aftalen, skal institutterne have juridisk bemyndigelse til at sælge eller overføre fordringerne til tredjemand uden låntagerens samtykke.
3. Følgende krav til risikostyringen skal være opfyldt:
a)
Instituttet skal have en forsvarlig procedure med hensyn til at fastlægge kreditrisikoen i forbindelse med fordringerne. En sådan procedure skal omfatte analyser af låntagers forretning og branche samt de typer kunder, som den pågældende låntager foretager transaktioner med. Når instituttet benytter sine låntageres vurdering til at fastlægge kreditrisikoen ved kunderne, skal instituttet gennemgå låntagers kreditpraksis for at vurdere, hvorvidt den er forsvarlig og troværdig.
b)
Forskellen mellem eksponeringens størrelse og fordringernes værdi skal afspejle alle relevante faktorer, herunder udgifterne til inddrivelse, koncentrationen inden for den samlede pulje af fordringer, som er pantsat af en enkelt låntager, samt den potentielle koncentrationsrisiko inden for instituttets samlede eksponeringer, som falder uden for den del, der styres ved hjælp af instituttets overordnede metode. Institutter skal løbende foretage overvågning, der er relevant i forhold til fordringerne. Desuden skal de regelmæssigt gennemgå overholdelsen af låneaftaler, miljørestriktioner og andre juridiske krav.
c)
Fordringer, der pantsættes af en låntager, skal være diversificerede og må ikke være uretmæssigt forbundet med den pågældende låntager. Når der er tale om en konkret, positiv korrelation, skal institutterne tage hensyn til de dermed forbundne risici ved fastsættelsen af margener for den samlede pulje af fordringer under ét.
d)
Institutterne anvender ikke fordringer fra enheder, der er tilknyttet låntager, herunder datterselskaber og ansatte, som anerkendt kreditrisikoafdækning.
e)
Institutterne skal have en dokumenteret procedure for inddrivelse af forfaldne fordringer i nødsituationer. Institutterne skal have de krævede faciliteter til inddrivelsen, selv hvor de normalt vil overdrage inddrivelsen til låntager.
Artikel 210
Krav til andre former for fysisk sikkerhed
Andre former for fysisk sikkerhed end fast ejendom anerkendes som sikkerhed efter IRB-metoden, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
Aftalen med instituttet om fysisk sikkerhedsstillelse skal have retskraft og kunne fuldbyrdes i alle relevante retsområder og give instituttet mulighed for at realisere sikkerhedens værdi inden for en rimelig tidsramme.
b)
Med de tilladte prioriterede krav i henhold til artikel 209, stk. 2, litra b), som eneste undtagelse anerkendes kun første panteret eller behæftelser på sikkerheden som sikkerhed, og et institut skal have forrang til indtægterne fra sikkerheden frem for alle andre långivere.
c)
Institutterne overvåger sikkerhedens værdi hyppigt og mindst én gang om året. Institutterne foretager en hyppigere overvågning, når der forekommer betydelige ændringer i markedsbetingelserne.
d)
Låneaftalen skal indeholde detaljerede beskrivelser af sikkerheden samt detaljerede specifikationer af måden, hvorpå værdiansættelser skal foretages, samt deres hyppighed.
e)
Institutterne skal klart dokumentere i de interne kreditpolitikker og -procedurer, som er tilgængelige for undersøgelse, de typer fysisk sikkerhed, som de accepterer, samt politikker og praksis vedrørende det relevante beløb for de enkelte typer sikkerhed i forhold til eksponeringen.
f)
Institutternes kreditpolitikker med hensyn til transaktionsstrukturen skal omfatte følgende:
i)
hensigtsmæssige krav til sikkerheden i forhold til eksponeringen
ii)
mulighed for hurtigt at realisere sikkerhedsstillelsen
iii)
mulighed for objektivt at fastsætte en pris eller en markedsværdi
iv)
den hyppighed, hvormed værdien hurtigt kan fastsættes, herunder en professionel vurdering eller værdiansættelse
v)
volatiliteten eller en proxy for volatiliteten i værdien af sikkerheden
g)
Ved værdiansættelse og fornyet værdiansættelse skal institutterne tage hensyn til, at sikkerheden eventuelt kan være blevet forringet eller forældet, og være særligt opmærksomme på virkninger, som kan være opstået på modebetonet eller datoafhængig sikkerhedsstillelse i tidens løb.
h)
Institutterne skal have ret til at foretage fysisk inspektion af sikkerheden. De skal desuden have politikker og procedurer vedrørende udøvelsen af retten til fysisk inspektion.
i)
Institutterne skal have indført procedurer til overvågning af, at det formuegode, der anvendes som sikkerhed, er tilstrækkeligt forsikret mod skader.
Artikel 211
Krav til behandling af lejede aktiver som sikkerhed
Institutterne anser eksponeringer, der udspringer af lejetransaktioner, for at være omfattet af sikkerhed i form af typen af det lejede formuegode, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
Betingelserne i artikel 208 eller 210, alt efter hvad der er relevant, for anerkendelsen af den pågældende type lejede formuegode som sikkerhed er opfyldt.
b)
Udlejer foretager en forsvarlig risikostyring med hensyn det lejede aktivs anvendelse, placering og alder den og planlagte varighed af dets anvendelse, herunder en passende overvågning af sikkerhedens værdi.
c)
Udlejer har ejendomsret til aktivet og mulighed for rettidigt at udøve sine rettigheder som ejer.
d)
Såfremt det ikke allerede er konstateret ved beregningen af LGD, er forskellen mellem værdien af det uamortiserede beløb og sikkerhedens markedsværdi ikke så stor, at kreditrisikoreduktionen for de lejede aktiver overdrives.
Artikel 212
Krav til andre former for finansieret kreditrisikoafdækning
1. For at være omfattet af metoden i henhold til artikel 232, stk. 1, skal indskud i kontanter eller kontantlignende instrumenter deponeret hos et tredjepartsinstitut opfylde alle følgende betingelser:
a)
Låntagers fordring på tredjepartsinstitut pantsættes frit eller overføres til det långivende institut, og denne pantsætning eller overførsel har retskraft, kan fuldbyrdes i alle relevante retsområder og er betingelsesløs og uigenkaldelig.
b)
Tredjepartsinstituttet underrettes om pantet eller overførslen.
c)
Som et resultat af denne underretning kan tredjepartsinstituttet udelukkende foretage betalinger til det långivende institut eller til andre parter med det långivende instituts forudgående tilsagn.
2. Livsforsikringspolicer pantsat hos det långivende institut anerkendes som sikkerhed, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
Livsforsikringspolicen pantsættes frit eller overføres til det långivende institut.
b)
Det selskab, der udsteder livsforsikringen, underrettes om pantsætningen eller overførslen og kan som et resultat af denne underretning ikke udbetale forfaldne beløb i henhold til kontrakten uden det långivende instituts forudgående samtykke.
c)
Det långivende institut har ret til at ophæve policen og modtage tilbagekøbsværdien i tilfælde af misligholdelse fra låntagers side.
d)
Det långivende institut underrettes om policeindehaverens eventuelle manglende indbetalinger i henhold til policen.
e)
Kreditrisikoafdækningen er gældende i hele lånets løbetid. Såfremt dette ikke er muligt, fordi forsikringsforholdet ophører, inden låneforholdet udløber, skal instituttet sikre, at det fra forsikringsaftalen hidrørende beløb tjener som sikkerhed for instituttet indtil udløbet af kreditaftalen.
f)
Pantet eller overførslen har retskraft og kan fuldbyrdes i alle relevante retsområder på tidspunktet for indgåelse af kreditaftalen.
g)
Det selskab, der udbyder livsforsikringen, har fastsat tilbagekøbsværdien af forsikringen, som ikke kan nedskrives.
h)
Tilbagekøbsværdien betales af det selskab, der udbyder livsforsikringen, efter anmodning og inden for en rimelig frist.
i)
Der kan ikke anmodes om udbetaling af tilbagekøbsværdien uden instituttets forudgående samtykke.
j)
Det selskab, der udbyder livsforsikringen, er omfattet af direktiv 2009/138/EF eller er omfattet af tilsyn af en kompetent myndighed i et tredjeland, der anvender tilsyns- og lovregler, der som minimum svarer til de regler, der anvendes i Unionen.
Underafdeling 2
Ufinansieret kreditrisikoafdækning og "credit linked notes"
Artikel 213
Fælles krav til garantier og kreditderivater
1. Med forbehold af artikel 214, stk. 1, anerkendes kreditrisikoafdækning fra en garanti eller et kreditderivat som ufinansieret kreditrisikoafdækning, hvis alle følgende krav er opfyldt:
a)
Kreditrisikoafdækningen er direkte.
b)
Omfanget af kreditrisikoafdækningen er klart defineret og uomtvisteligt.
c)
Kontrakten vedrørende kreditrisikoafdækningen indeholder ikke bestemmelser, hvis opfyldelse ligger uden for långivers direkte kontrol, og som:
i)
vil give udbyderen mulighed for ensidigt at ophæve kreditrisikoafdækningen
ii)
vil øge de reelle omkostninger ved kreditrisikoafdækningen som følge af forringet kreditkvalitet for den afdækkede eksponering
iii)
kan forhindre, at udbyderen forpligtes til at foretage en udbetaling rettidigt, hvis den oprindelige låntager undlader at betale forfaldne beløb, eller når lejekontrakten er udløbet i forbindelse med anerkendelse af en garanteret restværdi i henhold til artikel 134, stk. 7, og artikel 166, stk. 4
iv)
kan give udbyderen mulighed for at afkorte kreditrisikoafdækningens løbetid.
d)
Kontrakten vedrørende kreditrisikoafdækningen har retskraft og kan fuldbyrdes i alle relevante jurisdiktioner på tidspunktet for indgåelse af kreditaftalen.
2. Et institut skal over for de kompetente myndigheder godtgøre, at det har indført systemer til styring af en potentiel koncentration af risici, der skyldes instituttets brug af garantier og kreditderivater. Et institut skal kunne godtgøre til de kompetente myndigheders tilfredshed, at dets strategi vedrørende brugen af kreditderivater og garantier hænger sammen med dets styring af den overordnede risikoprofil.
3. Et institut skal opfylde alle kontraktbestemte og lovgivningsmæssige krav med hensyn til fuldbyrdelsen af ufinansieret kreditrisikoafdækning i henhold til den lovgivning, der gælder for dets interesse i kreditrisikoafdækningen, og tage alle nødvendige skridt til at sikre denne fuldbyrdelse.
Et institut skal have foretaget en tilstrækkelig juridisk gennemgang, der bekræfter fuldbyrdelsen af den ufinansierede kreditrisikoafdækning i alle relevante jurisdiktioner. Denne gennemgang skal foretages på ny, når det er nødvendigt for at sikre den fortsatte fuldbyrdelse.
Artikel 214
Regarantier fra staten og andre dele af den offentlige sektor
1. Institutterne kan behandle de eksponeringer, der er omhandlet i stk. 2, som værende afdækket af en garanti udstedt af de enheder, der er opført i det pågældende stykke, når alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
Regarantien dækker alle kreditrisikoelementer i fordringen.
b)
Såvel den oprindelige garanti som regarantien opfylder kravene til garantier i artikel 213 og artikel 215, stk. 1, bortset fra at regarantien ikke behøver at være direkte.
c)
Dækningen er forsvarlig, og der har ikke tidligere været eksempler på, at regarantiens dækning ikke reelt har været den samme som for en direkte garanti fra den pågældende enhed.
2. Behandlingen i stk. 1 finder anvendelse på eksponeringer, der er afdækket af en garanti, som har en regaranti fra en af følgende enheder:
a)
en centralregering eller centralbank
b)
en regional eller lokal myndighed
c)
en offentlig enhed, såfremt fordringer på denne behandles som fordringer på centralregeringen efter artikel 116, stk. 4
d)
en multilateral udviklingsbank eller en international organisation, for hvilken der tillægges en 0 % risikovægtning i henhold til henholdsvis artikel 117, stk. 2, og artikel 118
e)
en offentlig enhed, såfremt fordringer på denne behandles efter artikel 116, stk. 1 og 2.
3. Institutterne anvender også behandlingen i stk. 1 for en eksponering, som ikke har en regaranti fra en enhed, der er omtalt i stk. 2, hvis eksponeringens regaranti er direkte afdækket af en af nævnte enheder, og hvis betingelserne i stk. 1 er opfyldt.
Artikel 215
Supplerende krav til garantier
1. Garantier anerkendes som ufinansieret kreditrisikoafdækning, hvis alle betingelserne i artikel 213 og alle følgende krav er opfyldt:
a)
Hvis modparten misligholder aftalen eller undlader at betale, har det långivende institut ret til i tide at retsforfølge garantistilleren for alle skyldige beløb under fordringen, for hvilken der er stillet sikkerhed, og garantistillerens betaling må ikke være betinget af, at det långivende institut først er nødt til at retsforfølge låntageren.
I tilfælde af ufinansieret kreditafdækning for realkreditlån skal kravene i artikel 213, stk. 1, litra c), nr. iii), og i første afsnit i nærværende litra blot opfyldes inden for en periode på 24 måneder
b)
Garantien er en udtrykkeligt dokumenteret forpligtelse, som garantistilleren påtager sig.
c)
En af følgende betingelser er opfyldt:
i)
Sikkerhedsstillelsen dækker alle de typer betalinger, som låntageren forventes at foretage i forbindelse med fordringen.
ii)
Når visse typer betalinger er undtaget fra garantien, har det långivende institut tilpasset værdien af garantien, så den afspejler den begrænsede dækning.
2. For så vidt angår garantier, som ydes i forbindelse med gensidige garantiordninger, eller som udstedes eller regaranteres af de enheder, der er opstillet i artikel 214, stk. 2, anses kravene i stk. 1, litra a) i nærværende artikel, for at være opfyldt, når en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Det långivende institut har ret til en rettidig foreløbig betaling fra garantistilleren, som opfylder følgende to betingelser:
i)
Den beregnes som et rimeligt skøn over tabet, herunder tab, der skyldes manglende betaling af renter og andre typer betalinger, som låntager er forpligtet til at foretage, og som det långivende institut forventeligt vil blive påført.
ii)
Den står i forhold til garantidækningen.
b)
Det långivende institut kan til de kompetente myndigheders tilfredshed godtgøre, at virkningerne af garantien, der også omfatter tab som følge af manglende betaling af renter og andre typer betalinger, som låntager er forpligtet til at foretage, berettiger til en sådan behandling.
Artikel 216
Supplerende krav til kreditderivater
1. Kreditderivater anerkendes som ufinansieret kreditrisikoafdækning, hvis alle betingelserne i artikel 213 og alle følgende krav er opfyldt:
a)
kreditbegivenhederne, som er angivet i kreditderivatkontrakten, omfatter:
i)
manglende betaling af skyldige beløb i henhold til betingelserne for den underliggende gældsforpligtelse, som er gældende på tidspunktet for den manglende betaling, med en henstandsperiode, der svarer til eller er kortere end henstandsperioden for den underliggende gældsforpligtelse
ii)
låntagerens konkurs, insolvens eller manglende evne til at betale sin gæld eller låntagerens manglende evne til at betale sin gæld, efterhånden som denne forfalder, eller låntagerens skriftlige indrømmelse af dette og tilsvarende begivenheder
iii)
omlægning af den underliggende gældsforpligtelse, herunder eftergivelse eller udsættelse af betalingen af hovedstolen, renter eller gebyrer, som fører til en kreditbegivenhed
b)
ved kreditderivater med mulighed for kontante indbetalinger:
i)
institutterne har indført en forsvarlig værdiansættelsesprocedure, således at der kan foretages pålidelige estimater af tabet
ii)
der er tale om en klart angivet periode for værdiansættelser af den underliggende gældsforpligtelse efter kreditbegivenheden
c)
hvis det kræves, at køberen af kreditrisikoafdækning har ret til og mulighed for at overføre den underliggende gældsforpligtelse til udbyderen, skal det af betingelserne for den underliggende gældsforpligtelse fremgå, at det krævede samtykke til en sådan overførsel ikke må tilbageholdes unødigt
d)
identiteten af de parter, der har ansvaret for at fastslå, hvorvidt kreditbegivenheden er indtruffet, defineres entydigt
e)
fastlæggelsen af kreditbegivenheden er ikke udbyderens eneansvar
f)
køberen af kreditrisikoafdækningen har ret til eller mulighed for at underrette udbyderen af kreditrisikoafdækningen om, at en kreditbegivenhed er indtruffet.
Når kreditbegivenhederne ikke omfatter omlægning af den underliggende gældsforpligtelse som beskrevet i litra a), nr. iii), kan kreditrisikoafdækningen alligevel anerkendes på betingelse af, at der foretages en nedskrivning af værdien som angivet i artikel 233, stk. 2.
2. Der tillades kun manglende match mellem den underliggende gældsforpligtelse og referenceforpligtelsen under kreditderivatet eller mellem den underliggende gældsforpligtelse og den forpligtelse, der benyttes til at afgøre, hvorvidt en kreditbegivenhed er indtruffet, hvis følgende to betingelser er opfyldt:
a)
referenceforpligtelsen eller den forpligtelse, der benyttes til at afgøre, hvorvidt en kreditbegivenhed er indtruffet, er sidestillet med eller underordnet den underliggende gældsforpligtelse
b)
den underliggende gældsforpligtelse og referenceforpligtelsen eller den forpligtelse, der benyttes til at afgøre, hvorvidt en kreditbegivenhed er indtruffet, alt efter hvad der er relevant, har samme låntager, og der forefindes retsgyldige klausuler vedrørende "cross-default" eller "cross-acceleration".
Artikel 217
Betingelserne for at anvende fremgangsmåden i artikel 153, stk. 3
1. Anvendelse af fremgangsmåden i artikel 153, stk. 3, kræver, at den kreditrisikoafdækning, der hidrører fra en garanti eller et kreditderivat, opfylder følgende betingelser:
a)
Den underliggende gældsforpligtelse er mod en af følgende eksponeringer:
i)
en erhvervseksponering som defineret i artikel 147, dog ikke med forsikrings- eller genforsikringsselskaber
ii)
en eksponering mod en regional eller lokal myndighed eller en offentlig enhed, som ikke behandles som en eksponering mod en centralregering eller en centralbank i henhold til artikel 147
iii)
en eksponering mod en SMV, der er klassificeret som en detaileksponering i overensstemmelse med artikel 147, stk. 5
b)
De underliggende låntagere er ikke medlemmer af samme koncern som udbyderen af kreditrisikoafdækningen.
c)
Eksponeringen er afdækket af et af følgende instrumenter:
i)
ufinansierede "single-name"-kreditderivater eller "single-name"-garantier
ii)
"first-to-default"-kurveprodukter
iii)
"nth-to-default"-kurveprodukter
d)
Kreditrisikoafdækningen opfylder de relevante krav i artikel 213, 215 og 216.
e)
Den risikovægt, som eksponeringen tillægges før anvendelsen af fremgangsmåden i artikel 153, stk. 3, er ikke allerede indregnet i et aspekt af kreditrisikoafdækningen.
f)
Et institut har ret til og kan forvente, at udbyderen af kreditrisikoafdækningen betaler, uden at det skal anlægge retssag mod modparten for at opnå betaling. Instituttet skal så vidt muligt tage skridt til at sikre sig, at udbyderen af kreditrisikoafdækning er villig til at betale med det samme, hvis en kreditbegivenhed indtræffer.
g)
Den erhvervede kreditrisikoafdækning dækker alle kredittab på den afdækkede del af en eksponering, som skyldes indtræden af de kreditbegivenheder, der er specificeret i kontrakten.
h)
Hvis kreditrisikoafdækningens udbetalingsstruktur åbner mulighed for fysisk overdragelse af aktiver, skal der være klare retlige rammer for overdragelsen af lån, obligationer eller eventualforpligtelser.
i)
Hvis et institut har til hensigt at overdrage en anden forpligtelse end den underliggende eksponering, skal det sørge for, at den forpligtelse, der skal overdrages, er tilstrækkelig likvid, således at instituttet har mulighed for at købe den med henblik på at overdrage den i overensstemmelse med kontrakten.
j)
Vilkår og betingelser i aftaler om kreditrisikoafdækning skal bekræftes retligt og skriftligt af både udbyderen af kreditrisikoafdækningen og instituttet.
k)
Institutterne skal have en procedure til at identificere for høj korrelation mellem kreditværdigheden hos en udbyder af kreditrisikoafdækning og låntageren i den underliggende eksponering, som følge af at deres resultater er afhængige af fælles faktorer, der ligger ud over den systematiske risikofaktor.
l)
Såfremt der er foretaget afdækning af udvandingsrisici, må sælgeren af de erhvervede fordringer ikke være medlem af den samme koncern som udbyderen af kreditrisikoafdækningen.
2. Med henblik på stk. 1, litra c), nr. ii), anvender institutterne fremgangsmåden i artikel 153, stk. 3, på det aktiv i kurven, der har den laveste risikovægtede eksponering.
3. Med henblik på stk. 1, litra c), nr. iii), falder den opnåede risikoafdækning kun inden for disse rammer, hvis der også er opnået anerkendt risikoafdækning for den (n-1)'te misligholdelse, eller (n-1) af aktiverne i kurven allerede er blevet misligholdt. Hvis det er tilfældet, anvender institutterne fremgangsmåden i artikel 153, stk. 3, på det aktiv i kurven, der har den laveste risikovægtede eksponering.
Afdeling 4
Beregning af virkningerne af kreditrisikoreduktion
Underafdeling 1
Finansieret kreditrisikoafdækning
Artikel 218
"Credit linked notes"
Investeringer i "credit linked notes" udstedt af det långivende institut kan behandles som kontant sikkerhed i forbindelse med beregning af virkningerne af finansieret kreditrisikoafdækning i overensstemmelse med denne underafdeling, forudsat at den "credit default swap", der er indbygget i den berørte "credit linked note", kan anerkendes som ufinansieret kreditrisikoafdækning. For at fastsætte, om den credit default swap, der er indbygget i den berørte credit linked note, kan anerkendes som ufinansieret kreditrisikoafdækning, kan instituttet betragte betingelsen i artikel 194, stk. 6, litra c), som opfyldt.
Artikel 219
Balanceført netting
Lån til og indskud hos det långivende institut, som er omfattet af balanceført netting, skal af dette institut behandles som kontant sikkerhed i forbindelse med beregning af virkningerne af finansieret kreditrisikoafdækning for de lån og indskud hos det långivende institut, som er omfattet af balanceført netting, der er denomineret i samme valuta.
Artikel 220
Brug af tilsynsmetoden eller metoden med egne estimater for volatilitetsjusteringer i forbindelse med rammeaftaler om netting
1. Når institutterne beregner den "fuldt justerede eksponeringsværdi" (E*) for eksponeringer, der er omfattet af en anerkendt rammeaftale om netting, der dækker genkøbstransaktioner eller transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner, skal de beregne de volatilitetsjusteringer, som de skal anvende, enten ved brug af tilsynsmetoden eller metoden med egne estimater som beskrevet i artikel 223-226 for den udbyggede metode for finansielle sikkerheder.
Ved brug af metoden med egne estimater gælder de samme betingelser og krav som for den udbyggede metode for finansielle sikkerheder.
2. For at kunne beregne E* skal institutter:
a)
beregne nettopositionen for de enkelte grupper værdipapirer eller råvarer ved at trække beløbet i nr. ii) fra beløbet i nr. i):
i)
den samlede værdi af en gruppe værdipapirer eller råvarer af den samme type, der udlånes, sælges eller stilles til rådighed i henhold til rammeaftalen om netting
ii)
den samlede værdi af en gruppe værdipapirer eller råvarer af den samme type, der lånes, købes eller modtages i henhold til rammeaftalen om netting
b)
beregne nettopositionen for de enkelte valutaer bortset fra afregningsvalutaen for rammeaftalen om netting ved at trække beløbet i nr. ii) fra beløbet i nr. i):
i)
summen af den samlede værdi af værdipapirer i den pågældende valuta, som udlånes, sælges eller stilles til rådighed i henhold til rammeaftalen om netting, og kontantbeløbet i den pågældende valuta, som udlånes eller overføres i henhold til denne aftale
ii)
summen af den samlede værdi af værdipapirer i den pågældende valuta, som lånes, købes eller modtages i henhold til rammeaftalen om netting, og kontantbeløbet i den pågældende valuta, som lånes eller modtages i henhold til denne aftale
c)
anvende den volatilitetsjustering, der er korrekt for en given gruppe værdipapirer eller for en kontantposition, på den absolutte værdi af den positive eller negative nettoposition for værdipapirer i den pågældende gruppe
d)
anvende volatilitetsjusteringen for valutakursrisici (fx) på den positive eller negative nettoposition i de enkelte valutaer bortset fra afregningsvalutaen for den gældende rammeaftale om netting.
3. Institutterne beregner E* efter følgende formel:
hvor:
Ei
=
eksponeringsværdien for de enkelte eksponeringer i henhold til aftalen, som ville være gældende, hvis der ikke var anvendt kreditrisikoafdækning, når institutterne beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden, eller når de beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden
Ci
=
værdien af værdipapirer i de enkelte grupper eller råvarer af samme type, som lånes, købes eller modtages, eller kontanter, som lånes eller modtages, i forbindelse med hver enkelt eksponering i
=
nettopositionen (positiv eller negativ) i en given gruppe værdipapirer j
=
nettopositionen (positiv eller negativ) i en given valuta k bortset fra afregningsvalutaen for aftalen som beregnet under stk. 2, litra b)
=
den korrekte volatilitetsjustering for en bestemt gruppe værdipapirer j
=
volatilitetsjusteringen for valutakursrisici for valuta k.
4. Ved beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab for genkøbstransaktioner eller transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner, der er omfattet af rammeaftaler om netting, anvender institutterne E* som beregnet i henhold til stk. 3 som eksponereringsværdien af eksponeringen med modparten, der opstår som følge af transaktioner, der er omfattet af den pågældende rammeaftale om netting med henblik på artikel 113 efter standardmetoden eller kapitel 3 efter IRB-metoden.
5. I forbindelse med stk. 2 og 3 betegner "gruppe af værdipapirer" værdipapirer, som udstedes af samme enhed, har samme udstedelsesdato og samme løbetid, er omfattet af de samme betingelser og bestemmelser og er omfattet af de samme likvidationsperioder som angivet i artikel 224 og 225, alt efter hvad der er relevant.
Artikel 221
Brug af metoden med interne modeller i forbindelse med rammeaftaler om netting
1. Med forbehold af de kompetente myndigheders tilladelse kan institutterne som et alternativ til tilsynsmetoden for volatilitetsjusteringer eller metoden med egne estimater til beregning af den fuldt justerede eksponeringsværdi (E*), som er resultatet af anvendelsen af en anerkendt rammeaftale om netting, der omfatter genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner bortset fra transaktioner i derivater, benytte en metode med interne modeller, hvor der tages hensyn til korrelationsvirkninger mellem værdipapirpositioner, der er omfattet af den pågældende rammeaftale om netting, samt de pågældende instrumenters likviditet.
2. Med forbehold af de kompetente myndigheders tilladelse kan institutterne også anvende deres interne modeller i forbindelse med margenlån, hvis disse transaktioner er omfattet af en bilateral rammeaftale om netting, der opfylder kravene i kapitel 6, afdeling 7.
3. Et institut kan vælge at benytte en metode med interne modeller uafhængigt af, om det har valgt standardmetoden eller IRB-metoden til beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer. Hvis et institut ønsker at benytte en metode med interne modeller, skal det dog gøre det for alle modparter og værdipapirer, undtagen immaterielle porteføljer, hvor det kan benytte enten tilsynsmetoden for volatilitetsjusteringer eller metoden med egne estimater som beskrevet i artikel 220.
Institutter, som har fået tilladelse til at anvende en intern risikostyringsmodel i henhold til afsnit IV, kapitel 5, kan benytte metoden med interne modeller. Institutter, som ikke har fået en sådan tilladelse, kan dog ansøge de kompetente myndigheder om tilladelse til at benytte en metode med interne modeller med henblik på denne artikel.
4. De kompetente myndigheder giver kun et institut tilladelse til at benytte en metode med interne modeller, hvis de anser det for godtgjort, at instituttets system til styring af risici, der opstår i forbindelse med transaktioner omfattet af rammeaftalen om netting, er konceptuelt forsvarligt og implementeres med integritet, og at følgende kvalitative standarder er opfyldt:
a)
Den interne risikomålingsmodel, der anvendes til beregning af den potentielle prisvolatilitet for transaktionerne, udgør en integreret del af instituttets daglige risikostyringsprocedure og udgør grundlaget for rapportering om risikoeksponering til instituttets øverste ledelse.
b)
Instituttet skal have en risikokontrolenhed, der opfylder følgende krav:
i)
Den er uafhængig af handelsafdelingerne og rapporterer direkte til den øverste ledelse.
ii)
Den har ansvaret for at udforme og implementere instituttets risikostyringssystem.
iii)
Den udarbejder og analyserer daglige rapporter om resultaterne fra risikomålingsmodellen samt om hensigtsmæssige foranstaltninger vedrørende afgrænsning af positioner.
c)
De daglige rapporter fra risikokontrolenheden gennemgås på et ledelsesniveau med tilstrækkelige beføjelser til at foretage reduktioner af positioner og af den samlede risikoeksponering.
d)
Instituttet råder over et tilstrækkeligt antal medarbejdere, der har erfaring i brugen af de avancerede modeller i risikokontrolenheden.
e)
Instituttet har indført procedurer for overvågning og sikring af overholdelsen af et dokumenteret sæt interne politikker og kontroller vedrørende den overordnede brug af risikomålingssystemet.
f)
Instituttets modeller har vist sig at være rimeligt nøjagtige til måling af risici, hvilket kan påvises ved kontrol af resultaterne ved hjælp af oplysninger for mindst ét år.
g)
Instituttet gennemfører regelmæssigt et grundigt program med stresstest, og resultaterne af disse test gennemgås af den øverste ledelse og afspejles i de politikker og grænser, som denne fastsætter.
h)
Instituttet foretager som led i sin interne revisionsprocedure en uafhængig gennemgang af sit risikomålingssystem. Denne gennemgang omfatter både handelsafdelingernes og den uafhængige risikokontrolenheds aktiviteter.
i)
Instituttet foretager mindst én gang årligt en gennemgang af sit risikostyringssystem.
j)
Den interne model opfylder de krav, der er fastsat i artikel 292, stk. 8 og 9, og i artikel 294.
5. Instituttets interne risikomålingsmodel omfatter et tilstrækkeligt antal risikofaktorer med henblik på at registrere alle væsentlige prisrisici.
Instituttet må benytte empiriske korrelationer inden for risikokategorier og på tværs af risikokategorier, hvis instituttets system til måling af korrelationer er forsvarligt og implementeres med integritet.
6. Institutter, der anvender metoden med interne modeller, beregner E* ved hjælp af følgende formel:
hvor:
Ei
=
eksponeringsværdien for de enkelte eksponeringer i henhold til aftalen, som ville være gældende, hvis der ikke var anvendt kreditrisikoafdækning, når institutterne beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden, eller når de beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden
Ci
=
værdien af værdipapirer, som lånes, købes eller modtages, eller kontanter, som lånes eller modtages, i forbindelse med hvert enkelt af sådanne eksponeringer i.
Ved beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer ved hjælp af interne modeller skal institutterne benytte resultatet af modellen fra den foregående arbejdsdag.
7. Beregningen af de potentielle ændringer i den værdi, der er omhandlet i stk. 6, skal udføres i henhold til følgende standarder:
a)
Den foretages mindst én gang om dagen.
b)
Den baseres på et 99-percentil ensidigt konfidensinterval.
c)
Den baseres på en likvidationsperiode på femdages ækvivalent, undtagen ved andre transaktioner end genkøbstransaktioner i værdipapirer eller ind- eller udlånstransaktioner i værdipapirer, hvor der benyttes en likvidationsperiode på tidages ækvivalent.
d)
Den baseres på en effektiv historisk observationsperiode på mindst ét år, undtagen når en kortere observationsperiode kan begrundes med en betydelig stigning i prisvolatiliteten.
e)
De data, der anvendes ved beregningen, opdateres hver tredje måned.
Hvis et institut har en genkøbstransaktion, en transaktion vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer eller råvarer og et margenlån eller en lignende transaktion eller nettinggruppe, som opfylder kriterierne i artikel 285, stk. 3 og 4, skal den mindste ihændehaverperiode afpasses efter den risikoperiode, margenaftalen dækker, og som ville gælde i henhold til bestemmelserne i nævnte stykker, i kombination med artikel 285, stk. 5.
8. Ved beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab for genkøbstransaktioner eller transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner, der er omfattet af rammeaftaler om netting, anvender institutterne E* som beregnet i henhold til stk. 6 som eksponereringsværdien af eksponeringen med modparten, der opstår som følge af transaktioner, der er omfattet af den pågældende rammeaftale om netting med henblik på artikel 113 efter standardmetoden eller kapitel 3 efter IRB-metoden.
9. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere følgende:
a)
hvad der udgør en immateriel portefølje med henblik på stk. 3
b)
kriterierne for fastlæggelse af, om en intern model er pålidelig og gennemført med integritet med henblik på stk. 4 og 5 og rammeaftaler om netting.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 222
Den enkle metode for finansielle sikkerheder
1. Institutterne kan kun anvende den enkle metode for finansielle sikkerheder, når de beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden. Et institut kan ikke både anvende den enkle og den udbyggede metode for finansielle sikkerheder, medmindre det sker med henblik på artikel 148, stk. 1, og artikel 150, stk. 1. Institutterne anvender ikke denne undtagelse selektivt med henblik på at opnå reducerede kapitalgrundlagskrav eller med henblik på regelarbitrage.
2. I henhold til den enkle metode for finansielle sikkerheder tildeler institutterne den anerkendte finansielle sikkerhed en værdi svarende til dens markedsværdi som fastlagt i henhold til artikel 207, stk. 4, litra d).
3. Institutterne tillægger de dele af værdien af eksponeringen, hvor sikkerheden er dækket af markedsværdien af den anerkendte sikkerheds, den risikovægtning, som de ville tillægge i henhold til kapitel 2, hvis det långivende institut var direkte eksponeret mod det instrument, der anvendes som sikkerhed. I denne forbindelse ansættes værdien af eksponeringen for en ikkebalanceført post opført i bilag I til 100 % af dens værdi og ikke til den eksponeringsværdi, der fremgår af artikel 111, stk. 1.
Risikovægten af den del, der er omfattet af sikkerheden, skal være på mindst 20 %, bortset fra de i stk. 4-6 omtalte tilfælde. Institutterne anvender på den resterende del af eksponeringsværdien en risikovægt svarende til den, som de ville tillægge for en ikkesikret eksponering mod modparten i henhold til kapitel 2.
4. Institutterne tillægger en risikovægt på 0 % på den sikrede del af eksponeringen, der vedrører genkøbstransaktioner eller transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer, som opfylder kriterierne i artikel 227. Hvis modparten i transaktionen ikke er en central markedsaktør, tillægger institutterne en risikovægt på 10 %.
5. Institutterne tillægger en risikovægt på 0 % for den sikrede dels vedkommende på værdien af eksponeringen som fastlagt i henhold til kapitel 6 for de i bilag II omtalte derivatinstrumenter, for hvilke der foretages daglig værdiansættelse til markedsværdi, og som er sikret med kontanter eller kontantlignende instrumenter, når der ikke er tale om manglende valutamatch.
Institutterne tillægger en risikovægt på 10 % på den sikrede del af eksponeringen ved transaktioner, der er sikret med gældsinstrumenter udstedt af centralregeringer eller centralbanker, som er tillagt en risikovægt på 0 % i henhold til kapitel 2.
6. I forbindelse med andre transaktioner end dem, der er omhandlet i stk. 4 og 5, kan institutterne tillægge en risikovægt på 0 %, når eksponeringen og sikkerheden er denomineret i samme valuta, og en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Sikkerheden er deponerede kontanter eller et kontantlignende instrument.
b)
Sikkerheden har form af gældsinstrumenter udstedt af centralregeringer eller centralbanker, der er tillagt en risikovægt på 0 %, i henhold til artikel 114, og hvor markedsværdien nedsættes med 20 %.
7. Med henblik på stk. 5 og 6 omfatter betegnelsen gældsinstrumenter udstedt af centralregeringer eller centralbanker følgende:
a)
gældsinstrumenter, som er udstedt af regionale eller lokale myndigheder, og som behandles som eksponeringer mod centralregeringen i det pågældende land i henhold til artikel 115
b)
gældsinstrumenter, som er udstedt af multilaterale udviklingsbanker, der tillægges en risikovægt på 0 % i henhold til artikel 117, stk. 2
c)
gældsinstrumenter, som er udstedt af internationale organisationer, der tillægges en risikovægt på 0 % i henhold til artikel 118
d)
gældsinstrumenter, der er udstedt af offentlige enheder, og som behandles som eksponeringer mod centralregeringen i overensstemmelse med artikel 116, stk. 4.
Artikel 223
Den udbyggede metode for finansielle sikkerheder
1. Ved vurderingen af den finansielle sikkerhed i forbindelse med den udbyggede metode for finansielle sikkerheder anvender institutterne volatilitetsjusteringer på sikkerhedens markedsværdi i henhold til artikel 224-227med henblik på at tage hensyn til prisvolatiliteten.
Hvis sikkerheden er denomineret i en anden valuta end den underliggende eksponering, skal institutterne anvende en supplerende justering, der afspejler kursvolatiliteten, ud over den relevante volatilitetsjustering for sikkerheden i henhold til artikel 224-227.
Ved transaktioner i OTC-derivater, der er omfattet af nettingaftaler, som er anerkendt af de kompetente myndigheder i henhold til kapitel 6, skal institutterne foretage en volatilitetsjustering, der afspejler valutavolatiliteten, når der foreligger manglende match mellem den valuta, som sikkerheden er denomineret i, og afregningsvalutaen. Selv i de tilfælde, hvor der anvendes flere valutaer til de transaktioner, der er omfattet af nettingaftalen, anvender institutterne en enkelt volatilitetsjustering.
2. Institutterne beregner den relevante volatilitetsjusterede værdi af sikkerheden (CVA) som følger:
hvor:
C
=
værdien af sikkerheden
HC
=
den relevante volatilitetsjustering for sikkerheden som beregnet i henhold til artikel 224 og 227
Hfx
=
den relevante volatilitetsjustering for den manglende valutamatch som beregnet i henhold til artikel 224 og 227.
Institutterne anvender formlen i dette stykke ved beregning af den volatilitetsjusterede værdi af sikkerheden for alle transaktioner undtagen transaktioner, der er omfattet af anerkendte rammeaftaler om netting, for hvilke bestemmelserne i artikel 220 og 221 finder anvendelse.
3. Institutterne beregner den relevante volatilitetsjusterede værdi af eksponeringen (EVA) som følger:
hvor:
E
=
eksponeringsværdien i henhold til henholdsvis kapitel 2 eller kapitel 3, hvis eksponeringen ikke var sikret
HE
=
den relevante volatilitetsjustering for eksponeringen som beregnet i henhold til artikel 224 og 227.
For transaktioner i OTC-derivater beregner institutterne EVA som følger:.
.
4. Med henblik på beregningen af E i stk. 3 gælder følgende:
a)
For institutter, der beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer i henhold til standardmetoden, fastsættes eksponeringsværdien af ikkebalanceførte poster opført i bilag I til 100 % af nævnte posters værdi frem for den eksponeringsværdi, der fremgår af artikel 111, stk. 1.
b)
For institutter, der beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer i henhold til IRB-metoden, beregner de eksponeringsværdien af de poster, der er opført i artikel 166, stk. 8, 9 og 10, ved at anvende en konverteringsfaktor på 100 % og ikke de konverteringsfaktorer eller procentsatser, der er anført i de pågældende stykker.
5. Institutterne beregner den fuldt justerede eksponeringsværdi (E*) under hensyntagen til såvel volatiliteten som de risikobegrænsende virkninger af sikkerheden som følger:
hvor:
EVA
=
den volatilitetsjusterede værdi af eksponeringen som beregnet i stk. 3
CVAM
=
CVA med yderligere justering for manglende løbetidsmatch i henhold til bestemmelserne i afdeling 5.
6. Institutterne kan beregne volatilitetsjusteringer enten ved brug af tilsynsmetoden, der er omhandlet i artikel 224, eller metoden med egne estimater, der er omhandlet i artikel 225.
Et institut kan vælge at benytte tilsynsmetoden til beregning af volatilitetsjusteringer eller metoden med egne estimater, uanset om det har valgt standardmetoden eller IRB-metoden til beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer.
Men hvis et institut anvender metoden med egne estimater, skal det gøre det for hele rækken af instrumenttyper, undtagen immaterielle porteføljer, hvor det kan benytte tilsynsmetoden for volatilitetsjusteringer.
7. Når sikkerheden består af en række anerkendte elementer, beregner institutterne volatilitetsjusteringen (H) som følger:
hvor:
ai
=
værdien af et anerkendt element i forhold til sikkerhedens samlede værdi
Hi
=
den gældende volatilitetsjustering for det anerkendte element i.
Artikel 224
Tilsynsbaseret volatilitetsjustering i forbindelse med den udbyggede metode for finansielle sikkerheder
1. De volatilitetsjusteringer, som institutterne skal anvende efter tilsynsmetoden for volatilitetsjusteringer under forudsætning af daglige værdiansættelser, er angivet i tabel 1-4 i dette stykke.
VOLATILITETSJUSTERINGER
Tabel 1
Kreditkvalitets-trin, som kreditvurderingen af gældsinstrumentet er henført til
Restløbetid
Volatilitetsjusteringer for gældsinstrumenter udstedt af de i artikel 197, stk. 1, litra b), beskrevne enheder
Volatilitetsjusteringer for gældsinstrumenter udstedt af de i artikel 197, stk. 1, litra c) og d), beskrevne enheder
Volatilitetsjusteringer for securitiseringspositioner og opfyldelse af kriterierne i artikel 197, stk. 1, litra h)
20-dages likvidationsperiode (%)
10-dages likvidationsperiode (%)
5-dages likvidationsperiode (%)
20-dages likvidationsperiode (%)
10-dages likvidationsperiode (%)
5-dages likvidationsperiode (%)
20-dages likvidationsperiode (%)
10-dages likvidationsperiode (%)
5-dages likvidationsperiode (%)
1
≤ 1 år
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 år
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 år
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 år
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 år
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 år
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 år
21,213
15
10,607
ITR
ITR
ITR
ITR
ITR
ITR
1 ≤ 5 år
21,213
15
10,607
ITR
ITR
ITR
ITR
ITR
ITR
5 år
21,213
15
10,607
ITR
ITR
ITR
ITR
ITR
ITR
Tabel 2
Kreditkvalitetstrin, som kreditvurderingen af et gældinstrument med kort løbetid er henført til
Volatilitetsjusteringer for gældsinstrumenter udstedt af de i artikel 197, stk. 1, litra b), beskrevne enheder med kreditvurderinger med kort løbetid
Volatilitetsjusteringer for gældsinstrumenter udstedt af de i artikel 197, stk. 1, litra c) og d), beskrevne enheder med kreditvurderinger med kort løbetid
Volatilitetsjusteringer for securitiseringspositioner og opfyldelse af kriterierne i artikel 197, stk. 1, litra h)
20-dages likvidationsperiode (%)
10-dages likvidationsperiode (%)
5-dages likvidationsperiode (%)
20-dages likvidationsperiode (%)
10-dages likvidationsperiode (%)
5-dages likvidationsperiode (%)
20-dages likvidationsperiode (%)
10-dages likvidationsperiode (%)
5-dages likvidationsperiode (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Tabel 3
Andre typer sikkerheder eller eksponeringer
20-dages likvidationsperiode (%)
10-dages likvidationsperiode (%)
5-dages likvidationsperiode (%)
Aktier mv. i hovedindekser, konvertible obligationer i hovedindekser
21,213
15
10,607
Andre aktier mv. eller konvertible obligationer noteret på en anerkendt børs
35,355
25
17,678
Kontanter
0
0
0
Guld
21,213
15
10,607
Tabel 4
Volatilitetsjustering for manglende valutamatch
20-dages likvidationsperiode (%)
10-dages likvidationsperiode (%)
5-dages likvidationsperiode (%)
11,314
8
5,657
2. Ved beregningen af volatilitetsjusteringer i overensstemmelse med stk. 1 gælder følgende betingelser:
a)
For sikrede udlånstransaktioner er likvidationsperioden 20 arbejdsdage.
b)
For genkøbstransaktioner, undtagen transaktioner, der omfatter overførsel af råvarer eller garanterede rettigheder vedrørende adkomst til råvarer, samt transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer er likvidationsperioden 5 arbejdsdage.
c)
For andre kapitalmarkedstransaktioner er likvidationsperioden 10 arbejdsdage,
Hvis et institut har en transaktion eller nettinggruppe, som opfylder kriterierne i artikel 285, stk. 2, 3 og 4, skal den mindste ihændehaverperiode afpasses efter den risikoperiode, margenaftalen dækker, og som ville gælde i henhold til bestemmelserne i disse stykker.
3. I tabel 1-4 i stk. 1 og i stk. 4-6 er det kreditkvalitetstrin, som en kreditvurdering af gældsinstrumentet er henført til, det kreditkvalitetstrin, som EBA i henhold til kapitel 2 henfører kreditvurderingen til,
Ved fastsættelse af det kreditkvalitetstrin, som en kreditvurdering af gældsinstrumentet henføres til, jf. første afsnit, finder artikel 197, stk. 7, også anvendelse,
4. For ikkeanerkendte værdipapirer eller råvarer, der udlånes eller sælges i forbindelse med genkøbstransaktioner eller transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer eller råvarer, er volatilitetsjusteringen den samme som for værdipapirer uden for hovedindekserne, der er noteret på en anerkendt børs,
5. For anerkendte enheder i CIU'er er volatilitetsjusteringen det vægtede gennemsnit af de volatilitetsjusteringer, der under hensyntagen til likvidationsperioden for transaktionen i henhold til stk. 2 ville være gældende for de aktiver, som fonden har investeret i,
Hvis de aktiver, fonden har investeret i, ikke er instituttet bekendt, er volatilitetsjusteringen den højeste volatilitetsjustering, der ville være gældende for ethvert aktiv, som fonden har ret til at investere i.
6. For ikkeratede gældsinstrumenter udstedt af institutioner, som opfylder anerkendelseskriterierne i artikel 197, stk. 4, er volatilitetsjusteringerne de samme som for værdipapirer udstedt af institutioner eller selskaber med en ekstern kreditvurdering på kreditkvalitetstrin 2 eller 3,
Artikel 225
Egne estimater af volatilitetsjusteringer i forbindelse med den udbyggede metode for finansielle sikkerheder
1. De kompetente myndigheder tillader, at institutter, der opfylder kravene i stk. 2 og 3, benytter deres egne estimater af volatiliteten til at beregne de volatilitetsjusteringer, der skal anvendes på sikkerheder og eksponeringer, Institutter, der har fået tilladelse til at anvende deres egne estimater af volatiliteten, må ikke på ny anvende andre metoder, medmindre dette sker med en påviselig god begrundelse og med de kompetente myndigheders tilladelse,
For gældsinstrumenter, der har en kreditvurdering fra et ECAI svarende til "investment grade" eller bedre, kan institutter beregne et volatilitetsestimat for hver enkelt kategori af instrument
For gældsinstrumenter, der har en kreditvurdering fra et ECAI svarende til under "investment grade", samt for andre anerkendte sikkerheder beregner institutter volatilitetsjusteringer for de enkelte papirer.
Institutter, der benytter metoden med egne estimater, vurderer volatiliteten for sikkerheden eller som følge af manglende valutamatch uden hensyntagen til eventuelle sammenhænge mellem den usikrede eksponering, sikkerheden eller valutakurser,
Ved fastlæggelsen af de relevante kategorier skal institutterne tage hensyn til typen af udsteder af instrumenterne, den eksterne kreditvurdering af instrumenterne, restløbetiden og deres modificerede varighed, Volatilitetsestimaterne skal være repræsentative for de instrumenter, som et institut har medtaget inden for den pågældende kategori,
2. Beregningen af volatilitetsjusteringerne skal opfylde følgende kriterier:
a)
Institutterne baserer beregningen på et 99-percentil, ensidigt konfidensinterval.
b)
Institutterne baserer beregningen på følgende likvidationsperioder:
i)
20 arbejdsdage for sikrede udlånstransaktioner
ii)
5 arbejdsdage for genkøbstransaktioner, undtagen transaktioner, der omfatter overførsel af råvarer eller garanterede rettigheder vedrørende adkomst til råvarer, samt transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer
iii)
10 arbejdsdage for andre kapitalmarkedstransaktioner
c)
Institutterne kan bruge tal for volatilitetsjusteringen, der beregnes i henhold til kortere eller længere likvidationsperioder, og som skaleres op eller ned til den likvidationsperiode, der er angivet i litra b) for den pågældende transaktionstype, ved hjælp af kvadratroden på tiden:
hvor:
TM
=
den relevante likvidationsperiode
HM
=
volatilitetsjusteringen baseret på likvidationsperioden TM
HN
=
volatilitetsjusteringen baseret på likvidationsperioden TN
d)
Institutterne skal tage højde for manglende likviditet for aktiver af lavere kvalitet. De regulerer likvidationsperioden i opadgående retning, når der er tvivl om sikkerhedens likviditet. De skal også identificere tilfælde, hvor historiske data kan føre til en undervurdering af den potentielle volatilitet. Sådanne tilfælde skal håndteres ved hjælp af et stressscenario.
e)
Den historiske observationsperiode, som institutterne anvender til beregning af volatilitetsjusteringer, skal mindst være på ét år, For institutter, der bruger en vægtningsmetode eller andre metoder på den historiske observationsperiode, skal den effektive observationsperiode være på mindst ét år, De kompetente myndigheder kan også kræve, at et institut beregner sine volatilitetsjusteringer på baggrund af en kortere observationsperiode, hvis de kompetente myndigheder skønner, at dette kan begrundes med en kraftig stigning i prisvolatiliteten.
f)
Institutterne skal ajourføre deres data og beregne volatilitetsjusteringer mindst én gang hver tredje måned, De skal også foretage en fornyet vurdering af deres datasæt, når der forekommer betydelige ændringer i markedspriserne.
3. Estimater af volatilitetsjusteringer skal opfylde alle følgende kvalitative kriterier:
a)
Instituttet skal bruge volatilitetsestimaterne i den daglige risikostyring, herunder i forhold til sin interne grænse for eksponeringer.
b)
Hvis likvidationsperioden, som et institut bruger i sin daglige risikostyring, er længere end angivet i denne afdeling for den pågældende transaktionstype, skal instituttet skalere sine volatilitetsjusteringer op ved hjælp af formlen med kvadratroden på tiden som beskrevet i stk. 2, litra c).
c)
Instituttet skal have indført procedurer for overvågning og sikring af overholdelsen af et dokumenteret sæt politikker og kontroller til brug i sit system til estimater af volatilitetsjusteringer samt for integration af sådanne estimater i sin risikostyringsproces.
d)
Der skal regelmæssigt foretages en uafhængig gennemgang af instituttets system for estimering af volatilitetsjusteringer i forbindelse med instituttets egen interne revisionsprocedure. Der skal foretages en revision af det samlede system for estimering af volatilitetsjusteringer og integration af disse justeringer i instituttets risikostyringsproces mindst én gang om året. Undersøgelsen skal mindst omfatte følgende:
i)
integration af de estimerede volatilitetsjusteringer i den daglige risikostyring
ii)
validering af eventuelle væsentlige ændringer i proceduren for estimering af volatilitetsjusteringer
iii)
kontrol af konsekvensen, rettidigheden og troværdigheden af datakilder, der benyttes inden for systemet til estimering af volatilitetsjusteringer, herunder sådanne datakilders uafhængighed
iv)
nøjagtigheden og relevansen af de antagelser, der ligger til grund for volatiliteten.
Artikel 226
Opskalering af volatilitetsjusteringer i forbindelse med den udbyggede metode for finansielle sikkerheder
De volatilitetsjusteringer, der beskrives i artikel 224, er de volatilitetsjusteringer, et institut skal bruge, når der anvendes daglige værdiansættelser. Når et institut anvender sine egne estimater af volatilitetsjusteringer i overensstemmelse med artikel 225, skal disse i første omgang beregnes på grundlag af den daglige værdiansættelse. Hvis værdiansættelsen sker mindre hyppigt end daglig, skal institutterne anvende større volatilitetsjusteringer. Institutterne beregner dem ved at opskalere den daglige værdiansættelse af volatilitetsjusteringerne ved hjælp af følgende formel for kvadratroden af tiden:
hvor:
H
=
den volatilitetsjustering, der skal anvendes
HM
=
volatilitetsjusteringen, når der anvendes daglig værdiansættelse
NR
=
det faktiske antal arbejdsdage mellem værdiansættelserne
TM
=
likvidationsperioden for den pågældende transaktionstype.
Artikel 227
Betingelser for anvendelse af en volatilitetsjustering på 0 % i forbindelse med den udbyggede metode for finansielle sikkerheder
1. Når et institut i forbindelse med genkøbstransaktioner og transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer anvender tilsynsmetoden til beregning af volatilitetsjusteringer i artikel 224 eller metoden med egne estimater i artikel 225, og hvis betingelserne i stk. 2, litra a)-h), er opfyldt, kan instituttet i stedet for at benytte de volatilitetsjusteringer, der er beregnet i henhold til artikel 224, 225 og 226, anvende en volatilitetsjustering på 0 %. Institutter, som anvender i artikel 221 omhandlede metode med interne modeller, anvender ikke den behandling, der er beskrevet i denne artikel.
2. Institutter kan anvende en volatilitetsjustering på 0 %, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
Såvel eksponeringen som sikkerheden er kontanter eller gældsinstrumenter udstedt af centralregeringer eller centralbanker i den i artikel 197, stk. 1, litra b), anvendte betydning og anerkendt til en risikovægtning på 0 % i henhold til kapitel 2.
b)
Eksponeringen og sikkerheden er i samme valuta.
c)
Enten er transaktionens løbetid højst en dag, eller også er både eksponeringen og sikkerheden genstand for daglig værdiansættelse til markedsværdi eller daglig fastsættelse af margen.
d)
Tidsrummet mellem den seneste værdiansættelse til markedsværdi før modpartens manglende fastsættelse af margen og realiseringen af sikkerheden er højst fire arbejdsdage.
e)
Transaktionen afregnes i et anerkendt afregningssystem for den pågældende transaktionstype.
f)
Dokumentationen for aftalen eller transaktionen er en standardmarkedsdokumentation for genkøbstransaktioner eller transaktioner vedrørende ind- eller udlån af værdipapirer for de pågældende værdipapirer.
g)
Transaktionen er omfattet af dokumentation, hvori det angives, at hvis modparten undlader at opfylde en forpligtelse til at aflevere kontanter eller værdipapirer eller til at fastsætte margenen eller på anden måde misligholder aftalen, kan transaktionen afsluttes med øjeblikkelig virkning.
h)
Modparten betragtes som en central markedsaktør af de kompetente myndigheder.
3. De centrale markedsaktører, der er omhandlet i stk. 2, litra h), omfatter følgende enheder:
a)
de i artikel 197, stk. 1, litra b), nævnte enheder, mod hvilke eksponeringer tillægges en risikovægt på 0 % i henhold til kapitel 2
b)
institutter
c)
andre finansielle virksomheder som omhandlet i artikel 13, nr. 25), litra b) og d) i direktiv 2009/138/EF, mod hvilke eksponeringer tillægges en risikovægt på 20 % i henhold til standardmetoden, eller som, når der er tale om institutter, der beregner størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden, ikke har en kreditvurdering foretaget af et anerkendt ECAI, og som vurderes internt af instituttet
d)
regulerede CIU'er, der er underlagt kapitalkrav eller gearingskrav
e)
regulerede pensionsfonde
f)
anerkendte clearingorganisationer.
Artikel 228
Beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab i forbindelse med den udbyggede metode for finansielle sikkerheder
1. Ved standardmetoden anvender institutterne E* som beregnet i henhold til artikel 223, stk. 5, som eksponeringsværdien med henblik på artikel 113. I forbindelse med ikkebalanceførte poster opført i bilag I anvender institutterne E* som den værdi, de i artikel 111, stk. 1, anførte procentsatser anvendes på, for at nå frem til eksponeringsværdien.
2. Ved IRB-metoden anvender institutterne det faktiske LGD (LGD*) som LGD med henblik på kapitel 3. Institutterne beregner LGD* som følger:
hvor:
LGD
=
tabet givet misligholdelse, der ville finde anvendelse på en eksponering i henhold til kapitel 3, hvis eksponeringen ikke var sikret
E
=
eksponeringsværdien i overensstemmelse med artikel 223, stk. 3
E*
=
den fuldt justerede eksponeringsværdi i overensstemmelse med artikel 223, stk. 5.
Artikel 229
Værdiansættelsesprincipper for andre anerkendte sikkerheder efter IRB-metoden
1. For så vidt angår sikkerhed i form af fast ejendom skal sikkerheden være vurderet til markedsværdien eller derunder af en uafhængig vurderingsmand. Institutterne kræver, at den uafhængige vurderingsmand dokumenterer markedsværdien på en gennemsigtig og klar måde.
I de medlemsstater, der har fastsat stramme kriterier for vurderingen af belåningsværdien i lovgivningsmæssige eller administrative bestemmelser, kan ejendommen i stedet være vurderet til belåningsværdien eller derunder af en uafhængig vurderingsmand. Institutterne stiller krav om, at den uafhængige vurderingsmand ved vurderingen af belåningsværdien ikke må tage hensyn til spekulative elementer og skal dokumentere nævnte værdi på en gennemsigtig og klar måde.
Værdien af sikkerheden er markedsværdien eller belåningsværdien, for hvilken der er foretaget en nedskrivning for at afspejle resultaterne af den overvågning, der kræves i henhold til artikel 208, stk. 3, samt for at tage hensyn til eventuelle foranstående krav på ejendommen.
2. For så vidt angår fordringer er værdien af fordringer værdien af det udestående beløb.
3. Institutterne vurderer anden fysisk sikkerhed end fast ejendom til markedsværdien. Med henblik på denne artikel er markedsværdien det skønnede beløb, som formuegodet kan handles til på værdiansættelsesdatoen i en uafhængig transaktion mellem en interesseret køber og en interesseret sælger.
Artikel 230
Beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab for andre anerkendte sikkerheder efter IRB-metoden
1. Institutterne anvender LGD* beregnet i overensstemmelse med dette stykke og stk. 2 som LGD med henblik på kapitel 3.
Når forholdet mellem sikkerhedens værdi (C) og eksponeringens værdi (E) ligger under det krævede minimumsniveau for sikkerheden for eksponeringen (C*) som angivet i tabel 5, er LGD* lig med LGD som fastsat i kapitel 3 for usikrede eksponeringer med modparten. I denne forbindelse beregner institutterne eksponeringsværdien af de poster, der er opført i artikel 166, stk. 8, 9 og 10, ved at anvende en konverteringsfaktor eller en procentsats på 100 % og ikke de konverteringsfaktorer eller procentsatser, der er anført i de pågældende stykker.
Når forholdet mellem sikkerhedens værdi og eksponeringens værdi overstiger et andet og højere tærskelniveau på C** som angivet i tabel 5, er LGD* det i tabel 5 fastsatte.
Når det krævede niveau for sikkerhedsstillelse C** ikke er nået for eksponeringen som helhed, skal institutterne betragte eksponeringen som to eksponeringer - en, der svarer til den del, for hvilken det krævede niveau for sikkerhedsstillelse C** er nået, og en, der svarer til resten.
2. Det relevante LGD* samt de krævede sikkerhedsstillelsesniveauer for den sikrede del af eksponeringerne er angivet i tabel 5 nedenfor.
Tabel 5
Minimums-LGD for de sikrede dele af eksponeringerne
LGD* for privilegerede eksponeringer
LGD* for efterstillede eksponeringer
Krævet minimalt sikkerhedsstillelsesniveau for eksponeringen (C*)
Krævet minimalt sikkerhedsstillelsesniveau for eksponeringen (C**)
Fordringer
35 %
65 %
0 %
125 %
Boliger/erhvervs-ejendomme
35 %
65 %
30 %
140 %
Anden sikkerhed
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Som et alternativ til behandlingen i henhold til stk. 1 og 2 og med forbehold af artikel 124, stk. 2, kan institutterne anvende en risikovægtning på 50 % på den del af eksponeringen, der inden for de i henholdsvis artikel 125, stk. 2, litra d), og artikel 126, stk. 2, litra d), fastsatte grænser er sikret fuldt ud med pant i fast ejendom til beboelse eller erhvervsejendomme, der er beliggende på en medlemsstats område, hvis alle betingelserne i artikel 199, stk. 4, er opfyldt.
Artikel 231
Beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab ved blandede puljer af sikkerhed
1. Institutterne beregner værdien af LGD*, som de skal anvende som LGD med henblik på kapitel 3, i overensstemmelse med stk. 2 og 3, forudsat at følgende to betingelser er opfyldt:
a)
Institutterne anvender IRB-metoden til at beregne størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab.
b)
Eksponeringen sikres med både finansiel sikkerhed og andre anerkendte former for sikkerhed.
2. Det kræves, at institutterne opdeler eksponeringens volatilitetsjusterede værdi, der er opnået efter anvendelse af volatilitetsjusteringen som angivet i artikel 223, stk. 5, på eksponeringens værdi, i forskellige dele, for at komme frem til en del, der dækkes af en anerkendt finansiel sikkerhed, en del, der dækkes af fordringer, en del, der dækkes af sikkerhed i form af erhvervsejendom eller fast ejendom til beboelse, en del, der dækkes af andre typer af anerkendt sikkerhed, samt en usikret del, alt efter hvad der er relevant.
3. Institutterne beregner LGD* for hver del af eksponeringen i stk. 2 separat i henhold til de relevante bestemmelser i dette kapitel.
Artikel 232
Andre former for finansieret kreditrisikoafdækning
1. Hvis betingelserne i artikel 212, stk. 1, er opfyldt, kan indskud hos tredjepartsinstitutter behandles som en garanti stillet af tredjepartsinstituttet.
2. Hvis betingelserne i artikel 212, stk. 2, er opfyldt, skal institutterne behandle den del af eksponeringen, der er sikret ved den aktuelle tilbagekøbsværdi af livsforsikringspolicer pantsat hos det långivende institut, på følgende måde:
a)
Hvis eksponeringen er omfattet af standardmetoden, skal den risikovægtes ved brug af de risikovægte, der er omhandlet i stk. 3.
b)
Hvis eksponeringen er omfattet af IRB-metoden, men ikke af instituttets egne LDG-estimater, skal der fastsættes et LGD på 40 %.
I tilfælde af manglende valutamatch nedsætter institutterne den aktuelle tilbagekøbsværdi i henhold til artikel 233, stk. 3, så værdien af kreditrisikoafdækningen er den aktuelle tilbagekøbsværdi af livsforsikringspolicen.
3. Med henblik på stk. 2, litra a), tillægger institutterne følgende risikovægtninger på grundlag af den risikovægt, der tillægges privilegerede usikrede eksponeringer mod det selskab, der udbyder livsforsikringen:
a)
en risikovægtning på 20 %, hvis de privilegerede usikrede eksponeringer mod det selskab, der udbyder livsforsikringen, er tillagt en risikovægtning på 20 %
b)
en risikovægtning på 35 %, hvis de privilegerede usikrede eksponeringer mod det selskab, der udbyder livsforsikringen, er tillagt en risikovægtning på 50 %
c)
en risikovægtning på 70 %, hvis de privilegerede usikrede eksponeringer mod det selskab, der udbyder livsforsikringen, er tillagt en risikovægtning på 100 %
d)
en risikovægtning på 150 %, hvis de privilegerede usikrede eksponeringer mod det selskab, der udbyder livsforsikringen, er tillagt en risikovægtning på 150 %.
4. Institutterne kan behandle instrumenter genkøbt på anmodning, der er anerkendt i henhold til artikel 200, litra c), som en garanti stillet af det udstedende institut. Værdien af den anerkendte kreditrisikoafdækning fastsættes som følger:
a)
Når instrumentet bliver genkøbt til nominel værdi, er værdien af dækningen dette beløb.
b)
Når instrumentet bliver genkøbt til markedsprisen, er værdien af dækningen instrumentets værdi vurderet på samme måde som de gældsinstrumenter, der opfylder betingelserne i artikel 197, stk. 4.
Underafdeling 2
Ufinansieret kreditrisikoafdækning
Artikel 233
Værdiansættelse
1. Ved beregning af virkningerne af ufinansieret kreditrisikoafdækning i overensstemmelse med denne underafdeling, er værdien af ufinansieret kreditrisikoafdækning (G) det beløb, som udbyderen har garanteret at ville udbetale, hvis låntager misligholder aftalen eller ikke betaler, eller hvis andre, nærmere bestemte kreditbegivenheder indtræffer.
2. Ved kreditderivater, der ikke som kreditbegivenhed har medtaget en omlægning af den underliggende fordring, herunder eftergivelse eller udskydelse af tilbagebetaling af hovedstol, renter eller gebyrer, der fører til en kreditbegivenhed, gælder følgende:
a)
Hvis det beløb, udbyderen har garanteret at ville udbetale, ikke er højere end eksponeringens værdi, skal institutter reducere værdien af kreditrisikoafdækningen som beregnet i henhold til stk. 1 med 40 %.
b)
Hvis det beløb, udbyderen har garanteret at ville udbetale, er højere end eksponeringens værdi, skal værdien af kreditrisikoafdækningen ikke være højere end 60 % af eksponeringens værdi.
3. Når den ufinansierede kreditrisikoafdækning er denomineret i en anden valuta end den valuta, hvori eksponeringen er denomineret, reducerer institutterne værdien af kreditrisikoafdækningen gennem anvendelse af en volatilitetsjustering som følger:
hvor:
G*
=
værdien af kreditrisikoafdækningen reguleret for kursrisiko
G
=
den nominelle værdi af kreditrisikoafdækningen
Hfx
=
volatilitetsjusteringen, når der foreligger manglende valutamatch mellem kreditrisikoafdækningen og den underliggende fordring fastsat i overensstemmelse med stk. 4.
Når der ikke foreligger manglende valutamatch, er Hfx lig med nul.
4. Institutterne baserer de volatilitetsjusteringer, der skal anvendes i tilfælde af manglende valutamatch, på en likvidationsperiode svarende til 10 arbejdsdage, under forudsætning af daglige værdiansættelser, og kan beregne dem efter tilsynsmetoden for volatilitetsjusteringer eller metoden med egne estimater som beskrevet i henholdsvis artikel 224 og 225. Institutterne skal opskalere volatilitetsjusteringer i overensstemmelse med artikel 226.
Artikel 234
Beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab i tilfælde af delvis risikoafdækning og tranching
Når et institut overfører en del af risikoen ved et lån i en eller flere trancher, finder bestemmelserne i kapitel 5 anvendelse, Institutterne kan anse tærskelværdier for betalinger, under hvilke der ikke foretages nogen udbetaling i tilfælde af tab, for at svare til de ikkeafhændede "first loss"-positioner og indebære en trancheinddelt risikooverførsel.
Artikel 235
Beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden
1. I forbindelse med artikel 113, stk. 3, beregner institutterne de enkelte eksponeringers risikovægtede værdi efter følgende formel:
hvor:
E
=
eksponeringens værdi i henhold til artikel 111; i denne forbindelse ansættes værdien af eksponeringen for en ikkebalanceført post opført i bilag I til 100 % af dens værdi frem for den værdi af eksponeringen, der fremgår af artikel 111, stk. 1
GA
=
værdien af kreditrisikoafdækningen som beregnet i henhold til artikel 233, stk. 3, (G*) og videre justeret for manglende løbetidsmatch som angivet i afdeling 5
R
=
risikovægten for eksponeringer mod låntageren som angivet i kapitel 2
G
=
risikovægten for eksponeringer mod udbyderen som angivet i kapitel 2.
2. Når det afdækkede beløb (GA) er lavere end eksponeringens værdi (E), må institutterne kun anvende den formel, der er omhandlet i stk. 1, hvis de afdækkede og ikkeafdækkede dele har samme prioritet.
3. Institutterne kan udvide behandlingen i henhold til artikel 114, stk. 4 og 5, til at omfatte eksponeringer eller dele af eksponeringer, der garanteres af centralregeringen eller centralbanken, når sikkerheden er denomineret i låntagerens nationale valuta, og eksponeringen finansieres i samme valuta.
Artikel 236
Beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og forventede tab efter IRB-metoden
1. For den afdækkede del af eksponeringens værdi (E), baseret på den justerede værdi af kreditrisikoafdækningen GA, kan PD i forbindelse med kapitel 3, afdeling 4, være PD for udbyderen af kreditrisikoafdækningen eller en PD, der ligger mellem låntagerens og garantistillerens, hvis det ikke skønnes nødvendigt med fuld substitution. Ved efterstillede tilgodehavender og ikkeefterstillet ufinansieret risikoafdækning kan det LGD, som institutter skal anvende i forbindelse med kapitel 3, afdeling 4, være det samme som det, der benyttes for privilegerede fordringer.
2. For eventuelle ikkeafdækkede dele af eksponeringens værdi (E) skal PD være låntagers PD, mens LGD er LGD for den underliggende eksponering.
3. I denne artikel er GA værdien af G* som beregnet i henhold til artikel 233, stk. 3, og videre justeret for manglende løbetidsmatch som angivet i afdeling 5. E er eksponeringens værdi i henhold til kapitel 3, afdeling 5. I denne forbindelse beregner institutterne eksponeringsværdien af de poster, der er opført i artikel 166, stk. 8, 9 og 10, ved at anvende en konverteringsfaktor eller en procentsats på 100 % og ikke de konverteringsfaktorer eller procentsatser, der er anført i de pågældende stykker.
Afdeling 5
Manglende løbetidsmatch
Artikel 237
Manglende løbetidsmatch
1. Ved beregning af risikovægtede eksponeringer forekommer der manglende løbetidsmatch, når restløbetiden for kreditrisikoafdækningen er kortere end restløbetiden for den afdækkede eksponering. Hvis risikoafdækningen har mindre en tre måneders restløbetid, og risikoafdækningens løbetid er kortere end løbetiden for den underliggende eksponering, er denne risikoafdækning ikke anerkendt risikoafdækning.
2. Når der forekommer manglende løbetidsmatch, er kreditrisikoafdækningen ikke anerkendt kreditrisikoafdækning, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den oprindelige løbetid for risikoafdækningen er under 1 år.
b)
Eksponeringen er en kortfristet eksponering, som ifølge de kompetente myndigheder er omfattet af en bundværdi på en dag snarere end på et år med hensyn til løbetiden (M) i henhold til artikel 162, stk. 3.
Artikel 238
Kreditrisikoafdækningens løbetid
1. Inden for en periode på højst fem år er den effektive løbetid for den underliggende eksponering den længst mulige resterende tid, før låntageren efter planen skal opfylde sine forpligtelser. Med forbehold af stk. 2 er kreditrisikoafdækningens løbetid tidsrummet frem til den tidligste dato, hvor risikoafdækningen kan afsluttes.
2. Når sælgeren af risikoafdækningen har mulighed for at vælge at afslutte risikoafdækningen, anser institutterne risikoafdækningens løbetid for at være tidsrummet frem til den tidligste dato, hvor denne mulighed kan benyttes. Når køberen af risikoafdækningen har mulighed for at afslutte risikoafdækningen, og betingelserne i den aftale, der ligger til grund for risikoafdækningen, indeholder et positivt incitament til, at instituttet kan afslutte transaktionen før den kontraktbestemte forfaldsdato, anser instituttet risikoafdækningens løbetid for at være tidsrummet frem til den tidligste dato, hvor denne mulighed kan anvendes; ellers kan instituttet anse en sådan mulighed ikke for at påvirke risikoafdækningens løbetid.
3. Når der ikke er noget til hinder for, at et kreditderivat forfalder forud for en eventuel henstandsperiode i tilfælde af misligholdelse af den underliggende fordring, der træder i kraft ved manglende betaling, reducerer institutterne risikoafdækningens løbetid med samme tidsrum som henstandsperioden.
Artikel 239
Værdiansættelse af risikoafdækningen
1. I forbindelse med transaktioner omfattet af finansieret kreditrisikoafdækning efter den enkle metode for finansielle sikkerheder er sikkerhed ikke anerkendt finansieret kreditrisikoafdækning, når der er manglende match mellem eksponeringens løbetid og afdækningens løbetid.
2. I forbindelse med transaktioner omfattet af finansieret kreditrisikoafdækning efter den udbyggede metode for finansielle sikkerheder skal institutterne sikre, at kreditrisikoafdækningens og eksponeringens løbetid afspejles i den justerede værdi af sikkerheden i henhold til følgende formel:
hvor:
CVA
=
den volatilitetskorrigerede værdi af sikkerheden som angivet i artikel 223, stk. 2, eller eksponeringens størrelse, idet den laveste af de to anvendes
T
=
det resterende antal år frem til kreditrisikoafdækningens forfaldsdato beregnet i overensstemmelse med artikel 238 eller værdien af T, idet den laveste af de to anvendes
T
=
det resterende antal år frem til eksponeringens forfaldsdato beregnet i overensstemmelse med artikel 238 eller fem år, idet den laveste af de to anvendes
t*
=
0,25.
Institutterne anvender CVAM som CVA med yderligere justering for manglende løbetidsmatch i formlen til beregning af den fuldt justerede værdi af eksponeringen (E*) som angivet i artikel 223, stk. 5.
3. I forbindelse med transaktioner omfattet af ufinansieret kreditrisikoafdækning skal institutterne sikre, at kreditrisikoafdækningens og eksponeringens løbetid afspejles i den justerede værdi af sikkerheden i henhold til følgende formel:
hvor:
GA
=
G* justeret for eventuelt manglende løbetidsmatch
G*
=
risikoafdækningens størrelse justeret for eventuelt manglende valutamatch
T
=
det resterende antal år frem til kreditrisikoafdækningens forfaldsdato beregnet i overensstemmelse med artikel 238 eller værdien af T, idet den laveste af de to anvendes
T
=
det resterende antal år frem til eksponeringens forfaldsdato beregnet i overensstemmelse med artikel 238 eller fem år, idet den laveste af de to anvendes
t*
=
0,25.
Institutterne anvender GA som værdien af risikoafdækningen i henhold til artikel 233-236.
Afdeling 6
Kurve af crm-teknikker
Artikel 240
"First-to-default"-kreditderivater
Når et institut opnår kreditrisikoafdækning for en række eksponeringer på de vilkår, at den første misligholdelse blandt eksponeringerne udløser forfald, og at denne kreditbegivenhed medfører kontraktens ophør, kan instituttet ændre beregningen af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og eventuelt det forventede tab på eksponeringen, som ved manglende kreditrisikoafdækning ville medføre den laveste risikovægtede værdi af eksponeringen i overensstemmelse med dette kapitel:
a)
For institutter, der anvender standardmetoden, skal den risikovægtede værdi af eksponeringen være den, der beregnes efter standardmetoden.
b)
For institutter, der anvender IRB-metoden, skal den risikovægtede værdi af eksponeringen være summen af den risikovægtede eksponering beregnet efter IRB-metoden og 12,5 gange det forventede tab.
Den behandling, der er beskrevet i denne artikel, gælder kun, når værdien af eksponeringen er mindre end eller lig med værdien af kreditrisikoafdækningen.
Artikel 241
"Nth-to-default"-kreditderivater
Når den n'te misligholdelse af eksponeringerne udløser udbetaling under kreditrisikoafdækningen, må det institut, der erhverver risikoafdækningen, kun anerkende risikoafdækningen til beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer og eventuelt størrelsen af de forventede tab, hvis der også har været risikoafdækning af misligholdelse 1 til n-1, eller når der allerede er forekommet n-1-misligholdelser. I sådanne tilfælde kan instituttet ændre beregningen af størrelsen af den risikovægtede eksponering og eventuelt det forventede tab på eksponeringen, som ved manglende kreditrisikoafdækning ville medføre den n-laveste risikovægtede værdi af eksponeringen i overensstemmelse med dette kapitel. Institutter skal beregne det n-laveste beløb som beskrevet i artikel 240, litra a) og b).
Den behandling, der er beskrevet i denne artikel, gælder kun, når værdien af eksponeringen er mindre end eller lig med værdien af kreditrisikoafdækningen.
Alle eksponeringer i kurven skal opfylde kravene i artikel 204, stk. 2, og artikel 216, stk. 1, litra d).
KAPITEL 5
Securitisering
Afdeling 1
Definitioner
Artikel 242
Definitioner
I dette kapitel forstås ved:
1) "mer-spread": opkrævede finansieringsudgifter og andre gebyrindtægter, der modtages i forbindelse med de securitiserede eksponeringer fratrukket omkostninger og udgifter
2) "clean-up call option": en kontraktbestemt option, som giver det eksponeringsleverende institut mulighed for at genkøbe eller annullere securitiseringspositionerne, før alle de underliggende eksponeringer er tilbagebetalt, når de udestående eksponeringer når under et bestemt niveau
3) "likviditetsfacilitet": en securitiseringsposition, der udspringer af en kontraktmæssig aftale om at stille finansiering til rådighed for at sikre rettidige pengestrømme til investorer
4) "KIRB": 8 % af de risikovægtede eksponeringer som beregnet i henhold til kapitel 3 for de securitiserede eksponeringer, hvis de ikke var securitiserede, plus de forventede tab i forbindelse med de pågældende eksponeringer beregnet i henhold til nævnte kapitel
5) "den ratingbaserede metode": en metode til opgørelse af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer for securitiseringspositioner i henhold til artikel 261
6) "tilsynsformelmetoden": en metode til opgørelse af størrelsen af risikovægtede eksponeringer for securitiseringspositioner i henhold til artikel 261
7) "ikkeratet position": en securitiseringsposition, som ikke har en kreditvurdering foretaget af et ECAI som defineret i afdeling 4
8) "ratet position": en securitiseringsposition, som har en kreditvurdering foretaget af et ECAI som defineret i afdeling 4
9) "ABCP"-program" (asset-backed commercial paper programme): et securitiseringsprogram, hvor værdipapirerne hovedsagelig er gældsbreve med en løbetid på et år eller derunder
10) "traditionel securitisering": en securitisering, der indebærer, at de eksponeringer, som securitiseres, overføres økonomisk (til en securitiseringsenhed med særligt formål (SSPE)); dette sker ved overførsel af ejerskabet af securitiserede eksponeringer fra det eksponeringsleverende institut til en SSPE eller gennem en SSPE's indirekte deltagelse; de udstedte værdipapirer må ikke medføre betalingsforpligtelser for det eksponeringsleverende instituts balance
11) "syntetisk securitisering": en securitisering, hvor opdelingen i trancher sker ved brug af kreditderivater eller garantier, og hvor securitiserede eksponeringer ikke fjernes fra det eksponeringsleverende instituts balance
12) "revolverende eksponering": en eksponering, hvorved tilgodehavender hos privatkunder kan variere, alt efter hvor meget disse privatkunder vælger at låne eller betale tilbage, op til den grænse, instituttet har fastsat
13) "revolverende securitisering": en securitisering, hvor selve securitiseringens struktur revolverer ved at der tilføjes eller fjernes eksponeringer i puljen af eksponeringer, uanset om de underliggende eksponeringer revolverer eller ej
14) "førtidsindfrielsesbestemmelse": en kontraktbestemmelse i forbindelse med securitisering af revolverende eksponeringer eller en revolverende securitisering, hvorved der stilles krav om, at investorers positioner, i tilfælde af at på forhånd fastlagte begivenheder indtræffer, indfries inden den oprindeligt anførte udløbsdato for de udstedte værdipapirer
15) "first loss tranche": den mest efterstillede tranche i en securitisering, som er den første tranche, der påføres tab på securitiserede eksponeringer og derved beskytter second loss-trancher og i givet fald højere rangerende trancher.
Afdeling 2
Anerkendelse af væsentlig risikooverførsel
Artikel 243
Traditionel securitisering
1. Det eksponeringsleverende institut ved en traditionel securitisering kan udelukke securitiserede eksponeringer fra beregningen af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer og størrelsen af de forventede tab, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
En væsentlig del af kreditrisikoen i forbindelse med de securitiserede eksponeringer anses for at være overført til tredjeparter.
b)
Det eksponeringsleverende institut anvender en risikovægtning på 1 250 % for alle sine securitiseringspositioner i den pågældende securitisering eller fratrækker disse securitiseringspositioner i den egentlige kernekapital, jf. artikel 36, stk. 1, litra k).
2. En væsentlig kreditrisiko anses for at være overført i følgende tilfælde:
a)
De risikovægtede eksponeringsværdier af de mezzaninsecuritiseringspositioner, som det eksponeringsleverende institut besidder i securitiseringen, overskrider ikke 50 % af de risikovægtede eksponeringsværdier af alle mezzaninsecuritiseringspositioner i securitiseringen.
b)
Hvis der ingen mezzaninsecuritiseringspositioner er i en given securitisering, og det eksponeringsleverende institut kan påvise, at eksponeringsværdien af de securitiseringspositioner, som ville medføre et fradrag i den egentlige kernekapital eller have en risikovægtning på 1 250 %, overstiger et velfunderet skøn over det forventede tab på de securitiserede eksponeringer væsentligt, besidder det eksponeringsleverende institut ikke mere end 20 % af eksponeringsværdien af de securitiseringspositioner, som ville medføre et fradrag i den egentlige kernekapital eller have en risikovægtning på 1 250 %.
Hvis den mulige reduktion i den risikovægtede værdi af eksponeringen, som det eksponeringsleverende institut ville kunne opnå ved securitiseringen, ikke er underbygget af en tilsvarende kreditrisikooverførsel til tredjeparter, kan de kompetente myndigheder fra sag til sag beslutte, at en væsentlig kreditrisiko ikke anses for at være overført til tredjeparter.
3. I forbindelse med stk. 2 er mezzaninsecuritiseringspositioner securitiseringspositioner, som tillægges en risikovægtning, der er mindre end 1 250 %, og som er efterstillet de højest privilegerede positioner i securitiseringen, og som er efterstillet enhver anden securitiseringsposition i securitiseringen, der i overensstemmelse med afdeling 4 enten:
a)
i tilfælde af en securitiseringsposition, som er omfattet af underafdeling 3 i afdeling 3, er henført til kreditkvalitetstrin 1, eller
b)
i tilfælde af en securitiseringsposition, som er omfattet af underafdeling 4 i afdeling 3, er henført til kreditkvalitetstrin 1 eller 2.
4. Som alternativ til stk. 2 og 3 giver de kompetente myndigheder de eksponeringsleverende institutter tilladelse til at anse en væsentlig kreditrisiko for at være overført, hvis det eksponeringsleverende institut kan godtgøre, at den reduktion af kapitalgrundlagskrav, som det eksponeringsleverende institut opnår ved hvert tilfælde af securitisering, er underbygget af en tilsvarende kreditrisikooverførsel til tredjeparter.
Der gives kun tilladelse, hvis instituttet opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
Instituttet har tilstrækkeligt risikofølsomme politikker og metoder til at vurdere risikooverførslen.
b)
Instituttet har også anerkendt kreditrisikooverførslen til tredjeparter i hvert tilfælde i forbindelse med instituttets interne risikostyring og dets allokering af den interne kapital.
5. Ud over de krav, der er omhandlet i stk. 1-4, skal samtlige følgende betingelser være opfyldt:
a)
Dokumentationen vedrørende securitiseringen afspejler transaktionens økonomiske substans.
b)
De securitiserede eksponeringer bringes uden for det eksponeringsleverende instituts og dettes kreditorers rækkevidde, herunder i tilfælde af konkurs og likvidation. Dette skal underbygges med en udtalelse fra en kvalificeret juridisk rådgiver.
c)
De udstedte værdipapirer repræsenterer ikke det eksponeringsleverende instituts betalingsforpligtelser.
d)
Det eksponeringsleverende institut bevarer ikke en reel eller indirekte kontrol over de overførte eksponeringer. Et eksponeringsleverende institut anses for at have bevaret reel kontrol over de overførte eksponeringer, hvis det har ret til at genkøbe de tidligere overførte eksponeringer fra modtageren med henblik på at realisere gevinsterne af disse, eller hvis det er forpligtet til igen at påtage sig den overførte risiko. Hvis det eksponeringsleverende institut bevarer sine rettigheder eller forpligtelser vedrørende eksponeringerne, udgør dette ikke i sig selv nogen indirekte kontrol over eksponeringerne.
e)
Dokumentationen for securitiseringen opfylder samtlige følgende betingelser:
i)
Den indeholder ikke bestemmelser, som, undtagen hvis der foreligger førtidsindfrielsesbestemmelser, stiller krav om, at positioner i securitiseringen skal forbedres af det eksponeringsleverende institut, herunder, men ikke begrænset til ændringer af de underliggende krediteksponeringer eller forøgelse af udbytte, som skal udbetales til investorer i tilfælde af en forringelse af de securitiserede eksponeringers kreditkvalitet.
ii)
Den indeholder ikke bestemmelser, som øger udbyttet, der skal udbetales til indehavere af positioner inden for securitiseringen på grund af en forringelse af puljen af underliggende aktivers kreditkvalitet.
iii)
Den gør det klart, at eventuelt køb eller genkøb af securitiseringspositioner fra det eksponeringsleverende eller det organiserende instituts side ud over de kontraktlige forpligtelser er exceptionelt og kun kan foretages på uafhængig basis.
f)
Når der er tale om en "clean-up call option", skal nævnte "option" også opfylde følgende betingelser:
i)
Den kan udnyttes, når det eksponeringsleverende institut ønsker det.
ii)
Den kan kun udnyttes, når 10 % eller derunder af de securitiserede eksponeringers værdi ikke er afskrevet.
iii)
Den er ikke struktureret med henblik på at undgå fordeling af tab på positioner til forbedring af kreditværdigheden eller andre positioner, som indehaves af investorer, og ikke i øvrigt er struktureret med henblik på at forbedre kreditværdigheden.
6. De kompetente myndigheder holder EBA orienteret om de specifikke tilfælde, som er omhandlet i stk. 2, hvor den mulige reduktion i den risikovægtede værdi af eksponeringen, ikke er underbygget af en tilsvarende kreditrisikooverførsel til tredjeparter, og institutternes anvendelse af stk. 4. EBA overvåger de forskellige former for praksis på dette område og fastsætter retningslinjer i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010. EBA gennemgår medlemsstaternes gennemførelse af disse retningslinjer og rådgiver inden den 31. december 2017 Kommissionen om, hvorvidt der er behov for en bindende teknisk standard.
Artikel 244
Syntetisk securitisering
1. Et eksponeringsleverende institut til en syntetisk securitisering kan beregne størrelsen af risikovægtede eksponeringer og i givet fald størrelsen af de forventede tab for de securitiserede eksponeringer i overensstemmelse med artikel 244, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
En væsentlig kreditrisiko anses for at være overført til tredjeparter, enten ved hjælp af finansieret eller ufinansieret kreditrisikoafdækning.
b)
Det eksponeringsleverende institut anvender en risikovægtning på 1 250 % for alle sine securitiseringspositioner i den pågældende securitisering eller fratrækker disse securitiseringspositioner i den egentlige kernekapital, jf. artikel 36, stk. 1, litra k).
2. En væsentlig kreditrisiko anses for at være overført, hvis en af følgende betingelser er opfyldt:
a)
De risikovægtede eksponeringsværdier af de mezzaninsecuritiseringspositioner, som det eksponeringsleverende institut besidder i securitiseringen, overskrider ikke 50 % af de risikovægtede eksponeringsværdier af alle mezzaninsecuritiseringspositioner i securitiseringen.
b)
Hvis der ingen mezzaninsecuritiseringspositioner er i en given securitisering, og det eksponeringsleverende institut kan påvise, at eksponeringsværdien af de securitiseringspositioner, som ville medføre et fradrag i den egentlige kernekapital eller have en risikovægtning på 1 250 %, overstiger et velfunderet skøn over det forventede tab på de securitiserede eksponeringer væsentligt, besidder det eksponeringsleverende institut ikke mere end 20 % af eksponeringsværdien af de securitiseringspositioner, som ville medføre et fradrag i den egentlige kernekapital eller have en risikovægtning på 1 250 %.
c)
Hvis den mulige reduktion i den risikovægtede værdi af eksponeringen, som det eksponeringsleverende institut ville kunne opnå ved securitiseringen, ikke er underbygget af en tilsvarende kreditrisikooverførsel til tredjeparter, kan den kompetente myndighed fra sag til sag beslutte, at en væsentlig kreditrisiko ikke anses for at være overført til tredjeparter.
3. I forbindelse med stk. 2 er mezzaninsecuritiseringspositioner securitiseringspositioner, som tillægges en risikovægtning på mindre end 1 250 %, og som er efterstillet de højest privilegerede positioner i securitiseringen og er efterstillet enhver anden securitiseringsposition i securitiseringen, der i overensstemmelse med afdeling 4 enten
a)
i tilfælde af en securitiseringsposition, som er omfattet af underafdeling 3 i afdeling 3, er henført til kreditkvalitetstrin 1, eller
b)
i tilfælde af en securitiseringsposition, som er omfattet af underafdeling 4 i afdeling 3, er henført til kreditkvalitetstrin 1 eller 2.
4. Som alternativ til stk. 2 og 3 giver de kompetente myndigheder de eksponeringsleverende institutter tilladelse til at anse en væsentlig kreditrisiko for at være overført, hvis det eksponeringsleverende institut kan godtgøre, at den reduktion af kapitalgrundlagskrav, som det eksponeringsleverende institut opnår ved hvert tilfælde af securitisering, er underbygget af en tilsvarende kreditrisikooverførsel til tredjeparter.
Der gives kun tilladelse, hvis instituttet opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
Instituttet har tilstrækkeligt risikofølsomme politikker og metoder til at vurdere risikooverførslen.
b)
Instituttet har også anerkendt kreditrisikooverførslen til tredjeparter i hvert tilfælde i forbindelse med instituttets interne risikostyring og dets allokering af den interne kapital.
5. Ud over de krav, der er omhandlet i stk. 1-4, skal overførslen opfylde følgende betingelser:
a)
Dokumentationen vedrørende securitiseringen afspejler transaktionens økonomiske substans.
b)
Kreditrisikoafdækningen, hvorved kreditrisikoen er overført, er i overensstemmelse med artikel 247, stk. 2.
c)
Instrumenterne, der anvendes til overførsel af kreditrisikoen, indeholder ikke betingelser eller bestemmelser, som:
i)
pålægger væsentlige tærskelværdier, under hvilke kreditrisikoafdækningen ikke udløses, hvis en kreditbegivenhed indtræffer
ii)
giver mulighed for at ophæve risikoafdækningen som følge af en forringelse af de underliggende eksponeringers kreditkvalitet
iii)
kræver, at positionerne inden for securitiseringen forbedres af det eksponeringsleverende institut, undtagen hvis der foreligger førtidsindfrielsesbestemmelser
iv)
øger instituttets omkostninger til kreditrisikoafdækning eller udbytte, der skal udbetales til indehavere af positionen inden for securitiseringen som følge af en forringelse af de underliggende aktivers kreditkvalitet.
d)
Der indhentes en udtalelse fra en autoriseret advokat, hvori det bekræftes, at kreditrisikoafdækningen kan håndhæves i alle relevante retsområder.
e)
Dokumentationen vedrørende securitiseringen gør det klart, at eventuelt køb eller genkøb af securitiseringspositioner fra det eksponeringsleverende eller det organiserende instituts side ud over de kontraktlige forpligtelser kun kan foretages på uafhængig basis.
f)
Når der er tale om en clean-up call option, skal nævnte option opfylde samtlige følgende betingelser:
i)
Den kan udnyttes, når det eksponeringsleverende institut ønsker det.
ii)
Den kan kun udnyttes, når 10 % eller derunder af de securitiserede eksponeringers værdi ikke er afskrevet.
iii)
Den er ikke struktureret med henblik på at undgå fordeling af tab på positioner til forbedring af kreditværdigheden eller andre positioner, som indehaves af investorer, og ikke i øvrigt er struktureret med henblik på at forbedre kreditværdigheden.
6. De kompetente myndigheder holder EBA orienteret om de specifikke tilfælde, som er omhandlet i stk. 2, hvor den mulige reduktion i den risikovægtede værdi af eksponeringen, ikke er underbygget af en tilsvarende kreditrisikooverførsel til tredjeparter, og institutternes anvendelse af stk. 4. EBA overvåger de forskellige former for praksis på dette område og fastsætter retningslinjer i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010. EBA gennemgår medlemsstaternes gennemførelse af disse retningslinjer og rådgiver senest den 31. december 2017 Kommissionen om, hvorvidt der er behov for en bindende teknisk standard.
Afdeling 3
Beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer
Underafdeling 1
Principper
Artikel 245
Beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer
1. Hvis et eksponeringsleverende institut har overført betydelige kreditrisici i tilknytning til securitiserede eksponeringer i overensstemmelse med betingelserne i afdeling 2, må dette institut:
a)
i tilfælde af traditionelle securitiseringer udelukke de eksponeringer, det har securitiseret, fra dets beregning af de risikovægtede værdier af eksponeringer og i givet fald af de forventede tab
b)
i tilfælde af syntetiske securitiseringer beregne de risikovægtede værdier af eksponeringer og i givet fald af de forventede tab vedrørende de securitiserede eksponeringer i overensstemmelse med artikel 249 og 250.
2. Hvis det eksponeringsleverende institut har besluttet at anvende stk. 1, skal det beregne de risikovægtede værdier af eksponeringer, der er fastsat i dette kapitel, vedrørende de positioner, som det måtte besidde i securitiseringen.
Hvis det eksponeringsleverende institut ikke har overført betydelige kreditrisici eller har besluttet ikke at anvende stk. 1, behøver det ikke beregne risikovægtede værdier af eksponeringer vedrørende nogen af de positioner, det måtte besidde i den pågældende securitisering, men inkluderer fortsat de securitiserede eksponeringer i beregningen af de risikovægtede værdier af eksponeringer, som om de ikke var securitiseret.
3. Foreligger der en eksponering i forhold til forskellige trancher i en securitisering, skal eksponeringen i forhold til hver enkelt tranche anses som en separat securitiseringsposition. Udbyderne af kreditrisikoafdækning i forhold til securitiseringspositioner skal anses for at besidde positioner i securitiseringen. Securitiseringspositioner skal omfatte eksponeringer i forhold til en securitisering hidrørende fra rente- eller valutaderivatkontrakter.
4. Medmindre securitiseringspositioner fratrækkes i den egentlige kernekapital i henhold til artikel 36, stk. 1, litra k), skal den risikovægtede værdi af eksponeringen inkluderes i instituttets sum af risikovægtede værdier af eksponeringer med henblik på artikel 92, stk. 3.
5. Størrelsen af risikovægtede eksponeringer i en securitiseringsposition beregnes ved at anvende den samlede relevante risikovægtning på eksponeringens værdi inden for positionen som beregnet i artikel 246.
6. Den samlede risikovægtning beregnes som summen af risikovægtningen i dette kapitel og eventuelt supplerende risikovægtning i overensstemmelse med artikel 407.
Artikel 246
Værdien af eksponeringer
1. Værdien af eksponeringer beregnes som følger:
a)
Når et institut beregner størrelsen af risikovægtede eksponeringer i henhold til underafdeling 3, skal eksponeringens værdi for en balanceført securitiseringsposition være dens regnskabsmæssige værdi efter justeringer for specifik kreditrisiko i overensstemmelse med artikel 110.
b)
Når et institut beregner størrelsen af risikovægtede eksponeringer i henhold til underafdeling 4, skal eksponeringens værdi for en balanceført securitiseringsposition være dens regnskabsmæssige værdi uden eventuelle justeringer for specifik kreditrisiko i overensstemmelse med artikel 110.
c)
Når et institut beregner størrelsen af risikovægtede eksponeringer i henhold til underafdeling 3, skal eksponeringens værdi for en ikkebalanceført securitiseringsposition være dens nominelle værdi, fratrukket eventuel specifik kreditrisikojustering for nævnte securitiseringspositions, ganget med en konverteringsfaktor som foreskrevet i dette kapitel. Denne konverteringsfaktor skal være 100 %, medmindre andet angives.
d)
Når et institut beregner størrelsen af risikovægtede eksponeringer i henhold til underafdeling 4, skal eksponeringens værdi for en ikkebalanceført securitiseringsposition være dens nominelle værdi, ganget med en konverteringsfaktor som foreskrevet i dette kapitel. Denne konverteringsfaktor skal være 100 %, medmindre andet angives.
e)
Eksponeringsværdien for en modpartskreditrisiko, der hidrører fra et af de derivatinstrumenter, som angives i bilag II, skal fastlægges i overensstemmelse med kapitel 6.
2. Når et institut har to eller flere overlappende positioner inden for en securitisering, skal det for så vidt angår de overlappende positioner ved beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer kun medtage den position eller del af en position, der giver den højeste risikovægtede værdi af eksponeringen. Instituttet kan også anerkende en sådan overlapning mellem specifikke kapitalgrundlagskrav for positioner i handelsbeholdningen og kapitalgrundlagskrav for securitiseringspositioner uden for handelsbeholdningen, under forudsætning af, at instituttet er i stand til at beregne og sammenligne kapitalgrundlagskravene for de pågældende positioner. Med henblik på dette stykke betegner "overlappende", at positionerne helt eller delvis repræsenterer en eksponering for samme risiko, således at der i den overlappende del er tale om en og samme eksponering.
3. Når artikel 268, litra c), vedrører positioner i ABCP'er, kan instituttet anvende den risikovægt, der er tillagt en likviditetsfacilitet, til beregning af den risikovægtede eksponering for ABCP'en, hvis 100 % af ABCP'en udstedt af programmet er dækket af den eller andre likviditetsfaciliteter, og alle nævnte likviditetsfaciliteter er sidestillet med ABCP'en, så de udgør overlappende positioner.
Instituttet skal underrette den kompetente myndighed om dets brug af denne behandling.
Artikel 247
Anerkendelse af kreditrisikoreduktion på securitiseringspositioner
1. Institutterne kan anerkende finansieret eller ufinansieret kreditrisikoafdækning vedrørende securitiseringspositioner i overensstemmelse med kapitel 4 og betinget af, at kravene i dette kapitel og i kapitel 4 overholdes.
Anerkendt finansieret kreditrisikoafdækning er begrænset til finansielle sikkerheder, der anerkendes til beregning af den risikovægtede værdi af eksponeringen i henhold til kapitel 2 som angivet i kapitel 4, og anerkendelsen er betinget af, at de relevante krav i kapitel 4 overholdes.
2. Anerkendt ufinansieret kreditrisikoafdækning og anerkendte udbydere af ufinansieret risikoafdækning er begrænset til dem, der anerkendes i henhold til kapitel 4, og anerkendelsen er betinget af, at de relevante krav i kapitel 4 overholdes.
3. Uanset stk. 2 skal anerkendte udbydere af ufinansieret kreditrisikoafdækning i artikel 201, stk. 1, litra a)-h), med undtagelse af kvalificerende centrale modparter, være omfattet af en kreditvurdering fra et anerkendt ECAI, som er henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover i henhold til artikel 136, og som på det tidspunkt, da kreditrisikoafdækningen først blev anerkendt, var henført til kreditkvalitetstrin 2 eller derover. Institutter, som har tilladelse til at anvende IRB-metoden i forbindelse med direkte eksponering i forhold til udbyderen af kreditrisikoafdækning, kan vurdere anerkendelse i henhold til første punktum på grundlag af overensstemmelsen mellem PD for udbyderen af kreditrisikoafdækning og den PD, der er forbundet med de kreditkvalitetstrin, der er omhandlet i artikel 136.
4. Uanset stk. 2 er SSPE'er anerkendte udbydere, hvis deres egne aktiver er anerkendte finansielle sikkerheder uden rettigheder eller eventualrettigheder, som har forrang for eller rangerer på lige fod med eventualrettighederne i det institut, som modtager ufinansieret kreditrisikobeskyttelse, og alle kravene til anerkendelse af finansielle sikkerheder i kapitel 4 er opfyldt. I sådanne tilfælde begrænses GA (afdækningsbeløbet justeret for eventuelt manglende valutamatch eller løbetidsmatch i overensstemmelse med kapitel 4) til disse aktivers volatilitetsjusterede markedsværdi, og g (risikovægten for eksponeringer i forhold til udbyderen som angivet i standardmetoden) fastsættes som den vægtede, gennemsnitlige risikovægt, der ville finde anvendelse på disse aktiver som finansielle sikkerheder i henhold til standardmetoden.
Artikel 248
Implicit støtte
1. Et organiserende institut, eller et eksponeringsleverende institut, der med hensyn til en securitisering har anvendt artikel 240, stk. 1 og 2, til beregning af den risikovægtede værdi af eksponeringer, eller har solgt instrumenter fra sin handelsbeholdning med det resultat, at det ikke længere er forpligtet til at være i besiddelse af et kapitalgrundlag i relation til den risiko, der knytter sig til disse instrumenter, må ikke med henblik på at reducere investorernes potentielle eller faktiske tab yde støtte til securitiseringen ud over sine kontraktlige forpligtelser. En transaktion anses ikke for at yde støtte, hvis den gennemføres på uafhængig basis og indgår i vurderingen af væsentlig risikooverførsel. Sådanne transaktioner skal, uanset om de yder støtte, indberettes til de kompetente myndigheder og gøres til genstand for instituttets kreditrevisions- og godkendelsesprocedurer. Instituttet skal, når det vurderer, om transaktionen ikke er struktureret til at yde støtte, i det mindste i passende omfang tage højde for følgende:
a)
genkøbsprisen
b)
instituttets kapital og likviditet før og efter genkøb
c)
resultatet af de securitiserede eksponeringer
d)
resultatet af de securitiserede positioner
e)
virkningen af støtte på det eksponeringsleverende instituts forventede tab i forhold til investorer.
2. EBA udsteder i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 retningslinjer for, hvad der svarer til uafhængig basis, og hvornår en transaktion ikke er struktureret til at yde støtte.
3. Opfylder et eksponeringsleverende institut eller et organiserende institut ikke stk. 1 for så vidt angår en securitisering, skal instituttet mindst besidde et kapitalgrundlag i forhold til alle de securitiserede eksponeringer, som om de ikke var securitiserede.
Underafdeling 2
Det eksponeringsleverende instituts beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer, der er securitiseret i en syntetisk securitisering
Artikel 249
Generel behandling
Ved beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer for de securitiserede eksponeringer skal det eksponeringsleverende institut for en syntetisk securitisering, når betingelserne i artikel 244 er opfyldt og med forbehold af artikel 250, anvende de relevante beregningsmetoder, som beskrives i denne afdeling, og ikke de i kapitel 2 beskrevne. For institutter, der beregner størrelsen af risikovægtede eksponeringer og størrelsen af de forventede tab i henhold til kapitel 3, skal det forventede tab på sådanne eksponeringer være nul.
De krav, der er omhandlet i første afsnit, henviser til hele puljen af eksponeringer, der omfattes af securitiseringen. Med forbehold af artikel 250 beregner det eksponeringsleverende institut størrelsen af de risikovægtede eksponeringer for alle trancher i securitiseringen i overensstemmelse med bestemmelserne i denne afdeling, herunder dem, for hvilke instituttet anerkender kreditrisikoreduktion i overensstemmelse med artikel 247, hvor den risikovægt, der i så fald skal anvendes på nævnte position, kan ændres i overensstemmelse med kapitel 4, jf. dog kravene i dette kapitel.
Artikel 250
Behandling af manglende løbetidsmatch inden for syntetiske securitiseringer
I forbindelse med beregningen af størrelsen af risikovægtede eksponeringer i overensstemmelse med artikel 249 skal der tages hensyn til eventuelt manglende løbetidsmatch mellem kreditrisikoafdækningen, der udgør en tranche, og med hvilken risikooverførslen foretages, og de securitiserede eksponeringer som følger:
a)
Som løbetid for de securitiserede eksponeringer anvendes den længste løbetid for disse eksponeringer, dog højst fem år. Løbetiden for kreditrisikoafdækningen fastsættes i overensstemmelse med kapitel 4.
b)
Et eksponeringsleverende institut skal ved beregningen af størrelsen af risikovægtede eksponeringer for trancher, der som led i denne afdeling tillægges en risikovægt på 1 250 %, ikke tage hensyn til manglende løbetidsmatch. For alle andre trancher anvendes den behandling af manglende løbetidsmatch, som er angivet i kapitel 4, i overensstemmelse med følgende formel:
hvor:
RW*
=
størrelsen af den risikovægtede eksponering i henhold til artikel 92, stk. 3, litra a)
RWAss
=
størrelsen af den risikovægtede eksponering for eksponeringer, hvis de ikke var securitiseret, beregnet pro rata
RWSP
=
størrelsen af den risikovægtede eksponering beregnet i henhold til artikel 249, hvis der ikke var tale om manglende løbetidsmatch
T
=
løbetiden for de underliggende eksponeringer udtrykt i år
T
=
løbetiden for kreditrisikoafdækningen udtrykt i år
t*
=
0,25.
Underafdeling 3
Beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden
Artikel 251
Risikovægte
Med forbehold af artikel 252 beregner instituttet størrelsen af risikovægtede eksponeringer for en ratet securitiseringsposition eller gensecuritiseringsposition ved at gange eksponeringens værdi med den relevante risikovægt.
Den relevante risikovægtning er den risikovægt, der er anført i tabel 1, og som positionens kreditvurdering er henført til i overensstemmelse med afdeling 4.
Tabel 1
Kreditkvalitetstrin
1
2
3
4 (kreditvurderinger, undtagen kortfristede kreditvurderinger)
Alle andre kreditkvalitetstrin
Securitiseringspositioner
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Gensecuritiseringspositioner
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
Med forbehold af artikel 252-255 skal størrelsen af risikovægtede eksponeringer for en ikkeratet securitiseringsposition beregnes ved at anvende en risikovægt på 1 250 %.
Artikel 252
Organiserende og eksponeringsleverende institutter
For et eksponeringsleverende eller et organiserende institut kan størrelsen af risikovægtede eksponeringer beregnet i henhold til positionerne inden for en securitisering begrænses til størrelsen af de risikovægtede eksponeringer, som ville skulle beregnes for de securitiserede eksponeringer, hvis de ikke var securitiserede, under hensyn til den forudsatte anvendelse af risikovægten på 150 % for følgende:
a)
alle misligholdte poster
b)
alle i henhold til artikel 128 særligt risikobetonede poster blandt de securitiserede eksponeringer.
Artikel 253
Behandling af ikkeratede positioner
1. Til beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer for en ikkeratet securitiseringsposition kan et institut anvende den vægtede, gennemsnitlige risikovægt, som ville skulle anvendes på de securitiserede eksponeringer i henhold til kapitel 2 af et institut, der ligger inde med eksponeringerne, ganget med den koncentrationsfaktor, der er omhandlet i stk. 2. Derfor skal instituttet til enhver tid have kendskab til sammensætningen af den pulje af eksponeringer, der er securitiseret.
2. Denne koncentrationsfaktor er lig med summen af de nominelle værdier af alle trancher divideret med summen af de nominelle værdier af trancherne, som er efterstillet eller sidestillet med tranchen, i hvilken positionen indehaves, inklusive den pågældende tranche. Den resulterende risikovægt må ikke være højere end 1 250 % eller lavere end en anden risikovægt, der finder anvendelse på en mere privilegeret tranche med rating. Når instituttet ikke er i stand til at bestemme de risikovægte, der skal anvendes på de securitiserede eksponeringer i henhold til kapitel 2, skal det anvende en risikovægt på 1 250 % for den pågældende position.
Artikel 254
Behandling af securitiseringspositioner i en second loss-tranche eller bedre inden for et ABCP-program
Med forbehold for muligheden for en mere fordelagtig behandling for ikkeratede likviditetsfaciliteter i henhold til bestemmelserne i artikel 255 kan et institut ved securitiseringspositioner, der opfylder følgende betingelser, anvende den højeste værdi af henholdsvis 100 % eller den højeste risikovægt, der ville skulle anvendes på en af de securitiserede eksponeringer i henhold til kapitel 2 af et institut med de pågældende eksponeringer:
a)
Securitiseringspositionen skal være i en tranche, der økonomisk er placeret i en "second loss"-position eller bedre inden for securitiseringen, og "first loss"-tranchen skal udgøre en relevant forbedring af kreditkvaliteten i forhold til "second loss"-tranchen.
b)
Securitiseringspositionen skal være af en kreditkvalitet svarende til kreditkvalitetstrin 3 efter standardmetoden eller bedre.
c)
Securitiseringspositionen skal være ejet af et institut, der ikke ligger inde med en position i "first loss"-tranchen.
Artikel 255
Behandling af ikkeratede likviditetsfaciliteter
1. Institutterne kan anvende en konverteringsfaktor på 50 % på en ikkeratet likviditetsfacilitets nominelle beløb til at bestemme eksponeringens værdi, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
Dokumentationen for likviditetsfaciliteten skal entydigt identificere og afgrænse de omstændigheder, hvorunder faciliteten kan udnyttes.
b)
Det må ikke være muligt at trække på faciliteten for at yde kreditstøtte ved at dække tab, der allerede er opstået på det tidspunkt, hvor faciliteten udnyttes, og navnlig ikke ved at stille likviditet til rådighed i forbindelse med misligholdte eksponeringer på tidspunktet for udnyttelsen af faciliteten eller ved at erhverve aktiver til mere end deres rimelige værdi.
c)
Faciliteten må ikke anvendes til at stille permanent eller regelmæssig finansiering til rådighed for securitiseringen.
d)
Tilbagebetaling af trækninger på faciliteten må ikke være efterstillet fordringer fra investorer, bortset fra fordringer, der opstår i forbindelse med derivatkontrakter vedrørende renter eller valuta, gebyrer eller andre tilsvarende betalinger, og ej heller være genstand for undtagelser eller udsættelse.
e)
Det må ikke være muligt at trække på faciliteten, efter at alle muligheder for forbedring af kreditkvaliteten, som likviditetsfaciliteten kan være omfattet af, er udtømt.
f)
Faciliteten skal omfatte en bestemmelse, der medfører en automatisk reduktion af det beløb, der kan udnyttes, svarende til størrelsen af misligholdte eksponeringer, idet misligholdelse har den betydning, der følger af kapitel 3, eller hvor puljen af de securitiserede eksponeringer består af ratede instrumenter, hvorved faciliteten ophæves, hvis den gennemsnitlige kvalitet af puljen falder til under "investment grade".
Den anvendte risikovægt skal være den højeste risikovægt, der ville blive anvendt på en hvilken som helst af de securitiserede eksponeringer i henhold til kapitel 2 af et institut, som ligger inde med eksponeringerne.
2. Med henblik på at bestemme eksponeringens værdi for faciliteter med kontante forskud kan der anvendes en konverteringsfaktor på 0 % på den nominelle værdi af en likviditetsfacilitet, som kan ophæves betingelsesløst, under forudsætning af at betingelserne i stk. 1 er opfyldt, og at tilbagebetaling af træk på faciliteten har forrang frem for andre fordringer på pengestrømme fra de securitiserede eksponeringer.
Artikel 256
Yderligere kapitalgrundlagskrav for securitisering af revolverende eksponeringer med førtidsindfrielsesbestemmelser
1. Foreligger der en securitisering af revolverende eksponeringer, der er omfattet af en førtidsindfrielsesbestemmelse, skal det eksponeringsleverende institut i overensstemmelse med denne artikel beregne en supplerende risikovægtet værdi af eksponeringerne for den risiko, at de kreditrisikoniveauer, den eksponeres over for, kan stige som følge af virkningen af førtidsindfrielsesbestemmelsen.
2. Instituttet skal beregne eksponeringens risikovægtede størrelse i henhold til summen af eksponeringsværdien af det eksponeringsleverende instituts kapitalinteresser og investors interesser.
Ved securitiseringsstrukturer, hvor de securitiserede eksponeringer omfatter revolverende og ikkerevolverende eksponeringer, skal et eksponeringsleverende institut anvende den behandling, der beskrives i stk. 3-6, på den del af den underliggende pulje af eksponeringer, der omfatter revolverende eksponeringer.
Eksponeringsværdien af det eksponeringsleverende instituts kapitalinteresser er eksponeringsværdien af den fiktive del af en pulje af trukne beløb, der sælges til en securitisering, hvor forholdet mellem denne og beløbet af den samlede pulje af eksponeringer, der sælges til strukturen, bestemmer den andel af pengestrømmene, der genereres af hovedstol og renter samt øvrige tilknyttede beløb, som ikke er til rådighed til udbetaling til enheder, der har securitiseringspositioner i securitiseringen. Det eksponeringsleverende instituts kapitalinteresser må ikke være efterstillet investors interesser. Eksponeringsværdien af investors kapitalinteresser betegner eksponeringsværdien af den resterende fiktive del af de samlede udnyttede beløb.
Eksponeringens risikovægtede størrelse i henhold til eksponeringsværdien af det eksponeringsleverende instituts kapitalinteresser beregnes som for en pro rata-eksponering i de securitiserede eksponeringer, som om disse ikke var securitiserede.
3. Eksponeringsleverende institutter, der leverer eksponeringer til følgende typer af securitisering, er fritaget for at beregne en supplerende risikovægtet værdi af eksponeringen, jf. stk. 1:
a)
securitiseringer af revolverende eksponeringer, hvor investorerne er fuldt eksponeret for alle fremtidige trækninger foretaget af låntagere, således at risikoen på de underliggende faciliteter ikke vender tilbage til det eksponeringsleverende institut, heller ikke efter førtidsindfrielse
b)
securitiseringer, hvor en eventuel førtidsindfrielsesbestemmelse udelukkende udløses af begivenheder, der ikke har nogen sammenhæng med, hvordan de securitiserede aktiver eller det eksponeringsleverende institut klarer sig, såsom drastiske ændringer i skattelovgivning eller -regler.
4. For et eksponeringsleverende institut, der er omfattet af kravet i stk. 1 om at beregne en supplerende risikovægtet værdi af eksponeringerne, må den samlede risikovægtede værdi af eksponeringen for så vidt angår dets positioner i investors kapitalinteresser og størrelsen af de risikovægtede eksponeringer beregnet i henhold til stk. 1 ikke være større end den højeste af følgende værdier:
a)
størrelsen af risikovægtede eksponeringer beregnet i henhold til dets positioner i investorernes kapitalinteresser
b)
størrelsen af risikovægtede eksponeringer, som ville blive beregnet af et institut, der lå inde med eksponeringerne, for så vidt angår de securitiserede eksponeringer, som om disse ikke var securitiserede med et beløb svarende til investorernes kapitalinteresser.
Fratrækning af eventuelle nettogevinster, der skyldes kapitalisering af fremtidige indtægter som krævet i artikel 32, stk. 1, skal behandles uden for det maksimumsbeløb, der angives i det foregående afsnit.
5. Størrelsen af risikovægtede eksponeringer, som skal beregnes i overensstemmelse med stk. 1, bestemmes ved at gange eksponeringsværdien af investorernes kapitalinteresser med produktet af den relevante konverteringsfaktor, som er angivet i stk. 6-9, og den vægtede, gennemsnitlige risikovægtning, der ville finde anvendelse på de securitiserede eksponeringer, hvis disse ikke var securitiserede.
En førtidsindfrielsesbestemmelse betragtes som værende kontrolleret, når samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Det eksponeringsleverende institut har udarbejdet en hensigtsmæssig kapitalgrundlags/likviditetsplan for at sikre, at det råder over et tilstrækkeligt kapitalgrundlag og tilstrækkelig likviditet i tilfælde af førtidsindfrielse.
b)
I hele transaktionens varighed forekommer der pro rata-deling mellem det eksponeringsleverende instituts kapitalinteresser og investorernes kapitalinteresser hvad angår betaling af renter og hovedstol, udgifter, tab og inddrivelser baseret på balancen på et eller flere referencetidspunkter i hver måned for udestående fordringer.
c)
Tilbagebetalingsperioden anses for tilstrækkelig for 90 % af den samlede udestående gæld (det eksponeringsleverende instituts og investorers kapitalinteresser) ved begyndelsen af perioden for førtidsindfrielse, der skal tilbagebetales eller anerkendes som værende misligholdt.
d)
Tempoet for tilbagebetalingen er ikke højere end for en lineær tilbagebetaling i løbet af den periode, der fastsættes i betingelsen i litra c).
6. Ved securitiseringer, der er omfattet af en førtidsindfrielsesbestemmelse for detaileksponeringer, der er uforpligtede og kan annulleres betingelsesløst uden forudgående varsel, skal institutterne, når førtidsindfrielsen udløses af, at mer-spreadet falder til et nærmere angivet niveau, sammenligne mer-spreadet for en periode på tre måneder med det niveau for mer-spread, hvor det kræves, at mer-spreadet registreres.
Hvor securitiseringen ikke kræver, at mer-spreadet registreres, anses registreringspunktet for at ligge 4,5 procentpoint højere end niveauet for et mer-spread, hvor der udløses en førtidsindfrielse.
Den anvendte konverteringsfaktor bestemmes af niveauet for et 3-måneders gennemsnit af det faktiske mer-spread i overensstemmelse med tabel 2.
Tabel 2
Securitiseringer omfattet af en kontrolleret førtidsindfrielsesbestemmelse
Securitiseringer omfattet af en ikkekontrolleret førtidsindfrielsesbestemmelse
Tre måneders gennemsnitligt mer-spread
Konverteringsfaktor
Konverteringsfaktor
Over niveau A
0 %
0 %
Niveau A
1 %
5 %
Niveau B
2 %
15 %
Niveau C
10 %
50 %
Niveau D
20 %
100 %
Niveau E
40 %
100 %
Hvor:
a)
"Niveau A" betegner niveauer for et mer-spread, der er lavere end 133,33 % af "trapping level" for et mer-spread, men ikke under 100 % af dette "trapping level"
b)
"Niveau B" betegner niveauer for et mer-spread på under 100 % af "trapping level" for et mer-spread, men ikke under 75 % af dette "trapping level"
c)
"Niveau C" betegner niveauer for et mer-spread på under 75 % af "trapping level" for et mer-spread, men ikke under 50 % af dette "trapping level"
d)
"Niveau D" betegner niveauer for et mer-spread på under 50 % af "trapping level" for et mer-spread, men ikke under 25 % af dette "trapping level"
e)
"Niveau E" betegner niveauer for et mer-spread på under 25 % af "trapping level" for et mer-spread.
7. Når der er tale om securitiseringer, der er omfattet af en førtidsindfrielsesbestemmelse i detaileksponeringer, som er uforpligtede og betingelsesløst opsigelige uden varsel, og hvor førtidsindfrielsen udløses af en kvantitativ værdi for noget andet end det 3-måneders gennemsnitlige mer-spread, kan institutterne med de kompetente myndigheders tilladelse benytte en behandling, der ligger tæt op ad den, der er fastsat i stk. 6, til bestemmelse af den indikerede konverteringsfaktor. Den kompetente myndighed giver tilladelse hertil, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Behandlingen er mere passende, fordi instituttet kan fastsætte et kvantitativt mål, der i forhold til den kvantitative værdi, som udløser førtidsindfrielse, svarer til "trapping level" for et mer-spread.
b)
Behandlingen resulterer i et mål for den risiko, at den kreditrisiko, instituttet eksponeres for som følge af førtidsindfrielsesbestemmelsens anvendelse, øges, der er ligeså forsigtigt som det, der beregnes i henhold til stk. 6.
8. Alle øvrige securitiseringer, der er omfattet af en kontrolleret førtidsindfrielsesbestemmelse under revolverende eksponeringer, er omfattet af en konverteringsfaktor på 90 %.
9. Alle øvrige securitiseringer, der er omfattet af en ikkekontrolleret førtidsindfrielsesbestemmelse under revolverende eksponeringer, er omfattet af en konverteringsfaktor på 100 %.
Artikel 257
Kreditrisikoreduktion på securitiseringspositioner efter standardmetoden
Når der opnås kreditrisikoafdækning på en securitiseringsposition, kan beregningen af størrelsen af risikovægtede eksponeringer ændres i overensstemmelse med kapitel 4.
Artikel 258
Reduktion af størrelsen af risikovægtede eksponeringer
I forbindelse med en securitiseringsposition, hvor der tillægges en risikovægt på 1 250 %, kan institutterne i henhold til artikel 36, stk. 1, litra k), som et alternativ til at medtage positionen i deres beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer fratrække eksponeringens værdi i positionen fra deres egentlige kernekapital. I denne forbindelse kan beregningen af eksponeringens værdi afspejle en anerkendt finansieret kreditrisikoafdækning på en måde, der er forenelig med artikel 257.
Når et eksponeringsleverende institut benytter sig af dette alternativ, kan det fratrække 12,5 gange det beløb, der fratrækkes i henhold til artikel 36, stk. 1, litra k), fra det beløb, der er specificeret i artikel 252 som den risikovægtede værdi af eksponeringer, som i øjeblikket ville skulle beregnes for de securitiserede eksponeringer, hvis de ikke var securitiserede.
Underafdeling 4
Beregning af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer efter irb-metoden
Artikel 259
Hierarki af metoder
1. Institutterne anvender metoderne i overensstemmelse med følgende hierarki:
a)
For en ratet position eller en position, for hvilken der kan anvendes en afledt rating, skal den ratingbaserede metode, som beskrives i artikel 261, anvendes til at beregne den risikovægtede værdi af eksponeringen.
b)
For en ikkeratet position kan instituttet anvende tilsynsformelmetoden i artikel 262, hvis det kan udarbejde estimater af PD og i påkommende tilfælde eksponeringsværdien og LGD som input til tilsynsformelmetoden i overensstemmelse med kravene til estimering af disse parametre efter den interne ratingbaserede metode, jf. afdeling 3. Andre institutter end det eksponeringsleverende institut kan kun benytte tilsynsformelmetoden med de kompetente myndigheders forudgående tilladelse, idet denne kun gives, når instituttet opfylder betingelsen i første punktum i nærværende.
c)
Som et alternativ til litra b) og kun for ikkeratede positioner i ABCP-programmer kan instituttet anvende den interne vurdering, jf. stk. 4, hvis de kompetente myndigheder har givet tilladelse hertil.
d)
I alle andre tilfælde skal der tillægges en risikovægt på 1 250 % på ikkeratede securitiseringspositioner.
e)
Et institut kan uanset litra d) og med forbehold af de kompetente myndigheders forudgående tilladelse beregne risikovægten for en ikkeratet position inden for et ABCP-program i henhold til artikel 253 eller 254, hvis den ikkeratede position ikke er et gældsbrev og henhører under anvendelsesområdet for den interne vurderingsmetode, som der søges om tilladelse til. De aggregerede eksponeringsværdier, der behandles efter denne undtagelse, må ikke være væsentlige og under ingen omstændigheder mindre end 10 % af de aggregerede eksponeringsværdier, der behandles af instituttet efter den interne vurderingsmetode. Instituttet ophører med at anvende denne, når tilladelsen til den relevante interne vurderingsmetode er blevet nægtet.
2. Med henblik på brug af afledte ratings skal et institut ved en ikkeratet position anvende en afledt kreditvurdering, der svarer til kreditvurderingen for de ratede referencepositioner, som er de højest privilegerede positioner, der i alle henseender er efterstillet den pågældende ikkeratede securitiseringsposition og opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
Referencepositionerne skal i alle henseender være efterstillet den ikkeratede securitiseringsposition.
b)
Referencepositionernes løbetid skal være lig med eller længere end for den pågældende ikkeratede position.
c)
Alle afledte ratings skal ajourføres regelmæssigt for at afspejle eventuelle ændringer i kreditvurderingen for de securitiseringspositioner, der benyttes som reference.
3. De kompetente myndigheder giver institutterne tilladelse til at anvende den interne vurderingsmetode, som er omhandlet i stk. 4, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Positioner i gældsbrevet, der udstedes under ABCP-programmet, skal være ratede positioner.
b)
Den interne vurdering af positionens kreditkvalitet skal afspejle den offentligt tilgængelige vurderingsmetode, der anvendes af en eller flere ECAI'er i forbindelse med rating af værdipapirer med sikkerhed i eksponeringer af den type, der securitiseres.
c)
De ECAI'er, hvis metode skal afspejles som krævet i litra b), skal omfatte de ECAI'er, som har udarbejdet en ekstern rating for det gældsbrev, der er udstedt i forbindelse med ABCP-programmet. De kvantitative faktorer, såsom stressfaktorer, som anvendes ved vurderingen af positionen for en bestemt kreditkvalitet, skal være mindst lige så konservative som dem, der anvendes inden for den relevante vurderingsmetode for de pågældende ECAI'er.
d)
Ved udviklingen af sin interne vurderingsmetode skal instituttet tage hensyn til relevante offentliggjorte ratingmetoder anvendt af ECAI'er, som vurderer ABCP-programmets gældsbrev. Instituttet skal dokumentere denne hensyntagen, og den skal ajourføres regelmæssigt som beskrevet i litra g).
e)
Instituttets interne vurderingsmetode skal omfatte ratingklasser. Der skal være sammenhæng mellem sådanne ratingklasser og ECAI'ers kreditvurderinger. Denne sammenhæng skal dokumenteres udtrykkeligt.
f)
Den interne vurderingsmetode skal anvendes i instituttets interne risikostyringsprocedurer, herunder procedurer for beslutningstagning, information af ledelsen samt intern kapitalfordeling.
g)
Interne eller eksterne revisorer, et ECAI eller instituttets interne afdeling for kreditrevision eller risikostyring skal regelmæssigt gennemgå den interne vurderingsprocedure og kvaliteten af de interne vurderinger af den kreditkvalitet, der tillægges instituttets eksponeringer i et ABCP-program. Hvis instituttets afdelinger for intern revision, kreditrevision eller risikostyring foretager gennemgangen, skal disse afdelinger være uafhængige af forretningsområdet for ABCP-programmet samt af kunderelationer.
h)
Instituttet skal registrere resultaterne af sine interne ratings over tid for at evaluere resultaterne af sin interne vurderingsmetode og skal foretage eventuelle tilpasninger af denne metode, når resultaterne inden for eksponeringerne rutinemæssigt adskiller sig fra de beregnede i henhold til de interne ratings.
i)
ABCP-programmet skal omfatte emissionsstandarder i form af kredit- og investeringsretningslinjer. Når der skal træffes beslutning om anskaffelse af et aktiv, skal ABCP-programadministratoren overveje, hvilken type aktiv der skal anskaffes, eksponeringernes type og økonomiske værdi, der følger af adgangen til likviditetsfaciliteter og forbedringen af kreditkvalitet, fordelingen af tab samt den juridiske og økonomiske isolation af de overførte aktiver fra den enhed, der sælger aktiverne. Der skal foretages en kreditanalyse af risikoprofilen for sælgeren af aktivet, og denne skal omfatte analyser af hidtidige og forventede økonomiske resultater, den nuværende markedsposition, forventet fremtidig konkurrenceevne, forhold mellem gæld og kapitalgrundlag, pengestrømme, rentedækning og risikorating. Desuden skal der foretages en gennemgang af sælgers emissionsstandarder, muligheder for gældsafvikling samt inddrivelsesprocedurer.
j)
ABCP-programmets emissionsstandarder skal omfatte minimumskriterier for godkendelse af aktiver, som navnlig:
i)
udelukker anskaffelse af aktiver, der er betydeligt over forfald eller misligholdt
ii)
begrænser den uforholdsmæssige koncentration på enkelte låntagere eller geografiske områder
iii)
begrænser restløbetiden af de aktiver, der kan anskaffes
k)
ABCP-programmet skal omfatte inddrivelsespolitikker og -procedurer, der tager hensyn til administrationsselskabets operationelle muligheder og kreditværdighed. ABCP-programmet skal begrænse risikoen i forbindelse med sælgers og administrationsselskabets resultater med forskellige metoder såsom udløsende værdier baseret på den aktuelle kreditkvalitet, som skal udelukke sammenblanding af midler.
l)
Ved det aggregerede estimat af tab på en pulje af aktiver, som ABCP-programmet overvejer at erhverve, skal der tages hensyn til alle potentielle risikokilder, såsom kreditrisikoen og udvandingsrisikoen. Hvis omfanget af den forbedring af kreditkvaliteten, som sælger står for, udelukkende er baseret på kreditrelaterede tab, skal der oprettes en separat reserve til udvandingsrisikoen, hvis udvandingsrisikoen har central betydning for den pågældende pulje af eksponeringer. Ved udmålingen af det krævede niveau for forbedring af kreditkvaliteten skal programmet desuden gennemgå adskillige års historiske oplysninger, herunder tab, forfaldne beløb, udvandinger samt omsætningstakten for fordringerne.
m)
ABCP-programmet skal omfatte strukturelle elementer, f.eks. udløsende værdier for nedtrapning, ved anskaffelse af eksponeringer med henblik på at begrænse den potentielle forringelse af kreditkvaliteten af den underliggende portefølje.
4. Efter den interne vurderingsmetode skal instituttet placere den ikkeratede position i en af de ratingklasser, der beskrives i stk. 3, litra e). Positionen skal tildeles en afledt rating, der er den samme som de kreditvurderinger, der svarer til det ratingniveau, der fastlægges i stk. 3, litra e). Når denne afledte rating ved udformningen af securitiseringen er på "investment grade" eller bedre, anses den for at svare til en gyldig kreditvurdering foretaget af et ECAI i forbindelse med beregningen af størrelsen af risikovægtede eksponeringer.
5. Institutter, som har fået tilladelse til at anvende metoden med intern vurdering, må ikke vende tilbage til at benytte andre metoder, medmindre samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instituttet har over for den kompetente myndighed godtgjort, at instituttet har god grund til at gøre det.
b)
Instituttet er forudgående blevet meddelt tilladelse af den kompetente myndighed.
Artikel 260
Den maksimale risikovægtede værdi af eksponeringen
Et eksponeringsleverende institut, et organiserende institut eller andre institutter, som kan beregne KIRB, kan begrænse størrelsen af risikovægtede eksponeringer beregnet i henhold til dets positioner i en securitisering til den værdi, der vil medføre et kapitalgrundlagskrav i henhold til artikel 92, stk. 3, svarende til et beløb på 8 % af størrelsen af den risikovægtede værdi af eksponeringen, som ville blive resultatet, hvis de securitiserede aktiver ikke var securitiserede og var placeret på instituttets balance plus de forventede tab på de pågældende eksponeringer.
Artikel 261
Den ratingbaserede metode
1. I henhold til den ratingbaserede metode beregner instituttet den risikovægtede værdi af eksponeringen for en ratet securitiserings- eller gensecuritiseringsposition ved at anvende den relevante risikovægtning på eksponeringens værdi og multiplicere resultatet med 1,06.
Den relevante risikovægtning er den risikovægt, der er anført i tabel 4, og som positionens kreditvurdering er henført til i overensstemmelse med afdeling 4.
Tabel 4
Kreditkvalitetstrin
Securitiseringspositioner
Gensecuritiseringspositioner
Kredit-vurderinger undtagen kortfristede
Kortfristede kreditvurderinger
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
Alle andre og ikkeratede
1 250 %
Risikovægtene i kolonne C i tabel 4 anvendes, når securitiseringspositionen ikke er en gensecuritiseringsposition, og hvor det faktiske antal securitiserede eksponeringer er lavere end seks.
For de resterende securitiseringspositioner, som ikke er gensecuritiseringspositioner, anvendes vægtene i kolonne B, medmindre positionen befinder sig i den mest privilegerede tranche af en securitisering; i så fald anvendes kolonne A.
For gensecuritiseringspositionerne anvendes vægtene i kolonne E, medmindre positionen befinder sig i den mest privilegerede tranche af gensecuritiseringen og ingen af de underliggende eksponeringer selv er gensecuritiseringseksponeringer; i så fald anvendes kolonne D.
For at afgøre, hvorvidt en tranche er den mest privilegerede, er det ikke nødvendigt at tage hensyn til forfaldne beløb under kontrakter vedrørende rente- eller valutaderivater, forfaldne gebyrer eller tilsvarende betalinger.
Ved beregning af det faktiske antal securitiserede eksponeringer skal flere eksponeringer med samme låntager behandles som en enkelt eksponering. Det faktiske antal eksponeringer beregnes som:
hvor EADi udgør summen af eksponeringernes værdi for alle eksponeringer med den iende låntager. Hvis den del af porteføljen, der er tilknyttet den største eksponering, C1, er tilgængelig, kan instituttet beregne N som 1/C1.
2. Kreditrisikoreduktion for securitiseringspositioner kan anerkendes i overensstemmelse med artikel 264, stk. 1 og 4, når betingelserne i artikel 247 er opfyldt.
Artikel 262
Tilsynsformelmetoden
1. Efter tilsynsformelmetoden beregnes risikovægten for en securitiseringsposition som beskrevet i det følgende; den må dog ikke være lavere end 20 % for gensecuritiseringspositioner og 7 % for alle andre securitiseringspositioner:
hvor:
S[x] =
x,
når x ≤ K IRBR
,
når x K IRBR
където:
τ=
ω= 20
Beta [x; a, b]= den kumulative betafordeling med parametrene a og b sat til x
T= tykkelsen af den tranche, hvor positionen ligger, målt som forholdet mellem a) tranchens nominelle værdi og b) summen af eksponeringernes nominelle værdi for de securitiserede eksponeringer. Ved derivatinstrumenter, der er opført i bilag II, anvendes summen af de aktuelle genanskaffelsesomkostninger og den potentielle, fremtidige krediteksponering beregnet i overensstemmelse med kapitel 6 i stedet for den nominelle værdi
KIRBR = forholdet mellem a) KIRB og b) summen af eksponeringernes værdi for de eksponeringer, der er securitiseret, og udtrykkes som et decimaltal
L= forbedringen af kreditkvaliteten, målt som forholdet mellem den nominelle værdi for alle trancher, der er underordnet den tranche, hvor positionen ligger, og summen af eksponeringernes nominelle værdi for de securitiserede eksponeringer. Kapitaliserede fremtidige indtægter medtages ikke i det målte L. Skyldige beløb fra modparter i forbindelse med de i bilag II nævnte derivatinstrumenter, der udgør trancher, som er efterstillet den pågældende tranche, kan måles med deres aktuelle genanskaffelsesudgift (uden de potentielle fremtidige krediteksponeringer) ved beregning af forbedringen af kreditkvaliteten
N= det faktiske antal eksponeringer, som beregnes i henhold til artikel 261. Er der tale om gensecuritiseringer, skal instituttet tage hensyn til antallet af securitiseringseksponeringer i puljen og ikke antallet af underliggende eksponeringer i den oprindelige pulje, hvorfra de underliggende securitiseringseksponeringer stammer
ELGD= det eksponeringsvægtede gennemsnitlige tab givet misligholdelse beregnes som følger:
hvor:
LGDi = den gennemsnitlige LGD vedrørende alle eksponeringer med den iende låntager, idet LGD fastsættes i overensstemmelse med kapitel 3. I forbindelse med gensecuritisering anvendes en LGD på 100 % på de securitiserede positioner. Når risikoen for misligholdelse og udvanding for erhvervede fordringer behandles samlet inden for en securitisering, udformes LGDi -inputtet som et vægtet gennemsnit af LGD for kreditrisikoen og 75 % LGD for udvandingsrisikoen. Vægtene skal være de separate kapitalgrundlagskrav i relation til henholdsvis kreditrisikoen og udvandingsrisikoen.
2. Hvis eksponeringens nominelle værdi for den største securitiserede eksponering, C1, ikke er større end 3 % af eksponeringernes samlede nominelle værdi inden for de securitiserede eksponeringer, kan instituttet i forbindelse med tilsynsformelmetoden, når der er tale om securitiseringer, der ikke er gensecuritiseringer, sætte LGD= 50 % og N lig med en af følgende:
hvor:
Cm
=
forholdet mellem summen af eksponeringernes nominelle værdi for de største "m" eksponeringer og summen af eksponeringernes nominelle værdi for de securitiserede eksponeringer. Niveauet for "m" kan fastsættes af instituttet.
For securitiseringer, hvor alle securitiserede eksponeringer i det væsentligste er detaileksponeringer, kan institutter, hvis den kompetente myndighed giver tilladelse hertil, benytte tilsynsformelmetoden med følgende forenklinger: h=0 og v=0, forudsat at det faktiske antal eksponeringer ikke er lavt, og at eksponeringerne ikke er stærkt koncentreret.
3. De kompetente myndigheder holder EBA underrettet om institutternes brug af stk. 2. EBA overvåger de forskellige former for praksis på dette område og fastsætter retningslinjer i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
4. Kreditrisikoreduktion for securitiseringspositioner kan anerkendes i overensstemmelse med artikel 264, stk. 2, 3 og 4, når betingelserne i artikel 247 er opfyldt.
Artikel 263
Likviditetsfaciliteter
1. Ved fastsættelse af eksponeringens værdi for en ikkeratet securitiseringsposition i form af faciliteter med kontante forskud kan der anvendes en konverteringsfaktor på 0 % på den nominelle værdi af en likviditetsfacilitet, der opfylder betingelserne i artikel 255, stk. 2.
2. Når det ikke er muligt for instituttet at beregne den risikovægtede værdi af eksponeringen for de securitiserede eksponeringer, som om de ikke var securitiserede, kan et institut undtagelsesvis og med forbehold af de kompetente myndigheders tilladelse midlertidigt anvende metoden i stk. 3 til beregning af den risikovægtede værdi af eksponeringen for en ikkeratet securitiseringsposition i form af en likviditetsfacilitet, der opfylder betingelserne i artikel 255, stk. 1. Institutterne underretter de kompetente myndigheder om den brug, de gør af første punktum, sammen med deres begrundelse og den forventede anvendelsesperiode.
Beregningen af risikovægtede værdier af eksponeringer skal generelt anses for ikke at være mulig, hvis instituttet ikke kan anvende en afledt rating, den interne vurderingsmetode og tilsynsformelmetoden.
3. Den højeste risikovægt, der i henhold til kapitel 2 ville kunne anvendes på en hvilken som helst af de securitiserede eksponeringer, hvis ikke de var securitiserede, kan anvendes på den securitiseringsposition, som en likviditetsfacilitet, der opfylder betingelserne i artikel 255, stk. 1, repræsenterer. For at bestemme eksponeringens værdi inden for positionen anvendes der en konverteringsfaktor på 100 %.
Artikel 264
Kreditrisikoreduktion på securitiseringspositioner efter IRB-metoden
1. Når størrelsen af risikovægtede eksponeringer beregnes ved hjælp af den ratingbaserede metode, kan eksponeringens værdi eller risikovægten for en securitiseringsposition, som danner grundlag for kreditrisikoafdækningen, ændres i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 4, idet de finder anvendelse på beregningen af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer i henhold til kapitel 2.
2. Ved fuld kreditrisikoafdækning, hvor størrelsen af de risikovægtede eksponeringer beregnes ved hjælp af tilsynsformelmetoden, skal følgende krav opfyldes:
a)
Instituttet bestemmer den "faktiske risikovægt" for positionen. Dette sker ved at dividere størrelsen af de risikovægtede eksponeringer i positionen med eksponeringens værdi i positionen og gange resultatet med 100.
b)
Ved finansieret kreditrisikoafdækning beregnes størrelsen af de risikovægtede eksponeringer i securitiseringspositionen ved at gange værdien af den finansierede, risikoafdækningsjusterede eksponering i positionen (E*) som beregnet i henhold til kapitel 4 for beregningen af størrelsen af risikovægtede eksponeringer i henhold til kapitel 2, idet beløbet på securitiseringspositionen sættes til E med den effektive risikovægtning.
c)
Ved ufinansieret kreditrisikoafdækning beregnes størrelsen af de risikovægtede eksponeringer vedrørende securitiseringspositionen ved at gange størrelsen af risikoafdækningen justeret for eventuelt manglende valutamatch og løbetidsmatch (GA) i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 4 med risikovægten for udbyderen; hertil lægges det beløb, der opnås ved at gange beløbet på securitiseringspositionen minus GA med den effektive risikovægt.
3. Ved delvis kreditrisikoafdækning, hvor størrelsen af de risikovægtede eksponeringer beregnes ved hjælp af tilsynsformelmetoden, skal følgende krav opfyldes:
a)
Hvis kreditrisikoreduktionen omfatter "first loss" eller forholdsmæssigt fordelte tab på securitiseringspositionen, kan instituttet anvende stk. 2.
b)
I øvrige tilfælde skal instituttet behandle securitiseringspositionen som to eller flere positioner, idet den ikkedækkede del betragtes som positionen med den laveste kreditkvalitet. Ved beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer for denne position finder bestemmelserne i artikel 262 anvendelse med forbehold af følgende tilpasning af T til e*, når der er tale om finansieret kreditrisikoafdækning, og til T-g, når der er tale om ufinansieret risikoafdækning, hvor e* betegner forholdet mellem E* og den samlede fiktive værdi i den underliggende pulje, hvor E* er den regulerede størrelse af eksponeringen i securitiseringspositionen beregnet i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 4, idet disse finder anvendelse ved beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer i henhold til kapitel 2, idet størrelsen af securitiseringspositionen sættes til E; og g er forholdet mellem den nominelle værdi af kreditrisikoafdækningen, justeret for manglende valutamatch eller løbetidsmatch i overensstemmelse med bestemmelserne i kapitel 4, og summen af eksponeringernes størrelse i de securitiserede eksponeringer. Når der er tale om ufinansieret kreditrisikoafdækning, anvendes udbyderens risikovægtning på den del af positionen, der ikke falder inden for den regulerede værdi for T.
4. I de tilfælde, hvor de kompetente myndigheder i forbindelse med ufinansieret kreditrisikoafdækning har givet instituttet tilladelse til at beregne risikovægtede værdier af tilsvarende direkte eksponeringer i forhold til udbyderen i overensstemmelse med kapitel 3, fastsættes risikovægten g for eksponeringer i forhold til udbyderen i henhold til artikel 235 som omhandlet i kapitel 3.
Artikel 265
Yderligere kapitalgrundlagskrav for securitisering af revolverende eksponeringer med førtidsindfrielsesbestemmelser
1. Ud over størrelsen af de risikovægtede eksponeringer som beregnet for securitiseringspositionerne skal det eksponeringsleverende institut beregne størrelsen af den risikovægtede eksponering i henhold til metoden i artikel 256, når det sælger revolverende eksponeringer i en securitisering, der er underlagt en førtidsindfrielsesbestemmelse.
2. Uanset artikel 256 er eksponeringsværdien af det eksponeringsleverende instituts kapitalinteresser summen af følgende:
a)
eksponeringsværdien af den fiktive del af en pulje af trukne beløb, der sælges til en securitisering, hvor forholdet mellem denne og beløbet af den samlede pulje af eksponeringer, der sælges til strukturen, bestemmer den andel af pengestrømme, der genereres af hovedstol og renter samt øvrige tilknyttede beløb, som ikke er til rådighed til udbetaling til enheder, der har securitiseringspositioner i securitiseringen
b)
eksponeringsværdien af den uudnyttede del af puljen af kreditlinjer, for hvilke de udnyttede beløb er solgt til securitiseringen, hvis andel i forhold til den samlede værdi af sådanne uudnyttede beløb er den samme som forholdet mellem eksponeringsværdien, som beskrives i litra a), og eksponeringsværdien af puljen af udnyttede beløb, der er solgt til securitiseringen.
Det eksponeringsleverende instituts kapitalinteresser må ikke være efterstillet investors interesser.
Eksponeringsværdien af investorernes kapitalinteresser er eksponeringsværdien af den fiktive del af puljen af udnyttede beløb, der ikke falder ind under litra a), plus eksponeringsværdien af den del af puljen af uudnyttede beløb fra kreditlinjerne, hvorfra de udnyttede beløb er solgt til securitiseringen, som ikke falder ind under litra b).
3. Det risikovægtede eksponeringsbeløb for eksponeringsværdien af det eksponeringsleverende instituts kapitalinteresser i henhold til stk. 2, litra a), beregnes som for en pro rata-eksponering i de securitiserede eksponeringer, som om de ikke var securitiserede, og en pro rata-eksponering i de uudnyttede beløb af kreditlinjerne, for hvilke de udnyttede beløb er solgt til securitiseringen.
Artikel 266
Reduktion af størrelsen af risikovægtede eksponeringer
1. Størrelsen af de risikovægtede eksponeringer for en securitiseringsposition, for hvilken der tillægges en risikovægtning på 1 250 %, kan reduceres med 12,5 gange størrelsen af eventuelle specifikke kreditrisikoreguleringer behandlet i overensstemmelse med artikel 110, som instituttet har foretaget med hensyn til de securitiserede eksponeringer. I den udstrækning der tages højde for specifikke kreditrisikoreguleringer i denne forbindelse, skal der ikke tages hensyn til disse i forbindelse med beregningen i henhold til artikel 159.
2. Størrelsen af de risikovægtede eksponeringer for en securitiseringsposition kan reduceres med 12,5 gange størrelsen af eventuelle specifikke kreditrisikoreguleringer behandlet i overensstemmelse med artikel 110, som instituttet har foretaget med hensyn til positionen.
3. I henhold til artikel 36, stk. 1, litra k), kan institutterne ved en securitiseringsposition, for hvilken der gælder en risikovægt på 1 250 %, som et alternativ til at medtage positionen i deres beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer fratrække eksponeringens værdi i positionen fra deres kapitalgrundlag på følgende betingelser:
a)
Eksponeringens værdi vedrørende positionen kan afledes af størrelsen af de risikovægtede eksponeringer under hensyntagen til eventuelle reduktioner, som er foretaget i overensstemmelse med stk. 1 og 2.
b)
Beregningen af eksponeringens værdi kan afspejle en anerkendt finansieret risikoafdækning på en måde, der er forenelig med metoden som beskrevet i artikel 247 og 264.
c)
Når tilsynsformelmetoden benyttes til at beregne størrelsen af de risikovægtede eksponeringer samt L KIRBR og [L+T] KIRBR, kan positionen behandles som to positioner, hvor L er lig med KIRBR for den mest privilegerede af positionerne.
4. Når et institut benytter sig af muligheden i stk. 3, kan det fratrække 12,5 gange det beløb, der fratrækkes i henhold til nævnte stykke, fra det beløb, der er specificeret i artikel 260 som det beløb, som størrelsen af den risikovægtede eksponering beregnet i henhold til positionerne inden for en securitisering kan begrænses til.
Afdeling 4
Eksterne kreditvurderinger
Artikel 267
Anvendelse af kreditvurderinger fra ECAI'er
Institutterne kan kun benytte kreditvurderinger til at bestemme risikovægten af en securitiseringsposition, hvis kreditvurderingen er udstedt eller er godkendt af et ECAI i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1060/2009.
Artikel 268
Krav, som skal opfyldes ved kreditvurderinger foretaget af ECAI'er
Institutterne anvender kun en kreditvurdering foretaget af et ECAI til beregning af størrelsen af risikovægtede eksponeringer i henhold til afdeling 3, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
Der må ikke være forskel mellem de typer af betalinger, der afspejles i kreditvurderingen, og de typer af betalinger, som instituttet er berettiget til i henhold til den kontrakt, der ligger til grund for den pågældende securitiseringsposition.
b)
Tabs- og likviditetsanalyser samt vurderingers følsomhed over for ændringer i underliggende vurderingsforudsætninger, herunder puljeaktivers ydeevne, offentliggøres af ECAI sammen med kreditvurderingerne, procedurerne, metoderne, hypoteserne og de centrale elementer, der ligger til grund for vurderingerne i henhold til forordning (EU) nr. 1060/2009. Oplysninger, der kun stilles til rådighed for et begrænset antal enheder, anses ikke for at være offentliggjort. Kreditvurderingerne skal medtages i ECAI'ets transitionsmatrice.
c)
Kreditvurderingen baseres ikke helt eller delvist på ufinansieret støtte, som instituttet selv har stillet til rådighed. I sådanne tilfælde skal instituttet betragte den relevante position til beregning af risikovægtede eksponeringsbeløb for denne position i henhold til afdeling 3, som om den ikke var ratet.
ECAI'et er forpligtet til at offentliggøre redegørelser for, hvordan ydeevnen af puljeaktiver indvirker på denne kreditvurdering.
Artikel 269
Brug af kreditvurderinger
1. Et institut kan udpege et eller flere ECAI'er, hvis kreditvurderinger skal anvendes ved beregning af størrelsen af dets risikovægtede eksponeringer i henhold til dette kapitel (et "udpeget ECAI").
2. Et institut benytter kreditvurderinger konsistent og ikke selektivt i forbindelse med sine securitiseringspositioner i overensstemmelse med følgende principper:
a)
Et institut kan ikke benytte et ECAI's kreditvurderinger til sine positioner i nogle trancher og et andet ECAI's kreditvurderinger til sine positioner i andre trancher inden for samme securitisering, uanset om den er blevet ratet af det førstenævnte ECAI eller ej.
b)
Hvis en position har to kreditvurderinger foretaget af udpegede ECAI'er, skal instituttet benytte den mindst fordelagtige kreditvurdering
c)
Hvis en position har mere end to kreditvurderinger foretaget af udpegede ECAI'er, skal instituttet benytte de to mest fordelagtige kreditvurderinger. Hvis de to mest fordelagtige vurderinger er forskellige, skal den mindst fordelagtige af de to benyttes.
d)
Et institut må ikke aktivt anmode om tilbagetrækning af mindre fordelagtige vurderinger.
3. Når den anerkendte kreditrisikoafdækning i henhold til kapitel 4 ydes direkte til SSPE, og denne risikoafdækning kommer til udtryk i kreditvurderingen af en position foretaget af et udpeget ECAI, kan risikovægten i forbindelse med den pågældende kreditvurdering benyttes. Hvis risikoafdækningen ikke er anerkendt i henhold til kapitel 4, godkendes kreditvurderingen ikke. Når kreditrisikoafdækningen ikke gælder SSPE'en, men direkte vedrører en securitiseringsposition, anerkendes kreditvurderingen ikke.
Artikel 270
Konvertering
EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på for alle ECAI'er at bestemme, hvilke af de kreditkvalitetstrin, der er omhandlet i dette kapitel, de relevante kreditvurderinger foretaget af et ECAI skal associeres med. Afgørelserne skal være objektive og konsistente og træffes i overensstemmelse med følgende principper:
a)
EBA skal sondre mellem de relative risikograder, som kommer til udtryk ved de enkelte vurderinger.
b)
EBA skal overveje kvantitative faktorer såsom misligholdelses- og/eller tabsprocenter samt de hidtidige resultater for de enkelte ECAI'ers kreditvurderinger for forskellige aktivklasser.
c)
EBA skal overveje kvalitative faktorer såsom rækken af transaktioner, der vurderes af det pågældende ECAI, metodologien og kreditvurderingernes betydning, navnlig om de er baseret på forventet tab eller første eurotab, og den rettidige betaling af renter eller den endelige betaling af renter.
d)
EBA skal forsøge at sikre, at securitiseringspositioner, for hvilke den samme risikovægtning anvendes på grundlag af kreditvurderinger foretaget af ECAI'er, er placeret på samme kreditkvalitetstrin. EBA skal overveje at ændre sin fastsættelse af kreditkvalitetstrin, som en bestemt kreditvurdering henføres til, hvis det er nødvendigt.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. juli 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
KAPITEL 6
Modpartskreditrisiko
Afdeling 1
Definitioner
Artikel 271
Beregning af eksponeringsværdien
1. Institutterne skal beregne eksponeringsværdien af derivatinstrumenterne i bilag II i overensstemmelse med dette kapitel.
2. Institutterne kan beregne eksponeringsværdien af genkøbstransaktioner, ud- og indlån af værdipapirer eller råvarer, terminsforretninger og margenlån i overensstemmelse med dette kapitel i stedet for at bruge kapitel 4.
Artikel 272
Definitioner
I dette kapitel og afsnit VI i nærværende del forstås ved:
Generelle begreber
1) "modpartsrisiko" eller "CCR": risikoen for, at modparten i forbindelse med en transaktion misligholder sine forpligtelser, inden transaktionens pengestrømme er endeligt afviklet
Transaktionstyper
2) "terminsforretninger": transaktioner, hvor en modpart forpligter sig til at levere et værdipapir, en råvare eller et beløb i udenlandsk valuta til gengæld for kontanter, andre finansielle instrumenter eller råvarer - eller omvendt - på et afviklings- eller leveringstidspunkt, der ved aftale er fastsat til mere end den korteste af markedsnormen for den pågældende transaktion eller fem arbejdsdage efter den dag, hvor instituttet har indgået transaktionen
3) "margenlån": transaktioner, hvori et institut yder kredit i forbindelse med køb, salg, overførsel af eller handel med værdipapirer. Margenlån omfatter ikke andre lån, som er sikret ved sikkerhedsstillelse i form af værdipapirer
Nettinggruppe, risikoafdækningsgrupper og begreber i tilknytning hertil
4) "nettinggruppe": en gruppe transaktioner mellem et institut og en enkelt modpart, som er omfattet af et retsgyldigt bilateralt nettingsystem, for hvilket netting er anerkendt i henhold til afdeling 7 og kapitel 4.
Enhver transaktion, som ikke er omfattet af et retsgyldigt bilateralt nettingsystem, som er anerkendt i henhold til afdeling 7, behandles i forbindelse med dette kapitel som sin egen nettinggruppe.
I henhold til metoden med interne modeller, der er fastsat i afdeling 6, kan alle nettinggrupper med en enkelt modpart behandles som en enkelt nettinggruppe, hvis de individuelle nettinggruppers negativt simulerede markedsværdier er sat til 0 i estimeringen af den forventede eksponering (Expected Exposure, "EE")
5) "risikoposition": et risikotal, som efter standardmetoden i afdeling 5 tildeles en transaktion ved hjælp af en forudbestemt algoritme
6) "risikoafdækningsgruppe": en gruppe risikopositioner, som stammer fra transaktioner, der tilhører samme nettinggruppe, og hvor det kun er saldoen for nævnte risikopositioner, der anvendes til fastsættelsen af eksponeringens værdi efter standardmetoden i afdeling 5
7) "margenaftale": en aftale eller bestemmelser i en aftale, hvorefter en modpart skal stille sikkerhed over for en anden modpart, når den anden modparts eksponering mod den førstnævnte modpart når over et bestemt niveau
8) "margentærskelværdi": det beløb, som en stadig udestående eksponering højst må andrage, før en part har ret til at kræve sikkerhedsstillelse
9) "margenrisikoperiode": tidsrummet fra den seneste udveksling af sikkerhedsstillelse for en nettinggruppe af transaktioner med en misligholdende modpart, indtil transaktionerne er afviklet, og den deraf følgende markedsrisiko igen er afdækket
10) "den faktiske løbetid efter metoden med interne modeller for en nettinggruppe med en løbetid på over et år": forholdet mellem summen af den forventede eksponering i en nettinggruppes transaktioners levetid diskonteret med den risikofrie rente og summen af den forventede eksponering i løbet af et år i en nettinggruppe diskonteret med den risikofrie rente.
Den faktiske løbetid kan korrigeres, så den afspejler "rollover"-risikoen ved at erstatte den forventede eksponering med den faktisk forventede eksponering for prognosehorisonter på mindre end et år
11) "netting på tværs af produkter": samling af transaktioner vedrørende forskellige produktkategorier i samme nettinggruppe i overensstemmelse med de regler om netting på tværs af produkter, der er beskrevet i dette kapitel
12) "aktuel markedsværdi" (Current Market Value, "CMV"): som defineret i afdeling 5 nettomarkedsværdien af porteføljen af transaktioner i den nettinggruppe, hvor CMV beregnes ud fra såvel positive som negative markedsværdier
Fordelinger
13) "markedsværdiernes fordeling": prognose over sandsynlighedsfordelingen for nettoværdierne af transaktioner i en nettinggruppe på et tidspunkt i fremtiden (prognosehorisonten) baseret på disse transaktioners faktiske markedsværdi på prognosedatoen
14) "eksponeringernes fordeling": prognose over sandsynlighedsfordelingen for markedsværdier, hvor forudsagte forekomster af negative nettomarkedsværdier sættes til nul
15) "risikoneutral fordeling": fordelingen af markedsværdier eller eksponeringer i en fremtidig tidsperiode, hvor fordelingen beregnes på grundlag af værdier, der kan udledes af markedet, såsom implicitte volatiliteter
16) "reel fordeling": fordelingen af markedsværdier eller eksponeringer i en fremtidig tidsperiode, hvor fordelingen beregnes på grundlag af historiske eller faktiske værdier såsom volatilitet, som fastsættes ud fra tidligere pris- eller kursændringer
Eksponeringens omfang og justeringer
17) "aktuel eksponering": nul eller, hvis denne værdi er højere, markedsværdien af en transaktion eller portefølje af transaktioner i en nettinggruppe med en modpart, hvor værdien af disse transaktioner tabes i tilfælde af modpartens misligholdelse, idet det forudsættes, at det ikke er muligt at inddrive beløbet i forbindelse med insolvens eller likvidation
18) "maksimal eksponering": en høj percentil af fordelingen af eksponeringer på en given fremtidig dato, før den længste transaktion i nettinggruppen forfalder
19) "forventet eksponering" (Expected Exposure, "EE"): gennemsnittet af fordelingen af eksponeringer på en given fremtidig dato, før den transaktion i nettinggruppen, der har den længste løbetid, forfalder
20) "faktisk forventet eksponering (Effective Expected Exposure, "Effective EE") på en given dato": den maksimale forventede eksponering, der foreligger på denne eller en tidligere dato. Alternativt kan den for en given dato fastsættes til den største værdi af enten den forventede eksponering på denne dato eller den faktisk forventede eksponering på en hvilken som helst tidligere dato
21) "forventet positiv eksponering" (Expected Positive Exposure - "EPE"): det vægtede gennemsnit over tid af forventede eksponeringer, hvor vægtene er den andel af den samlede tidsperiode, som en enkelt forventet eksponering udgør.
Ved beregningen af kapitalgrundlagskravet fastsætter institutter gennemsnittet for det første år eller, hvis samtlige kontrakter i nettinggruppen udløber inden for mindre end et år, for den periode, inden for hvilken den kontrakt i nettinggruppen, der har den længste løbetid, udløber
22) "faktisk forventet positiv eksponering" (Effective Expected Positive Exposure - "faktisk EPE"): det vægtede gennemsnit af den faktisk forventede eksponering for det første år i nettinggruppen eller, hvis samtlige kontrakter i nettinggruppen udløber inden for mindre end et år, for den periode, som den kontrakt i nettinggruppen, der har den længste løbetid, dækker, hvor vægtene er den andel af den samlede tidsperiode, som en enkelt forventet eksponering udgør
Modpartsrisikorelaterede risici
23) "rollover"-risiko": det beløb, hvormed værdien af EPE undervurderes, når der forventes en løbende strøm af transaktioner med en modpart
Den yderligere eksponering, som disse fremtidige transaktioner resulterer i, indgår ikke i beregningen af EPE
24) "modpart": i forbindelse med afdeling 7: enhver juridisk eller fysisk person, der indgår en aftale om netting og lovligt kan gøre det
25) "aftale om netting på tværs af produkter": en bilateral aftale mellem et institut og en modpart, der skaber en enkelt retlig forpligtelse, som dækker alle involverede, bilaterale masteraftaler og transaktioner inden for forskellige produktkategorier, der er omfattet af aftalen.
I forbindelse med denne definition forstås ved "forskellige produktkategorier"
a)
genkøbstransaktioner, transaktioner vedrørende ud- eller indlån i værdipapirer eller råvarer
b)
margenlån
c)
de kontrakter, der er nævnt i bilag II
26) "betalingselement": den betaling, der er aftalt i forbindelse med en transaktion i et OTC-derivat med en lineær risikoprofil, hvor det er bestemt, at et finansielt instrument skal udveksles mod betaling
I tilfælde af transaktioner, hvor det er bestemt, at en betaling skal udveksles mod en betaling, består de to betalingselementer af kontraktmæssigt fastsatte bruttobetalinger, herunder transaktionens fiktive værdi.
Afdeling 2
Metoder til beregning af eksponeringsværdien
Artikel 273
Metoder til beregning af eksponeringsværdien
1. Institutterne bestemmer eksponeringsværdien af de kontrakter, der er opført i bilag II på baggrund af en af de metoder, der er beskrevet i afdeling 3-6 i overensstemmelse med denne artikel.
Institutter, der ikke har tilladelse til behandlingen i henhold til artikel 94, må ikke anvende metoden i afdeling 4. Institutterne må ikke anvende metoden i afdeling 4 til at ansætte eksponeringsværdien for de kontrakter, der er nævnt i bilag II, punkt 3. Institutterne må permanent anvende de metoder, der er beskrevet i afdeling 3-6, sideløbende inden for en koncern. Et enkeltstående institut må ikke permanent anvende metoderne i afdeling 3-6 sideløbende, men gives tilladelse til at anvende metoderne i afdeling 3 og 5 sideløbende, når en af metoderne anvendes i de tilfælde, der er beskrevet i artikel 282, stk. 6.
2. Et institut kan med forbehold af de kompetente myndigheders tilladelse i overensstemmelse med artikel 283, stk. 1 og 2, ansætte eksponeringsværdien for følgende ved brug af metoden med interne modeller, der er beskrevet i afdeling 6:
a)
de kontrakter, der er nævnt i bilag II
b)
genkøbstransaktioner
c)
transaktioner vedrørende ud- eller indlån i værdipapirer eller råvarer
d)
margenlån
e)
terminsforretninger.
3. Når et institut køber et kreditderivat til sikring af en eksponering uden for handelsbeholdningen eller en modpartsrisiko, kan det beregne sit kapitalgrundlagskrav for den afdækkede eksponering i overensstemmelse med enten:
a)
artikel 233-236 eller
b)
artikel 153, stk. 3, eller artikel 183, hvis der er givet tilladelse i overensstemmelse med artikel 143.
Eksponeringsværdien for CCR for disse kreditderivater sættes til nul, medmindre et institut anvender metode ii) i artikel 299, stk. 2, litra h).
4. Uanset stk. 3 kan et institut imidlertid vælge konsistent at indregne alle kreditderivater uden for handelsbeholdningen og indkøbt til sikring af en eksponering uden for handelsbeholdningen eller en modpartskreditrisiko i beregningen af kapitalgrundlagskravene til modpartsrisikoen, hvor kreditrisikoafdækning anerkendes i denne forordning.
5. Hvis "credit default"-swap solgt af et institut behandles af et institut som kreditrisikoafdækning, der ydes af instituttet, og er omfattet af et kapitalgrundlagskrav for kreditrisiko for det underliggende for den fulde fiktive værdi, ansættes eksponeringsværdien vedrørende modpartsrisiko uden for handelsbeholdningen til nul.
6. Eksponeringsværdien for en given modpart i alle metoderne i afdeling 3-6 svarer til summen af eksponeringsværdierne, der er beregnet for hver nettinggruppe med den pågældende modpart.
For en given modpart vil eksponeringsværdien for en given nettinggruppe af OTC-derivatinstrumenter i bilag II beregnet i overensstemmelse med dette kapitel svare til den største af nul og differencen mellem summen af eksponeringsværdier for alle nettinggrupper med modparten og summen af CVA for den pågældende modpart, som instituttet har indregnet som en nedskrivning. Kreditværdijusteringerne beregnes uden en eventuel modsvarende debetværdijustering, der kan henføres til firmaets egen kreditrisiko, og som allerede er udeladt af kapitalgrundlaget i henhold til artikel 33, stk. 1, litra c).
7. Institutterne fastsætter eksponeringsværdien for eksponeringer, der skyldes terminsforretninger, ved at bruge metoderne i afdeling 3-6, uanset hvilken metode, instituttet har valgt til at beregne OTC-derivater og genkøbstransaktioner, transaktioner vedrørende ud- eller indlån i værdipapirer eller råvarer og margenlån. Ved beregning af kapitalgrundlagskrav for terminsforretninger kan et institut, der anvender den metode, som er beskrevet i kapitel 3, anvende risikovægtene i henhold til den metode, der er beskrevet i kapitel 2, permanent og uanset positionernes væsentlighed.
8. For så vidt angår metoderne i afdeling 3 og 4 indfører instituttet en konsistent metodologi til fastsættelse af den fiktive værdi for forskellige produktkategorier og sikrer, at den fiktive værdi, der skal tages højde for, er et korrekt udtryk for den indbyggede risiko i kontrakten. Hvis der i kontrakten er foreskrevet en multiplikation af pengestrømme, skal den fiktive værdi justeres af et institut for derved at tage højde for multiplikationseffekten på den pågældende kontrakts risikostruktur.
For så vidt angår metoderne i afdeling 3-6 behandler institutterne transaktioner, hvor specifikke "wrong way"-risici er identificeret i henhold til artikel 291, stk. 2, 4, 5 og 6, som korrekte.
Afdeling 3
Markedsværdimetoden
Artikel 274
Markedsværdimetoden
1. For at bestemme de aktuelle genanskaffelsesomkostninger for alle kontrakter med en positiv værdi opgør institutterne kontrakter til aktuel markedsværdi.
2. For at bestemme den potentielle fremtidige krediteksponering skal institutterne multiplicere de fiktive værdier eller underliggende værdier med procenterne i tabel 1 i overensstemmelse med følgende principper:
a)
Kontrakter, som ikke falder ind under en af de fem kategorier i tabel 1, behandles som kontrakter vedrørende råvarer eksklusive ædelmetaller.
b)
For kontrakter, der indebærer flere udvekslinger af hovedstolen, multipliceres procenterne med antallet af betalinger, der mangler at blive effektueret ifølge kontrakten.
c)
For kontrakter, der er sammensat med henblik på at afvikle udestående risici på bestemte betalingsdatoer, og hvor vilkårene justeres således, at kontraktens markedsværdi er nul på disse bestemte datoer, er restløbetiden lig med tidsrummet indtil den næste justeringsdato. I forbindelse med rentekontrakter, der opfylder disse kriterier, og som har en restløbetid på over ét år, må procenten ikke være lavere end 0,5 %.
Tabel 1
Restløbetid
Rente-kontrakter
Valutakurskontrakter samt kontrakter vedrørende guld
Kontrakter vedrørende aktier
Kontrakter vedrørende ædelmetaller (eksklusive guld)
Kontrakter vedrørende råvarer (eksklusive ædelmetaller)
Et år og derunder
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Over et år, men højst fem år
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Over fem år
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. I forbindelse med kontrakter vedrørende råvarer eksklusive guld i henhold til punkt 3 i bilag II kan et institut anvende procentsatserne i tabel 2 i stedet for satserne i tabel 1 under forudsætning af, at nævnte institut anvender den udvidede løbetidsmetode i artikel 361 for nævnte kontrakter.
Tabel 2
Restløbetid
Ædelmetaller
(eksklusive guld)
Uædle metaller
Landbrugsprodukter
Andre, inklusive energiprodukter
Et år og derunder
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Over et år, men højst fem år
5 %
4 %
5 %
6 %
Over fem år
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Summen af de aktuelle genanskaffelsespriser og de potentielle fremtidige kreditrisici udgør eksponeringsværdien.
Afdeling 4
Den oprindelige eksponeringsmetode
Artikel 275
Den oprindelige eksponeringsmetode
1. Eksponeringsværdien er hvert instruments fiktive værdi multipliceret med de i tabel 3 omhandlede procentsatser.
Tabel 3
Oprindelig løbetid
Rentekontrakter
Valutakurskontrakter samt kontrakter vedrørende guld
Et år og derunder
0,5 %
2 %
Over et år, men højst to år
1 %
5 %
Yderligere tillæg for hvert følgende år
1 %
3 %
2. Til beregning af rentekontrakters eksponeringsværdi kan et institut vælge enten at bruge den oprindelige løbetid eller restløbetiden.
Afdeling 5
Standardmetoden
Artikel 276
Standardmetoden
1. Institutterne kan kun benytte standardmetoden (i det følgende benævnt "SM") til beregning af eksponeringsværdien for OTC-derivater og terminsforretninger.
2. Når institutterne anvender SM, beregnes eksponeringens værdi særskilt for hver nettinggruppe, eksklusive sikkerhedsstillelse, på følgende måde:
hvor:
CMV
=
den aktuelle markedsværdi af porteføljen af transaktioner i nettinggruppen med en modpart uden hensyn til sikkerhedsstillelse, dvs. hvor
hvor:
CMVi
=
den aktuelle markedsværdi af transaktion i
CMC
=
den aktuelle markedsværdi af sikkerhedsstillelsen, der er stillet i nettinggruppen, dvs. hvor
hvor:
CMCl
=
den aktuelle markedsværdi af sikkerhedsstillelsen l
I
=
indeks, der angiver transaktionen
L
=
indeks, der angiver transaktionen
J
=
indeks, der angiver risikoafdækningsgruppen.
Risikoafdækningsgrupperne til dette formål svarer til risikofaktorer, for hvilke risikopositioner med modsat fortegn kan modregnes, så der fremkommer en nettorisikoposition, som eksponeringens værdi herefter beregnes ud fra.
RPTij
=
risikoposition vedrørende transaktionen i med hensyn til risikoafdækningsgruppen j
RPClj
=
risikoposition vedrørende sikkerhedsstillelsen l med hensyn til risikoafdækningsgruppen j
CCRMj
=
CCR-multiplikator, der er fastsat i tabel 5 for risikoafdækningsgruppen j
β
=
1,4.
3. For så vidt angår den beregning, der er omhandlet i stk. 2, gælder følgende:
a)
Godkendt sikkerhedsstillelse, der er modtaget fra en modpart, har positivt fortegn; sikkerhedsstillelse stillet til en modpart har negativt fortegn.
b)
Der anvendes kun sikkerhedsstillelse, som er godkendt i henhold til artikel 197, artikel 198 og artikel 299, stk. 2, litra d), i forbindelse med SM.
c)
Et institut kan undlade at tage højde for renterisikoen i betalingselementer, der har en restløbetid på under et år.
d)
Et institut kan behandle transaktioner, der består af to betalingselementer, som denomineret i samme valuta, som en samlet transaktion. Behandlingen af betalingselementer gælder for hele transaktionen.
Artikel 277
Transaktioner med en lineær risikoprofil
1. Institutterne skal tildele transaktioner, som har en lineær risikoprofil, risikopositioner i overensstemmelse med følgende regler:
a)
Transaktioner, som har en lineær risikoprofil, og hvor det underliggende udgøres af aktier (inklusive aktieindeks), guld, andre ædelmetaller eller andre råvarer, tildeles en risikoposition for den respektive aktie (eller aktieindeks) eller råvare og en renterisikoposition for betalingselementet.
b)
Transaktioner, som har en lineær risikoprofil, og hvor det underliggende instrument er et gældsinstrument, tildeles en renterisikoposition for gældsinstrumentet og en anden renterisikoposition for betalingselementet.
c)
Transaktioner, som har en lineær risikoprofil, og hvor en betaling skal udveksles mod en betaling (dette omfatter valutaterminsforretninger), tildeles en renterisikoposition for hvert betalingselement.
Hvis et betalingselement eller det underliggende gældsinstrument i forbindelse med en transaktion, der er omhandlet i litra a), b) eller c), er denomineret i en udenlandsk valuta, tildeles nævnte betalingselement eller gældsinstrument også en risikoposition i nævnte valuta.
2. For så vidt angår stk. 1 svarer størrelsen af en risikoposition vedrørende en transaktion, der har en lineær risikoprofil, til den faktiske fiktive værdi (markedsprisen gange mængden) af de underliggende finansielle instrumenter eller råvarer omregnet til instituttets indenlandske valuta ved at multiplicere med den relevante valutakurs, medmindre der er tale om gældsinstrumenter.
3. For gældsinstrumenter og betalingselementer svarer størrelsen af risikopositionen til den faktiske fiktive værdi af de udestående bruttobetalinger (inklusive det fiktive beløb) omregnet til valutaen i hjemlandet og multipliceret med den modificerede varighed af gældsinstrumentet eller betalingselementet.
4. Størrelsen af en risikoposition i forbindelse med en "credit default"-swap svarer til referencegældsinstrumentets fiktive værdi multipliceret med den pågældende "credit default"-swaps restløbetid.
Artikel 278
Transaktioner med en ikkelineær risikoprofil
1. Institutterne bestemmer størrelsen af risikopositionerne for transaktioner med en ikkelineær risikoprofil i overensstemmelse med følgende stykker.
2. Størrelsen af en risikoposition vedrørende et OTC-derivat med en ikkelineær risikoprofil, inklusive optioner og swaptioner, hvor det underliggende instrument ikke er et gældsinstrument eller et betalingselement, svarer til deltaækvivalenten af den faktiske fiktive værdi af det finansielle instrument, der ligger til grund for transaktionen, jf. artikel 280, stk. 1.
3. Størrelsen af en risikoposition vedrørende et OTC-derivat med en ikkelineær risikoprofil (inklusive optioner og swaptioner), hvor det underliggende instrument er et gældsinstrument eller et betalingselement, svarer til deltaækvivalenten af det pågældende finansielle instruments eller betalingselements faktiske fiktive værdi multipliceret med gældsinstrumentets eller betalingselementets modificerede varighed.
Artikel 279
Behandling af sikkerhedsstillelse
Ved beregning af risikopositioner behandler institutterne sikkerhedsstillelse som følger:
a)
Sikkerhedsstillelse, der er modtaget fra en modpart, behandles som en fordring på modparten i en derivatkontrakt (lang position), som forfalder den dag, hvor beregningen foretages.
b)
Sikkerhed, som det har stillet til modparten, behandles som en forpligtelse til modparten (kort position), som forfalder den dag, hvor beregningen foretages.
Artikel 280
Beregning af risikopositioner
1. Et institut fastsætter størrelsen og fortegnet på en risikoposition som følger:
a)
for alle instrumenter undtagen gældsinstrumenter:
i)
som den faktiske fiktive værdi i forbindelse med en transaktion med en lineær risikoprofil
ii)
som deltaækvivalentens fiktive værdi,
, i forbindelse med en transaktion med en ikkelineær risikoprofil,hvor:
Pref
=
prisen på det underliggende instrument angivet i referencevalutaen
V
=
værdien af det finansielle instrument (i forbindelse med optioner: værdien er optionsværdien
P
=
prisen på det underliggende instrument angivet i den samme valuta som V
b)
for gældsinstrumenter og betalingselementet af alle transaktioner:
i)
som den faktiske fiktive værdi multipliceret med den modificerede varighed i forbindelse med en transaktion med en lineær risikoprofil
ii)
som deltaækvivalentens fiktive værdi multipliceret med den modificerede varighed,
, i forbindelse med en transaktion med en ikkelineær risikoprofil,hvor:
V
=
værdien af det finansielle instrument (i forbindelse med optioner: værdien er optionsværdien
R
=
renteniveau.
Hvis V angives i en anden valuta end referencevalutaen, skal derivatet omregnes til referencevalutaen ved at multiplicere med den relevante valutakurs.
2. Institutterne grupperer risikopositioner i risikoafdækningsgrupper. Nettorisikopositionen, dvs. den absolutte værdi af summen af de risikopositioner, der indgår i risikoafdækningsgruppen, beregnes for hver gruppe. Nettorisikopositionen er resultatet af nævnte beregning og beregnes med henblik på artikel 276, stk. 2, som følger:
Artikel 281
Renterisikopositioner
1. Institutterne anvender følgende bestemmelser ved beregning af en renterisikoposition:
2. Renterisikopositioner vedrørende følgende:
a)
pengeindskud modtaget fra modparten som sikkerhedsstillelse
b)
betalingselementer
c)
underliggende gældsinstrumenter,
som ifølge tabel 1 i artikel 336 i hvert enkelt tilfælde er underlagt et kapitalkrav på 1,60 % eller derunder, henfører institutterne til en af de seks risikoafdækningsgrupper for hver valuta i tabel 4.
Tabel 4
Statslige referencerenter
Ikkestatslige referencerenter
Løbetid
1 år
1 ≤ 5 år
5 år
1 år
1 ≤ 5 år
5 år
3. For renterisikopositioner vedrørende underliggende gældsinstrumenter eller betalingselementer, hvor rentesatsen er knyttet til en referencerente, der afspejler den generelle markedsrente, svarer restløbetiden til tidsrummet op til den næste justering af rentesatsen. I alle andre tilfælde lægges det underliggende gældsinstruments restlevetid eller for et betalingselement transaktionens restlevetid til grund.
Artikel 282
Risikoafdækningsgrupper
1. Institutterne etablerer risikoafdækningsgrupper i overensstemmelse med stk. 2-5.
2. Der etableres en risikoafdækningsgruppe for hver udsteder af et referencegældsinstrument, som ligger til grund for en credit default swap.
"Nth to default"-basket credit default swaps behandles således:
a)
Størrelsen af en risikoposition i et referencegældsinstrument i en kurv, der ligger til grund for en "nth to default"-credit default swap, er referencegældsinstrumentets faktiske fiktive værdi ganget med den ændrede varighed af "nth to default"-derivatet med hensyn til en ændring i referencegældsinstrumentets kreditspredning.
b)
Der er en risikoafdækningsgruppe for hvert referencegældsinstrument i en kurv, der ligger til grund for en given "nth to default"-credit default swap. Risikopositioner fra forskellige "nth to default"-credit default swaps kan ikke indgå i den samme risikoafdækningsgruppe.
c)
Den CCR-multiplikator, der finder anvendelse på hver risikoafdækningsgruppe etableret for et af referencegældsinstrumenterne i et "nth to default"-derivat, er som følger:
i)
0,3 % for referencegældsinstrumenter, der har en kreditvurdering fra et anerkendt ECAI svarende til kvalitetstrin 1, 2 og 3
ii)
0,6 % for andre gældsinstrumenter.
3. I forbindelse med renterisikopositioner vedrørende
a)
pengeindskud stillet som sikkerhed til en modpart, når denne modpart ikke har udestående gældsforpligtelser med lav specifik risiko
b)
underliggende gældsinstrumenter, som ifølge tabel 1 i artikel 336 er underlagt et kapitalkrav på over 1,60 %,
fastsættes der en risikoafdækningsgruppe for hver udsteder.
Når et betalingselement emulerer et sådant gældsinstrument, fastsættes der også en risikoafdækningsgruppe for hver udsteder af referencegældsinstrumentet.
Institutterne kan vælge at samle risikopositioner, der er knyttet til en bestemt udsteders gældsinstrumenter eller til samme udsteders referencegældsinstrumenter, i samme risikoafdækningsgruppe, hvis de er emuleret af betalingselementer eller underlagt en credit default swap.
4. Underliggende finansielle instrumenter, som ikke er gældsinstrumenter, henføres kun til de samme respektive risikoafdækningsgrupper, hvis der er tale om identiske eller lignende instrumenter. I alle andre tilfælde henføres de til særskilte risikoafdækningsgrupper.
Med henblik på dette stykke bestemmer institutterne i overensstemmelse med følgende principper, om underliggende instrumenter er lignende instrumenter:
a)
For aktier er det underliggende lignende, hvis det hidrører fra samme udsteder. Et aktieindeks behandles som en særskilt udsteder.
b)
For ædelmetaller er det underliggende lignende, hvis det er det samme metal. Et ædelmetalindeks behandles som et særskilt ædelmetal.
c)
For elektricitet er det underliggende lignende, hvis leveringsrettighederne og -forpligtelserne vedrører det samme ladningstidsinterval inden for og uden for spidsbelastningen inden for et interval på 24 timer.
d)
For råvarer er det underliggende lignende, hvis det er den samme råvare. Et råvareindeks behandles som et særskilt indeks.
5. Modpartsrisiko (CCR)-multiplikatorerne ("CCRM") for de forskellige kategorier af risikoafdækningsgrupper er fastsat som anført i følgende tabel.
Tabel 5
Kategorier af risikoafdækningsgrupper
Modpartsrisiko (CCR)-multiplikator (CCRM)
1.
Renter
0,2 %
2.
Renter på risikopositioner vedrørende et referencegældsinstrument, som ligger til grund for en credit default swap, og som ifølge afsnit IV, kapitel 2, tabel 1, er underlagt et kapitalkrav på 1,60 % eller derunder
0,3 %
3.
Renter på risikopositioner vedrørende et gældsinstrument eller referencegældsinstrument, som ifølge afsnit IV, kapitel 2, tabel 1, er underlagt et kapitalkrav på over 1,60 %
0,6 %
4.
Valutakurser
2,5 %
5.
Elektricitet
4 %
6.
Guld
5 %
7.
Aktier
7 %
8.
Ædelmetaller (bortset fra guld)
8,5 %
9.
Andre råvarer (eksklusive ædelmetaller og elektricitet)
10 %
10.
Underliggende instrumenter vedrørende OTC-derivater, der ikke er omfattet af ovenstående kategorier
10 %
Underliggende instrumenter vedrørende OTC-derivater, jf. tabel 5, punkt 10, henføres til særskilte individuelle risikoafdækningsgrupper for hver kategori af underliggende instrumenter.
6. For transaktioner, som har en ikkelineær risikoprofil, eller for betalingselementer og transaktioner med gældsinstrumenter som underliggende instrumenter, for hvilke instituttet ikke vil være i stand til at bestemme, alt efter omstændighederne, deltaværdien eller den modificerede varighed ved hjælp af en instrumentmodel, som de kompetente myndigheder har godkendt med henblik på at fastsætte kapitalgrundlagskrav vedrørende markedsrisikoen, bestemmer de kompetente myndigheder enten risikopositionernes og de relevante modpartsrisikomultiplikatorers (CCRM'ers) størrelse ud fra en forsigtig vurdering eller anmoder instituttet om at anvende metoden i afdeling 3. Netting anerkendes ikke, dvs. eksponeringsværdien fastsættes som om, der var en nettinggruppe, der kun indeholder den enkelte transaktion.
7. Et institut skal benytte interne procedurer til at kontrollere, at den pågældende transaktion er omfattet af en retsgyldig nettingaftale, der opfylder de gældende krav, jf. afdeling 7, før denne transaktion inkluderes i en nettinggruppe.
8. Et institut, der gør brug af sikkerhedsstillelse med henblik på at begrænse modpartsrisikoen, skal benytte interne procedurer til at kontrollere, at sikkerhedsstillelsen opfylder de fornødne retssikkerhedsstandarder, der er anført i kapitel 4, før det indregner sikkerhedsstillelsens virkninger i sine beregninger.
Afdeling 6
Metoden med interne modeller
Artikel 283
Tilladelse til at anvende metoden med interne modeller
1. Hvis de kompetente myndigheder finder det godtgjort, at instituttet opfylder kravet i stk. 2, kan de give nævnte institut tilladelse til at anvende metoden med interne modeller til beregning af eksponeringers værdi for følgende transaktioner:
a)
transaktioner i artikel 273, stk. 2, litra a)
b)
transaktioner i artikel 273, stk. 2, litra b), c) og d)
c)
transaktioner i artikel 273, stk. 2, litra a)-d).
Hvis et institut har tilladelse til at anvende metoden med interne modeller til beregning af eksponeringers værdi for de transaktioner, der er omhandlet i litra a), b) og c) i første afsnit, kan det også anvende metoden med interne modeller i forbindelse med transaktionerne i artikel 273, stk. 2, litra e).
Uanset artikel 273, stk. 1, tredje afsnit, kan et institut vælge ikke at anvende denne metode på eksponeringer, som er uden betydning med hensyn til størrelse og risiko. I så fald anvender et institut en af de metoder, der er omhandlet i afdeling 3, 4 og 5, på disse eksponeringer, når de relevante krav for hver fremgangsmåde er opfyldt.
2. De kompetente myndigheder giver kun institutter tilladelse til at anvende metoden med interne modeller til de beregninger, der er omhandlet i stk. 1, hvis instituttet har godtgjort, at det opfylder kravene i denne afdeling, og de kompetente myndigheder har efterprøvet, om instituttets modpartsrisikostyringssystemer er forsvarlige og korrekt gennemført.
3. De kompetente myndigheder kan give institutter tilladelse til i et begrænset tidsrum at lade anvendelsen af metoden med interne modeller ske i faser på tværs af forskellige transaktionstyper. I den periode, hvor anvendelsen sker i faser, kan institutter anvende metoderne i afdeling 3 eller 5, i forbindelse med transaktionstyper, hvor de ikke anvender metoden med interne modeller.
4. For alle transaktioner med OTC-derivater og terminsforretninger, som et institut ikke har modtaget tilladelse i henhold til stk. 1 til at anvende metoden med interne modeller på, anvender instituttet metoderne i afdeling 3 eller 5.
Nævnte metoder kan permanent anvendes sideløbende inden for en koncern. Inden for et institut kan nævnte metoder kun anvendes sideløbende, hvis en af metoderne anvendes i de tilfælde, der er beskrevet i artikel 282, stk. 6.
5. Et institut, som i overensstemmelse med stk. 1 har tilladelse til at anvende metoden med interne modeller, skal ikke på ny anvende de metoder, der er beskrevet i afdeling 3 eller 5, medmindre den kompetente myndighed har givet tilladelse hertil. Den kompetente myndighed giver en sådan tilladelse, hvis instituttet viser, at det er hensigtsmæssigt.
6. Hvis et institut ikke længere opfylder kravene i denne afdeling, underretter det den kompetente myndighed herom og foretager sig et af følgende:
a)
forelægger den kompetente myndighed en plan for rettidig fornyet overholdelse
b)
godtgør over for den kompetente myndighed, at virkningen af den manglende overholdelse er uvæsentlig.
Artikel 284
Eksponeringens værdi
1. Hvis et institut i overensstemmelse med artikel 283, stk. 1, har tilladelse til at anvende metoden med interne modeller til beregning af eksponeringers værdi for nogle eller alle de transaktioner, der er omhandlet i nævnte stykke, beregnes eksponeringens værdi for disse transaktioner ud fra nettinggruppen.
Den model, som instituttet anvender til nævnte formål, skal:
a)
angive den sandsynlige fordeling af ændringer i nettinggruppens markedsværdi, som kan tilskrives fælles ændringer i relevante markedsvariabler som renter, valutakurser osv.
b)
beregne eksponeringsværdien for nettinggruppen på alle de fremtidige datoer under hensyntagen til fælles ændringer i markedsvariablerne.
2. Hvis modellen skal indregne virkningerne af margenberegningen, skal modellen af sikkerhedsstillelsens værdi opfylde de kvantitative, kvalitative og datamæssige krav for metoden med interne modeller i overensstemmelse med denne afdeling, og instituttet kan kun tage hensyn til anerkendt finansiel sikkerhedsstillelse som omhandlet i artikel 197 og 198 samt artikel 299, stk. 2, litra c) og d), i deres sandsynlige fordelinger af ændringer i nettinggruppens markedsværdi.
3. Kapitalgrundlagskravet for modpartskreditrisiko i forbindelse med de modpartsrisikoeksponeringer, som et institut anvender metoder med interne modeller på, skal være det største af følgende:
a)
kapitalgrundlagskravet for nævnte eksponeringer beregnet på grundlag af den faktisk forventede positive eksponering med brug af aktuelle markedsdata
b)
kapitalgrundlagskravet for nævnte eksponeringer beregnet på grundlag af den faktisk forventede positive eksponering med brug af en enkelt konsistent kalibrering i stresssituationer for alle modpartsrisikoeksponeringer, som de anvender metoden med interne modeller på.
4. Med undtagelse af modparter identificeret som havende specifikke "wrong-way"-risici, der er omfattet af artikel 291, stk. 4 og 5, beregner institutterne eksponeringens værdi som produktet af alpha og den faktisk forventede positive eksponering som følger:
hvor:
α
=
1,4, medmindre de kompetente myndigheder kræver, at α tildeles en højere værdi, eller tillader institutterne at anvende deres egne estimater i overensstemmelse med stk. 9.
Den faktiske EPE beregnes ved estimering af den forventede eksponering (EEt) ud fra den gennemsnitlige eksponering på en senere dato, hvor gennemsnittet fastsættes på grundlag af relevante markedsrisikofaktorers mulige fremtidige værdier.
Modellen estimerer EE på en række fremtidige datoer t1, t2, t3 osv.
5. Den faktiske EE beregnes rekursivt som:
hvor:
den aktuelle dato benævnes t0.
Den faktiske EEt0 svarer til den aktuelle eksponering.
6. Den faktiske EPE svarer til den gennemsnitlige faktiske EE i det første år af en fremtidig eksponering. Hvis samtlige kontrakter i nettinggruppen udløber inden for mindre end et år, svarer EPE til gennemsnittet af EE, indtil samtlige kontrakter i nettinggruppen udløber. Den faktiske EPE beregnes ud fra det vægtede gennemsnit af den faktiske EE:
hvor vægtene tager højde for, at den fremtidige eksponering kan være beregnet på datoer, der ikke er jævnt fordelt over det pågældende tidsinterval.
7. Institutterne beregner den forventede eller maksimale eksponering på grundlag af en fordeling af eksponeringer, der tager hensyn til, at eksponeringerne ikke nødvendigvis er normalfordelt.
8. Et institut kan benytte en værdi for fordelingen som beregnet af modellen, der er mere forsigtig end α ganget med den faktiske EPE som beregnet i henhold til ligningen i stk. 4 for hver modpart.
9. De kompetente myndigheder kan uanset bestemmelserne i stk. 4 tillade institutter at anvende deres egne estimater af alpha, hvor:
a)
alpha svarer til forholdet mellem den interne kapital baseret på en fuldstændig simulering af eksponeringer med modparter (tæller) og den interne kapital baseret på EPE (nævner)
b)
EPE i nævneren anvendes, som om der var tale om et fast udestående lånebeløb.
Ved estimering i overensstemmelse med dette stykke er alpha ikke lavere end 1,2.
10. Ved en estimering af alpha i henhold til stk. 9 skal et institut sikre, at tælleren og nævneren beregnes på en måde, der stemmer overens med hensyn til modelleringsmetoder, parameterspecifikationer og porteføljesammensætning. Den metode, der anvendes til at estimere α, skal baseres på instituttets metode for den interne kapital, være veldokumenteret og underkastes en uafhængig validering. Et institut skal desuden revidere sine estimater af alpha mindst fire gange om året eller hyppigere, hvis porteføljens sammensætning varierer over tid. Et institut skal også vurdere modelrisikoen.
11. Et institut skal over for de kompetente myndigheder godtgøre, at dets interne estimater af alpha i tælleren afspejler væsentlige kilder til afhængighed, i fordelingen af markedsværdierne af de pågældende transaktioner eller af porteføljer af transaktioner fordelt på tværs af de forskellige modparter. Interne estimater af alpha skal tage hensyn til porteføljernes granulering.
12. Ved tilsyn med brugen af estimater i henhold til stk. 9 tager de kompetente myndigheder højde for den væsentlige variation i estimater af alpha, som skyldes muligheden for fejlspecifikation i de modeller, der anvendes for tælleren, navnlig i tilfælde af konveksitet.
13. Volatiliteten og korrelationen af de faktorer for markedsrisici, der anvendes i den samlede simulering af markeds- og kreditrisiko, skal i givet fald baseres på kreditrisikofaktoren for at afspejle mulige stigninger i volatiliteten eller korrelation under økonomisk nedgang.
Artikel 285
Eksponeringsværdien for nettinggrupper omfattet af en margenaftale
1. Hvis nettinggruppen er omfattet af en margenaftale og en daglig værdiansættelse til markedsværdi, kan et institut anvende en af følgende EPE-værdier:
a)
den faktiske EPE, uden hensyntagen til eventuel sikkerhed, modtaget eller stillet ved en margen plus eventuel sikkerhedsstillelse over for modparten, der er uafhængig af den daglige værdiansættelse og fastsættelse af margen eller den aktuelle eksponering
b)
et tillæg, der afspejler den potentielle forøgelse af eksponeringen i løbet af den risikoperiode, margenaftalen dækker, plus, afhængigt af hvad der er størst:
i)
den aktuelle eksponering, herunder modtaget eller stillet sikkerhed, dog ikke "called" eller omtvistet sikkerhedsstillelse
ii)
den største nettoeksponering, herunder sikkerhedsstillelse i henhold til margenaftalen, som ikke udløser "collateral call". Beløbet afspejler alle gældende tærskler, minimumsoverførsler, uafhængige beløb og initialmargener i henhold til margenaftalen
c)
hvis modellen afspejler margenberegningens virkninger ved estimeringen af EE, kan instituttet med forbehold af den kompetente myndigheds tilladelse anvende modellens EE-værdi direkte i ligningen i artikel 284, stk. 5. De kompetente myndigheder giver kun en sådan tilladelse, hvis de efterprøver, at modellen afspejler margenberegningens virkninger ved estimering af EE korrekt.
For så vidt angår litra b) beregner institutterne tillægget som den forventede positive ændring af transaktionernes markedsværdi i den risikoperiode, margenaftalen dækker. Ændringer i sikkerhedsstillelsens værdi afspejles ved brug af de tilsynsbaserede volatilitetsjusteringer i overensstemmelse med kapitel 4, afdeling 3, eller egne estimater af volatilitetsjusteringer efter den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse, men der påtages ikke sikkerhedsstillelse i margenrisikoperioden. Den risikoperiode, margenaftalen dækker, er underlagt de minimumsperioder, der er omhandlet i stk. 2 - 5.
2. For transaktioner, som er omfattet af daglig margenberegning og værdiansættelse, skal margenrisikoperioden, som anvendes til modellering af eksponeringsværdien med margenaftaler, mindst svare til:
a)
fem arbejdsdage for nettinggrupper, der kun består af genkøbstransaktioner, transaktioner vedrørende ud- eller indlån i værdipapirer eller råvarer og margenlån
b)
ti arbejdsdage for alle andre nettinggrupper.
3. For litra a) og b) i stk. 2, gælder følgende undtagelser:
a)
For alle nettinggrupper, hvor antallet af handler overstiger 5 000 på et givet tidspunkt i løbet af et kvartal, skal margenrisikoperioden i det efterfølgende kvartal mindst svare til 20 arbejdsdage. Denne undtagelse finder ikke anvendelse på institutternes handelseksponeringer.
b)
For nettinggrupper med en eller flere handler, som enten omfatter illikvid sikkerhedsstillelse eller et OTC-derivat, der ikke let kan erstattes, skal margenrisikoperioden mindst svare til 20 arbejdsdage.
Et institut bestemmer, om sikkerhedsstillelse er illikvid, eller om OTC-derivater ikke let kan erstattes i stresssituationer kendetegnet ved mangel på fortsat aktive markeder, hvor en modpart i løbet af to dage eller mindre ville kunne opnå adskillige prisnoteringer, som ikke ville bevæge markedet eller svare til en pris, som afspejler en nedsættelse (i tilfælde af sikkerhedsstillelse) eller en præmie (i tilfælde af et OTC-derivat) af markedsværdien.
Et institut skal overveje, om de handler eller værdipapirer, det har som sikkerhedsstillelse, er koncentreret omkring en bestemt modpart, og om instituttet ville kunne erstatte nævnte handler eller værdipapirer, hvis modparten forlod markedet i hast.
4. Hvis et institut har været involveret i mere end to "margin call"-tvister i forbindelse med en bestemt nettinggruppe i de to umiddelbart foregående kvartaler, der har varet længere end den i henhold til stk. 2 og 3 gældende risikoperiode, som marginaftalen omfatter, anvender instituttet en margenrisikoperiode, som er mindst dobbelt så lang som perioden i stk. 2 og 3, for nævnte nettinggruppe i de to efterfølgende kvartaler.
5. Ved margenberegning med et tidsinterval på N dage skal margenrisikoperioden mindst svare til perioden i stk. 2 og 3, F, plus N dage minus én dag. Dvs.:
.
6. Hvis den interne model indregner virkningen af margenberegning på ændringer i nettinggruppens markedsværdi, skal instituttet beregne anden sikkerhedsstillelse end kontanter af samme valuta som selve eksponeringen sammen med eksponeringen i sine beregninger af eksponeringsværdien for OTC-derivat- og værdipapirfinansieringstransaktioner.
7. Hvis et institut ikke kan beregne sikkerhedsstillelse sammen med eksponeringen, medtager det ikke virkningen af anden sikkerhedsstillelse end kontanter af samme valuta som selve eksponeringen i sine beregninger af eksponeringsværdien for OTC-derivat- og værdipapirfinansieringstransaktioner, medmindre det enten bruger volatilitetsjusteringer, som er i overensstemmelse med standarderne i den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse med egne volatilitetsjusteringsestimater eller de tilsynsbaserede standardvolatilitetsjusteringer i henhold til kapitel 4.
8. Institutter, som anvender metoden med interne modeller, ser i deres modeller bort fra virkningen af en reduktion af eksponeringsværdien, som skyldes bestemmelser i en aftale om sikkerhedsstillelse med krav om sikkerhedsstillelse, hvis modpartens kreditkvalitet forringes.
Artikel 286
Modpartsrisikostyring - politikker, processer og systemer
1. Et institut skal oprette og til enhver tid råde over et modpartsrisikostyringssystem, som består af:
a)
politikker, processer og systemer, der sikrer identificering, måling, styring, godkendelse og intern rapportering af modpartsrisiko
b)
procedurer, der sikrer, at nævnte politikker, processer og systemer overholdes.
Nævnte politikker, procedurer og systemer skal være konceptuelt forsvarlige, implementeret med integritet og veldokumenterede. Dokumentationen skal omfatte en redegørelse for de empiriske teknikker, der benyttes til måling af modpartsrisiko.
2. Det modpartsrisikostyringssystem, som der stilles krav om i stk. 1, skal tage hensyn til markeds- og likviditetsrisici og til retlige og operationelle risici, der er relateret til modpartsrisikoen. Systemet skal navnlig sikre, at instituttet overholder følgende principper:
a)
Det må ikke drive forretninger med en modpart uden at bedømme dennes kreditværdighed.
b)
Det skal tage fornødent hensyn til den kreditrisiko, der forekommer i forbindelse med afviklingen og forud for denne.
c)
Det skal i den udstrækning, det er praktisk muligt, håndtere sådanne risici på modpartsniveau ved at aggregere eksponeringer med modparter med andre krediteksponeringer og på firmaniveau.
3. Et institut, som anvender metoden med interne modeller, godtgør over for den kompetente myndighed, at modpartsrisikostyringssystemet tager højde for de likviditetsrisici, der er forbundet med følgende:
a)
eventuelle indkommende "margin calls" i forbindelse med udskiftning af variationsmargen eller andre margentyper, f.eks. initialmargen eller uafhængig margen, ved negative markedspåvirkninger
b)
eventuelle indkommende "calls" om returnering af overskydende sikkerhedsstillelse fra modparter
c)
"calls", som skyldes en eventuel nedgradering af dets egen eksterne kreditkvalitetsvurdering.
Et institut skal sikre, at karakteren og tidshorisonten ved sikkerhedsgenanvendelse er i overensstemmelse med likviditetsbehovene og ikke skader dets evne til at stille eller returnere sikkerhed rettidigt.
4. Et instituts ledelsesorgan og øverste ledelse skal være aktivt involveret i, og sikre, at der afsættes tilstrækkelige ressourcer til modpartsrisikostyring. Den øverste ledelse skal gennem en formel proces være opmærksom på de begrænsninger og antagelser, der knytter sig til den anvendte model, og på de konsekvenser, disse begrænsninger og antagelser kan få for resultaternes pålidelighed. Den øverste ledelse skal også være opmærksom på de usikkerheder, der kendetegner markedsforholdene og de operationelle forhold, og vide, hvordan disse afspejles i modellen.
5. De daglige rapporter udarbejdet i overensstemmelse med artikel 287, stk. 2, litra b), vedrørende et instituts modpartsrisikoeksponeringer, gennemgås med henblik på et tilstrækkeligt højt ledelsesniveau med beføjelser til at foretage både reduktioner af positioner, som individuelle kreditchefer eller handlere har foretaget, og reduktioner af instituttets samlede modpartsrisikoeksponering.
6. Et instituts modpartsrisikostyringssystem, som er oprettet i overensstemmelse med stk. 1, skal anvendes i kombination med interne kredit- og handelsbegrænsninger. Kredit- og handelsbegrænsningerne skal relateres til instituttets risikomålingsmodel på en måde, som er konsistent over tid, og som er velkendt af kreditchefer, handlere og den øverste ledelse. Et institut skal have en formel proces til indberetning af overtrædelser af risikobegrænsninger til det korrekte ledelsesniveau.
7. Instituttet skal i forbindelse med sin opgørelse af modpartsrisiko også måle anvendelsen af kreditlinjer fra dag til dag og inden for samme dag. Instituttet skal måle den aktuelle eksponering både med og uden sikkerhedsstillelse. På portefølje- og modpartsniveau skal instituttet beregne og overvåge den maksimale eksponering eller den potentielle fremtidige eksponering med det konfidensinterval, instituttet har valgt. Instituttet skal tage hensyn til store eller koncentrerede positioner, bl.a. i forhold til grupper af indbyrdes relaterede modparter, brancher og markeder.
8. Instituttet skal oprette og til enhver tid råde over et systematisk og grundigt program med stresstest. Resultaterne af disse stresstest gennemgås regelmæssigt og mindst én gang i kvartalet af den øverste ledelse og afspejles i de modpartsrisikopolitikker og grænser, som ledelsesorganet eller den øverste ledelse fastsætter. Hvis stresstest afslører en særlig sårbarhed over for bestemte omstændigheder, skal instituttet øjeblikkeligt sikre, at disse risici håndteres.
Artikel 287
Organisationsstrukturer for modpartsrisikostyring
1. Et institut, som anvender metoden med interne modeller, skal oprette og til enhver tid råde over:
a)
en risikokontrolenhed, som er i overensstemmelse med stk. 2
b)
en sikkerhedsstyringsenhed, som er i overensstemmelse med stk. 3.
2. Risikokontrolenheden står for udformningen og iværksættelsen af modpartsrisikostyringen og skal foretage den indledende og løbende validering af modellen, varetage følgende funktioner og opfylde følgende krav:
a)
Den skal stå for udformningen og iværksættelsen af instituttets modpartsrisikostyringssystem.
b)
Den skal udarbejde daglige rapporter om og analysere resultaterne af instituttets risikomålingsmodel. Nævnte analyse skal omfatte en evaluering af forholdet mellem modpartsrisikoeksponeringsværdier og handelsbegrænsninger.
c)
Den skal kontrollere inputdataenes integritet og udarbejde og analysere rapporter om resultaterne af instituttets risikomålingsmodel samt evaluere forholdet mellem risikoeksponeringsværdier og kredit- og handelsbegrænsninger.
d)
Den skal drives uafhængigt af erhvervskredit- og handelsafdelingerne og må ikke være under upassende indflydelse.
e)
Den skal have det fornødne personale.
f)
Den skal rapportere direkte til instituttets øverste ledelse.
g)
Dens arbejde skal integreres tæt med instituttets daglige kreditrisikostyring.
h)
Dens resultater skal udgøre en integreret del af proceduren for planlægning, overvågning og styring af instituttets kreditrisikoprofil og overordnede risikoprofil.
3. Risikostyringsenheden varetager følgende opgaver og funktioner:
a)
beregner og foretager "margin calls", styrer "margin call"-tvister og foretager daglig en nøjagtig indberetning af uafhængige beløbsniveauer, initialmargener og variationsmargener
b)
kontrollerer integriteten af de data, der anvendes til at foretage "margin calls", og sikrer, at de er konsistente og regelmæssigt sammenholdes med alle relevante datakilder i instituttet
c)
registrerer omfanget af sikkerhedsgenanvendelse og eventuelle ændringer af instituttets rettigheder til eller i forbindelse med den sikkerhed, som det stiller
d)
indberetter til det korrekte ledelsesniveau, hvilke typer sikkerhedsaktiver, som genanvendes, og betingelserne for en sådan genanvendelse, herunder instrumentet, kreditkvaliteten og løbetiden
e)
registrerer koncentration til de enkelte typer sikkerhedsaktiver, som instituttet accepterer
f)
indberetter regelmæssigt og mindst én gang i kvartalet oplysninger om sikkerhedsstyring til den øverste ledelse, herunder informationer om, hvilken type sikkerhed der er modtaget og stillet, størrelsen, aldersfordeling og grunden til "margin call"-tvister. Den interne rapportering skal også afspejle udviklingen i disse tal.
4. Den øverste ledelse skal afsætte tilstrækkelige ressourcer til risikostyringsenheden, jf. stk. 1, litra b), med henblik på at sikre, at systemerne opnår driftsresultater på et passende niveau, som målt ved instituttets rettidige og nøjagtige "margin calls" og instituttets rettidige reaktion på modparternes "margin calls". Den øverste ledelse skal sikre, at enheden har det fornødne personale til at behandle "calls" og tvister rettidigt selv under en alvorlig krise på markedet og til at sætte instituttet i stand til at begrænse antallet af omfattende tvister forårsaget af handelsvolumen.
Artikel 288
Gennemgang af modpartsrisikostyringssystemet
Et institut skal regelmæssigt foretage en uafhængig gennemgang af modpartsrisikostyringssystemet ved hjælp af sin egen interne revisionsprocedure. Denne gennemgang skal både omfatte aktiviteterne i kontrolenheden og i sikkerhedsstyringsenheden som krævet i artikel 287, hvor der som et minimum ses på:
a)
dokumentationen vedrørende modpartsrisikostyringssystemet og -proceduren, og hvorvidt denne er fyldestgørende, som krævet i artikel 286
b)
modpartsrisikokontrolenhedens organisering som krævet i artikel 287, stk. 1, litra a)
c)
sikkerhedsstyringsenhedens organisering som krævet i artikel 287, stk. 1, litra b)
d)
integreringen af modpartsrisikomålinger i den daglige risikostyring
e)
proceduren for godkendelse af de risikoberegningsmodeller og værdiansættelsessystemer, der anvendes af personalet i handels- og administrationsafdelingerne
f)
valideringen af eventuelle større ændringer i modpartsrisikomålingsproceduren
g)
de modpartskreditrisici, der tages højde for i risikomålingsmodellen
h)
ledelsesinformationssystemets integritet
i)
modpartsrisikodataenes nøjagtighed og fuldstændighed
j)
nøjagtig afspejling af betingelser i aftaler om sikkerhedsstillelse og netting i målinger af eksponeringsværdien
k)
kontrollen af, om de datakilder, der anvendes i forbindelse med modeller, er konsistente, aktuelle og pålidelige, herunder om sådanne datakilder er uafhængige
l)
nøjagtigheden og relevansen af de antagelser, der ligger til grund for volatiliteten og korrelationen
m)
nøjagtigheden af vurderingen og beregningen af risikotransformering
n)
kontrol af modellens nøjagtighed ved hjælp af hyppig efterprøvning ("backtesting") som omhandlet i artikel 293, stk. 1, litra b)-e)
o)
modpartsrisikokontrolenhedens og sikkerhedsstyringsenhedens opfyldelse af de relevante tilsynsmæssige krav.
Artikel 289
Brugstest
1. Institutterne skal sikre, at den fordeling af eksponeringer, som genereres ved hjælp af den model, der anvendes til beregning af den faktiske EPE, integreres i instituttets daglige modpartsrisikostyringsprocedure, og at der tages højde for resultatet af modellen i forbindelse med kreditbevillingen, styringen af modpartsrisikoen, den interne kapitalallokering og selskabsledelsen.
2. Instituttet skal over for de kompetente myndigheder godtgøre, at det i mindst ét år forud for de kompetente myndigheders tilladelse til at anvende metoden med interne modeller, jf. artikel 283, har anvendt en model til beregning af fordelingen af eksponeringer, som beregningen af EPE baseres på, og som i det store og hele opfylder kravene, der er fastsat i denne afdeling.
3. Den model, der anvendes til beregning af fordelingen af eksponeringer med modparter, skal indgå i en struktur til styring af modpartsrisiko som krævet i artikel 286. Denne struktur skal indbefatte måling af anvendelsen af kreditlinjer, aggregering af eksponeringer mod modparter med andre krediteksponeringer og allokeringen af den interne kapital.
4. Ud over EPE skal instituttet måle og kontrollere sine aktuelle eksponeringer. Instituttet skal om nødvendigt måle den aktuelle eksponering både med og uden sikkerhedsstillelse. Brugstesten kræver, at instituttet måler modpartsrisikoen på andre måder, f.eks. i form af den maksimale eksponering, baseret på den fordeling af eksponeringer, der genereres med den samme model, som anvendes til beregning af EPE.
5. Instituttet skal være i stand til at estimere EE hver dag, medmindre det godtgør over for de kompetente myndigheder, at dets modpartsrisikoeksponeringer gør det berettiget at foretage mindre hyppige beregninger. Det skal også estimere EE efter en bestemt tidsprofil for prognosehorisonter, der på dækkende vis afspejler tidsstrukturen for fremtidige pengestrømme og kontrakternes løbetid og på en måde, der stemmer overens med eksponeringens betydning og sammensætning.
6. Eksponeringen skal måles i hele den periode, som de enkelte kontrakter i nettinggruppen dækker, og ikke kun det første år, og den skal overvåges og kontrolleres. Instituttet skal indføre procedurer, der gør det muligt at påvise og kontrollere risici vedrørende modparter, hvor eksponeringen strækker sig over mere end ét år. Anslåede forøgelser af eksponeringen skal desuden indarbejdes i den interne model, som instituttet anvender i forbindelse med den interne kapital.
Artikel 290
Stresstest
1. Instituttet skal have et omfattende stresstestprogram for modpartsrisiko, herunder til brug ved vurderingen af kapitalgrundlagskravene i forbindelse med modpartsrisiko, som opfylder kravene i stk. 2-10.
2. Det skal afdække eventuelle begivenheder eller fremtidige ændringer i de økonomiske forhold, som kunne påvirke instituttets krediteksponering i negativ retning, og vurdere instituttets evne til at modstå sådanne ændringer.
3. Programmets stressværdier skal sammenholdes med risikogrænser, og instituttet skal betragte dem som en del af proceduren, der er fastsat i artikel 81 i direktiv 2013/36/EU.
4. Programmet skal overordnet registrere handelseksponeringer og aggregerede eksponeringer på tværs af alle former for modpartsrisici i forbindelse med specifikke modparter inden for en tidsramme, der er tilstrækkelig til at foretage regelmæssige stresstest.
5. Det skal mindst sørge for månedlige eksponeringsrelaterede stresstest af vigtige markedsrisikofaktorer som f.eks. renter, fx, aktier, kreditspreads og råvarepriser for alle instituttets modparter for at identificere og om nødvendigt sætte instituttet i stand til at reducere for store koncentrationer i specifikke retningsbestemte risici. Eksponeringsrelaterede stresstest - herunder enkeltfaktor-, multifaktor- og væsentlige ikkeretningsbestemte risici - og fælles stresstest af eksponering og kreditværdighed foretages for de enkelte modparter, for modpartskoncerner og for institutters aggregerede CCR.
6. Det anvender mindst én gang i kvartalet multifaktorstresstestscenarier og vurderer væsentlige ikkeretningsbestemte risici, herunder rentekurveeksponering og basisrisici. Multifaktorstresstest skal som et minimum tage højde for nedenstående scenarier, hvor følgende gør sig gældende:
a)
alvorlige økonomiske begivenheder eller alvorlige begivenheder på markedet
b)
væsentligt generelt fald i markedslikviditeten
c)
et stort finansielt mellemled realiserer positioner.
7. Omfanget af de underliggende risikofaktorers chok skal være i overensstemmelse med stresstestens formål. Ved vurdering af solvens i stresssituationer skal de underliggende risikofaktorers chok være tilstrækkeligt omfattende til at tage højde for ekstreme historiske markedsforhold og ekstreme, men troværdige, markedsbetingelser i stresssituationer. Stresstest har til formål at vurdere virkningen af sådanne chok på kapitalgrundlag, kapitalgrundlagskrav og indtjening. Med henblik på den daglige porteføljeovervågning, risikoafdækning og styring af koncentrationer skal testprogrammet også tage højde for mindre alvorlige og mere sandsynlige scenarier.
8. Programmet skal, hvis det er passende, indeholde bestemmelser om omvendte stresstest for at identificere ekstreme, men troværdige scenarier, som kunne medføre væsentlige negative resultater. Omvendte stresstest skal tage højde for virkningerne af væsentlig ikkelinearitet i porteføljen.
9. Resultaterne af programmets stresstest rapporteres regelmæssigt, og mindst én gang i kvartalet, til den øverste ledelse. Rapporterne og analysen af resultaterne skal omfatte de mest omfattende virkninger på modpartsniveau på tværs af porteføljen, væsentlige koncentrationer inden for porteføljesegmenter (inden for den samme erhvervsgren eller region) og relevante portefølje- og modpartsspecifikke udviklingstendenser.
10. Den øverste ledelse skal spille en afgørende rolle med hensyn til at integrere stresstest i instituttets risikostyringsramme og risikokultur og sikre, at resultaterne får betydning og anvendes til at styre modpartsrisiko. Resultaterne af stresstest for væsentlige eksponeringer vurderes i forhold til retningslinjer, som viser instituttets risikovillighed, og forelægges for den øverste ledelse til drøftelse og handling, når der identificeres overdrevne eller koncentrerede risici.
Artikel 291
"Wrong way"-risiko
1. I denne artikel gælder følgende:
a)
Generel "wrong way"-risiko opstår, når sandsynligheden for, at modparterne misligholder deres forpligtelser, er positivt korreleret med generelle markedsrisikofaktorer.
b)
Specifik "wrong way"-risiko opstår, når den fremtidige eksponering mod en bestemt modpart er positivt korreleret med modpartens sandsynlighed for misligholdelse som følge af arten af transaktionerne med modparten. Et institut anses for at være eksponeret for specifik "wrong way"-risiko, hvis den fremtidige eksponering mod en bestemt modpart forventes at være høj, når der er høj sandsynlighed for, at modparten misligholder sine forpligtelser.
2. Institutterne skal tage tilstrækkeligt hensyn til eksponeringer, der giver anledning til en væsentlig specifik og generel "wrong way"-risiko.
3. Med henblik på at identificere generelle "wrong way"-risici udformer institutterne stresstest og scenarioanalyser, der har til formål at stresse risikofaktorer, som er negativt relateret til modpartens kreditværdighed. Sådanne test skal tage højde for de alvorlige chok, der kan opstå, når forholdet mellem risikofaktorer er ændret. Institutterne skal overvåge generelle "wrong way"-risici for produkter, for regioner, for erhvervsgrene og for andre kategorier, som er relevante for deres forretninger.
4. Institutterne skal indføre procedurer, der gør det muligt at identificere, overvåge og kontrollere situationer, hvor der opstår specifik "wrong way"-risiko for de enkelte retlige enheder, begyndende med transaktionens indgåelse og videre gennem hele dens løbetid.
5. Institutterne beregner kapitalgrundlagskrav for modpartskreditrisiko (CCR) ved transaktioner, hvor der er identificeret specifik "wrong way"-risiko, og hvor der eksisterer en juridisk forbindelse mellem modparten og udstederen af OTC-derivatets underliggende aktiv eller det underliggende aktiv vedrørende de transaktioner, der er omhandlet i artikel 273, stk. 2, litra b), c) og d), i overensstemmelse med følgende principper:
a)
Instrumenter med specifik "wrong-way"-risiko indgår ikke i den samme nettinggruppe som andre transaktioner med modparten, og behandles hver især som en separat nettinggruppe.
b)
Inden for en sådan separat nettinggruppe svarer eksponeringsværdien af "single-name"-"credit default swaps" til det fulde forventede tab i forbindelse med de underliggende instrumenters resterende dagsværdi ("fair value") ud fra den antagelse, at den underliggende udsteder er trådt i likvidation.
c)
Tab givet misligholdelse (LGD) for et institut, som anvender metoden i kapitel 3, er 100 % for sådanne "swap"-transaktioner.
d)
Den gældende risikovægt for et institut, som anvender metoden i kapitel 2, svarer til vægten for en usikret transaktion.
e)
For så vidt angår alle andre transaktioner vedrørende et "single name" i en sådan separat nettinggruppe skal beregningen af eksponeringsværdien være i overensstemmelse med antagelsen om risiko ved pludselig misligholdelse af disse underliggende forpligtelser, når udstederen er juridisk forbundet med modparten. For så vidt angår transaktioner vedrørende en kurv af navne eller indeks anvendes risiko ved pludselig misligholdelse af de respektive underliggende forpligtelser, når udstederen er juridisk forbundet med modparten, hvis risikoen er væsentlig.
f)
I det omfang der gøres brug af eksisterende markedsrisikoberegninger for kapitalgrundlagskrav i forbindelse med forøget misligholdelses- og migreringsrisiko, jf. afsnit IV, kapitel 5, afdeling 4, som allerede indeholder en LGD-antagelse, er LGD i den anvendte formel 100 %.
6. Institutterne sørger for regelmæssig rapportering til den øverste ledelse og ledelsesorganets relevante udvalg både om specifikke og generelle "wrong way"-risici og om de foranstaltninger, der er truffet med henblik på at styre nævnte risici.
Artikel 292
Modelleringsprocessens integritet
1. Institutterne skal sikre modelleringsprocessens integritet, jf. artikel 284, ved som et minimum at træffe følgende foranstaltninger:
a)
Modellen skal afspejle de vilkår og specifikationer, transaktionen er underlagt, på en aktuel, fyldestgørende og konservativ måde.
b)
Nævnte vilkår omhandler bl.a. fiktive kontraktbeløb, løbetid, referenceaktiver, aftaler vedrørende margenberegning og nettingsystemer.
c)
Nævnte vilkår og specifikationer skal opbevares i en sikker database, der underkastes formel og regelmæssig revision.
d)
En procedure for godkendelse af nettingsystemer forudsætter en udtalelse fra juridisk personale for at kontrollere retskraften af netting under nævnte systemer.
e)
Kontrollen i litra d) skal indlæses i databasen i litra c) af en uafhængig enhed.
f)
Overførslen af data vedrørende transaktionsvilkår og -specifikationer til EPE-modellen skal underkastes intern revision.
g)
Der skal findes processer til formel afstemning mellem modellen og kildedatasystemer med henblik på løbende at kontrollere, at transaktionsvilkår og -specifikationer afspejles på korrekt eller i hvert fald konservativ vis i EPE.
2. Der benyttes aktuelle markedsdata til beregning af aktuelle eksponeringer. Institutterne kan kalibrere EPE-modellen ved at anvende enten historiske markedsdata eller markedsudledte data til at opstille parametre for de underliggende stokastiske processer, f.eks. drift, volatilitet og korrelation. Hvis et institut anvender historiske data, skal det inddrage sådanne data for en periode på mindst tre år. Dataene skal ajourføres mindst én gang hvert kvartal eller hyppigere, hvis det er nødvendigt for at afspejle markedsforholdene.
Til beregning af den faktiske EPE ved hjælp af stresskalibrering kalibrerer instituttet den faktiske EPE enten ved brug af data for en periode på tre år, som omfatter en periode, hvor modparternes "credit default spreads" sættes under pres, eller markedsudledte data fra en sådan kriseperiode.
Instituttet tager i den forbindelse højde for kravene i stk. 3, 4 og 5.
3. Instituttet godtgør over for den kompetente myndighed, mindst én gang i kvartalet, at den kriseperiode, der anvendes til beregningen i dette stykke, svarer til en periode med øget "credit default swap" eller andre kreditspredninger (f.eks. lån eller erhvervsobligationer) for et repræsentativt udvalg af modparter med handlede kreditspredninger. Hvis instituttet ikke har tilstrækkelige kreditspredningsdata for en modpart, konverteres nævnte modpart til specifikke kreditspredningsdata baseret på region, intern rating og forretningstyper.
4. EPE-modellen for alle modparter anvender data, enten historiske eller udledte, som omfatter data fra perioden med kreditkrise, og anvender sådanne data på en måde, som er i overensstemmelse med den metode, der anvendes til kalibrering af EPE-modellen til aktuelle data.
5. Til at evaluere, hvor effektiv stresskalibreringen af EEPE er, opretter instituttet en række benchmarkporteføljer, som er sårbare i forhold til de vigtigste risikofaktorer, som instituttet eksponeres for. Eksponeringen i forhold til disse benchmarkporteføljer beregnes ved anvendelse af a) en stressmetode, der er baseret på aktuelle markedsværdier og modelparametre, som er kalibreret til markedsforholdene i krisesituationer, og b) den eksponering, der opstår i kriseperioden, men ved anvendelse af den metode, der er omhandlet i denne afdeling (markedsværdien ved kriseperiodens udgang, volatilitet og korrelationer fra den treårige kriseperiode).
De kompetente myndigheder kræver, at instituttet tilpasser stresskalibreringen, hvis eksponeringen i forhold til nævnte benchmarkporteføljer afviger væsentligt fra hinanden.
6. Et institut skal underkaste modellen en valideringsprocedure, som er nærmere defineret i instituttets politikker og procedurer. Nævnte valideringsprocedure skal:
a)
præcisere, hvilke undersøgelser der kræves for at sikre modellens integritet, og identificere forhold, som bevirker, at de forudsætninger, der ligger til grund for modellen, ikke er passende, hvilket derfor kan resultere i, at EPE vurderes for lavt
b)
omfatte en undersøgelse af, hvor omfattende EPE-modellen er.
7. Et institut skal overvåge relevante risici og indføre procedurer med henblik på at justere sin estimering af EEPE, når disse risici antager et vist omfang. For at overholde dette stykke skal instituttet:
a)
identificere og forvalte sine eksponeringer over for specifikke "wrong way"-risici, der opstår som omhandlet i artikel 291, stk. 1, litra b), og eksponeringer over for generelle "wrong way"-risici, der opstår som omhandlet i artikel 291, stk. 1, litra a)
b)
hvis eksponeringernes risikoprofil efter et år er stigende, regelmæssigt sammenligne estimatet af en relevant eksponeringsværdi for et år med den samme eksponeringsværdi for hele eksponeringens levetid
c)
i forbindelse med eksponeringer med kort løbetid (under et år) regelmæssigt sammenligne genanskaffelsesomkostningerne (den aktuelle eksponering) med den faktiske eksponeringsprofil og opbevare data, der gør det muligt at foretage en sådan sammenligning.
8. Et institut skal benytte interne procedurer til at kontrollere, at den pågældende transaktion er omfattet af en retsgyldig nettingaftale, der opfylder de gældende krav, jf. afdeling 7, før denne transaktion inkluderes i en nettinggruppe.
9. Et institut, der bruger sikkerhedsstillelse med henblik på at begrænse modpartsrisikoen, skal benytte interne procedurer til at kontrollere, at sikkerhedsstillelsen opfylder de fornødne retssikkerhedsstandarder, der er anført i kapitel 4, før det indregner sikkerhedsstillelsens virkninger i sine beregninger.
10. EBA overvåger de forskellige former for praksis på dette område og fastsætter retningslinjer i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 for denne artikels anvendelse.
Artikel 293
Krav til risikostyringssystemet
1. Et institut skal opfylde følgende krav:
a)
Det skal opfylde de kvalitetskrav, der er anført i tredje del, afsnit IV, kapitel 5.
b)
Det skal regelmæssigt gennemføre et "backtesting"-program og sammenligne de risikoforanstaltninger, som modellen genererer, med realiserede risikoforanstaltninger og hypotetiske ændringer baseret på statiske positioner med realiserede foranstaltninger.
c)
Det skal foretage en indledende validering og en løbende periodisk gennemgang af CCR-eksponeringsmodellen og de risikoforanstaltninger, den genererer. Valideringen og gennemgangen skal være uafhængige af modellens udvikling.
d)
Ledelsesorganet og den øverste ledelse skal være involveret i risikostyringsprocessen og sikre, at der afsættes tilstrækkelige ressourcer til kreditrisiko- og CCR-styring. I den forbindelse skal de daglige rapporter, som den uafhængige risikokontrolenhed, der er oprettet i overensstemmelse med artikel 287, stk. 1, litra a), udarbejder, gennemgås på et tilstrækkeligt højt ledelsesniveau med beføjelser til at foretage både reduktioner af positioner, som individuelle handlere har foretaget, og reduktioner af instituttets samlede risikoeksponering.
e)
Den interne risikomålingsmodel skal integreres med instituttets daglige risikostyring.
f)
Risikomålingssystemet skal anvendes sammen med interne handels- og eksponeringsbegrænsninger. I den forbindelse skal eksponeringsbegrænsninger relateres til instituttets risikomålingsmodel på en måde, som er konsistent over tid, og som er velkendt af handlere, kreditchefer og den øverste ledelse.
g)
Et institut skal sikre, at dets risikostyringssystem er veldokumenteret. Det skal navnlig til enhver tid råde over et dokumenteret sæt af interne politikker, kontroller og procedurer vedrørende brugen af risikomålingssystemet og foranstaltninger til sikring af, at nævnte politikker overholdes.
h)
Der foretages regelmæssigt en uafhængig gennemgang af instituttets risikostyringssystem i forbindelse med instituttets egen interne revisionsprocedure. Denne gennemgang omfatter både handelsafdelingernes og den uafhængige risikokontrolenheds aktiviteter. Der skal med regelmæssige mellemrum (og mindst én gang om året) foretages en revision af den samlede risikostyringsprocedure, hvor der som et minimum ses på alle de forhold, der er omhandlet i artikel 288.
i)
Den løbende validering af CCR-modeller, herunder "backtesting", gennemgås regelmæssigt på et ledelsesniveau med beføjelser til at beslutte, hvilke foranstaltninger der skal træffes for at afhjælpe svagheder ved modellerne.
2. De kompetente myndigheder tager hensyn til, i hvilket omfang institutterne opfylder kravene i stk. 1, når de fastsætter niveauet for alpha, jf. artikel 284, stk. 4. Kun for de institutter, som opfylder nævnte krav fuldt ud, kan anvendelse af den minimale multiplikationsfaktor komme på tale.
3. Institutterne skal dokumentere den proces, der ligger til grund for indledende og løbende validering af CCR-eksponeringsmodellen, og beregningen af de risikoforanstaltninger, som genereres ved hjælp af modellerne, tilstrækkeligt detaljeret til, at tredjeparter kan genskabe henholdsvis analysen og risikoforanstaltningerne. Nævnte dokumentation skal indeholde oplysninger om, hvor hyppigt "backtesting" og eventuelt anden løbende validering skal foretages, hvordan valideringen skal foregå i forhold til datastrømme og porteføljer, og de analyser, der anvendes.
4. Institutterne skal definere kriterier, som kan anvendes til at vurdere CCR-eksponeringsmodellerne og de modeller, som giver input til eksponeringsberegningen, og til enhver tid råde over en skriftlig strategi, som beskriver den proces, hvorved uacceptable resultater identificeres og afhjælpes.
5. Institutterne skal definere, hvordan repræsentative modpartsporteføljer opbygges med henblik på validering af en CCR-eksponeringsmodel og dens risikoforanstaltninger.
6. Ved validering af CCR-eksponeringsmodeller og deres risikoforanstaltninger, som genererer forventede fordelinger, tages der hensyn til mere end en enkelt statistik over den forventede fordeling.
Artikel 294
Valideringskrav
1. Institutterne skal som led i den indledende og løbende validering af CCR-eksponeringsmodellen og risikoforanstaltningerne sikre, at følgende krav opfyldes:
a)
Instituttet foretager "backtesting" ved brug af historiske data om bevægelser i markedsrisikofaktorer forud for de kompetente myndigheders tilladelse, jf. artikel 283, stk. 1. Nævnte "backtesting" skal tage højde for en række specifikke tidshorisonter for prognoser på op til mindst et år, med en række forskellige indledningsdatoer og en lang række markedsforhold.
b)
Institutter, som anvender metoden i artikel 285, stk. 1, litra b), skal regelmæssigt validere modellen for at kontrollere, om faktiske aktuelle eksponeringer er i overensstemmelse med prognoser for alle margenperioder inden for ét år. Hvis nogle af handlerne i nettinggruppen har en løbetid på under ét år, og nettinggruppen har større risikofaktorfølsomheder uden disse handler, tages der hensyn hertil ved valideringen.
c)
Instituttet foretager "backtesting" af CCR-eksponeringsmodellens resultater og modellens relevante risikoforanstaltninger samt prognoserne for markedsrisikofaktorer. I forbindelse med sikrede handler skal de pågældende tidshorisonter for prognoser omfatte dem, der afspejler typiske risikoperioder for margenaftaler anvendt ved sikrede handler eller margenhandler.
d)
Hvis modelvalideringen viser, at den faktiske EPE undervurderes, træffer instituttet de nødvendige foranstaltninger for at afhjælpe modellens unøjagtighed.
e)
Instituttet skal afprøve de beregningsmodeller, der anvendes til bestemmelse af CCR-eksponeringer for et givet scenario af fremtidige påvirkninger af markedsrisikofaktorer som led i den indledende og løbende modelvalideringsprocedure. Modeller til prisfastsættelse af optioner skal tage højde for, at optionernes værdi med hensyn til markedsrisikofaktorer har en ikkelineær karakter.
f)
CCR-eksponeringsmodellen skal omfatte transaktionsspecifikke oplysninger, der gør det muligt at aggregere de eksponeringer, der indgår i nettinggruppen. Instituttet skal sikre sig, at transaktionerne henføres til den relevante nettinggruppe inden for modellen.
g)
CCR-eksponeringsmodellen skal omfatte transaktionsspecifikke oplysninger, der gør det muligt at indregne virkningerne af margenberegningen. Den skal tage hensyn både til det nuværende margenbeløb og til den margen, der på et senere tidspunkt måtte blive overført mellem modparterne. Der skal i en sådan model tages højde for de margenaftaler, der er en- eller tosidige, frekvensen af "margin calls", den risiko, der er tale om i margenperioden, den nedre tærskel for usikrede eksponeringer, som instituttet er villig til at acceptere, og det mindste overførselsbeløb. Modellen skal enten estimere ændringer i markedsværdien af den stillede sikkerhed eller følge reglerne i kapitel 4.
h)
Der skal som led i modelvalideringsproceduren foretages statisk historisk "backtesting" af repræsentative modpartsporteføljer. Instituttet skal med regelmæssige intervaller foretage en sådan "backtesting" af en række repræsentative modpartsporteføljer, som er faktiske eller hypotetiske. Nævnte repræsentative porteføljer udvælges ud fra deres følsomhed over for vigtige risikofaktorer og kombinationer af risikofaktorer, som instituttet er udsat for.
i)
Instituttet foretager "backtesting", som er udformet med henblik på at afprøve CCR-eksponeringsmodellens centrale forudsætninger og de relevante risikoforanstaltninger, herunder det modelberegnede forhold mellem den samme risikofaktors restløbetider og de modelberegnede forhold mellem risikofaktorer.
j)
Resultaterne af CCR-eksponeringsmodeller og risikoforanstaltningerne gøres til genstand for passende "backtesting". "Backtesting"-programmet skal kunne identificere utilstrækkelige resultater i en EPE-models risikoforanstaltninger.
k)
Instituttet validerer sine CCR-eksponeringsmodeller og alle risikoforanstaltninger indtil tidshorisonter, som svarer til løbetiden for handler, for hvilke eksponeringer beregnes efter metoden med interne modeller, jf. artikel 283.
l)
Instituttet kontrollerer regelmæssigt de modeller, der anvendes til at beregne modpartsrisikoeksponering i forhold til passende uafhængige benchmarks som led i den løbende modelvalideringsproces.
m)
Den løbende validering af instituttets CCR-eksponeringsmodel og de relevante risikoforanstaltninger skal omfatte en vurdering af, om de seneste resultater er passende.
n)
Instituttet vurderer som led i den indledende og løbende valideringsproces den hyppighed, hvormed CCR-eksponeringsmodellers parametre opdateres.
o)
Ved den indledende og løbende validering af CCR-eksponeringsmodeller vurderes det, hvorvidt modpartsniveauets og nettinggruppens eksponeringsberegninger er passende.
2. I stedet for alpha ganget med den faktiske EPE kan der med de kompetente myndigheders forudgående tilladelse benyttes en værdi, der er mere forsigtig end den, som benyttes til at beregne den reguleringsmæssige eksponeringsværdi for hver modpart. Den relative forsigtighedsgrad vurderes efter de kompetente myndigheders indledende godkendelse og i forbindelse med den regelmæssige tilsynskontrol med EPE-modellerne. Instituttet validerer forsigtighedsaspektet regelmæssigt. Den løbende vurdering af modellernes resultater skal omfatte alle modparter, som modellerne anvendes på.
3. Hvis "backtesting" viser, at modellen ikke er tilstrækkelig nøjagtig, annullerer de kompetente myndigheder tilladelsen for modellen eller pålægger passende foranstaltninger til at sikre, at modellen straks forbedres.
Afdeling 7
Aftaler om netting
Artikel 295
Godkendelse af aftaler om netting som risikoreducerende
Institutterne kan i overensstemmelse med artikel 298 kun behandle følgende typer aftaler om netting som risikoreducerende, hvis aftalen om netting er godkendt af de kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 296, og hvis instituttet opfylder kravene i artikel 297:
a)
bilaterale kontrakter om nyordning mellem et institut og dets modpart, hvorefter gensidige krav og forpligtelser automatisk sammenlægges på en sådan måde, at der med denne nyordning fastsættes et enkelt nettobeløb, hver gang nyordningen finder anvendelse, og der således skabes en enkelt ny kontrakt, som erstatter alle tidligere kontrakter og alle forpligtelser mellem parterne i henhold til nævnte kontrakter og er juridisk bindende for parterne
b)
andre bilaterale aftaler mellem et institut og dets modpart
c)
aftaler om netting på tværs af produkter for institutter, der har fået tilladelse til at anvende den metode, der er fastlagt i afdeling 6, i forbindelse med transaktioner, der falder ind under denne metode. De kompetente myndigheder forelægger EBA en liste over godkendte aftaler om netting på tværs af produkter.
Netting på tværs af transaktioner, der foretages af forskellige retlige enheder, der tilhører samme koncern, anerkendes ikke i forbindelse med beregningen af kapitalgrundlagskrav.
Artikel 296
Godkendelse af aftaler om netting
1. De kompetente myndigheder godkender kun en aftale om netting, hvis betingelserne i stk. 2 og, hvis det er relevant, stk. 3 er opfyldt.
2. Alle aftaler om netting, som et givet institut anvender med henblik på at beregne eksponeringsværdien i denne del, skal opfylde følgende betingelser:
a)
Instituttet har med sin modpart indgået en aftale om netting, der skaber en enkelt retlig forpligtelse, der dækker alle involverede transaktioner, således at det, i tilfælde af at en modpart ikke er i stand til at opfylde sine forpligtelser som følge af misligholdelse, kun vil have krav på at modtage eller forpligtelse til at betale nettosummen af de pågældende individuelle transaktioners positive og negative markedsværdier.
b)
Instituttet har stillet skriftlige og begrundede juridiske udtalelser til rådighed for de kompetente myndigheder om, at instituttets krav og forpligtelser i tilfælde af søgsmål vedrørende aftalen om netting ikke vil overstige dem, som beskrevet i litra a). Den juridiske udtalelse henviser til den gældende lovgivning
i)
i det land, hvor modparten er registreret som selskab
ii)
hvis en afdeling af en virksomhed, som er beliggende i et andet land end det, hvor virksomheden er registreret som selskab, er involveret, i det land, hvor afdelingen er beliggende
iii)
i det land, hvis lovgivning regulerer de pågældende individuelle transaktioner i aftalen om netting
iv)
i det land, hvis lovgivning regulerer enhver kontrakt eller aftale, der er nødvendig for at gennemføre aftalen om netting.
c)
Kreditrisikoen i forbindelse med de enkelte modparter aggregeres for at opnå en samlet juridisk eksponering på tværs af transaktioner med de enkelte modparter. Denne aggregering indregnes i sammenhæng med kreditgrænser og intern kapital.
d)
Kontrakten indeholder ikke bestemmelser, hvorefter det i tilfælde af en modparts misligholdelse er tilladt en ikkemisligholdende modpart kun at foretage begrænsede betalinger eller ingen betalinger overhovedet til en misligholder, også selv om misligholderen er nettokreditor (dvs. "walk away"-klausul).
Hvis en af de kompetente myndigheder ikke finder det godtgjort, at den pågældende aftale om netting er retsgyldig og kan håndhæves efter loven i hvert enkelt af de lande, der er omhandlet i litra b), kan aftalen om netting ikke godkendes som risikoreducerende for nogen af modparterne. De kompetente myndigheder underretter hinanden i overensstemmelse hermed.
3. De juridiske udtalelser, som er omhandlet i litra b), kan udfærdiges med henvisning til forskellige typer aftaler om netting. Aftaler om netting på tværs af produkter skal også opfylde følgende betingelser:
a)
Nettosummen som omhandlet i stk. 2, litra a), er nettosummen af positive og negative slutafregningsværdier af samtlige involverede individuelle bilaterale masteraftaler og positive og negative løbende afregningsværdier af individuelle transaktioner ("Cross-Product Net Amount").
b)
De juridiske udtalelser som omhandlet stk. 2, litra b), vedrører gyldigheden og retskraften af hele aftalen om netting på tværs af produkter og nettingsystemets indvirkning på væsentlige bestemmelser i en eventuel individuel bilateral masteraftale indgået i tilknytning hertil.
Artikel 297
Institutternes forpligtelser
1. Et institut skal oprette og til enhver tid råde over procedurer, der sikrer, at retsgyldigheden af aftalen om netting og mulighederne for håndhævelse løbende undersøges i lyset af eventuelle lovgivningsændringer i de relevante lande, der er omhandlet i artikel 296, stk. 2, litra b).
2. Instituttet opbevarer den krævede dokumentation vedrørende aftalen om netting i sine arkiver.
3. Instituttet indregner virkningerne af netting i sin måling af de enkelte modparters aggregerede kreditrisikoeksponering, og instituttet skal kontrollere sin modpartsrisiko på grundlag af virkningerne af nævnte måling.
4. I forbindelse med de aftaler om netting på tværs af produkter, der er omhandlet i artikel 295, skal instituttet til enhver tid råde over procedurer i henhold til artikel 296, stk. 2, litra c), der sikrer, at samtlige transaktioner, der skal være omfattet af et nettingsystem, er dækket af en juridisk udtalelse, jf. artikel 296, stk. 2, litra b).
Under hensyntagen til aftaler om netting på tværs af produkter skal instituttet fortsat opfylde betingelserne for anerkendelse af bilateral netting og kravene i kapitel 4 for anerkendelse af risikoreduktion, for så vidt angår hver enkelt involveret individuel bilateral masteraftale og transaktion.
Artikel 298
Virkninger af godkendelse af aftaler om netting som risikoreducerende
1. Følgende behandling finder anvendelse på aftaler om netting:
a)
For så vidt angår afdeling 5 og 6 anerkendes netting som fastlagt heri.
b)
I forbindelse med kontrakter om nyordning kan de enkelte nettobeløb, der fastsættes ved sådanne kontrakter, vægtes i stedet for de involverede bruttobeløb.
Ved anvendelse af afdeling 3 kan institutterne tage hensyn til kontrakten om nyordning ved beregning af:
i)
den aktuelle genanskaffelsespris som omhandlet i artikel 274, stk. 1
ii)
kontrakternes fiktive hovedstole eller de underliggende instrumenters hovedstole som omhandlet i artikel 274, stk. 2.
Ved anvendelse af afdeling 4 kan institutterne tage hensyn til kontrakten om nyordning ved beregning af den hovedstol, der er omhandlet i artikel 275, stk. 1, i forbindelse med beregningen af hovedstolen. I sådanne tilfælde anvender institutterne procentsatserne i tabel 3.
c)
I forbindelse med andre aftaler om netting anvender institutterne afdeling 3 som følger:
i)
De aktuelle genanskaffelsesomkostninger, der er omhandlet i artikel 274, stk. 2, for kontrakter, der indgår i en aftale om netting, beregnes ved at tage hensyn til de aktuelle hypotetiske nettogenanskaffelsesomkostninger, der følger af aftalen; dersom netting fører til en nettoforpligtelse for det institut, der beregner nettogenanskaffelsesomkostningerne, skal de aktuelle genanskaffelsesomkostninger ansættes til "0".
ii)
Tallet for den potentielle fremtidige kreditrisiko, der er omhandlet i artikel 274, stk. 2, for alle kontrakter, der indgår i en aftale om netting, reduceres i overensstemmelse med følgende ligning:
hvor:
PCEred
=
det reducerede tal for potentielle fremtidige kreditrisici for alle kontrakter, der indgås med en given modpart, og som er omfattet af en retsgyldig bilateral aftale om netting
PCEgross
=
summen af tallene for potentielle fremtidige kreditrisici for alle kontrakter, der indgås med en given modpart, og som er omfattet af en retsgyldig bilateral aftale om netting, og som beregnes ved at multiplicere deres fiktive hovedstol med den i tabel 1 fastsatte procentsats
NGR
=
netto/brutto-forholdet beregnet som kvotienten for nettogenanskaffelsesomkostningerne for alle kontrakter, der indgår i en retsgyldig bilateral aftale om netting med en given modpart (tæller), og bruttogenanskaffelsesomkostningerne for alle kontrakter, der indgår i en retsgyldig bilateral aftale om netting med den pågældende modpart (nævner).
2. Ved beregning af potentielle fremtidige kreditrisici i overensstemmelse med den i stk. 1 omhandlede formel kan institutterne behandle perfekt matchende kontrakter, der indgår i aftalen om netting, som om de var en enkelt kontrakt med en fiktiv hovedstol svarende til nettoindtægterne.
Ved anvendelse af artikel 275, stk. 1, kan institutterne behandle perfekt matchende kontrakter, der indgår i aftalen om netting, som om de var en enkelt kontrakt med en fiktiv hovedstol svarende til nettoindtægterne, og størrelsen af de fiktive hovedstole multipliceres med de i tabel 3 anførte procentsatser.
I dette stykke anses som perfekt matchende kontrakter valutaterminsforretninger eller lignende kontrakter, hvor den fiktive hovedstol svarer til pengestrømme, og hvor disse pengestrømme forfalder til betaling på den samme valørdato og fuldt ud i samme valuta.
3. For så vidt angår alle andre kontrakter, der indgår i en aftale om netting, kan procenterne reduceres til tallene vist i tabel 6.
Tabel 6
Oprindelig løbetid
Rentekontrakter
Valutakurskontrakter
Et år og derunder
0,35 %
1,50 %
Over et år, men højst to år
0,75 %
3,75 %
Yderligere tillæg for hvert følgende år
0,75 %
2,25 %
4. I forbindelse med rentekontrakter kan institutterne med samtykke fra de kompetente myndigheder vælge mellem oprindelig og resterende løbetid.
Afdeling 8
Positioner i handelsbeholdningen
Artikel 299
Positioner i handelsbeholdningen
1. For så vidt angår denne artikel indeholder bilag II en henvisning til derivater til kreditrisikooverførsel, jf. afsnit C, punkt 8, i bilag I til direktiv 2004/39/EF.
2. Ved beregning af den risikovægtede værdi af CCR-eksponeringer i forbindelse med positioner i handelsbeholdningen overholder institutterne følgende principper:
a)
Med henblik på at beregne den potentielle fremtidige kreditrisiko efter metoden i afdeling 3 ved "total return swap"-kreditderivater og "credit default swap"-kreditderivater multipliceres instrumentets nominelle værdi med følgende procentsatser:
i)
5 %, hvis referenceforpligtelsen er af en type, der ville give anledning til en direkte eksponering for instituttet og være en kvalificerende post, for så vidt angår tredje del, afsnit IV, kapitel 2
ii)
10 %, hvis referenceforpligtelsen er af en type, der ville give anledning til en direkte eksponering for instituttet og ikke være en kvalificerende post, for så vidt angår tredje del, afsnit IV, kapitel 2.
Hvis der er tale om et institut, som på grund en "credit default swap" påtager sig en langsigtet eksponering i det underliggende værdipapir, kan satsen for den potentielle fremtidige krediteksponering være 0 %, medmindre denne "credit default swap" er omfattet af slutafregning i tilfælde af insolvens i den enhed, hvis eksponering som følge af swappen udgør en kort position i det underliggende værdipapir, selv om det underliggende værdipapir ikke er blevet misligholdt.
Hvis kreditderivatet yder afdækning af typen "nth to default" blandt en række underliggende forpligtelser, bestemmer instituttet, hvilken af de i stk. 1 fastsatte procentsatser der skal anvendes, med henvisning til forpligtelsen med den nth laveste kreditkvalitet, som bestemmes af, hvorvidt en sådan post er omfattet af tredje del, afsnit IV, kapitel 2, såfremt instituttet har påtaget sig denne.
b)
Institutterne anvender ikke den enkle metode til beregning af finansiel sikkerhedsstillelse, som forklares i artikel 222, til anerkendelse af virkningerne af finansiel sikkerhedsstillelse.
c)
Ved genkøbstransaktioner og låne- eller udlånstransaktioner med værdipapirer eller råvarer, som indgår i handelsbeholdningen, kan institutterne anerkende alle finansielle instrumenter og råvarer, der kan indgå i handelsbeholdningen, som gyldig sikkerhedsstillelse.
d)
Ved en eksponering, der skyldes OTC-derivater, som indgår i handelsbeholdningen, kan institutterne anerkende råvarer, der kan indgå i handelsbeholdningen, som gyldig sikkerhedsstillelse.
e)
Ved beregning af volatilitetsjusteringer, når sådanne finansielle instrumenter eller råvarer, der ikke kan indgå i handelsbeholdningen i henhold til kapitel 4, udlånes, sælges eller leveres eller lånes, købes eller modtages eller lignende som led i en sådan transaktion, skal institutterne behandle sådanne instrumenter og råvarer på samme måde som aktier uden for hovedindekset på en anerkendt fondsbørs, hvis instituttet anvender tilsynsmetoden for volatilitetsjusteringer i henhold til kapitel 4, afdeling 3.
f)
Hvis et institut anvender metoden med egne estimater til beregning af volatilitetsjusteringer i henhold til kapitel 4, afdeling 3, på finansielle instrumenter eller råvarer, der ikke kan indgå i handelsbeholdningen i henhold til kapitel 4, skal det beregne volatilitetsjusteringer for hver enkelt post. Hvis et institut har fået tilladelse til at anvende metoden med interne modeller som defineret i kapitel 4, kan det også anvende denne metode på handelsbeholdningen.
g)
I forbindelse med godkendelse af masternettingaftaler, der dækker tilbagekøbstransaktioner, transaktioner med lån eller udlån af værdipapirer eller råvarer eller andre kapitalmarkedstransaktioner anerkender institutterne kun netting på tværs af positionerne inden for eller uden for handelsbeholdningen, når de nettede transaktioner opfylder følgende betingelser:
i)
Samtlige transaktioner værdiansættes daglig.
ii)
Alle poster, som lånes, købes eller modtages som led i disse transaktioner, kan anerkendes som gyldig finansiel sikkerhed efter kapitel 4, uden at litra c)-f) finder anvendelse.
h)
Hvis et kreditderivat, der indgår i handelsbeholdningen, udgør en del af en intern afdækning, og kreditrisikoafdækningen er anerkendt i henhold til denne forordning, jf. artikel 204, anvender institutterne en af følgende metoder:
i)
behandle det, som om der ikke foreligger en modpartsrisiko på grund af positionen i kreditderivatet
ii)
ved beregningen af kapitalgrundlagskrav for modpartskreditrisici konsistent indregne alle kreditderivater i handelsbeholdningen, som er del af den interne kreditrisikoafdækning, eller erhvervet for at afdække en modpartsrisikoeksponering, hvis kreditrisikoafdækningen er anerkendt i henhold til kapitel 4.
Afdeling 9
Kapitalgrundlagskrav vedrørende eksponeringer mod en central modpart
Artikel 300
Definitioner
I denne afdeling forstås ved:
1) "konkursbeskyttet" (i forhold til kundeaktiver): effektive foranstaltninger sikrer, at disse aktiver ikke er til rådighed for en CCP's eller et clearingmedlems kreditorer i tilfælde af henholdsvis CCP'ens eller clearingmedlemmets insolvens, eller at aktiverne ikke er til rådighed for clearingmedlemmet til at dække tab, der er opstået som følge af en anden kundes eller andre kunders misligholdelse end dem, der stillede disse aktiver
2) "CCP-relateret transaktion": en kontrakt eller en transaktion opført i artikel 301, stk. 1, mellem en kunde og et clearingmedlem, som er direkte relateret til en kontrakt eller transaktion opført i nævnte stykke, mellem nævnte clearingmedlem og en CCP
3) "clearingmedlem": clearingmedlem som defineret i artikel 2, nr. 14), i forordning (EU) nr. 648/2012
4) "kunde": kunde som defineret i artikel 2, nr. 15), i forordning (EU) nr. 648/2012 eller en virksomhed, der har indgået indirekte clearingordninger med et clearingmedlem i overensstemmelse med artikel 4, stk. 3, i nævnte forordning.
Artikel 301
Anvendelsesområde
1. Denne afdeling finder anvendelse på følgende kontrakter og transaktioner, forudsat at de er udestående eksponeringer med en CCP:
a)
de kontrakter, der er opført i bilag II, og kreditderivater
b)
genkøbstransaktioner
c)
transaktioner vedrørende ud- eller indlån i værdipapirer eller råvarer
d)
terminsforretninger
e)
margenlån.
2. Institutterne kan vælge, om de vil anvende en af følgende to behandlinger i forbindelse med kontrakter og transaktioner, som er udestående eksponeringer med en kvalificerende QCCP og opført i stk. 1:
a)
behandlingen for handelseksponeringer og eksponeringer mod bidrag til misligholdelsesfonde specificeret i henholdsvis artikel 306 med undtagelse af den i stk. 1, litra b) i nævnte artikel omhandlede behandling, og artikel 307
b)
behandlingen specificeret i artikel 310.
3. Institutterne anvender behandlingen specificeret i artikel 306 med undtagelse af den stk. 1, litra a), i nævnte artikel omhandlede behandling og i artikel 309, alt efter hvad der er relevant, i forbindelse med kontrakter og transaktioner, som er udestående eksponeringer med en ikkekvalificerende CCP og opført i stk. 1 i nærværende artikel.
Artikel 302
Overvågning af eksponeringer mod CCP'er
1. Institutterne overvåger alle deres eksponeringer mod CCP'er og fastlægger procedurer for aflæggelse af regelmæssig rapport om nævnte eksponeringer til den øverste ledelse og relevante udvalg under ledelsesorganet.
2. Institutterne vurderer gennem passende scenarieanalyser og stresstest, om kapitalgrundlaget sammenholdt med eksponeringer mod en CCP, herunder potentiel fremtidig krediteksponering eller eksponeringer fra misligholdelsesfonde, hvor instituttet handler som clearingmedlem, eksponeringer, der følger af kontrakter som fastsat i artikel 304, på passende vis vedrører de risici, der er forbundet med disse eksponeringer.
Artikel 303
Behandling af clearingmedlemmers eksponeringer mod CCP'er og kunders transaktioner
1. Hvis institutterne fungerer som clearingmedlem, enten til egne formål eller som finansielt mellemled mellem en kunde og en CCP, beregner de kapitalgrundlagskravene vedrørende eksponeringerne over for en CCP i overensstemmelse med artikel 301, stk. 2 og 3.
2. Hvis institutterne fungerer som clearingmedlem og i den kapacitet fungerer som finansielt mellemled mellem en kunde og en CCP, beregner de kapitalgrundlagskravene for CCP-relaterede transaktioner med kunden i overensstemmelse med de foregående afdelinger i dette kapitel, hvis det er relevant.
3. Hvis institutterne er kunde af et clearingmedlem, beregner de kapitalgrundlagskravene for CCP-relaterede transaktioner med clearingmedlemmet i overensstemmelse med de foregående afdelinger i dette kapitel, hvis det er relevant.
4. Som et alternativ til metoden i stk. 3 kan institutter, som er kunde, beregne kapitalgrundlagskravene for deres CCP-relaterede transaktioner med clearingmedlemmet i overensstemmelse med artikel 305, stk. 2, forudsat at følgende to betingelser er opfyldt:
a)
De positioner og aktiver i nævnte institutter, som er relateret til nævnte transaktioner, bestemmes og adskilles som omhandlet i artikel 39 i forordning (EU) nr. 648/2012, både for så vidt angår clearingmedlem og CCP, fra positioner og aktiver hos clearingmedlemmet og nævnte clearingmedlems andre kunder, og som følge af nævnte adskillelse er nævnte positioner og aktiver konkursbeskyttede i tilfælde af misligholdelse eller insolvens hos clearingmedlemmet eller en eller flere af dets andre kunder.
b)
De relevante love, administrative bestemmelser og ved aftale indgåede arrangementer, som finder anvendelse på eller er bindende for nævnte institut eller CCP'en, sikrer i tilfælde af clearingmedlemmets misligholdelse eller insolvens, at instituttets positioner vedrørende nævnte kontrakter og transaktioner og den tilsvarende sikkerhedsstillelse overføres til et andet clearingmedlem inden for den relevante margenrisikoperiode.
5. Hvis et institut, der fungerer som clearingmedlem, indgår i et ved aftale indgået arrangement med et andet clearingmedlems kunde med henblik på at sikre nævnte kunde den mulighed for at overføre aktiver og positioner, som er omhandlet i stk. 4, litra b), kan nævnte institut tildele den eventualforpligtelse, som følger af det ved aftale indgåede arrangement, en eksponeringsværdi på nul.
Artikel 304
Behandling af clearingmedlemmers eksponeringer mod kunder
1. Hvis institutterne fungerer som clearingmedlem og i den kapacitet fungerer som finansielt mellemled mellem en kunde og en CCP, beregner de kapitalgrundlagskravene for CCP-relaterede transaktioner med kunden i overensstemmelse med afdeling 1-8 er i dette kapitel og med afsnit VI i tredje del, hvis det er relevant.
2. Hvis et institut, der fungerer som clearingmedlem, indgår i et ved aftale indgået arrangement med et andet clearingmedlems kunde, som i overensstemmelse med artikel 48, stk. 5 og 6, i forordning (EU) nr. 648/2012 letter overførslen af positioner og sikkerhedsstillelse, som er omhandlet i artikel 305, stk. 2, litra b) i nærværende forordning for den kunde, og den kontraktmæssige aftale giver anledning til en eventualforpligtelse for dette institut, kan nævnte institut tildele eventualforpligtelsen en eksponeringsværdi på nul.
3. Et institut, der fungerer som clearingmedlem, kan anvende en kortere risikoperiode dækket af margenaftalen, når det beregner kapitalgrundlagskrav for sine eksponeringer mod en kunde i overensstemmelse med metoden med interne modeller. Den risikoperiode dækket af margenaftalen, som instituttet anvender må ikke være mindre end fem dage.
4. Et institut, der fungerer som clearingmedlem, kan mangedoble sin misligholdte eksponering med en skala, når det beregner sit kapitalgrundlagskrav for sine eksponeringer mod en kunde i overensstemmelse med markedsværdimetoden, standardmetoden eller den oprindelige eksponeringsmetode. De skalaer, som institutterne kan anvende, er følgende:
a)
0,71 for en margenrisikoperiode på fem dage
b)
0,77 for en margenrisikoperiode på seks dage
c)
0,84 for en margenrisikoperiode på syv dage
d)
0,89 for en margenrisikoperiode på otte dage
e)
0,95 for en margenrisikoperiode på ni dage
f)
1 for en margenrisikoperiode på ti dage eller mere.
5. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de margenrisikoperioder, som institutterne kan anvende i forbindelse med stk. 3 og 4.
Når EBA udarbejder disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, anvender den følgende principper:
a)
Den skal definere margenrisikoperioden for hver type kontrakter og transaktioner, der er opført i artikel 301, stk. 1.
b)
De margenrisikoperioder, der skal defineres i litra a), skal afspejle afviklingsperioden for kontrakter og transaktioner, der er omhandlet i nævnte litra.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 30. juni 2014.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 305
Behandling af kunders eksponeringer
1. Hvis institutterne er kunde, beregner de kapitalgrundlagskravene for CCP-relaterede transaktioner med clearingmedlemmet i overensstemmelse med afdeling 1-8 i dette kapitel og med afsnit VI i tredje del, hvis det er relevant.
2. Uden at det berører metoden i stk. 1, kan institutter, som er kunde, beregne kapitalgrundlagskravene for deres handelseksponeringer i CCP-relaterede transaktioner med clearingmedlemmet i overensstemmelse med artikel 306, forudsat at alle følgende betingelser er opfyldt:
a)
De positioner og aktiver i nævnte institutter, som er relateret til nævnte transaktioner, bestemmes og adskilles, både for så vidt angår clearingmedlem og CCP, fra positioner og aktiver hos clearingmedlemmet og nævnte clearingmedlems andre kunder, og som følge af nævnte skelnen og adskillelse er nævnte positioner og aktiver konkursbeskyttede i tilfælde af misligholdelse eller insolvens hos clearingmedlemmet eller en eller flere af dets andre kunder.
b)
De love, administrative bestemmelser og ved aftale indgåede arrangementer, som finder anvendelse på eller er bindende for nævnte institut eller CCP'en, letter overførslen af kundens positioner vedrørende nævnte kontrakter og transaktioner og den tilsvarende sikkerhedsstillelse til et andet clearingmedlem inden for den gældende margenrisikoperiode i tilfælde af det oprindelige clearingmedlems misligholdelse eller insolvens. Under sådanne omstændigheder overføres kundens positioner og sikkerhedsstillelse til markedsværdi, medmindre kunden ønsker at afvikle positionen til markedsværdi.
c)
Instituttet har rådighed over en uafhængig, skriftlig og begrundet juridisk udtalelse, der konkluderer, at de relevante retter og administrative myndigheder i tilfælde af en retssag vil mene, at kunden ikke skal have tab på grund af dens clearingmedlems insolvens eller nogle af dens clearingmedlemmers kunder i henhold til lovgivningen i instituttets retskreds, dens clearingmedlem og CCP'en, lovgivningen vedrørende de transaktioner og kontrakter, instituttet clearer gennem CCP'en, lovgivningen vedrørende sikkerhedsstillelsen og lovgivningen vedrørende enhver kontrakt eller aftale, der er nødvendig for at opfylde betingelsen i litra b).
d)
CCP'en er en QCCP.
3. Uden at det berører betingelserne i stk. 2, kan et institut, der er kunde, hvis det ikke er beskyttet mod tab i det tilfælde, at clearingmedlemmet og en anden af clearingmedlemmets kunder i fællesskab misligholder, men alle de andre betingelser i stk. 2 er opfyldt, beregne kapitalgrundlagskravene for sine handelseksponeringer i CCP-relaterede transaktioner med clearingmedlemmet i overensstemmelse med artikel 306 med forbehold af erstatning af 2 % risikovægt i stk. 1, litra a), i nævnte artikel med en risikovægt på 4 %.
4. Når et institut, der er kunde, får adgang til en af CCP's tjenesteydelser gennem indirekte clearingordninger i overensstemmelse med artikel 4, stk. 3, i forordning (EU) nr. 648/2012, kan instituttet kun anvende behandlingen i stk. 2 eller 3, når betingelserne i hvert stykke er opfyldt på hvert niveau i kæden af formidlere.
Artikel 306
Kapitalgrundlagskrav vedrørende handelseksponeringer
1. Et institut anvender følgende behandling på sine handelseksponeringer med CCP'er:
a)
det tillægger værdien af alle handelseksponeringer med QCCP'er en risikovægt på 2 %
b)
det anvender den risikovægt, der anvendes i standardmetoden for kreditrisiko som fastsat i artikel 107, stk.2, litra b), på alle sine handelseksponeringer med ikkekvalificerende CCP'er
c)
når et institut fungerer som finansiel formidler mellem en kunde og en CCP, og betingelserne for den CCP-relaterede transaktion foreskriver, at instituttet ikke er forpligtet til at yde godtgørelse til kunden for tab, der skyldes ændringer i værdien af transaktionen, i tilfælde af at CCP'en misligholder sine forpligtelser. Transaktionens eksponeringsværdi med CCP'en, der svarer til den CCP-relaterede transaktion er lig med nul.
2. Uanset stk. 1 kan instituttet, når aktiver posteret som sikkerhedsstillelse til en CCP eller et clearingmedlem er konkursbeskyttede i tilfælde af, at CCP'en, clearingmedlemmet eller et eller flere af clearingmedlemmets andre kunder bliver insolvente, tildele modpartskreditrisikoeksponeringer for nævnte aktiver en eksponeringsværdi på nul.
3. Instituttet beregner værdien af handelseksponeringer med en CCP i overensstemmelse med afdeling 1-8 i dette kapitel, hvis det er relevant.
4. Instituttet skal med henblik på artikel 92, stk. 3, beregne de risikovægtede værdier for handelseksponeringerne med CCP'er som summen af værdierne af handelseksponeringerne med CCP'er, beregnet i overensstemmelse med stk. 2 og 3 i nærværende artikel, ganget med den risikovægt, der er bestemt i overensstemmelse med stk. 1 i nærværende artikel.
Artikel 307
Kapitalgrundlagskrav for indbetalte bidrag til misligholdelsesfonden for en CCP
Et institut, der fungerer som clearingmedlem, skal anvende følgende behandling på de eksponeringer, som opstår i forbindelse med dets bidrag til misligholdelsesfonden for en CCP.
a)
Det beregner kapitalgrundlagskravene for sine indbetalte bidrag til en QCCP's misligholdelsesfond i overensstemmelse med fremgangsmåden i artikel 308.
b)
Det beregner kapitalgrundlagskravene for sine indbetalte bidrag til en ikkekvalificerende CCP's misligholdelsesfond i overensstemmelse med fremgangsmåden i artikel 309.
Artikel 308
Kapitalgrundlagskrav for indbetalte bidrag til en QCCP's misligholdelsesfond
1. Eksponeringsværdien for et instituts indbetalte bidrag til en QCCP's misligholdelsesfond (DFi) er det beløb, der betales i eller markedsværdien af aktiver leveret af det institut nedsat med ethvert beløb fra det bidrag, som QCCP'en allerede har brugt til at dække tab, der følger af et af dets clearingmedlemmers misligholdelse.
2. Instituttet beregner kapitalgrundlagskravet (Ki) til dækning af den eksponering, der opstår i forbindelse med det indbetalte bidrag (DFi), som følger:
hvor:
β
=
den koncentrationsfaktor, som CCP'en har meddelt instituttet
N
=
det antal clearingmedlemmer, som CCP'en har meddelt instituttet
DFCM
=
summen af de indbetalte bidrag fra alle CCP'ens clearingmedlemmer , som CCP'en har meddelt instituttet
KCM
=
summen af kapitalgrundlagskravene for alle CCP'ens clearingmedlemmer beregnet i overensstemmelse med den gældende formel i stk. 3 .
3. Instituttet beregner KCM som følger:
a)
hvor KCCP ≤ DFCCP, anvender instituttet følgende formel:
b)
hvor DFCCP KCCP ≤DF*, anvender instituttet følgende formel:
c)
hvor DF* KCCP, anvender instituttet følgende formel:
hvor:
DFCCP
=
CCP'ens indbetalte finansielle ressourcer, som CCP'en har meddelt instituttet
KCCP
=
CCP'ens hypotetiske kapital, som CCP'en har meddelt instituttet
DF*
=
=
=
det gennemsnitlige indbetalte bidrag, , som CCP'en har meddelt instituttet
c1
=
en kapitalfaktor svarende til
c2
=
en kapitalfaktor svarende til 100 %
μ
=
1,2.
4. Et instituttet beregner med henblik på artikel 92, stk. 3, de risikovægtede eksponeringer, der opstår i forbindelse med dets indbetalte bidrag, som kapitalgrundlagskravet (Ki) fastsat i overensstemmelse med stk. 2 ganget med 12,5.
5. Hvis KCCP er lig med nul, anvender instituttet en værdi på 0,16 % for c1 til beregningen i stk. 3.
Artikel 309
Kapitalgrundlagskrav for indbetalte bidrag til en ikkekvalificerende CCP's misligholdelsesfond og for uafdækkede bidrag til en ikkekvalificerende CCP
1. Et institut anvender følgende formel til at beregne kapitalgrundlagskravet (Ki) for de eksponeringer, der opstår i forbindelse med dets indbetalte bidrag til en ikkekvalificerende CCP's misligholdelsesfond (DFi) og fra uafdækkede bidrag (UCi) til en sådan CCP:
hvor c2 og μ er defineret i artikel 308, stk. 3.
2. Med henblik på stk. 1 er uafdækkede bidrag, som et institut, der fungerer som clearingmedlem, ved kontrakt har forpligtet sig til at yde til en CCP, efter at CCP'en har opbrugt misligholdelsesfonden til at dække tab, der er opstået som følge af en eller flere af dens clearingmedlemmers misligholdelse.
3. Instituttet beregner med henblik på artikel 92, stk. 3, risikovægtede eksponeringer, der opstår i forbindelse med dets indbetalte bidrag, som kapitalgrundlagskravet (Ki) fastsat i overensstemmelse med stk. 1 ganget med 12,5.
Artikel 310
Alternativ beregning af kapitalgrundlagskravet for eksponeringer mod en QCCP
Et institut anvender følgende formel til at beregne kapitalgrundlagskravet (Ki) for eksponeringer, der hidrører fra dets handelseksponeringer og dets kundes handelseksponeringer (TEi) og indbetalte bidrag (DFi) til en QCCP's misligholdelsesfond:
Artikel 311
Kapitalgrundlagskrav for eksponeringer for CCP'er, der ophører med at opfylde visse betingelser
1. Et institut anvender behandlingen i denne artikel, når en af eller begge følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instituttet har fra CCP'en modtaget underretning, jf. artikel 50b, litra j), nr. ii), i forordning (EU) 648/2012, om, at CCP'en er ophørt med at beregne KCCP.
b)
Instituttet får - efter en offentlig meddelelse eller underretning fra den kompetente myndighed for en CCP, som instituttet anvender, eller fra CCP'en selv - underretning om, at CCP'en ikke længere vil opfylde betingelserne for tilladelse eller anerkendelse, alt efter tilfældet.
2. Når kun betingelsen i stk. 1, litra a), er opfyldt, kontrollerer instituttets kompetente myndighed grundene til, at CCP'en er ophørt med at beregne Kccp.
Når den kompetente myndighed mener, at grundene i første afsnit er gyldige, kan den tillade institutterne i sin medlemsstat at anvende behandlingen i artikel 310 på deres handelseksponeringer og bidrag til misligholdelsesfonde til den pågældende CCP. Når den giver en sådan tilladelse, giver den oplysning om grundene til sin afgørelse.
Når den kompetente myndighed mener, at grundene, der er nævnt i første afsnit, ikke er gyldige, skal alle institutter i dens medlemsstat, uanset hvilken behandling de valgte i overensstemmelse med artikel 301, stk. 2, anvende behandlingen i stk. 3, litra a)-d) i nærværende artikel.
3. Når betingelsen i stk. 1, litra b), er opfyldt, skal et institut, uanset om betingelsen i stk. 1, litra a), er opfyldt, senest tre måneder efter en hændelse som beskrevet i stk. 1, litra b), eller før, hvis instituttets kompetente myndighed kræver det, gøre følgende med hensyn til sine eksponeringer mod den pågældende CCP:
a)
ophøre med at anvende den behandling, som det valgte i overensstemmelse med artikel 301, stk. 2
b)
anvende behandlingen i artikel 306, stk. 1, litra b), på sine handelseksponeringer mod CCP'en
c)
anvende behandlingen i artikel 309 på dets indbetalte bidrag til CCP'ens misligholdelsesfond og på dets uafdækkede bidrag til CCP'en
d)
behandle andre eksponeringer end dem i litra b) og c) mod CCP'en som eksponeringer mod en virksomhed i overensstemmelse med standardmetoden for kreditrisiko, jf. kapitel 2.
AFSNIT III
KAPITALGRUNDLAGSKRAV I RELATION TIL OPERATIONEL RISIKO
KAPITEL 1
Generelle principper for anvendelsen af de forskellige metoder
Artikel 312
Tilladelse og underretning
1. For at kunne benytte standardmetoden skal institutterne opfylde kriterierne i artikel 320 ud over de generelle standarder for risikostyring som nævnt i artikel 74 og 85 i direktiv 2013/36/EU. Institutterne skal underrette de kompetente myndigheder, før de anvender standardmetoden.
De kompetente myndigheder tillader institutterne at anvende en alternativ relevant indikator for forretningsområderne "detailbankydelser" og "forretningsbankydelser", hvis betingelserne i artikel 319, stk. 2, og artikel 320 er opfyldt.
2. De kompetente myndigheder tillader institutterne at anvende avancerede målemetoder baseret på deres egne målingssystemer for operationel risiko, hvis alle de kvalitative og kvantitative standarder, der er omhandlet i henholdsvis artikel 321 og 322 er opfyldt, og hvis institutterne opfylder de generelle standarder for risikostyring som nævnt i artikel 74 og 85 i direktiv 2013/36/EU og afsnit VII, kapitel 3, afdeling II, i nævnte direktiv.
Institutterne skal også anmode om tilladelse fra deres kompetente myndigheder, hvis de ønsker at gennemføre væsentlige udvidelser og ændringer af disse avancerede målemetoder. De kompetente myndigheder giver kun tilladelse, hvis institutterne fortsat opfylder de standarder, der er nævnt i første afsnit, når de væsentlige udvidelser og ændringer er foretaget.
3. Institutterne underretter de kompetente myndigheder om alle ændringer i deres modeller for avancerede målemetoder.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
den vurderingsmetode, som de kompetente myndigheder skal anvende, når institutterne gives tilladelse til at anvende avancerede målemetoder
b)
de kriterier, der anvendes til vurdering af, om udvidelserne af og ændringerne til de avancerede målemetoder er væsentlige
c)
de nærmere bestemmelser for den i stk. 3 nævnte underretning.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 313
Fornyet anvendelse af mindre avancerede metoder
1. Institutter, der anvender standardmetoden, må ikke gå tilbage til at anvende basisindikatormetoden, medmindre betingelserne i stk. 3 er opfyldt.
2. Institutter, der anvender avancerede målemetoder, må ikke gå tilbage til at anvende standardmetoden eller basisindikatormetoden, medmindre betingelserne i stk. 3 er opfyldt.
3. Institutterne må kun gå tilbage til at anvende en mindre avanceret metode i forbindelse med operationel risiko, hvis begge følgende betingelser er opfyldt:
a)
Instituttet har over for den kompetente myndighed godtgjort, at anvendelsen af en mindre avanceret metode ikke foreslås for at begrænse instituttets kapitalgrundlagskrav i relation til operationel risiko, at den er nødvendig på grund af instituttets art og kompleksitet, og at den ikke vil have en væsentlig negativ indflydelse på instituttets solvens eller dets evne til effektivt at håndtere operationel risiko.
b)
Instituttet er forudgående blevet meddelt tilladelse af den kompetente myndighed.
Artikel 314
Kombineret anvendelse af forskellige metoder
1. Institutterne kan anvende en kombination af metoder, hvis de kompetente myndigheder giver dem tilladelse hertil. De kompetente myndigheder giver en sådan tilladelse, hvis de krav, der er fastsat i henholdsvis stk. 2, 3 og 4, er opfyldt.
2. Et institut kan anvende en avanceret målemetode kombineret med basisindikatormetoden eller standardmetoden, hvis begge følgende betingelser er opfyldt:
a)
Den kombination af metoder, der anvendes af instituttet, tager højde for alle dets operationelle risici, og de kompetente myndigheder anerkender den metode, der anvendes af instituttet til at dække de forskellige aktiviteter, geografiske placeringer, juridiske strukturer eller andre relevante opdelinger, der fastlægges internt.
b)
Kriterierne i artikel 320 og de i artikel 321 og 322 omhandlede standarder er opfyldt for den del af aktiviteterne, der er omfattet af henholdsvis standardmetoden og de avancerede målemetoder.
3. For institutter, som ønsker at benytte en avanceret målemetode kombineret med enten basisindikatormetoden eller standardmetoden, pålægger de kompetente myndigheder følgende supplerende betingelser for at give tilladelse:
a)
På datoen for implementeringen af en avanceret målemetode skal en væsentlig del af instituttets operationelle risici opgøres ved hjælp af den avancerede målemetode.
b)
Instituttet skal forpligte sig til at anvende den avancerede målemetode på en væsentlig del af sine transaktioner inden for en tidsramme, som er blevet forelagt for og godkendt af dets kompetente myndigheder.
4. Et institut kan anmode om tilladelse fra den kompetente myndighed til kun at anvende en kombination af basisindikatormetoden og standardmetoden i ekstraordinære situationer, såsom nylige tilkøb af nye forretningsaktiviteter, der kan nødvendiggøre en overgangsperiode ved implementeringen af standardmetoden.
Den kompetente myndighed giver kun en sådan tilladelse, hvis instituttet har forpligtet sig til at anvende standardmetoden inden for en tidsramme, som er blevet forelagt for og godkendt af den kompetente myndighed.
5. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
de kriterier, som de kompetente myndigheder skal anvende ved vurdering af den metode, der er omhandlet i stk. 2, litra a)
b)
de kriterier, som de kompetente myndigheder skal anvende ved afgørelsen af, om de skal pålægge de yderligere betingelser, der er nævnt i stk. 3.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2016.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
KAPITEL 2
Basisindikatormetoden
Artikel 315
Kapitalgrundlagskrav
1. I henhold til basisindikatormetoden er kapitalgrundlagskravet for operationel risiko lig med 15 % af gennemsnittet over tre år af den relevante indikator som fastsat i artikel 305.
Institutterne skal beregne gennemsnittet over tre år af den relevante indikator på grundlag af de seneste tre observationer for tolv måneder ved udgangen af regnskabsåret. Hvis der ikke foreligger reviderede tal, kan institutterne anvende deres egne estimater.
2. Hvis et institut har været i drift i mindre end tre år, kan det anvende sine egne fremadrettede estimater, når det beregner den relevante indikator, forudsat at det begynder at inddrage historiske data, så snart de foreligger.
3. Hvis et institut over for sin kompetente myndighed kan bevise, at anvendelse af et gennemsnit over tre år til at beregne den relevante indikator, på grund af en fusion, en erhvervelse eller afhændelse af enheder eller aktiviteter, vil medføre en fejlagtig vurdering af kapitalgrundlagskravet for operationel risiko, kan den kompetente myndighed tillade instituttet at ændre beregningen på en måde, der tager højde for sådanne begivenheder, og underretter behørigt EBA herom. Under disse omstændigheder kan den kompetente myndighed på eget initiativ også kræve, at et institut ændrer beregningen.
4. Hvis den relevante indikator for en given observation er negativ eller lig med nul, tager institutterne ikke hensyn til dette tal ved beregning af gennemsnittet over tre år. Institutterne beregner gennemsnittet over tre år som summen af positive tal divideret med antallet af positive tal.
Artikel 316
Den relevante indikator
1. For institutter, der anvender de regnskabsstandarder, der er fastsat i direktiv 86/635/EØF, er den relevante indikator summen af elementerne i tabel 1; disse er baseret på posterne i institutternes resultatopgørelse i henhold til artikel 27 i nævnte direktiv. Institutterne skal medregne de enkelte elementer i summen med positivt eller negativt fortegn.
Tabel 1
1
Renteindtægter og lignende indtægter
2
Renteudgifter og lignende udgifter
3
Indtægter af kapitalandele og andre værdipapirer med fast/variabelt afkast
4
Gebyrer og provisionsindtægter
5
Gebyrer og provisionsudgifter
6
Resultat af finansielle transaktioner
7
Andre driftsindtægter
Institutterne skal justere disse elementer for at afspejle følgende forbehold:
a)
Institutterne skal beregne den relevante indikator før fradrag af nedskrivninger og driftsudgifter. Institutter skal i driftsudgifter indregne gebyrer for outsourcing af tjenester, der ydes af tredjeparter, som ikke er instituttets moder- eller datterselskab eller et datterselskab af et moderselskab, som også er instituttets moderselskab. Institutterne kan fradrage udgifter til outsourcing af tjenester, der leveres af tredjeparter, i den relevante indikator, hvis disse udgifter påføres af en virksomhed, der er underlagt bestemmelser i henhold til eller svarende til i denne forordning.
b)
Institutterne må ikke anvende følgende elementer ved beregningen af den relevante indikator:
i)
realiseret fortjeneste/tab ved salg af poster, der ikke indgår i handelsbeholdningen
ii)
engangsindtægter og andre ekstraordinære indtægter
iii)
indtægter fra forsikring.
c)
Når en fornyet værdiansættelse af poster i handelsbeholdningen er en del af resultatopgørelsen, kan institutterne medtage denne fornyede værdiansættelse. Institutter, der anvender artikel 36, stk. 2, i direktiv 86/635/EØF, skal indregne den fornyede værdiansættelse, der er bogført på resultatopgørelsen.
2. Institutterne, der anvender andre regnskabsstandarder end dem, der er indført ved direktiv 86/635/EØF, skal beregne den relevante indikator på grundlag af data, der mest hensigtsmæssigt afspejler definitionen i denne artikel.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere den metode, der skal anvendes til at beregne den relevante indikator som omhandlet i stk. 2.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2017.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
KAPITEL 3
Standardmetoden
Artikel 317
Kapitalgrundlagskrav
1. Efter standardmetoden skal institutterne opdele deres virksomhed i en række forretningsområder som fastsat i tabel 2 i stk. 4 og i overensstemmelse med principperne i artikel 318.
2. Institutterne skal beregne kapitalgrundlagskravet for operationel risiko som et treårigt gennemsnit af summen af de årlige kapitalgrundlagskrav for alle forretningsområder opført i tabel 2 i stk. 4. Det årlige kapitalgrundlagskrav for hvert enkelt forretningsområde er lig med produktet af den tilsvarende betafaktor, der er nævnt i tabellen, og den del af den relevante indikator, der klassificeres i det pågældende forretningsområde.
3. I et hvilket som helst år kan institutterne ubegrænset modregne negative kapitalgrundlagskrav som følge af en negativ del af den relevante indikator inden for et forretningsområde med positive kapitalgrundlagskrav inden for andre forretningsområder. Hvis det samlede kapitalgrundlagskrav for alle forretningsområder i et givet år er negativt, sætter institutterne dog tælleren for det pågældende år til nul.
4. Institutterne beregner det treårige gennemsnit af den i stk. 2 omhandlede sum på grundlag af de seneste tre observationer for tolv måneder ved udgangen af regnskabsåret. Hvis der ikke foreligger reviderede tal, kan institutterne anvende deres egne estimater.
Hvis et institut over for sin kompetente myndighed kan bevise, at anvendelse af et gennemsnit over tre år til at beregne den relevante indikator - på grund af en fusion, en erhvervelse eller afhændelse af enheder eller aktiviteter - vil medføre en fejlagtig vurdering af kapitalgrundlagskravet for operationel risiko, kan den kompetente myndighed tillade instituttet at ændre beregningen på en måde, der tager højde for sådanne begivenheder, og underretter behørigt EBA herom. Under disse omstændigheder kan den kompetente myndighed på eget initiativ også kræve, at et institut ændrer beregningen.
Hvis et institut har været i drift i mindre end tre år, kan det anvende sine egne fremadrettede estimater, når det beregner den relevante indikator, forudsat at det begynder at inddrage historiske data, så snart de foreligger.
Tabel 2
Forretningsområde
Aktiviteter
(betafaktor)
Virksomhedsfinansiering
Afsætningsgaranti for finansielle instrumenter eller placering af finansielle instrumenter på grundlag af en fast forpligtelse
Tjenesteydelser i forbindelse med garantistillelse
Investeringsrådgivning
Rådgivning af virksomheder om kapitalstruktur, branchestrategi og relaterede spørgsmål samt rådgivning og tjenesteydelser vedrørende virksomhedsfusioner og -opkøb
Analysearbejde samt andre former for generelle anbefalinger vedrørende transaktioner i finansielle instrumenter
18 %
Handel og salg
Transaktioner for egen regning
Mæglervirksomhed vedrørende penge
Modtagelse og overførsel af ordrer vedrørende et eller flere finansielle instrumenter
Udførelse af ordrer på kunders vegne
Placering af finansielle instrumenter uden en fast forpligtelse
Drift af multilaterale handelsfaciliteter
18 %
Børsmæglervirksomhed på detailmarkedet
(Aktiviteter med fysiske personer eller med SMV'er, der opfylder kriterierne i artikel 123 vedrørende detaileksponeringsklassen)
Modtagelse og overførsel af ordrer vedrørende et eller flere finansielle instrumenter
Udførelse af ordrer på kunders vegne
Placering af finansielle instrumenter uden en fast forpligtelse
12 %
Forretningsbankydelser
Modtagelse af indskud og andre midler på anfordring
Udlån
Finansiel leasing
Garantier og forpligtelser
15 %
Detailbankydelser
(Aktiviteter med fysiske personer eller med SMV'er, der opfylder kriterierne i artikel 123 vedrørende detaileksponeringsklassen)
Modtagelse af indskud og andre midler på anfordring
Udlån
Finansiel leasing
Garantier og forpligtelser
12 %
Betaling og afvikling
Tjenesteydelser vedrørende pengeoverførsler
Emission og administration af betalingsmidler
18 %
Tjenesteydelser i afdelinger
Opbevaring og administration af finansielle instrumenter på kundernes vegne, herunder formueforvaltning og tilhørende tjenester såsom forvaltning af kontanter/sikkerhedsstillelse
15 %
Porteføljeadministration
Porteføljeadministration
Forvaltning af investeringsinstitutter (UCITS)
Andre former for porteføljeadministration
12 %
Artikel 318
Principper for klassificering efter forretningsområde
1. Institutterne skal udforme og dokumentere specifikke politikker og kriterier for fordeling af den relevante indikator for forretningsområder og aktiviteter på standardrammerne i artikel 317. De skal revidere og justere disse politikker og kriterier, når det er påkrævet i forbindelse med nye eller ændrede forretningsaktiviteter og risici.
2. Institutterne skal anvende følgende principper for indplacering under forretningsområder:
a)
Institutterne skal indplacere alle aktiviteter under forretningsområder, således at de ikke overlapper hinanden, og således at de tilsammen dækker hele området.
b)
Institutterne skal henregne alle aktiviteter, som ikke umiddelbart kan indplaceres under standardforretningsområderne, men som udgør en støttefunktion for en aktivitet inden for disse områder, til det forretningsområde, hvor de fungerer som støttefunktion. Hvis støttefunktionen vedrører mere end et forretningsområde, skal institutterne anvende objektive kriterier for indplaceringen.
c)
Hvis en aktivitet ikke kan indplaceres under et bestemt forretningsområde, skal institutterne anvende forretningsområdet med den højeste procent. Det samme forretningsområde gælder ligeledes for støttefunktioner, der er tilknyttet den pågældende aktivitet.
d)
Institutterne kan anvende interne prissætningsmetoder til at fordele den relevante indikator mellem forretningsområder. Omkostninger, der genereres inden for ét forretningsområde, og som skal opføres under et andet forretningsområde, kan omplaceres til det forretningsområde, som de vedrører.
e)
Indplacering af aktiviteter under forretningsområder i relation til kapital til dækning af operationel risiko skal ske i overensstemmelse med de kategorier, som institutterne anvender til kredit- og markedsrisici.
f)
Den øverste ledelse har ansvaret for indplaceringspolitikken under tilsyn af instituttets styrende organer.
g)
Institutterne skal underkaste indplaceringen efter forretningsområder uafhængig kontrol.
3. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at fastsætte betingelserne for anvendelse af principperne for fordeling på forretningsområder som omhandlet i denne artikel.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2017.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 319
Den alternative standardmetode
1. Efter den alternative standardmetode anvender institutterne for forretningsområderne "detailbankydelser" og "forretningsbankydelser" følgende:
a)
den relevante indikator er en standardiseret indtægtsindikator svarende til den nominelle værdi af lån og forskud ganget med 0,035
b)
lån og forskud udgøres af de samlede udnyttede beløb inden for de pågældende kreditporteføljer. Hvad angår forretningsbankydelser medtager institutterne også værdipapirer, der ikke indgår i handelsbeholdningen, i den nominelle værdi af lån og forskud.
2. For at få tilladelse til at anvende den alternative standardmetode skal instituttet opfylde samtlige følgende betingelser:
a)
Dets aktiviteter inden for detailbankydelser eller forretningsbankydelser skal udgøre mindst 90 % af dets indtægter.
b)
En væsentlig del af dets aktiviteter inden for detailbankydelser eller forretningsbankydelser skal omfatte lån med en stor sandsynlighed for misligholdelse.
c)
Den alternative standardmetode skal give et hensigtsmæssigt grundlag for at beregne dets kapitalgrundlagskrav i relation til operationel risiko.
Artikel 320
Kriterier for standardmetoden
De i artikel 312, stk. 1, første afsnit, omhandlede kriterier er følgende:
a)
Et institut skal råde over et veldokumenteret vurderings- og styringssystem vedrørende operationel risiko, og der skal for systemet være en entydig ansvarsfordeling. Det skal identificere deres eksponering mod operationel risiko og registrere relevante oplysninger vedrørende operationel risiko, herunder oplysninger om væsentlige tab. Dette system underkastes regelmæssig uafhængig gennemgang, der udføres af en intern eller ekstern part, som er i besiddelse af den nødvendige viden til at foretage en sådan gennemgang.
b)
Et instituts vurderingssystem for operationel risiko skal være tæt integreret med instituttets risikostyringsprocedurer. Systemets output skal udgøre en integreret del af proceduren for overvågning og styring af instituttets profil med hensyn til operationel risiko.
c)
Et institut skal indføre et system for rapportering til den øverste ledelse, der sikrer rapportering vedrørende operationel risiko til de relevante funktioner inden for instituttet. Et institut skal have procedurer, der giver mulighed for hensigtsmæssig indgriben på grundlag af oplysningerne i rapporterne til ledelsen.
KAPITEL 4
Avancerede målemetoder
Artikel 321
Kvalitative standarder
De kvalitative standarder, der er omhandlet i artikel 312, stk. 2, er følgende:
a)
Et instituts interne målingssystem for operationel risiko skal være tæt integreret med dets daglige risikostyring.
b)
Et institut skal have en uafhængig risikostyringsfunktion for operationel risiko.
c)
Et institut skal sørge for regelmæssig rapportering om erfaringer med eksponering og tab i forbindelse med operationel risiko og have forretningsgange for passende foranstaltninger som opfølgning på disse erfaringer.
d)
Et instituts risikostyringssystem skal være veldokumenteret. Instituttet skal have rutiner til sikring af overholdelsen af bestemmelserne og politikker vedrørende håndtering af manglende overholdelse.
e)
Et institut skal underkaste deres styringsprocedurer og målingssystemer for operationel risiko regelmæssig gennemgang udført ved intern eller ekstern revision.
f)
Et instituts interne valideringsprocedurer skal fungere pålideligt og effektivt.
g)
Datastrømme og processer vedrørende et instituts risikomålingssystem skal være klare og tilgængelige.
Artikel 322
Kvantitative standarder
1. De i artikel 312, stk. 2, nævnte kvantitative standarder, omfatter standarderne vedrørende procedurer, interne data, eksterne data, scenarioanalyse, forretningspraksis og interne kontrolfaktorer som fastsat i stk. 2-6.
2. Standarderne vedrørende procedurer er følgende:
a)
Et institut skal beregne dets kapitalgrundlagskrav ved at indregne både forventede og uforventede tab, medmindre forventede tab opfanges på tilfredsstillende vis i dets interne forretningsgange. Målet for operationel risiko skal tage højde for hændelser i fordelingens hale med potentielt alvorlige konsekvenser med henblik på at opnå en pålidelighedsstandard, der er sammenlignelig med et 99,9 % konfidensinterval over en etårig periode.
b)
Et instituts målingssystem for operationel risiko skal omfatte brugen af interne data, eksterne data, scenarioanalyser og faktorer, der afspejler forretningspraksis, samt interne kontrolsystemer som beskrevet i stk. 3-6. Et institut skal have en veldokumenteret metode til vægtning af disse fire elementer i sit overordnede system til måling af operationel risiko.
c)
Et instituts risikomålingssystem skal registrere de væsentligste drivkræfter bag risikoen, der påvirker formen af halen på fordelingen af tabsestimater.
d)
Et institut kan kun tage hensyn til korrelationer mellem tab som følge af operationel risiko på tværs af individuelle estimater af operationel risiko, hvis dets systemer til måling af korrelationer er pålidelige, anvendes forsvarligt og tager hensyn til den usikkerhed, der er forbundet med alle sådanne korrelationsestimater, navnlig i stresssituationer. Et institut skal validere dets korrelationsestimater ved hjælp af passende kvantitative og kvalitative teknikker.
e)
Et instituts risikomålingssystem skal være konsistent internt, og det skal sikres, at kvalitative vurderinger eller risikoreduktionsteknikker, der anerkendes på andre områder i denne forordning, ikke medregnes flere gange.
3. Standarderne vedrørende interne data er følgende:
a)
Et institut skal basere deres internt udviklede mål for operationel risiko på en historisk observationsperiode på mindst fem år. Når et institut første gang går over til at anvende en avanceret målemetode, kan det anvende en treårig historisk observationsperiode.
b)
Et institut skal kunne opdele dets historiske data for interne tab til de forretningsområder, der er fastlagt i artikel 317, og de typer af hændelser, der er fastlagt i artikel 324, og kunne fremlægge disse data på de kompetente myndigheders anmodning. Under ekstraordinære omstændigheder kan et institut henføre tabshændelser, som påvirker hele instituttet, til et yderligere forretningsområde med benævnelsen "virksomhedsposter". Et institut skal have dokumenterede, objektive kriterier for fordelingen af tab på de angivne forretningsområder og typer af hændelser. Et institut skal registrere tab på operationel risiko, som er knyttet til kreditrisikoen, og som det historisk har medtaget i de interne kreditrisikodatabaser, i databaserne over operationel risiko og identificere dem særskilt. Sådanne tab indgår ikke i opgørelsen af de risikovægtede poster for operationel risiko, forudsat at instituttet fortsat skal behandle dem som kreditrisici i forbindelse med beregning af kapitalgrundlagskravene. Et institut skal medtage tab på operationel risiko, der vedrører markedsrisici, i kapitalgrundlagskravet for operationel risiko.
c)
Et instituts data vedrørende interne tab skal være dækkende, idet alle væsentlige aktiviteter og eksponeringer fra alle relevante delsystemer og geografiske placeringer skal registreres. Et institut skal kunne godtgøre, at eventuelle udelukkede aktiviteter eller eksponeringer, både enkeltvis og samlet, ikke ville have nogen væsentlig indvirkning på de overordnede risikoestimater. Et institut skal fastsætte passende minimumstærskler for registrering af data vedrørende interne tab.
d)
Ud over oplysninger om størrelsen af bruttotab skal et institut indsamle oplysninger om datoen for tabshændelsen, eventuel inddrivelse af bruttotab samt beskrivende oplysninger om drivkræfterne bag eller årsagerne til tabshændelsen.
e)
Et institut skal have specifikke kriterier for fordeling af tab, der skyldes et tab i en centraliseret funktion eller vedrører en aktivitet, der strækker sig over mere end et forretningsområde, og for fordeling af tab, der skyldes relaterede tabshændelser i en periode.
f)
Et institut skal have dokumenterede procedurer for vurdering af den løbende relevans af historiske tabsdata, herunder situationer, hvor man kan foretage skønsmæssige tilsidesættelser, anvende skalering eller andre reguleringer, i hvilken udstrækning disse kan anvendes, og hvem der har bemyndigelse til at træffe beslutninger herom.
4. De kvalificerende standarder vedrørende eksterne data er følgende:
a)
Et instituts målesystem vedrørende operationel risiko skal benytte relevante eksterne data, navnlig når der foreligger en formodning om, at instituttet er eksponeret for sjældne, men dog potentielt alvorlige tab. Et institut skal have en systematisk procedure til identificering af situationer, hvor der skal anvendes eksterne data, og til at afgøre, hvilke metoder der skal anvendes til at inddrage oplysningerne i målesystemet.
b)
Et institut skal regelmæssigt tage betingelserne og praksis vedrørende eksterne data op til revision og skal dokumentere dem og underkaste dem periodisk uafhængig gennemgang.
5. Et institut skal benytte scenarioanalyser i form af ekspertvurderinger kombineret med eksterne data til at vurdere sin eksponering mod meget alvorlige hændelser. Over tid skal instituttet validere og revurdere sådanne vurderinger gennem sammenligning med de faktiske tab for at sikre, at de er rimelige.
6. De kvalificerende standarder vedrørende forretningspraksis og interne kontrolfaktorer er følgende:
a)
Et instituts risikovurderingsmetode, der gælder for hele virksomheden, skal tage højde for centrale faktorer med hensyn til forretningspraksis og intern kontrol, der kan ændre dets profil med hensyn til operationel risiko.
b)
Et institut skal begrunde valget af de enkelte faktorer i, at de er en betydende drivkraft for risikoen baseret på erfaring og med inddragelse af en ekspertbedømmelse af de berørte forretningsområder.
c)
Et institut skal over for de kompetente myndigheder kunne begrunde risikoestimaternes følsomhed over for ændringer i faktorerne og den relative vægtning af de forskellige faktorer. Ud over at tage højde for ændringer i risiciene på grund af forbedringer i risikostyringen skal et instituts risikomålingssystem også tage højde for potentielle stigninger i risikoniveauet som følge af aktiviteternes øgede kompleksitet eller øget forretningsomfang.
d)
Et institut skal dokumentere sit risikomålingssystem og underkaste det uafhængig gennemgang inden for instituttet og af de kompetente myndigheder. Over tid skal et institut validere og revurdere processen og resultaterne gennem en sammenligning med de faktiske interne tabserfaringer samt relevante eksterne data.
Artikel 323
Betydningen af forsikring og andre risikooverførselsmekanismer
1. De kompetente myndigheder tillader institutterne at anerkende betydningen af forsikring i henhold til bestemmelserne i stk. 2-5 og andre risikooverførselsmekanismer, hvis instituttet kan godtgøre, at der er opnået en mærkbar risikoreducerende virkning.
2. Forsikringsgiveren skal have tilladelse til at udbyde forsikring eller genforsikring og skal have en minimumsrating fra et ECAI for sin evne til erstatningsbetaling, der af EBA er anerkendt som værende henført til kreditkvalitetstrin 3 eller derover efter bestemmelserne i afsnit II, kapitel 2, om risikovægtning af institutters eksponeringer.
3. Forsikringen og institutternes håndtering heraf skal opfylde samtlige følgende betingelser:
a)
Forsikringspolicen skal have en oprindelig løbetid på mindst et år. For policer med en restløbetid på mindre end et år skal institutterne foretage passende reduktioner, der afspejler policens faldende restløbetid, op til en reduktion på 100 % for policer med en restløbetid på 90 dage eller derunder.
b)
Opsigelsesfristen for forsikringspolicen skal være mindst 90 dage.
c)
Tilsynsmæssige tiltag må ikke føre til undtagelser eller begrænsninger i forsikringsdækningen eller, i tilfælde af et instituts insolvensbehandling, betalingsstandsning eller konkurs, undtagelser eller begrænsninger, der forhindrer instituttets kurator eller likvidator i at få erstatning for tab eller udgifter, som er påført instituttet, medmindre der er tale om hændelser, der opstår efter indsættelsen af kurator eller iværksættelsen af likvidationsproceduren over for instituttet. Forsikringspolicen kan dog undtage dækning af tab i form af bøder, bod eller lignende, som pålægges af de kompetente myndigheder.
d)
Risikoreduktionsberegningerne skal afspejle forsikringsdækningen på en måde, der er klar for så vidt angår forholdet til og er konsistent med den faktiske sandsynlighed for tab og virkningen af sådanne tab, som anvendes ved den overordnede fastsættelse af kapitalen til dækning af operationel risiko.
e)
Forsikringen skal leveres af tredjemand. Når der er tale om forsikring gennem kontrollerede og tilknyttede selskaber, skal eksponeringen overføres til en uafhængig tredjemand, der opfylder kriterierne i stk. 2.
f)
Rammerne for indregning af forsikring skal være velbegrundede og dokumenterede.
4. Metoden for indregning af forsikring skal omfatte samtlige følgende elementer gennem reduktioner eller "haircuts" vedrørende det indregnede forsikringsbeløb:
a)
forsikringspolicens restløbetid, hvis den er under et år
b)
policens opsigelsesvilkår, hvis opsigelsesfristen er under et år
c)
betalingsusikkerhed samt begrænsninger med hensyn til forsikringspolicers dækning.
5. Begrænsningen af kapitalgrundlagskravet som følge af indregning af forsikringer og andre risikooverførselsmekanismer må ikke overstige 20 % af kapitalgrundlagskravet for operationel risiko, før der tages højde for risikoreduktionsteknikker.
Artikel 324
Klassifikation af typer af tabsgivende begivenheder
De i artikel 322, stk. 3, litra b), omhandlede typer af tabshændelser er følgende:
Tabel 3
Kategori af hændelsestype
Definition
Intern svig
Tab, der skyldes handlinger med det formål at begå svig, uberettiget tilegne sig midler eller omgå bestemmelser, lovgivningen eller virksomhedens politik, undtagen hændelser vedrørende diskrimination, der involverer mindst en intern part
Ekstern svig
Tab, der skyldes handlinger med det formål at begå svig, uberettiget tilegne sig midler eller omgå lovgivningen, begået af tredjemand
Ansættelsesvilkår og sikkerhed på arbejdspladsen
Tab, der skyldes handlinger, der strider mod arbejdsmarkeds-, sundheds- eller sikkerhedslovgivning eller -aftaler, udbetaling af erstatninger som følge af personskade eller hændelser vedrørende diskrimination
Kunder, produkter og forretningspraksis
Tab, der opstår som følge af utilsigtede handlinger eller forsømmelighed, der medfører manglende opfyldelse af en professionel forpligtelse over for bestemte kunder (herunder tillids- og egnethedskrav), eller som følge af produktets art eller udformning
Skader på fysiske aktiver
Tab, der skyldes tab af eller skader på fysiske aktiver som følge af naturkatastrofer eller andre hændelser
Forretningsforstyrrelser og systemfejl
Tab som følge af forretningsforstyrrelser eller systemfejl
Ordreafvikling, levering og procesforvaltning
Tab som følge af mangelfuld transaktionsforvaltning eller procesforvaltning vedrørende transaktioner med handelspartnere og forhandlere
AFSNIT IV
KAPITALGRUNDLAGSKRAV I RELATION TIL MARKEDSRISICI
KAPITEL 1
Almindelige bestemmelser
Artikel 325
Beregning af konsoliderede kapitalkrav
1. Kun med henblik på beregning af nettopositioner og kapitalgrundlagskrav i henhold til dette afsnit på konsolideret niveau kan institutterne anvende positioner i et institut eller en virksomhed til at modregne positioner i et andet institut eller en anden virksomhed, jf. dog stk. 2.
2. Institutterne kan kun anvende stk. 1, hvis de har fået tilladelse hertil af de kompetente myndigheder, som giver tilladelsen, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
Der skal være en tilfredsstillende fordeling af kapitalgrundlaget inden for koncernen.
b)
De forskrifter, love eller kontraktmæssige bestemmelser, der gælder for institutterne, skal sikre gensidig økonomisk støtte inden for koncernen.
3. Hvis der er virksomheder hjemmehørende i tredjelande, skal samtlige følgende betingelser være opfyldt ud over betingelserne i stk. 2:
a)
Sådanne virksomheder skal være godkendt af myndighederne i et tredjeland og enten opfylde definitionen af et kreditinstitut eller være anerkendte investeringsselskaber fra tredjelande.
b)
Sådanne virksomheder skal på individuel basis opfylde kapitalgrundlagskrav svarende til dem, der er fastsat i denne forordning.
c)
Der findes ikke i de pågældende tredjelande bestemmelser, der i væsentlig grad kan have indflydelse på overførsel af midler inden for koncernen.
KAPITEL 2
Kapitalgrundlagskrav i relation til positionsrisici
Afdeling 1
Almindelige bestemmelser og særlige instrumenter
Artikel 326
Kapitalgrundlagskrav i relation til positionsrisici
Instituttets kapitalgrundlagskrav i relation til positionsrisici er summen af kapitalgrundlagskravene vedrørende de generelle og specifikke risici ved dets positioner i gælds- og aktieinstrumenter. Securitiseringspositioner i handelsbeholdningen behandles som gældsinstrumenter.
Artikel 327
Netting
1. Den absolutte værdi af overskuddet af et instituts lange (korte) positioner i forhold til dets korte (lange) positioner i samme aktier, gældsinstrumenter og konvertible værdipapirer og identiske finansielle futures, optioner, warrants og covered warrants er dets nettoposition i hvert af de forskellige instrumenter. Ved beregningen af nettopositionen behandles positioner i derivater som angivet i artikel 328, 329 og 330. Institutters beholdninger af egne gældsinstrumenter indgår ikke i beregningen af kapitalkravet for specifik risiko i henhold til artikel 336.
2. Der kan ikke foretages netting mellem et konvertibelt værdipapir og en modsvarende position i det underliggende instrument, medmindre de kompetente myndigheder fastsætter en fremgangsmåde, hvor sandsynligheden for, at et givet konvertibelt værdipapir ombyttes, tages i betragtning, eller fastsætter et kapitalgrundlagskrav, der dækker ethvert potentielt tab, som kunne forekomme ved ombytningen. Sådanne fremgangsmåder eller kapitalgrundlagskrav skal meddeles til EBA. EBA overvåger de forskellige former for praksis på dette område og fastsætter retningslinjer i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
3. Alle nettopositioner omregnes, uanset fortegn, daglig til instituttets indberetningsvaluta til gældende spotmarkedskurs inden deres sammenlægning.
Artikel 328
Rentefutures og terminsforretninger
1. Rentefutures, forward rate agreements (FRA-kontrakter) og terminsforpligtelser til køb eller salg af gældsinstrumenter behandles som kombinationer af lange og korte positioner. En lang rentefutureposition behandles således som en kombination af et indskud, der forfalder på leveringstidspunktet for futurekontrakten, og en besiddelse af et aktiv med samme forfaldsdato som det underliggende instrument eller den underliggende fiktive position bag den pågældende futurekontrakt. På samme måde behandles en solgt FRA-kontrakt som en lang position med forfaldsdato på afregningstidspunktet plus kontraktperioden og som en kort position, der forfalder på afregningstidspunktet. Såvel indskuds- som aktivbeholdningen skal opføres i den første kategori i tabel 1 artikel 336 med henblik på at beregne kapitalgrundlagskravet for den specifikke risiko vedrørende rentefutures og FRA-kontrakter. En terminsforpligtelse til køb af et gældsinstrument behandles som en kombination af et indskud, der forfalder på leveringstidspunktet, og en lang (spot) position i selve gældsinstrumentet. Indskuddet medregnes i den første kategori i tabel 1 i artikel 336 med henblik på beregning af specifik risiko, og gældsinstrumentet i den relevante kolonne i samme tabel.
2. I denne artikel forstås ved en "lang position" en position, hvori et institut har fastlagt den rente, det vil modtage på et tidspunkt i fremtiden, og ved en "kort position" en position, hvori instituttet har fastlagt den rente, det skal betale på et tidspunkt i fremtiden.
Artikel 329
Optioner og warrants
1. Optioner og warrants baseret på renter, gældsinstrumenter, aktier, aktieindeks, finansielle futures, swaps og fremmede valutaer behandles med henblik på dette kapitel, som om de var positioner af samme værdi som det underliggende instrument, som optionen vedrører, ganget med delta. De kan modregnes med en hvilken som helst modsvarende position i samme underliggende værdipapirer eller afledte instrumenter. Det delta, der anvendes, skal være det, der gælder for den pågældende børs. For OTC-optioner, eller når delta ikke findes fra den pågældende børs, kan instituttet selv beregne delta under anvendelse af en passende model, hvis de kompetente myndigheder giver tilladelse hertil. Tilladelsen gives, hvis modellen giver et tilstrækkeligt nøjagtigt skøn over ændringen i optionens eller warrantens værdi for så vidt angår mindre ændringer i markedsprisen på det underliggende instrument.
2. Institutterne skal på dækkende vis i kapitalgrundlagskravene afspejle andre risici, ud over deltarisikoen, i forbindelse med optioner.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, der definerer en række metoder til i kapitalgrundlagskravene at afspejle andre risici end deltarisikoen, jf. stk. 2, på en måde, der står i et rimeligt forhold til omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter i optioner og warrants.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2013.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
4. Indtil ikrafttrædelsen af de i stk. 3 omhandlede tekniske standarder kan de kompetente myndigheder vedblive med at anvende de nuværende nationale fremgangsmåder, hvis de kompetente myndigheder har anvendt disse fremgangsmåder før den 31. december 2013.
Artikel 330
Swaps
Swaps behandles med henblik på renterisiko på samme måde som instrumenter, der balanceføres. En renteswap, i henhold til hvilken et institut modtager variabel rente og betaler fast rente, behandles som en lang position i et variabelt forrentet instrument med en løbetid lig med perioden indtil næste rentefastsættelse og en kort position i et fastforrentet instrument med samme løbetid som swappen selv.
Artikel 331
Renterisici i forbindelse med derivater
1. Institutter, der foretager værdiansættelse til markedsværdi og beregner renterisiciene i forbindelse med de derivater, der er omhandlet i artikel 328, 329 og 330, på basis af nutidsværdien af fremtidige betalinger, kan, hvis de kompetente myndigheder giver tilladelse hertil, anvende følsomhedsmodeller til at beregne de i de nævnte artikler omhandlede positioner og kan anvende dem for obligationer, der amortiseres i løbet af deres restløbetid og ikke via en samlet tilbagebetaling af hovedstolen ved obligationens udløbstidspunkt. Tilladelsen gives, hvis disse modeller resulterer i positioner, som har samme følsomhed over for ændringer i renten som de underliggende pengestrømme. Denne følsomhed skal vurderes ud fra uafhængige bevægelser i udvalgte punkter på rentekurven med mindst ét følsomhedspunkt i hvert af de i tabel 2 i artikel 339 viste løbetidsbånd. Positionerne skal indgå i beregningen af kapitalgrundlagskravene i relation til generel risiko vedrørende gældsinstrumenter.
2. Institutter, som ikke anvender modellerne i stk. 1, kan i stedet behandle positioner i de i artikel 328, 329 og 330 omhandlede derivater som fuldt ud modsvarende, hvis de mindst opfylder følgende krav:
a)
Positionerne skal have samme værdi og være angivet i samme valuta.
b)
Referencesatsen (for positioner med variabel rente) eller kuponrente (for positioner med fast rente) skal svare nøje til hinanden.
c)
Den førstkommende renteberegningsdato eller, for positioner med fast afkast, restløbetiden skal være underkastet følgende begrænsninger:
i)
mindre end en måned fremme: samme dag
ii)
mellem en måned og et år fremme: inden for syv dage
iii)
mere end et år fremme: inden for tredive dage.
Artikel 332
Kreditderivater
1. Ved beregning af kapitalgrundlagskravet for de generelle og specifikke risici for den part, som påtager sig kreditrisikoen ("afdækningssælger"), anvendes kreditderivatkontraktens fiktive værdi, medmindre andet er anført. Uanset første punktum kan instituttet vælge at erstatte den fiktive værdi med den fiktive værdi plus nettoændringer i kreditderivaternes markedsværdi siden handelens påbegyndelse, idet en negativ nettoændring fra afdækningssælgerens synspunkt gives et negativt fortegn. Ved beregning af den specifikke risikovægtning vedrørende andet end "total return swaps" anvendes kreditderivatkontraktens løbetid i stedet for forpligtelsens løbetid. Positionerne bestemmes som følger:
a)
En "total return swap" medfører en lang position i referenceforpligtelsens generelle risiko og en kort position i den generelle risiko for en statsobligation med en løbetid svarende til perioden indtil næste rentefastsættelse, og som tildeles en risikovægtning på 0 % i henhold til afsnit II, kapitel 2. Den medfører også en lang position i referenceforpligtelsens specifikke risiko.
b)
En "credit default swap" medfører ikke nogen position i den generelle risiko. Hvad angår den specifikke risiko skal instituttet registrere en syntetisk lang position i referenceenhedens forpligtelse, medmindre derivatet er vurderet eksternt og opfylder betingelserne for en kvalificeret gældspost. I så fald registreres der en lang position i derivatet. Hvis der skal betales præmier eller renter af produktet, skal disse pengestrømme betragtes som en fiktiv position i statsobligationer.
c)
En "single name credit linked note" medfører en lang position i dette derivats generelle risiko som et renteprodukt. Hvad den specifikke risiko angår opstår der en syntetisk lang position i referenceenhedens forpligtelse. Endvidere opstår der en yderligere lang position i udstederen af derivatet. Hvis en "credit linked note" har en ekstern rating og i øvrigt opfylder betingelserne for en kvalificeret gældspost, er det kun nødvendigt at registrere en enkelt lang position med derivatets specifikke risiko.
d)
Ud over en lang position i den specifikke risiko vedrørende udstederen af ”noten” medfører en "multiple name credit linked note" med proportional beskyttelse en position i hver referenceenhed, og det samlede fiktive kontraktbeløb fordeles på de forskellige positioner, afhængigt af hvor stor en del af det samlede fiktive beløb hver eksponering mod referenceenheden udgør. Hvis der kan vælges mere end én forpligtelse i en referenceenhed, bestemmes den specifikke risiko af, hvilken forpligtelse der har den højeste risikovægtning.
e)
Et "first-asset-to-default"-kreditderivat medfører en position for den fiktive værdi i hver referenceenheds forpligtelse. Hvis den maksimale kreditbegivenhedsbetaling er mindre end kapitalgrundlagskravet ifølge metoden i første punktum, kan det maksimale betalingsbeløb udgøre kapitalgrundlagskravet ved den specifikke risiko.
Et "nth-asset-to-default"-kreditderivat medfører en position for den fiktive værdi i forpligtelsen for hver referenceenhed minus n-1-referenceenhederne med det laveste kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko. Hvis den maksimale kredithændelsesbetaling er mindre end kapitalgrundlagskravet ifølge metoden i første punktum i dette litra, kan dette beløb udgøre kapitalgrundlagskravet for specifik risiko.
Når et "nth-to-default"-kreditderivat har en ekstern rating, beregner afdækningssælgeren kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko på grundlag af derivatets rating og anvender i relevant omfang securitiseringernes respektive risikovægtning.
2. Hvad angår den part, som overfører kreditrisikoen ("afdækningskøberen"), opgøres positionerne som de omvendte af afdækningssælgerens, undtagen hvad angår en "credit linked note" (som ikke medfører nogen kort position i udstederen). Ved beregning af kapitalgrundlagskravet for afdækningskøberen anvendes kreditderivatkontraktens fiktive værdi. Uanset første punktum kan instituttet vælge at erstatte den fiktive værdi med den fiktive værdi plus nettoændringer i kreditderivaternes markedsværdi siden handelens påbegyndelse, idet en negativ nettoændring fra afdækningssælgerens synspunkt gives et negativt fortegn. Hvis der på et givet tidspunkt foreligger en call option sammen med en "step-up", betragtes dette tidspunkt som afdækningens udløbstidspunkt.
3. Kreditderivater i henhold til artikel 338, stk. 1 eller 3, medtages kun ved fastsættelsen af kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko i henhold til artikel 338, stk. 4.
Artikel 333
Værdipapirer, der sælges under en genkøbsaftale, eller som er udlånt
Overdrageren af værdipapirer eller af garanterede rettigheder til at erhverve værdipapirer under en genkøbsaftale og udlåneren af værdipapirer i en værdipapirudlånstransaktion skal medtage værdipapirerne i beregningen af sit kapitalgrundlagskrav i medfør af dette kapitel, hvis disse værdipapirer er handelsbeholdningspositioner.
Afdeling 2
Gældsinstrumenter
Artikel 334
Nettopositioner i gældsinstrumenter
Nettopositioner klassificeres efter den valuta, de er denomineret i, og kapitalgrundlagskravet for den specifikke og generelle risiko beregnes for hver enkelt valuta separat.
Underafdeling 1
Specifik risiko
Artikel 335
Loft over kapitalgrundlagskravet for en nettoposition
Instituttet kan begrænse kapitalgrundlagskravet i relation til den specifikke risiko ved en nettoposition i et gældsinstrument til det højest mulige tab forbundet med misligholdelsesrisikoen. For en kort risikoposition kan dette loft beregnes som en værdiændring som følge af, at instrumentet eller, hvis det er relevant, de underliggende navne omgående er blevet risikofri.
Artikel 336
Kapitalgrundlagskrav i relation til gældsinstrumenter, som ikke er securitiseringsinstrumenter
1. Instituttet fordeler sine nettopositioner i handelsbeholdningen i instrumenter, som ikke er securitiseringspositioner, som beregnet i henhold til artikel 327 på de relevante kategorier i tabel 1 på grundlag af udsteder eller låntager, ekstern eller intern kreditvurdering og restløbetid og ganger dem med de i tabellen anførte vægte. Instituttet adderer sine vægtede positioner, der fremkommer ved anvendelse af denne artikel, uanset om de er lange eller korte, for at beregne kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko.
Tabel 1
Kategori
Kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko
Gældspapirer, som ville blive tillagt en risikovægt på 0 % efter standardmetoden for kreditrisiko
0 %
Gældspapirer, som ville blive tillagt en risikovægt på 20 eller 50 % efter standardmetoden for kreditrisiko og andre kvalificerede poster som defineret i stk. 4
0,25 % (restløbetid højst seks måneder)
1,00 % (restløbetid fra over seks måneder til og med 24 måneder)
1,60 % (restløbetid over 24 måneder)
Gældspapirer, som ville blive tillagt en risikovægt på 100 % efter standardmetoden for kreditrisiko
8,00 %
Gældspapirer, som ville blive tillagt en risikovægt på 150 % efter standardmetoden for kreditrisiko
12,00 %
2. I forbindelse med institutter, der anvender IRB-metoden vedrørende den eksponeringsklasse, som udstederen af gældsinstrumentet tilhører, skal den låntager, eksponeringen vedrører, for at kunne tildeles en risikovægt efter standardmetoden for kreditrisiko, jf. stk. 1, have en intern rating, hvor sandsynligheden for misligholdelse (PD) højst svarer til den, der er knyttet til det relevante kreditkvalitetstrin efter standardmetoden.
3. Institutterne kan beregne kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko vedrørende obligationer, der er berettiget til en risikovægt på 10 % i henhold til behandlingen i artikel 129, stk. 4, 5 og 6, som halvdelen af det gældende kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko vedrørende kategori 2 i tabel 1.
4. Andre kvalificerede poster er:
a)
lange og korte positioner i aktiver, for hvilke der ikke foreligger en kreditvurdering fra et udpeget ECAI, og som opfylder samtlige følgende betingelser:
i)
De betragtes af det pågældende institut som tilstrækkelig likvide.
ii)
Deres investeringskvalitet svarer efter instituttets eget skøn som minimum til de aktiver, der er nævnt i tabel 1, anden række.
iii)
De handles på mindst ét reguleret marked i en medlemsstat eller på en fondsbørs i et tredjeland, såfremt denne børs anerkendes af den relevante medlemsstats kompetente myndigheder
b)
lange og korte positioner i aktiver, der udstedes af institutter, som er omfattet af kapitalgrundlagskravene i denne forordning, der af det pågældende institut betragtes som tilstrækkeligt likvide, og hvis investeringskvalitet efter instituttets eget skøn som minimum svarer til de aktiver, der er nævnt i tabel 1, anden række
c)
værdipapirer udstedt af institutter, hvis kreditkvalitet skønnes mindst at svare til den, der er knyttet til kreditkvalitetstrin 2 i henhold til standardmetoden for kreditrisici ved eksponeringer mod institutter, og som er underlagt ordninger for regulering og tilsyn, der svarer til dem, der er fastsat i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU.
Institutter, der gør brug af litra a) eller b), skal have en dokumenteret metode til at vurdere, om aktiver opfylder kravene i de nævnte litraer og oplyse de kompetente myndigheder om denne metode.
Artikel 337
Kapitalgrundlagskrav for securitiseringsinstrumenter
1. For så vidt angår instrumenter i handelsbeholdningen, som er securitiseringspositioner, vægter instituttet sine nettopositioner som beregnet i overensstemmelse med artikel 327, stk. 1, ved hjælp af følgende:
a)
for securitiseringspositioner, som ville være omfattet af standardmetoden for kreditrisiko vedrørende samme instituts eksponeringer uden for handelsbeholdningen: 8 % af risikovægten beregnet efter standardmetoden, jf. afsnit II, kapitel 5, afdeling 3
b)
for securitiseringspositioner, som ville være omfattet af IRB-metoden for samme instituts eksponeringer uden for handelsbeholdningen: 8 % af risikovægten beregnet efter IRB-metoden, jf. afsnit II, kapitel 5, afdeling 3.
2. Tilsynsmetoden i artikel 262 kan anvendes, hvis instituttet kan udarbejde estimater af PD og i påkommende tilfælde eksponeringsværdi og LGD som input til tilsynsmetoden i overensstemmelse med kravene for estimering af disse parametre efter IRB-metoden, jf. afdeling II, kapitel 3.
Et andet institut end et eksponeringsleverende institut, som ville kunne anvende metoden til samme securitiseringsposition uden for sin handelsbeholdning, må kun anvende den, hvis der er givet tilladelse hertil af de kompetente myndigheder, idet denne gives, hvis instituttet opfylder betingelsen i første afsnit.
Estimater af PD og LGD som input til tilsynsmetoden kan alternativt også udarbejdes på basis af estimater, der fremkommer ved anvendelse af metoden vedrørende forøget misligholdelses- og migreringsrisiko i et institut, der har fået tilladelse til at anvende en intern model i forbindelse med gældsinstrumenters specifikke risiko. Dette alternativ må kun anvendes, hvis de kompetente myndigheder har givet tilladelse hertil, idet en sådan tilladelse gives, hvis sådanne estimater opfylder de kvantitative krav for IRB-metoden, der er fastsat i afdeling II, kapitel 3.
I henhold til artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 udsteder EBA retningslinjer for brugen af estimater for PD og LGD som input, når disse estimater er baseret på IRB-metoden.
3. For securitiseringspositioner, som ville få tildelt en supplerende risikovægt i henhold til artikel 407, anvendes 8 % af den samlede risikovægt.
Bortset fra securitiseringspositioner behandlet i henhold til artikel 338, stk. 4, adderer instituttet sine vægtede positioner, der fremkommer ved anvendelse af nærværende artikel (uanset om de er lange eller korte), for at beregne kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko.
4. Som en undtagelse fra stk. 4, andet afsnit, adderer instituttet i en overgangsperiode, der slutter den 31. december 2014, sine vægtede lange nettopositioner og sine vægtede korte nettopositioner særskilt. Den største af disse summer udgør kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko. Dog indberetter instituttet til den kompetente myndighed i hjemlandet kvartalsvis den samlede sum af sine vægtede lange nettopositioner og af sine vægtede korte nettopositioner fordelt på typer af underliggende aktiver.
5. Når et eksponeringsleverende institut med hensyn til en traditionel securitisering ikke opfylder betingelserne for en væsentlig risikooverførsel i artikel 243, skal det i beregningen af kapitalgrundlagskravet i henhold til nærværende artikel medtage de securitiserede eksponeringer i stedet for sine securitiseringspositioner fra denne securitisering.
Når et eksponeringsleverende institut med hensyn til en syntetisk securitisering ikke opfylder betingelserne for en væsentlig risikooverførsel i artikel 449, skal det i beregningen af kapitalgrundlagskravet i henhold til nærværende artikel medtage de securitiserede eksponeringer fra denne securitisering, men ikke enhver kreditrisikoafdækning opnået for den securitiserede portefølje.
Artikel 338
Kapitalgrundlagskrav for korrelationshandelsporteføljen
1. Korrelationshandelsporteføljen består af securitiseringspositioner og "nth to default"-kreditderivater, der opfylder samtlige følgende kriterier:
a)
Positionerne er hverken resecuritiseringspositioner eller optioner på en securitiseringstranche eller noget andet derivat af securitiseringseksponeringer, der ikke giver en pro rata-andel af udbetalingen af en securitiseringstranche.
b)
Alle referenceinstrumenterne henhører under en af følgende kategorier:
i)
"single-name"-instrumenter, herunder "single-name"-kreditderivater, for hvilke der findes et likvidt marked for både køb og salg
ii)
almindeligt handlede indeks, som er baseret på disse referenceenheder.
Det vurderes, at der findes et marked for både køb og salg, hvis der foreligger uafhængige tilbud baseret på god tro om at købe og sælge eller aktuelle konkurrencedygtige noteringer for køb og salg baseret på god tro, således at der inden for en dag kan fastsættes en pris, som står i rimeligt forhold til den seneste salgspris, og der kan ske afvikling til en sådan pris i løbet af relativt kort tid i overensstemmelse med normal handelskutyme.
2. Positioner, der henviser til et af følgende, kan ikke indgå i korrelationshandelsporteføljen:
a)
et underliggende instrument, der kan henføres til eksponeringsklassen "detaileksponeringer" eller til eksponeringsklassen "eksponeringer sikret ved pant i fast ejendom" i henhold til standardmetoden for kreditrisici uden for et instituts handelsbeholdning
b)
en fordring på en SPE med direkte eller indirekte sikkerhed i en position, der ikke i selv opfylder betingelserne for indregning i korrelationshandelsporteføljen i henhold til stk. 1 og nærværende stykke.
3. Et institut kan i korrelationshandelsporteføljen medtage positioner, der hverken er securitiseringspositioner eller "nth to default"-kreditderivater, men som afdækker andre positioner i denne portefølje, forudsat at der eksisterer et likvidt marked for både køb og salg som beskrevet i stk. 1, sidste afsnit, for det pågældende instrument eller de underliggende instrumenter.
4. Et institut kan fastsætte kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko vedrørende korrelationshandelsporteføljen som det højeste af følgende beløb:
a)
det samlede kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko vedrørende korrelationshandelsporteføljens lange nettopositioner alene
b)
det samlede kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko vedrørende korrelationshandelsporteføljens korte nettopositioner alene.
Underafdeling 2
Generel risiko
Artikel 339
Beregning af den generelle risiko på grundlag af løbetid
1. Med henblik på beregning af kapitalgrundlagskravet i relation til generel risiko skal alle positioner vægtes efter løbetid som beskrevet i stk. 2 for at bestemme kapitalgrundlagskravet i forhold til dem. Kapitalkravet nedsættes, når en vægtet position indehaves sideløbende med en vægtet position med modsat fortegn i samme løbetidsbånd. Kapitalkravet nedsættes også, når de vægtede positioner med modsat fortegn henhører under forskellige løbetidsbånd, idet nedsættelsen da vil afhænge såvel af, om de to positioner falder i samme zone eller ej, som af, hvilke zoner de henhører under.
2. Instituttet fordeler sine nettopositioner på de relevante løbetidsbånd i enten anden eller tredje kolonne i tabel 2 i stk. 4. Det gøres på baggrund af restløbetiden for fast forrentede instrumenter og på grundlag af perioden indtil næste rentefastsættelse for andre instrumenter. Instituttet skelner endvidere mellem gældsinstrumenter med en kuponrente på 3 % og derover og gældsinstrumenter med en kuponrente på under 3 % og anbringer dem i overensstemmelse hermed i enten anden eller tredje kolonne i tabel 2. Derefter ganges hver position med den vægt, der er anført for det pågældende løbetidsbånd i fjerde kolonne i tabel 2.
3. Derefter adderer instituttet de vægtede lange positioner og de vægtede korte positioner i hvert løbetidsbånd. Størrelsen af de førstnævnte, der matches af sidstnævnte i et givet løbetidsbånd, er den vægtede matchede position i det pågældende løbetidsbånd, mens den resterende lange eller korte position er den vægtede umatchede position i samme løbetidsbånd. Endelig beregnes summen af de vægtede matchede positioner i alle løbetidsbånd.
4. Instituttet beregner summen af de vægtede umatchede lange positioner for de bånd, der indgår i hver af zonerne i tabel 2, med henblik på at beregne den vægtede umatchede lange position i hver enkelt zone. På samme måde beregnes summen af de vægtede umatchede korte positioner i hvert enkelt løbetidsbånd i en bestemt zone med henblik på at beregne den vægtede umatchede korte position i den pågældende zone. Den del af den vægtede umatchede lange position i en given zone, der matches af den vægtede umatchede korte position i samme zone, er den vægtede matchede position i den pågældende zone. Den del af den vægtede umatchede lange eller korte position i en zone, der ikke kan matches, er den vægtede umatchede position i den pågældende zone.
Tabel 2
Zone
Løbetidsbånd
Vægt (%)
Forudsat renteændring (%)
Kuponrente på 3 % og derover
Kuponrente på under 3 %
1
0 ≤ 1 måned
0 ≤ 1 måned
0,00
-
1 ≤ 3 måneder
1 ≤ 3 måneder
0,20
1,00
3 ≤ 6 måneder
3 ≤ 6 måneder
0,40
1,00
6 ≤ 12 måneder
6 ≤ 12 måneder
0,70
1,00
2
1 ≤ 2 år
1,0 ≤ 1,9 år
1,25
0,90
2 ≤ 3 år
1,9 ≤ 2,8 år
1,75
0,80
3 ≤ 4 år
2,8 ≤ 3,6 år
2,25
0,75
3
4 ≤ 5 år
3,6 ≤ 4,3 år
2,75
0,75
5 ≤ 7 år
4,3 ≤ 5,7 år
3,25
0,70
7 ≤ 10 år
5,7 ≤ 7,3 år
3,75
0,65
10 ≤ 15 år
7,3 ≤ 9,3 år
4,50
0,60
15 ≤ 20 år
9,3 ≤ 10,6 år
5,25
0,60
20 år
10,6 ≤ 12,0 år
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 år
8,00
0,60
20 år
12,50
0,60
5. Størrelsen af den vægtede umatchede lange eller korte position i zone 1, der matches af den vægtede umatchede korte eller lange position i zone 2, er derefter den vægtede matchede position mellem zone 1 og 2. Samme beregning foretages derefter for den del af den vægtede umatchede position i zone 2, der resterer, og den vægtede umatchede position i zone 3 med henblik på at beregne den vægtede matchede position mellem zone 2 og 3.
6. Instituttet kan vende rækkefølgen i stk. 5 om, således at den vægtede matchede position mellem zone 2 og 3 beregnes før beregningen af positionen mellem zone 1 og 2.
7. Resten af den vægtede umatchede position i zone 1 matches derefter med det, der resterer i zone 3, efter at denne zone er blevet matchet med zone 2, hvorved den vægtede matchede position mellem zone 1 og 3 fremkommer.
8. Efter de tre separate matchingberegninger i stk. 5, 6 og 7 adderes eventuelle restpositioner.
9. Instituttets kapitalgrundlagskrav beregnes som summen af:
a)
10 % af summen af de vægtede matchede positioner i alle løbetidsbånd
b)
40 % af den vægtede matchede position i zone 1
c)
30 % af den vægtede matchede position i zone 2
d)
30 % af den vægtede matchede position i zone 3
e)
40 % af de vægtede matchede positioner mellem zone 1 og 2 og mellem zone 2 og 3
f)
150 % af den vægtede matchede position mellem zone 1 og 3
g)
100 % af de resterende vægtede umatchede positioner.
Artikel 340
Beregning af den generelle risiko på grundlag af varighed
1. Institutterne kan anvende en metode til beregning af kapitalgrundlagskravet i relation til generel risiko ved gældsinstrumenter, der afspejler varigheden, i stedet for den metode, der er beskrevet i artikel 339, hvis de gør det konsistent.
2. Efter den i stk. 1 omhandlede varighedsbaserede metode beregner instituttet på grundlag af det fastforrentede gældsinstruments markedsværdi dets effektive rente, som er dets implicitte diskonteringssats. I tilfælde af instrumenter med variabel rente beregner instituttet på grundlag af hvert instruments markedsværdi dets effektive rente under antagelse af, at hovedstolen forfalder på det tidspunkt, hvor renten kan fastlægges næste gang.
3. Instituttet beregner derefter den modificerede varighed for hvert gældsinstrument efter følgende formel:
hvor:
D
=
varighed beregnet efter følgende formel:
hvor:
R
=
effektiv rente
Ct
=
afdrag og renter på tidspunkt t
M
=
samlet løbetid.
Der skal foretages justering af beregningen af den modificerede varighed for gældsinstrumenter, som er underlagt risiko for førtidig indfrielse. EBA udarbejder i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 retningslinjer for, hvordan sådanne justeringer anvendes.
4. Instituttet placerer hvert af gældsinstrumenterne i den relevante zone i tabel 3. Dette gøres på grundlag af den modificerede varighed af det enkelte instrument.
Tabel 3
Zone
Modificeret varighed
(år)
Forudsat rente (ændring i %)
1
0 ≤ 1,0
1,0
2
1,0 ≤ 3,6
0,85
3
3,6
0,7
5. Instituttet beregner derefter den varighedsvægtede position for hvert instrument ved at gange markedsværdien med den modificerede varighed og med den forudsatte renteændring for et instrument med den pågældende modificerede varighed (se kolonne 3 i tabel 3).
6. Instituttet skal beregne sine varighedsvægtede lange og korte positioner i hver enkelt zone. Førstnævntes størrelse, der matches med sidstnævnte i hver enkelt zone, er den varighedsvægtede matchede position i den pågældende zone.
Instituttet beregner derefter den varighedsvægtede umatchede position i hver enkelt zone. Det følger derefter de fremgangsmåder, der er fastsat for vægtede umatchede positioner i artikel 339, stk. 5-8.
7. Instituttets kapitalgrundlagskrav beregnes som summen af:
a)
2 % af summen af den varighedsvægtede matchede position i hver zone
b)
40 % af de varighedsvægtede matchede positioner mellem zone 1 og 2 og mellem zone 2 og 3
c)
150 % af den varighedsvægtede matchede position mellem zone 1 og 3
d)
100 % af de resterende varighedsvægtede umatchede positioner.
Afdeling 3
Aktier
Artikel 341
Nettopositioner i aktieinstrumenter
1. Instituttet adderer særskilt alle sine lange nettopositioner og alle sine korte nettopositioner i henhold til artikel 327. Summen af den absolutte værdi af de to tal er dets samlede bruttoposition.
2. Instituttet beregner særskilt for hvert marked forskellen mellem summen af de lange og de korte nettopositioner. Summen af den absolutte værdi af disse forskelle er dets samlede nettoposition.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, der definerer begrebet "marked" som omhandlet i stk. 2.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 342
Specifik risiko vedrørende aktieinstrumenter
Instituttet beregner kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko som 8 % af sin samlede bruttoposition.
Artikel 343
Generel risiko vedrørende aktieinstrumenter
Kapitalgrundlagskravet i relation til generel risiko er 8 % af instituttets samlede nettoposition.
Artikel 344
Aktieindeks
1. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med lister over de aktieindeks, for hvilke fremgangsmåderne i stk. 4, andet punktum, kan anvendes.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
2. Indtil ikrafttrædelsen af de i stk. 1 omhandlede tekniske standarder kan institutterne vedblive med at anvende den i stk. 3 og 4 omhandlede fremgangsmåde, hvis de kompetente myndigheder har anvendt denne fremgangsmåde før den 1. januar 2014.
3. Aktieindeksfutures, deltaækvivalente instrumenter, der svarer til optioner baseret på aktieindeksfutures, og aktieindeks, i det følgende samlet benævnt aktieindeksfutures, kan opdeles i positioner i hver af de aktier, som indeksene består af. Disse positioner kan behandles som underliggende positioner i de pågældende aktier og kan modregnes i positioner med modsat fortegn i de underliggende aktier selv. Institutterne skal underrette den kompetente myndighed om deres brug af denne fremgangsmåde.
4. Hvis en aktieindeksfuture ikke opdeles i underliggende positioner, behandles den, som om det drejede sig om en individuel aktie. Der kan imidlertid ses bort fra den specifikke risiko vedrørende den individuelle aktie, hvis den pågældende aktieindeksfuture er børshandlet og repræsenterer et relevant tilstrækkeligt diversificeret indeks.
Afdeling 4
Emissionsgaranti
Artikel 345
Reduktion af nettopositioner
1. For så vidt angår emissionsgaranti for gælds- og aktieinstrumenter, kan et institut anvende følgende fremgangsmåde til at beregne sine kapitalgrundlagskrav. Instituttet beregner først nettopositionerne ved fradrag af garanterede positioner, som tredjemænd har tegnet sig for eller forpligtet sig til at aftage på grundlag af en formel aftale. Instituttet nedsætter derefter nettopositionerne med de i tabel 4 angivne reduktionsfaktorer og beregner sine kapitalgrundlagskrav under anvendelse af de nedsatte garanterede positioner.
Tabel 4
0. arbejdsdag
100 %
1. arbejdsdag
90 %
2. til 3. arbejdsdag
75 %
4. arbejdsdag
50 %
5. arbejdsdag
25 %
Efter 5. arbejdsdag
0 %
"0. arbejdsdag" er den arbejdsdag, hvor instituttet uden yderligere betingelser har forpligtet sig til at aftage en kendt mængde værdipapirer til en aftalt pris.
2. Institutterne underretter de kompetente myndigheder om deres brug af stk. 1.
Afdeling 5
Kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko vedrørende positioner, der afdækkes med kreditderivater
Artikel 346
Udligning af afdækning med kreditderivater
1. Der kan foretages udligning af afdækning med kreditderivater i overensstemmelse med principperne i stk. 2-6.
2. Institutterne skal behandle positionen i kreditderivatet som det ene element og den afdækkede position, der har den samme nominelle eller i givet fald fiktive værdi, som det andet element.
3. Der foretages fuld indregning, når værdien af de to elementer altid bevæger sig i modsat retning og stort set i samme omfang. Dette vil være tilfældet i følgende situationer:
a)
De to elementer består af fuldstændig identiske instrumenter.
b)
En lang kontantposition afdækkes med en "total rate of return swap" (eller omvendt), og der er fuldkommen match mellem referenceforpligtelsen og den underliggende eksponering (dvs. kontantpositionen). Swappens løbetid kan være forskellig fra den underliggende eksponering.
I sådanne tilfælde pålægges der ikke kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko på nogen side af positionen.
4. Der foretages en 80 % udligning, når værdien af de to elementer altid bevæger sig i modsat retning, og når der er fuldkommen match mellem referenceforpligtelsen, referenceforpligtelsens og kreditderivatets løbetid og den anvendte valuta for den underliggende eksponering. Derudover må kreditderivatkontraktens hovedegenskaber ikke medføre, at kursudviklingen på kreditderivatet adskiller sig væsentligt fra kontantpositionens kursudvikling. I det omfang der ved transaktionen overføres risiko, modregnes 80 % af den specifikke risiko til den side af transaktionen med det højeste kapitalkrav, mens kravet i relation til den specifikke risiko for den anden side bliver nul.
5. Der foretages delvis udligning, jf. dog stk. 3 og 4, i følgende situationer:
a)
Positionen er omfattet af stk. 3, litra b), men der er manglende match i aktiverne mellem referenceforpligtelsen og den underliggende eksponering. Positionerne opfylder imidlertid følgende betingelser:
i)
Referenceforpligtelsen er sidestillet med eller underordnet den underliggende forpligtelse.
ii)
Den underliggende forpligtelse og referenceforpligtelsen har samme låntager og har "cross default"- eller "cross acceleration"-klausuler, der kan retshåndhæves.
b)
Positionen er omfattet af stk. 3, litra a), eller stk. 4, men der er manglende match i valutaerne eller løbetiden mellem kreditrisikoafdækningen og det underliggende aktiv. En sådan manglende match i valutaerne indgår i kapitalgrundlagskravet i relation til valutarisici.
c)
Positionen er omfattet af stk. 4, men der er manglende match i aktiverne mellem kontantpositionen og kreditderivatet. Det underliggende aktiv indgår imidlertid i de forpligtelser (der skal leveres) i kreditderivatdokumentationen.
I stedet for at addere kapitalgrundlagskravene i relation til specifik risiko for hver side af transaktionen anvendes kun det højeste af de to kapitalgrundlagskrav ved delvis udligning.
6. I alle situationer, der ikke er omfattet af stk. 3, 4 og 5, beregnes der et kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko for begge sider af positionerne separat.
Artikel 347
Udligning af afdækning med "first to default"- og "nth to default"-kreditderivater
I forbindelse med "first to default"- og "nth to default"-kreditderivater anvendes følgende fremgangsmåde for udligning i henhold til artikel 346:
a)
Når et institut opnår kreditrisikoafdækning for en række referenceenheder, som ligger under et kreditderivat, på de vilkår, at den første misligholdelse blandt eksponeringerne udløser forfald, og at denne kredithændelse medfører kontraktens ophør, kan kreditinstituttet modregne den specifikke risiko for referenceenheden med den laveste specifikke risikovægtning blandt de underliggende referenceenheder i overensstemmelse med tabel 1 i artikel 336.
b)
Når den n'te misligholdelse af eksponeringerne udløser udbetaling under kreditrisikoafdækningen, må afdækningskøberen kun modregne den specifikke risiko, hvis der også er risikoafdækning af misligholdelse 1 til n-1, eller når der allerede er forekommet n-1-misligholdelser. I sådanne tilfælde skal metoden svare til den i litra a) angivne for "first to default"-kreditderivater med de nødvendige ændringer for "nth to default"-produkter.
Afdeling 6
Kapitalgrundlagskrav i relation til ciu'er
Artikel 348
Kapitalgrundlagskrav i relation til CIU'er
1. Med forbehold af andre bestemmelser i denne afdeling pålægges positioner i CIU'er et kapitalgrundlagskrav i relation til positionsrisiko omfattende både specifik og generel risiko på 32 %. Med forbehold af artikel 353 sammenholdt med den modificerede behandling som guld i artikel 352, stk. 4, og artikel 367, stk. 2, litra b), pålægges positioner i CIU'er et kapitalgrundlagskrav i relation til positionsrisiko omfattende både specifik og generel risiko samt valutakursrisiko på 40 %.
2. Medmindre andet fremgår af artikel 350, tillades der ikke netting mellem en CIU's underliggende investeringer og instituttets øvrige positioner.
Artikel 349
Generelle kriterier for CIU'er
For CIU'er kan fremgangsmåden i artikel 350 anvendes, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
CIU'ens prospekt eller tilsvarende dokument indeholder samtlige følgende oplysninger:
i)
de aktivkategorier, som CIU'en må investere i
ii)
hvis der gælder investeringsgrænser: relative grænser og metoder til at beregne disse
iii)
hvis der tillades gearing: det højeste gearingsniveau
iv)
hvis der tillades transaktioner med finansielle OTC- derivater eller genkøbstransaktioner eller transaktioner vedrørende udlån eller indskud i værdipapirer: en politik til begrænsning af modpartsrisikoen ved disse transaktioner.
b)
Der aflægges beretning om CIU'ens virksomhed i halvårsrapporter og årsrapporter, således at det bliver muligt at vurdere aktiver og passiver, indtægter og drift i rapporteringsperioden.
c)
CIU'ens certifikater eller aktier kan hver dag på indehaverens forlangende indfris kontant af selskabets aktiver.
d)
Investeringer i CIU'en holdes adskilt fra CIU-administratorens aktiver.
e)
Det investerende institut foretager en fyldestgørende risikovurdering af CIU'en.
f)
CIU'er skal ledes af personer, der er underlagt tilsyn i henhold til direktiv 2009/65/EF eller tilsvarende lovgivning.
Artikel 350
Særlige metoder for CIU'er
1. Hvis instituttet til daglig har kendskab til CIU'ens underliggende investeringer, kan instituttet anvende disse underliggende investeringer med henblik på at beregne kapitalgrundlagskravene i relation til positionsrisiko, omfattende både specifik og generel risiko. Efter denne metode behandles positioner i CIU'er som positioner i CIU'ens underliggende investeringer. Netting tillades mellem positioner i CIU'ens underliggende investeringer og instituttets øvrige positioner, såfremt instituttet har en tilstrækkelig mængde aktier eller certifikater, således at der kan ske indfrielse/oprettelse ved ombytning med de underliggende investeringer.
2. Institutterne kan beregne kapitalgrundlagskravet i relation til positionsrisiko, omfattende både specifik og generel risiko, for positioner i CIU'er ved at formode positioner, der svarer til de positioner, som kræves for at gengive sammensætning og resultater af det eksternt genererede indeks eller den faste kurv af aktier eller gældsbeviser, jf. litra a), på følgende betingelser:
a)
Formålet med CIU'ens mandat er at gengive sammensætningen og resultaterne af et eksternt genereret indeks eller en fast kurv af aktier eller gældsbeviser.
b)
I en periode på mindst seks måneder kan der klart fastsættes en mindstekorrelationkoefficient mellem daglige resultater af CIU'en og det indeks eller den kurv af aktier eller gældsbeviser, som den følger på 0,9 korrelationen.
3. Hvis instituttet ikke til daglig har kendskab til CIU'ens underliggende investeringer, kan instituttet beregne kapitalgrundlagskravet i relation til positionsrisiko, omfattende både specifik og generel risiko, på følgende betingelser:
a)
Det antages, at CIU'en i videst muligt omfang, der er tilladt ifølge dets mandat, først investerer i de aktivklasser, der medfører det højeste kapitalgrundlagskrav i relation til specifik og generel risiko separat og derefter foretager investeringer i faldende orden, indtil den højeste samlede investeringsgrænse er nået. Positionen i CIU'en vil blive behandlet som en direkte post i den formodede position.
b)
Institutterne tager højde for den maksimale eksponering, som de kan få ved at indtage gearede positioner gennem CIU'en, når de beregner deres kapitalgrundlagskrav i relation til specifik og generel risiko separat; dette gøres ved forholdsmæssigt at øge positionen i CIU'en op til den maksimale eksponering mod de underliggende investeringselementer, som følger af mandatet.
c)
Hvis kapitalgrundlagskravet i relation til specifik og generel risiko tilsammen i overensstemmelse med nærværende stykke overstiger det, som er fastsat i artikel 348, stk. 1, fastsættes loftet for kapitalgrundlagskravet på dette niveau.
4. Institutterne kan lade følgende tredjeparter beregne og indberette kapitalgrundlagskravet i relation til positionsrisikoen for de positioner i CIU'er, som er omfattet af stk. 1-4, i overensstemmelse med metoderne i dette kapitel:
a)
depositaren for CIU'en, forudsat at CIU'en udelukkende investerer i værdipapirer og deponerer samtlige værdipapirer hos denne depositar
b)
for andre CIU'er, CIU-administrationsselskabet, forudsat at CIU-administrationsselskabet opfylder kriterierne i artikel 132, stk. 3, litra a).
Rigtigheden af beregningen skal bekræftes af en ekstern revisor.
KAPITEL 3
Kapitalgrundlagskrav i relation til valutakursrisiko
Artikel 351
Bagatelgrænse og vægtning for valutakursrisiko
Hvis summen af et instituts samlede nettovalutaposition og dets nettoguldposition beregnet efter proceduren i artikel 352, herunder valuta- og guldpositioner, for hvilke der beregnes kapitalgrundlagskrav efter en intern model, overstiger 2 % af dets samlede kapitalgrundlag, skal instituttet beregne et kapitalgrundlagskrav i relation til valutakursrisiko. Kapitalgrundlagskravet i relation til valutakursrisiko er 8 % af summen af dets samlede nettovalutapositioner og dets nettoguldpositioner i indberetningsvalutaen.
Artikel 352
Beregning af den samlede nettovalutakursposition
1. Instituttets åbne nettoposition i hver enkelt valuta (inklusive indberetningsvalutaen) og i guld beregnes som summen af følgende elementer (positive eller negative):
a)
nettospotpositionen (dvs. alle aktivposter minus alle passivposter, inklusive påløbne, men endnu ikke forfaldne renter, i den pågældende valuta eller, for gulds vedkommende, nettospotpositionen i guld)
b)
nettoterminspositionen (dvs. alle beløb, der vil indgå, minus alle beløb, der skal udbetales i henhold til valuta- og guldfutures og den for valuta- og guldswaps underliggende hovedstol, der ikke indgår i spotpositionen)
c)
de uigenkaldelige garantier og lignende instrumenter, der med sikkerhed vil blive effektive og kan forventes at være uerholdelige
d)
nettodeltaækvivalenten eller den deltabaserede ækvivalent af den samlede mængde af valuta- og guldoptioner
e)
markedsværdien af andre optioner.
Det delta, der anvendes i forbindelse med litra d), skal være det, der gælder for den pågældende børs. For OTC-optioner, eller når delta ikke findes fra den pågældende børs, kan instituttet selv beregne delta under anvendelse af en passende model, hvis de kompetente myndigheder giver tilladelse hertil. Tilladelsen gives, hvis modellen giver et tilstrækkeligt nøjagtigt skøn over ændringen i optionens eller warrantens værdi for så vidt angår mindre ændringer i markedsprisen på det underliggende instrument.
Instituttet kan medtage fremtidige nettoindtægter/udgifter, der endnu ikke er modtaget/afholdt, men allerede fuldt afdækket, hvis det gør det konsistent.
Instituttet kan opdele nettopositioner i sammensatte valutaer i de deltagende valutaer ifølge de gældende kvoter.
2. De positioner, som et institut bevidst har taget for at afdække sine kapitalprocent jf. artikel 92, stk. 1, mod den negative virkning af valutakursændringer, kan med de kompetente myndigheders tilladelse udelades fra beregningen af de åbne nettovalutapositioner. Sådanne positioner skal være af ikkehandelsmæssig eller strukturel karakter, og enhver ændring i betingelserne for udeladelsen skal godkendes særskilt af de kompetente myndigheder. Samme fremgangsmåde på samme betingelser kan anvendes på positioner, som et institut besidder vedrørende poster, der allerede er fratrukket ved beregningen af kapitalgrundlaget.
3. Et institut kan anvende nettonutidsværdien ved beregning af den åbne nettoposition i hver valuta og i guld, hvis det anvender denne fremgangsmåde konsistent.
4. Korte og lange nettopositioner i hver enkelt valuta, bortset fra indberetningsvalutaen, og korte eller lange nettopositioner i guld omregnes til indberetningsvalutaen til markedsspotkurs. De lægges derefter sammen hver for sig, således at der fremkommer henholdsvis et samlet beløb for korte nettopositioner og et samlet beløb for lange nettopositioner. Den højeste af disse to summer er instituttets samlede nettovalutaposition.
5. Institutterne skal på dækkende vis i kapitalgrundlagskravene afspejle andre risici, ud over deltarisikoen, i forbindelse med optioner.
6. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, der definerer en række metoder til i kapitalgrundlagskravene at afspejle andre risici end deltarisikoen, på en måde, der står i et rimeligt forhold til omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter i optioner.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2013.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Indtil ikrafttrædelsen af de i første afsnit omhandlede tekniske standarder kan de kompetente myndigheder vedblive med at anvende de nuværende nationale fremgangsmåder, hvis de kompetente myndigheder har anvendt disse fremgangsmåder før den 31. december 2013.
Artikel 353
Valutakursrisiko for CIU'er
1. Ved anvendelsen af artikel 352 skal der for CIU'er tages hensyn til CIU'ens faktiske valutapositioner.
2. Institutterne kan anvende følgende tredjeparters indberetning om valutapositionerne i CIU'en:
a)
depositaren for CIU'en, forudsat at CIU'en udelukkende investerer i værdipapirer og deponerer samtlige værdipapirer hos denne depositar
b)
for andre CIU'er, CIU-administrationsselskabet, forudsat at CIU-administrationsselskabet opfylder kriterierne i artikel 132, stk. 3, litra a).
Rigtigheden af beregningen skal bekræftes af en ekstern revisor.
3. Hvis et institut ikke har kendskab til valutapositionerne i en CIU, formodes det, at CIU'en har investeret op til det maksimum, der er tilladt i CIU'ens mandat, i fremmed valuta, og i deres handelsbeholdningspositioner skal institutterne tage hensyn til den højeste indirekte eksponering, som de kan få, ved at CIU'en foretager gearede investeringer, når de beregner deres kapitalgrundlagskrav i relation til valutakursrisikoen. Dette gøres ved forholdsmæssigt at forøge positionen i CIU'en op til den maksimale eksponering, denne kan have i de underliggende investeringsaktiver på grundlag af sit investeringsmandatet. CIU'ens formodede valutaposition behandles som en særskilt valuta i henhold til behandlingen af investeringer i guld, dog således, at den samlede lange position lægges til den samlede lange åbne valutaposition, og den samlede korte position kan lægges til den samlede korte åbne valutaposition, hvis det vides om CIU'ens investeringer er lange eller korte. Der kan ikke foretages netting mellem sådanne positioner før beregningen.
Artikel 354
Snævert forbundne valutaer
1. Institutterne kan opfylde lavere kapitalgrundlagskrav i relation til positioner i relevante snævert forbundne valutaer. To valutaer anses for at være indbyrdes snævert forbundne, hvis - på grundlag af den daglige valutakurs inden for de forudgående tre eller fem år - sandsynligheden for, at der på lige store positioner med modsat fortegn i sådanne valutaer inden for de nærmeste ti arbejdsdage opstår et tab, som er højst 4 % af værdien af den pågældende matchede position (vurderet i indberetningsvalutaen), er mindst 99 %, når der anvendes en iagttagelsesperiode på tre år, og 95 %, når der anvendes en iagttagelsesperiode på fem år. Kapitalgrundlagskravet i forbindelse med matchede positioner i to indbyrdes snævert forbundne valutaer er 4 % af værdien af den matchede position.
2. Ved beregningen af krav i dette kapitel kan institutterne se bort fra positioner i valutaer, som er underlagt en juridisk bindende mellemstatslig aftale om begrænsning af deres udsving i forhold til andre valutaer omfattet af samme aftale. Institutter skal beregne deres matchede positioner i sådanne valutaer og underlægge dem et kapitalgrundlagskrav, som ikke er lavere end halvdelen af det ifølge den mellemstatslige aftale tilladte maksimale udsving for de pågældende valutaer.
3. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med lister over de valutaer, for hvilke fremgangsmåden i stk. 1 kan anvendes.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
4. Kapitalgrundlagskravet for matchede positioner i valutaerne for de medlemsstater, der deltager i anden fase af Den Økonomiske Monetære Union, kan beregnes som 1,6 % af værdien af de matchede positioner.
5. Kun de umatchede positioner i valutaer som omhandlet i denne artikel indgår i den samlede nettovalutaposition., jf. artikel 352, stk. 4.
6. Instituttet kan efter udtrykkelig tilladelse fra sin kompetente myndighed anvende et kapitalgrundlag på 0 % indtil udgangen af 2017, hvis to valutaers daglige kurs i de foregående tre eller fem år på grundlag af lige store positioner med modsat fortegn i ti på hinanden følgende arbejdsdage viser, at de to valutaer er fuldstændig positivt korreleret, og at instituttet altid kan opnå et kursspænd på nul i de pågældende handler.
KAPITEL 4
Kapitalgrundlagskrav i relation til råvarerisiko
Artikel 355
Valg af metode i forbindelse med råvarerisiko
Institutterne beregner kapitalgrundlagskravet i relation til råvarerisiko ved hjælp af en af de metoder, der er fastsat i artikel 356, 357 eller 358, jf. dog artikel 359, 360 eller 361.
Artikel 356
accesorisk virksomhed inden for råvarer
1. Institutter med accessorisk virksomhed inden for landbrugsråvarer kan fastsætte kapitalgrundlagskravet for deres fysiske lager af råvarer ved udgangen af hvert år for det følgende år, hvis samtlige følgende kriterier er opfyldt:
a)
De har på ethvert tidspunkt af året et kapitalgrundlag i relation til denne risiko, som ikke er mindre end det gennemsnitlige kapitalgrundlagskrav i relation til risikoen beregnet på et konservativt grundlag for det kommende år.
b)
De beregner på et konservativt grundlag den forventede volatilitet for det tal, der er beregnet i henhold til litra a).
c)
Deres gennemsnitlige kapitalgrundlagskrav i relation til denne risiko overstiger ikke 5 % af deres kapitalgrundlag eller 1 mio. EUR, og, under hensyn til den i henhold til litra b) beregnede volatilitet, det forventede maksimale kapitalgrundlagskrav overstiger ikke 6,5 % af deres kapitalgrundlag.
d)
Institutterne overvåger løbende, om de i henhold til litra a) og b) gennemførte beregninger stadig afspejler de faktiske forhold.
2. Institutterne skal underrette de kompetente myndigheder om deres brug af den i stk. 1 omhandlede mulighed.
Artikel 357
Positioner i råvarer
1. Alle positioner i råvarer eller råvarederivater anføres i standardmåleenheden. Spotprisen for de enkelte råvarer udtrykkes i indberetningsvalutaen.
2. Positioner i guld eller guldderivater betragtes som værende underlagt valutakursrisiko og behandles i henhold til henholdsvis kapitel 3 eller 5 med hensyn til beregningen af råvarerisikoen.
3. Med henblik på anvendelsen af artikel 360, stk. 1, er overskuddet af instituttets lange positioner i forhold til dets korte positioner eller omvendt i samme råvarer og identiske råvarefutures, optioner og warrants dets nettoposition i hver af de enkelte råvarer. Derivater behandles som positioner i den underliggende råvare, jf. artikel 358.
4. Ved beregning af en position i en råvare behandles følgende positioner som positioner i den samme råvare:
a)
positioner i forskellige underkategorier af råvarer i tilfælde, hvor underkategorierne kan erstatte hinanden indbyrdes
b)
positioner i lignende råvarer, hvis de er næsten indbyrdes substituerbare, og hvis der helt klart kan konstateres en korrelation på mindst 0,9 mellem prisbevægelserne over en minimumsperiode på et år.
Artikel 358
Særlige instrumenter
1. Råvarefutures og terminsforpligtelser til køb eller salg af individuelle råvarer inkorporeres i målingssystemet som fiktive værdier på grundlag af standardmåleenheden og tildeles en løbetid på grundlag af udløbsdatoen.
2. Råvareswaps, hvor en fast pris udgør det ene element i transaktionen og den aktuelle markedspris det andet, behandles som en serie positioner, der svarer til kontraktens fiktive beløb, hvor, hvis det er relevant, en enkelt position svarer til hver betaling på swappen og indpasses i løbetidsbåndet i artikel 359, stk. 1. Positioner er lange, hvis instituttet betaler en fast pris og får en variabel pris, og korte, hvis instituttet får en fast pris og betaler en variabel pris. Råvareswaps, hvis transaktionselementer er forskellige råvarer, indplaceres i de relevante kategorier i løbetidsmetoden.
3. Optioner og warrants baseret på råvarer eller råvarebaserede afledte instrumenter behandles med henblik på dette bilag, som om de var positioner af samme værdi som det underliggende instrument, som optionen vedrører, ganget med optionens delta ved anvendelsen af dette kapitel. De kan modregnes med en hvilken som helst modsvarende position i samme underliggende råvare eller råvarederivat. Det delta, der anvendes, skal være det, der gælder for den pågældende børs. For OTC-optioner, eller når delta ikke findes fra den pågældende børs, kan instituttet selv beregne delta under anvendelse af en passende model, hvis de kompetente myndigheder giver tilladelse hertil. Tilladelsen gives, hvis modellen giver et tilstrækkeligt nøjagtigt skøn over ændringen i optionens eller warrantens værdi for så vidt angår mindre ændringer i markedsprisen på det underliggende instrument.
Institutterne skal på dækkende vis i kapitalgrundlagskravene afspejle andre risici, ud over deltarisikoen, i forbindelse med optioner.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder, der definerer en række metoder til i kapitalgrundlagskravene at afspejle andre risici end deltarisikoen, på en måde, der står i et rimeligt forhold til omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter i optioner.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2013.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Indtil ikrafttrædelsen af de i første afsnit omhandlede tekniske standarder kan de kompetente myndigheder vedblive med at anvende de nuværende nationale fremgangsmåder, hvis de kompetente myndigheder har anvendt disse fremgangsmåder før den 31. december 2013.
5. Institutter, der er et af følgende, medtager de pågældende råvarer i beregningen af deres kapitalgrundlagskrav i relation til råvarerisiko:
a)
overdrageren af råvarer eller garanterede rettigheder til at erhverve råvarer under en genkøbsaftale
b)
udlåneren af råvarer i en råvareudlånsaftale.
Artikel 359
Løbetidsmetoden
1. Instituttet anvender en separat løbetidsmetode i overensstemmelse med tabel 1 for hver råvare. Alle positioner i den pågældende råvare opføres i de relevante løbetidsbånd. Fysiske lagre opføres i første løbetidsbånd mellem 0 og til og med 1 måned.
Tabel 1
Løbetidsbånd
(1)
Spreadsats (%)
(2)
0 ≤ 1 måned
1,50
1 ≤ 3 måneder
1,50
3 ≤ 6 måneder
1,50
6 ≤ 12 måneder
1,50
1 ≤ 2 år
1,50
2 ≤ 3 år
1,50
3 år
1,50
2. Positioner i samme råvare kan modregnes og opføres i de relevante løbetidsbånd på nettobasis, hvis:
a)
der er tale om positioner i kontrakter, der udløber på den samme dato
b)
der er tale om positioner i kontrakter, der udløber inden for ti dage efter hinanden, og hvis kontrakterne handles på markeder med daglige leveringstidspunkter.
3. Derefter beregner instituttet summen af de vægtede lange positioner og summen af de vægtede korte positioner i hvert løbetidsbånd. Størrelsen af førstnævnte, der matches af sidstnævnte i et givet løbetidsbånd, er de matchede positioner i det pågældende løbetidsbånd, mens den resterende lange eller korte position er den umatchede position i samme løbetidsbånd.
4. Den del af den umatchede lange position i et givet løbetidsbånd, der matches af en umatchet kort position, eller omvendt, i et løbetidsbånd længere ude, er den matchede position mellem de to løbetidsbånd. Den del af den umatchede lange eller korte position, der ikke kan matches på denne måde, er den umatchede position.
5. Instituttets kapitalgrundlagskrav for hver enkelt råvare beregnes på grundlag af den relevante løbetidsmetode som summen af følgende:
a)
summen af de matchede lange og korte positioner, ganget med den relevante spreadsats som anført i kolonne 2 i tabel 1 for hvert løbetidsbånd og med råvarens spotpris
b)
den matchede position mellem to løbetidsbånd for hvert løbetidsbånd, hvortil en umatchet position overføres, ganget med 0,6 %, hvilket er overførselssatsen ("carry rate"), og med råvarens spotpris
c)
de resterende umatchede positioner, ganget med 15 %, hvilket er outrightsatsen, og med råvarens spotpris.
6. Instituttets samlede kapitalgrundlagskrav i relation til råvarerisiko beregnes som summen af kapitalgrundlagskravene, beregnet for hver enkelt råvare i overensstemmelse med stk. 5.
Artikel 360
Forenklet metode
1. Instituttets kapitalgrundlagskrav for hver råvare beregnes som summen af:
a)
15 % af nettopositionen, lang eller kort, ganget med råvarens spotpris
b)
3 % af bruttopositionen, lang plus kort, ganget med råvarens spotpris.
2. Instituttets samlede kapitalgrundlagskrav i relation til råvarerisiko beregnes som summen af kapitalgrundlagskravene beregnet for hver enkelt råvare i overensstemmelse med stk. 1.
Artikel 361
Udvidet løbetidsmetode
Institutterne kan anvende de spread-, carry- og outright-minimumssatser, der er anført i nedenstående tabel 2, i stedet for de satser, der er fastsat i artikel 359, forudsat at de:
a)
i betydeligt omfang handler med råvarer
b)
har en tilstrækkeligt diversificeret råvareportefølje
c)
endnu ikke er i stand til at anvende interne modeller til beregning af kapitalgrundlagskravet i relation til råvarerisiko.
Tabel 2
Ædelmetaller
(eksklusive guld)
Uædle metaller
Landbrugsprodukter
Andre, inklusive energiprodukter
Spreadsats (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Carrysats (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Outrightsats (%)
8
10
12
15
Institutterne skal underrette deres kompetente myndigheder om deres brug af denne artikel samt forelægge dokumentation for deres bestræbelser på at indføre en intern model til beregning af kapitalgrundlagskravet i relation til råvarerisiko.
KAPITEL 5
Anvendelse af interne modeller til beregning af kapitalgrundlagskrav
Afdeling 1
Tilladelse og kapitalgrundlagskrav
Artikel 362
Specifikke og generelle risici
Positionsrisikoen i forbindelse med et handlet gældsinstrument eller et handlet aktieinstrument eller et derivat deraf kan opdeles i to komponenter ved anvendelsen af dette kapitel. Den ene komponent er dens specifikke risikokomponent og skal omfatte risikoen for kursændringer for det pågældende instrument på grund af faktorer, der står i forbindelse med emittenten eller, for afledte instrumenter, emittenten af det underliggende instrument. Den generelle risikokomponent omfatter risikoen for en kursændring for instrumentet, der for handlede gældsinstrumenter eller derivater heraf skyldes en ændring i rentesatserne eller for aktier eller aktiederivater større bevægelser på aktiemarkedet, der ikke står i forbindelse med særlige forhold vedrørende de enkelte værdipapirer.
Artikel 363
Tilladelse til at anvende interne modeller
1. Efter at have kontrolleret et instituts overholdelse af kravene i henholdsvis afdeling 2, 3 og 4 giver de kompetente myndigheder institutter tilladelse til at beregne deres kapitalgrundlagskrav i relation til en eller flere af følgende risikokategorier under anvendelse af deres interne modeller i stedet for eller i kombination med metoderne i kapitel 2, 3 og 4:
a)
generel risiko vedrørende aktieinstrumenter
b)
specifik risiko vedrørende aktieinstrumenter
c)
generel risiko vedrørende gældsinstrumenter
d)
specifik risiko vedrørende gældsinstrumenter
e)
valutarisiko
f)
råvarerisiko.
2. For risikokategorier, for hvilke instituttet ikke har fået den i stk. 1 omhandlede tilladelse til at anvende sine interne modeller, beregner instituttet fortsat sine kapitalgrundlagskrav i overensstemmelse med henholdsvis kapitel 2, 3 og 4. De kompetente myndigheders tilladelse til at anvende interne modeller kræves for hver risikokategori og gives kun, hvis den interne model omfatter en betydelig andel af positionerne i en bestemt risikokategori.
3. Væsentlige ændringer i anvendelsen af interne modeller, som instituttet har fået tilladelse til at anvende, udvidet anvendelse af interne modeller, som instituttet har fået tilladelse til at anvende, særlig til at omfatte yderligere risikokategorier, og den første beregning af value-at-risk i stresssituationer i henhold til artikel 365, stk. 2, kræver særskilt tilladelse fra den kompetente myndighed.
Instituttet skal underrette de kompetente myndigheder om alle andre udvidelser og ændringer af anvendelsen af de interne modeller, som instituttet har fået tilladelse til at anvende.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
betingelserne for at vurdere, i hvor høj grad der er tale om væsentlige udvidelser eller ændringer af anvendelsen af interne modeller
b)
den vurderingsmetode, som de kompetente myndigheder skal anvende, når institutter gives tilladelse til at anvende interne modeller
c)
betingelserne for, at den andel af positioner, der er omfattet af den interne model inden for en risikokategori, skal anses for at være "betydelig" som omhandlet i stk. 2.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 364
Kapitalgrundlagskrav ved anvendelse af interne modeller
1. Institutter, der anvender en intern model, skal ud over kapitalgrundlagskrav beregnet i henhold til kapitel 2, 3 og 4 for de risikokategorier, for hvilke der ikke er givet tilladelse til at anvende en intern model, opfylde et kapitalgrundlagskrav udtrykt som summen af litra a) og b):
a)
den højeste af følgende værdier:
i)
den foregående dags value-at-risk-værdi beregnet efter artikel 365, stk. 1 (VaRt-1)
ii)
et gennemsnit af de daglige value-at-risk-værdier beregnet efter artikel 365, stk. 1, for hver af de foregående 60 arbejdsdage (VaRavg) ganget med multiplikationsfaktoren (mc) i henhold til artikel 366
b)
den højeste af følgende værdier:
i)
den seneste tilgængelige value-at-risk-værdi beregnet efter artikel 365, stk. 2 (sVaRt-1) og
ii)
et gennemsnit af value-at-risk-værdier i stresssituationer beregnet på den måde og med den hyppighed, som er angivet i artikel 365, stk. 2, for de foregående 60 arbejdsdage (sVaRavg) ganget med multiplikationsfaktoren (ms) i henhold til artikel 366.
2. Institutter, der anvender en intern model til beregning af deres kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko i forbindelse med gældsinstrumenter, skal opfylde et krav til supplerende kapitalgrundlag udtrykt som summen af litra a) og b):
a)
kapitalgrundlagskravet beregnet i henhold til artikel 337 og 338 for specifik risiko i forbindelse med securitiseringspositioner og "nth to default"-kreditderivater i handelsbeholdningen med undtagelse af sådanne, der indgår i et kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko i forbindelse med korrelationshandelsporteføljen i henhold til afdeling 5, og i givet fald kapitalgrundlagskravet i relation til specifik risiko i overensstemmelse med kapitel 2, afdeling 6, for sådanne positioner i CIU'er, for hvilke hverken betingelserne i artikel 350, stk. 1 eller 2, er opfyldt
b)
den højeste værdi af:
i)
det seneste tal for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko beregnet i overensstemmelse med afdeling 3
ii)
gennemsnittet af dette tal over de foregående 12 uger.
3. Institutter, der har en korrelationshandelsportefølje, som opfylder kravene i artikel 338, stk. 1, 2 og 3, må opfylde et kapitalgrundlagskrav på grundlag af artikel 377 i stedet for artikel 338, stk. 4, beregnet som den højeste værdi af følgende:
a)
det seneste tal for korrelationshandelsporteføljerisiko beregnet i overensstemmelse med afdeling 5
b)
gennemsnittet af dette tal over de foregående 12 uger
c)
8 % af det kapitalgrundlagskrav, der på tidspunktet for beregningen af det seneste risikotal som omhandlet i litra a) ville blive beregnet i henhold til artikel 338, stk. 4, for alle de positioner, der indgår i den interne model for korrelationshandelsporteføljen.
Afdeling 2
Generelle krav
Artikel 365
Value-at-risk og beregning af value-at-risk i stresssituationer
1. Beregningen af den i artikel 364 omhandlede value-at-risk-værdi skal foretages under iagttagelse af følgende krav:
a)
daglig beregning af value-at-risk-værdien
b)
et ensidigt 99 % konfidensinterval
c)
en ihændehaverperiode på ti dage
d)
en effektiv observationsperiode på mindst et år, bortset fra tilfælde, hvor en kortere observationsperiode er berettiget som følge af en væsentlig forøgelse af kursvolatiliteten
e)
månedlig ajourføring af datasættene.
Instituttet kan anvende value-at-risk-værdier beregnet efter kortere ihændehaverperioder end ti dage, som skaleres op til ti dage ved hjælp af en egnet metode, der periodisk tages op til revision.
2. Desuden skal instituttet mindst en gang om ugen beregne en value-at-risk-værdi i stresssituationer for den eksisterende portefølje i overensstemmelse med kravene i stk. 1, hvor input i value-at-risk-modellen kalibreres efter historiske data fra en sammenhængende 12-måneders-periode med signifikant finansiel stress, som er relevant for instituttets portefølje. Valget af sådanne historiske data skal hvert år tages op til revision af instituttet, der skal underrette de kompetente myndigheder om resultatet heraf. EBA overvåger de forskellige former for praksis til beregning af value-at-risk-værdier i stresssituationer og fastsætter retningslinjer for disse former for praksis i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 366
Obligatorisk backtesting og multiplikationsfaktorer
1. Resultaterne af de i artikel 365 omhandlede beregninger skaleres op med multiplikationsfaktorerne mc og ms.
2. Hver af multiplikationsfaktorerne mc og ms skal være summen af mindst 3 og en plusfaktor mellem 0 og 1, jf. tabel 1. Plusfaktoren afhænger af antallet af overskridelser for de seneste 250 arbejdsdage, der er konstateret ved instituttets backtesting af value-at-risk-værdien som omhandlet i artikel 365, stk. 1.
Tabel 1
Antal overskridelser
Plusfaktor
Under 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 eller flere
1,00
3. Institutterne skal daglig beregne overskridelser ved backtesting på grundlag af hypotetiske og faktiske ændringer i porteføljeværdien. En overskridelse er en daglig ændring i porteføljeværdien, der overstiger den hermed forbundne daglige value-at-risk-værdi, der er beregnet ved hjælp af instituttets model. Med henblik på at fastsætte plusfaktoren fastslås antallet af overskridelser mindst hvert kvartal, og det er det største antal overskridelser, der er beregnet på grundlag af hypotetiske og faktiske ændringer i porteføljeværdien, som skal benyttes til at fastsætte plusfaktoren.
Backtesting på grundlag af hypotetiske ændringer i porteføljeværdien udføres ved at sammenholde porteføljens daglige slutværdi og, under antagelse af uændrede positioner, med dens værdi ved slutningen af den efterfølgende dag.
Backtesting på grundlag af faktiske ændringer i porteføljeværdien udføres ved at sammenholde porteføljens daglige slutværdi med dens værdi ved slutningen af den efterfølgende dag eksklusive gebyrer, provisioner og nettorenteindtægt.
4. De kompetente myndigheder kan i enkelttilfælde nedsætte plusfaktoren til den værdi, der fremkommer ved overskridelser under hypotetiske ændringer, hvis antallet af overskridelser under faktiske overskridelser ikke skyldes svagheder ved den interne model.
5. For at gøre det muligt for de kompetente myndigheder løbende at kontrollere, at multiplikationsfaktorerne er passende, underretter institutterne snarest og senest inden for en frist på fem arbejdsdage de kompetente myndigheder om de overskridelser, der er konstateret i deres backtestingprogram.
Artikel 367
Krav til risikomåling
1. Interne modeller til beregning af kapitalkrav i relation til positionsrisiko, valutakursrisiko eller råvarerisiko samt interne modeller vedrørende korrelationshandel skal opfylde samtlige følgende krav:
a)
Modellen skal præcist tage højde for alle væsentlige prisrisici.
b)
Modellen skal tage højde for et tilstrækkelig stort antal risikofaktorer afhængigt af instituttets aktivitetsgrad på de respektive markeder. Indgår der en risikofaktor i instituttets prisfastsættelsesmodel, men ikke i risikomålingsmodellen, skal instituttet kunne begrunde dette over for den kompetente myndighed. Risikomålingsmodellen skal tage højde for optioners og andre produkters ikkelineære karakter samt korrelationsrisikoen og basisrisikoen. Når der anvendes tilnærmede værdier for risikofaktorer, skal der tidligere være opnået gode resultater vedrørende de positioner, der reelt indehaves.
2. En intern model til beregning af kapitalkrav i relation til positionsrisiko, valutakursrisiko eller råvarerisiko skal opfylde samtlige følgende krav:
a)
Modellen skal indregne en række risikofaktorer, der svarer til renterne i de enkelte valutaer, som instituttet har rentefølsomme balanceførte eller ikkebalanceførte positioner i. Instituttet skal estimere afkastkurverne under anvendelse af generelt accepterede fremgangsmåder. For væsentlige renterisici i de væsentligste valutaer og på de væsentligste markeder skal rentekurven opdeles i mindst seks løbetidssegmenter for at opfange forskelle i volatilitet langs rentekurven. Modellen skal desuden opfange risikoen for, at korrelationen imellem forskellige afkastkurver ikke er fuldstændig.
b)
Modellen skal indregne risikofaktorer, der svarer til guld og til de enkelte fremmede valutaer, som instituttets positioner er angivet i. For CIU'er tages der hensyn til deres reelle valutapositioner. Institutter kan anvende tredjemandsindberetninger om CIU'ens valutaposition, såfremt det i tilstrækkelig grad er sikret, at indberetningen er korrekt. Hvis et institut ikke har kendskab til valutapositionerne i en CIU, behandles denne position separat i overensstemmelse med artikel 353, stk. 3.
c)
Modellen skal mindst anvende en særskilt risikofaktor for hvert af de aktiemarkeder, hvor instituttet har større positioner.
d)
Modellen skal mindst anvende en særskilt risikofaktor for hver af de råvarer, hvori instituttet har større positioner. Modellen skal også tage højde for risikoen ved ikkefuldstændigt forbundne bevægelser mellem sammenlignelige, men ikke identiske råvarer og risikoen for ændringer i terminspriserne som følge af, at løbetiderne ikke er sammenfaldende. Den skal også tage højde for markedskarakteristika, herunder især leveringstidspunkter og handlernes mulighed for at lukke positioner.
e)
Instituttets interne model skal bygge på en konservativ vurdering af risikoen ved mindre likvide positioner og positioner med begrænset prisgennemsigtighed i forhold til realistiske markedsscenarier. Den interne model skal desuden opfylde de minimumsstandarder, der gælder på dataområdet. Tilnærmede værdier skal være tilstrækkelig konservative og må kun anvendes, hvis de foreliggende data er utilstrækkelige eller ikke afspejler en positions eller porteføljes reelle volatilitet.
3. Instituttet må i interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel, kun anvende empiriske korrelationer inden for risikokategorier og på tværs af risikokategorier, hvis instituttets metode til måling af korrelationer er pålidelig og anvendes forsvarligt.
Artikel 368
Kvalitative krav
1. Interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel, skal være pålidelige og anvendes forsvarligt, og særlig skal samtlige følgende kvalitetskrav opfyldes:
a)
Interne modeller til beregning af kapitalkrav i relation til positionsrisiko, valutakursrisiko eller råvarerisiko skal udgøre en integreret del af kreditinstituttets daglige risikostyringsprocedure og danne grundlag for rapportering om risikoeksponering til den øverste ledelse.
b)
Instituttet skal have en risikokontrolfunktion, der er uafhængig af handelsfunktioner, og som rapporterer direkte til den øverste ledelse. Risikokontrolfunktionen skal være ansvarlig for udformningen og implementeringen af interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel. Risikokontrolfunktionen skal foretage den indledende og løbende validering af interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel, idet den bærer ansvaret for det overordnede risikostyringssystem. Risikokontrolfunktionen skal daglig udarbejde og analysere rapporter om resultaterne fra interne modeller til beregning af kapitalkrav i relation til positionsrisiko, valutakursrisiko og råvarerisiko og om hensigtsmæssige foranstaltninger vedrørende handelsbegrænsninger.
c)
Instituttets ledelsesorgan og øverste ledelse skal være aktivt involveret i risikokontrolprocessen, og risikokontrolfunktionens daglige rapporter skal behandles på et ledelsesniveau, der har tilstrækkelige beføjelser til at kunne reducere positioner, som individuelle handlere har taget, såvel som til at kunne reducere instituttets samlede risikoeksponering.
d)
Instituttet skal råde over et tilstrækkelig stort antal medarbejdere, der er kvalificerede til at benytte sofistikerede interne modeller, herunder dem, der anvendes med henblik på dette kapitel, inden for områderne handel, risikokontrol, revision og administration af handler/positioner.
e)
Instituttet skal have fastlagte procedurer til overvågning og sikring af, at instituttets skriftligt fastlagte interne retningslinjer og kontrolforanstaltninger vedrørende den generelle anvendelse af dets interne modeller efterleves, herunder dem, der anvendes med henblik på dette kapitel.
f)
Interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel, skal have vist sig at være rimelig nøjagtige til risikomåling.
g)
Instituttet skal hyppigt gennemføre et omfattende stresstestprogram, herunder omvendte stresstest, som indbefatter interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel, og resultaterne af disse stresstest skal analyseres af den øverste ledelse og afspejles i de retningslinjer og rammer, som den øverste ledelse fastsætter. Denne procedure skal navnlig rettes mod markedernes likviditetsproblemer i stresssituationer, koncentrationsrisici, markeder, hvor der ikke kan handles ("one way"-markeder), risici for uforudsete hændelser, risikoen ved pludselig misligholdelse, ikkelineære produkter, "deep out of the money"-positioner, positioner, der udsættes for pludselige prisudsving, og andre risici, som de interne modeller måske ikke tager tilstrækkelig højde for. De stød, som modellerne udsættes for, skal afspejle porteføljernes art og den tid, som det kan tage at afdække eller styre risici under vanskelige markedsforhold.
h)
Instituttet skal som led i sin regelmæssige interne revision foretage en uafhængig gennemgang af sine interne modeller, herunder dem, der anvendes med henblik på dette kapitel.
2. Den gennemgang, som er omhandlet i stk. 1, litra h), skal omfatte både handelsfunktionens og den uafhængige risikokontrolfunktions aktiviteter. Instituttet skal mindst en gang årligt foretage en gennemgang af risikostyringsprocessen som helhed. Gennemgangen skal se nærmere på følgende:
a)
hvorvidt dokumentationen vedrørende risikostyringsmodellen og -processen samt organisationen af risikokontrolfunktionen er fyldestgørende
b)
hvorledes risikovurderingerne integreres i den daglige risikostyring, og hvorvidt ledelsesrapporteringen fungerer fyldestgørende
c)
den proces, som instituttet anvender ved godkendelse af risikoberegningsmodeller og værdiansættelsessystemer, der anvendes af personalet i handelsfunktioner og administrationsfunktioner
d)
de risici, der tages højde for i risikoberegningsmodellen, og valideringen af eventuelle større ændringer i risikoberegningsmetoderne
e)
hvorvidt opgørelsen af positioner er nøjagtig og fuldstændig, hvorvidt volatilitets- og korrelationsskønnene er nøjagtige og hensigtsmæssige, og hvorvidt vurderingen og beregningen af risikofølsomheden er nøjagtig
f)
den kontrolproces, som instituttet anvender ved vurderingen af, om de informationskilder, der bruges til den interne model, er konsistente, aktuelle og pålidelige, samt om sådanne informationskilder er uafhængige
g)
den kontrolproces, som instituttet anvender ved vurderingen af backtesting, som foretages med henblik på at vurdere modellernes nøjagtighed.
3. I takt med udviklingen af teknikker og bedste praksis skal institutterne anvende disse i interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel.
Artikel 369
Intern validering
1. Institutterne skal indføre procedurer, der sikrer, at alle de af deres interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel, er tilstrækkeligt valideret af parter med passende kvalifikationer, som ikke deltager i udviklingen af modellerne, for at sikre, at de er velfungerende og tager tilstrækkelig højde for alle væsentlige risici. Denne validering skal foretages i forbindelse med den interne models udvikling, og når der foretages væsentlige ændringer heraf. Valideringen skal foretages med regelmæssige mellemrum, og navnlig i forbindelse med væsentlige strukturelle ændringer af markedet eller ændringer i porteføljens sammensætning, som kan medføre, at den interne model ikke længere er hensigtsmæssig. I takt med den løbende udvikling af teknikker og bedste praksis for intern validering skal institutterne anvende disse. Valideringen af den interne model må ikke begrænses til backtesting, men skal som et minimum omfatte følgende:
a)
test, der viser, at de forudsætninger, som den interne model baseres på, er hensigtsmæssige og ikke resulterer i, at risikoen undervurderes eller overvurderes
b)
institutterne skal ud over de obligatoriske backtestingprogrammer også iværksætte egne modelvalideringstest, herunder backtesting, af de risici og strukturer, der kendetegner deres porteføljer
c)
anvendelsen af hypotetiske porteføljer for at sikre, at den interne model kan tage hensyn til de særlige strukturelle faktorer, der måtte vise sig, f.eks. væsentlige basisrisici og koncentrationsrisici.
2. Instituttet skal foretage backtesting på grundlag af både faktiske og hypotetiske ændringer i porteføljeværdien.
Afdeling 3
Særlige krav vedrørende modeller for specifik risiko
Artikel 370
Krav vedrørende modeller for specifik risiko
Interne modeller til beregning af kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko og interne modeller vedrørende korrelationshandel skal opfylde følgende yderligere krav:
a)
De skal forklare porteføljens historiske prisudvikling.
b)
De skal tage højde for koncentrationen udtrykt i størrelse og ændringer i porteføljesammensætningen.
c)
De skal være robuste over for ugunstige ændringer i forudsætninger.
d)
De skal valideres gennem backtesting, som tager sigte på at vurdere, om der præcist tages højde for den specifikke risiko. Hvis instituttet gennemfører en sådan backtesting på grundlag af relevante underporteføljer, skal disse vælges på konsistent vis.
e)
De skal tage højde for navnerelateret basisrisiko og skal særlig være følsomme over for væsentlige idiosynkratiske forskelle mellem tilsvarende, men ikke identiske positioner.
f)
De skal tage højde for risikoen for uforudsete begivenheder.
Artikel 371
Undtagelser fra modeller for specifik risiko
1. Et institut kan vælge fra beregningen af sit kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko ved en intern model at undtage de positioner, for hvilke det opfylder et kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko i henhold til artikel 332, stk. 1, litra e), eller artikel 337, bortset fra de positioner, der er omfattet af metoden i artikel 377.
2. Et institut kan vælge ikke at tage højde for misligholdelses- og migreringsrisici for handlede gældsinstrumenter i sin interne model, når det indregner disse risici gennem de krav, der er fastsat i afdeling 4.
Afdeling 4
Intern model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko
Artikel 372
Krav om en intern model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko
Et institut, der anvender en intern model til beregning af kapitalgrundlagskrav i relation til specifik risiko vedrørende handlede gældsinstrumenter, skal også have en intern model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko for at tage højde for misligholdelses- og migreringsrisiko vedrørende dets handelsbeholdningspositioner, som er forøget i forhold til de risici, der er indregnet i value-at-risk-værdien som anført i artikel 365, stk. 1. Instituttet skal dokumentere, at dets interne model opfylder følgende standarder under antagelse af et konstant risikoniveau, og at den om nødvendigt bliver tilpasset for at tage højde for virkningerne af likviditet, koncentrationer, risikoafdækning og optionselementer:
a)
Den interne model gør det muligt at foretage en relevant sondring mellem risici og nøjagtige og konsistente estimater af forøget misligholdelses- og migreringsrisiko.
b)
Den interne models estimater af potentielle tab spiller en væsentlig rolle i instituttets risikostyring.
c)
De markedsdata og den opgørelse af positioner, der anvendes i den interne model, er ajourført og underkastes en passende kvalitetsvurdering.
d)
Kravene i artikel 367, stk. 3, artikel 368, artikel 369, stk. 1, og artikel 370, litra b), c), e) og f), er opfyldt.
EBA udsteder retningslinjer om kravene i artikel 373-376.
Artikel 373
Område for den interne model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko
Den interne model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko skal omfatte alle positioner, der er omfattet af et kapitalgrundlagskrav i relation til specifik renterisiko, herunder positioner, der er omfattet af et kapitalkrav i relation til specifik risiko på 0 % i henhold til artikel 336, men ikke securitiseringspositioner og "nth to default"-kreditderivater.
Instituttet kan med de kompetente myndigheders tilladelse vælge konsistent at indregne alle positioner i noterede aktier og positioner i derivater baseret på noterede aktier. Tilladelsen gives, hvis dette er i overensstemmelse med den måde, hvorpå instituttet internt måler og styrer risici.
Artikel 374
Parametre for den interne model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko
1. Institutterne skal anvende den interne model til at beregne en værdi, som måler de tab, der opstår som følge af misligholdelse og migrering mellem interne eller eksterne ratings med et 99,9 % konfidensinterval for en periode på et år. Institutterne skal beregne denne værdi mindst en gang om ugen.
2. Korrelationsestimater skal understøttes af en analyse af objektive data med pålidelige standarder. Den interne model skal i tilstrækkelig grad afspejle udstederkoncentrationer. Koncentrationer, som kan opstå inden for og på tværs af produktklasser i stresssituationer, skal også afspejles.
3. Den interne model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko skal tage højde for virkningen af korrelationen mellem misligholdelses- og migreringshændelser. Virkningen af diversificeringen mellem på den ene side misligholdelses- og migreringshændelser og på den anden side andre risikofaktorer skal ikke afspejles.
4. Den interne model baseres på forudsætningen om et konstant risikoniveau over etårsperioden, hvilket indebærer, at bestemte individuelle positioner eller grupper af positioner i handelsbeholdningen, som i løbet af likviditetshorisonten har været udsat for misligholdelser eller migreringer, ved likviditetshorisontens udløb føres tilbage til det oprindelige risikoniveau. Alternativt kan et institut vælge, at en position forudsættes konstant for en etårig periode.
5. Likviditetshorisonter fastsættes efter den tid, der medgår til salg af positionen eller afdækning af alle væsentlige prisrisici i stresssituationer, idet der tages særlig hensyn til positionens størrelse. Likviditetshorisonter skal afspejle faktisk praksis og faktiske erfaringer i perioder med både systematiske og idiosynkratiske stresssituationer. Likviditetshorisonter skal måles på grundlag af konservative skøn og være tilstrækkeligt lange, således at salget eller afdækningen i sig selv ikke væsentligt kan påvirke den pris, hvortil salget eller afdækningen foretages.
6. Ved fastsættelsen af en passende likviditetshorisont for en position eller gruppe af positioner gælder en minimumsgrænse på tre måneder.
7. Ved fastsættelsen af en passende likviditetshorisont for en position eller gruppe af positioner tages der højde for et instituts interne praksis vedrørende værdiansættelsesjusteringer og behandlingen af statiske positioner. Når et institut fastsætter likviditetshorisonter for grupper af positioner frem for individuelle positioner, skal kriterierne for grupper af positioner defineres på en måde, der meningsfuldt afspejler likviditetsforskellene. Likviditetshorisonterne for koncentrerede positioner skal være længere, eftersom det kræver længere tid at afvikle sådanne positioner. Likviditetshorisonten for et "securitisation warehouse" skal afspejle den tid, der medgår til at opbygge, sælge og securitisere aktiverne eller afdække væsentlige risikofaktorer i stresssituationer.
Artikel 375
Indregning af afdækning i den interne model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko
1. Risikoafdækning kan indgå i et instituts interne model til indregning af forøgede misligholdelses- og migreringsrisici. Positioner kan modregnes, når lange og korte positioner refererer til samme finansielle instrument. Afdæknings- eller diversificeringsvirkninger af lange og korte positioner med forskellige instrumenter eller værdipapirer med samme låntager samt lange og korte positioner med forskellige udstedere kan i nogle tilfælde kun indregnes ved at modelberegne lange og korte positioner brutto i de forskellige instrumenter. Institutterne skal tage højde for virkningen af væsentlige risici, som måtte opstå i intervallet mellem afdækningens løbetid og likviditetshorisonten, og potentialet for væsentlige basisrisici i afdækningsstrategierne efter produkt, rangorden i kapitalstrukturen, intern eller ekstern rating, løbetid, emissionstidspunkt og andre forskelle mellem instrumenterne. Et institut skal kun tage højde for en afdækning, hvis den kan opretholdes, selv om låntager nærmer sig en kredithændelse eller anden hændelse.
2. For positioner, som afdækkes via dynamiske afdækningsstrategier, kan tilbagejustering af afdækningen inden for den afdækkede positions likviditetshorisont indregnes, forudsat at instituttet:
a)
vælger at modelberegne tilbagejusteringen af afdækningen ensartet for den relevante gruppe positioner i handelsbeholdningen
b)
påviser, at indregningen af de tilbagejusterede tal forbedrer risikomålingen
c)
påviser, at markederne for de instrumenter, der anvendes til afdækning, er tilstrækkeligt likvide til at sikre, at denne tilbagejustering også kan foretages i stresssituationer. Eventuelle restrisici, der følger af de dynamiske afdækningsstrategier, skal indregnes i kapitalgrundlagskravet.
Artikel 376
Særlige krav til den interne model for forøget misligholdelses- og migreringsrisiko
1. Den interne model til indregning af forøget misligholdelses- og migreringsrisiko skal tage højde for den ikkelineære effekt af optioner, strukturerede kreditderivater og andre positioner med væsentlig ikkelineær udvikling hvad angår prisudsving. Instituttet skal også tage behørigt hensyn til omfanget af den modelrisiko, der er forbundet med værdiansættelse og estimering af prisrisici i forbindelse med sådanne produkter.
2. Den interne model skal være baseret på objektive og ajourførte data.
3. Som led i den uafhængige gennemgang og validering af deres interne modeller, der anvendes med henblik på dette kapitel, herunder med henblik på risikomålingssystemet, skal institutterne navnlig træffe samtlige følgende foranstaltninger:
a)
sikre, at deres modelmetode for korrelationer og prisudsving passer til deres porteføljesammensætning, bl.a. hvad angår valg og vægtning af deres systematiske risikofaktorer
b)
gennemføre en række stresstest, herunder følsomhedsanalyser og scenarioanalyser, til vurdering af den interne models kvalitative og kvantitative egenskaber især med hensyn til behandlingen af koncentrationer. Disse test må ikke være begrænset af historiske erfaringer
c)
anvende passende kvantitativ validering med de relevante interne modelbenchmarks.
4. Den interne model skal være i overensstemmelse med instituttets interne risikostyringsmetoder til identificering, måling og styring af handelsrisici.
5. Institutterne skal dokumentere deres interne modeller, således at deres korrelations- og andre modelantagelser er klare for de kompetente myndigheder.
6. Den interne model skal bygge på en konservativ vurdering af risikoen ved mindre likvide positioner og positioner med begrænset prisgennemsigtighed i forhold til realistiske markedsscenarier. Den interne model skal desuden opfylde de minimumsstandarder, der gælder på dataområdet. Tilnærmede værdier skal være tilstrækkelig konservative og må kun anvendes, hvis de tilgængelige data er utilstrækkelige eller ikke afspejler en positions eller porteføljes reelle volatilitet.
Afdeling 5
Intern model for korrelationshandel
Artikel 377
Krav til en intern model for korrelationshandel
1. De kompetente myndigheder giver de institutter, der må anvende en intern model for den specifikke risiko vedrørende gældsinstrumenter, og som opfylder kravene i stk. 2-6 i nærværende artikel og i artikel 367, stk. 1 og 3, artikel 368, artikel 369, stk. 1, og artikel 370, litra a), b), c), e) og f), tilladelse til at anvende en intern model vedrørende kapitalgrundlagskravet for korrelationshandelsporteføljen i stedet for kapitalgrundlagskravet i henhold til artikel 338.
2. Institutterne anvender denne interne model til at beregne en værdi, som i tilstrækkelig grad indregner alle prisrisici med et 99,9 % konfidensinterval for en periode på et år baseret på et konstant risikoniveau og efter behov justeret for at tage højde for betydningen af likviditet, koncentrationer, risikoafdækning og optionselementer. Institutterne skal beregne denne værdi mindst en gang om ugen.
3. Den i stk. 1 omhandlede model skal i tilstrækkelig grad tage højde for følgende risici:
a)
den kumulerede risiko som følge af flere misligholdelser, herunder rangordningen af misligholdelser i trancheopdelte produkter
b)
kreditspændsrisiko, herunder gamma- og cross-gamma-effekter
c)
volatiliteten i implicitte korrelationer, herunder den indbyrdes påvirkning mellem spænd og korrelationer
d)
basisrisiko, herunder begge af følgende:
i)
basisrisikoen mellem spænd på et indeks og de enkeltpapirer, som det består af
ii)
basisrisikoen mellem den implicitte korrelation i et indeks og skræddersyede porteføljer
e)
inddrivelsesratens volatilitet, da den vedrører inddrivelsesraternes tendens til at påvirke tranchepriserne
f)
risikoen for skred i risikoafdækning og potentielle omkostninger ved rebalancering af sådanne risikoafdækninger, i det omfang risikomålingen omfatter effekter fra dynamisk risikoafdækning
g)
andre væsentlige prisrisici vedrørende positioner i korrelationshandelsporteføljen.
4. Et institut skal anvende tilstrækkelige markedsdata i den i stk. 1 omhandlede model til at sikre, at den fuldt ud tager højde for de fremtrædende risici, der er forbundet med disse eksponeringer, i sin interne metode i overensstemmelse med kravene i denne artikel. Det skal over for den kompetente myndighed gennem backtesting eller ved andre egnede metoder kunne dokumentere, at dets model i tilstrækkelig grad kan forklare de historiske prisudsving for disse produkter.
Instituttet skal have egnede politikker og procedurer til at adskille de positioner, for hvilke det har tilladelse til at indregne dem i kapitalgrundlagskravet i henhold til denne artikel, fra andre positioner, for hvilke det ikke har en sådan tilladelse.
5. For så vidt angår porteføljen af alle positioner, der er omfattet af den i stk. 1 omhandlede model, skal instituttet jævnligt anvende et sæt på forhånd fastsatte stressscenarier. Disse stressscenarier skal undersøge, hvorledes stress påvirker misligholdelsesraterne, inddrivelsessatserne, kreditspænd, basisrisiko, korrelationerne og andre relevante risikofaktorer vedrørende korrelationshandelsporteføljen. Instituttet skal mindst en gang om ugen afvikle stressscenarier og mindst en gang i kvartalet aflægge rapport til de kompetente myndigheder om resultaterne, herunder sammenligninger med instituttets kapitalgrundlagskrav i overensstemmelse med denne artikel. I alle tilfælde, hvor stresstestresultaterne i væsentlig grad overstiger kapitalgrundlagskravet for korrelationshandelsporteføljen, skal dette hurtigst muligt indberettes til de kompetente myndigheder. EBA udsteder retningslinjer for afviklingen af stressscenarier i forbindelse med korrelationshandelsporteføljen.
6. Den interne model skal bygge på en konservativ vurdering af risikoen ved mindre likvide positioner og positioner med begrænset prisgennemsigtighed i forhold til realistiske markedsscenarier. Den interne model skal desuden opfylde de minimumsstandarder, der gælder på dataområdet. Tilnærmede værdier skal være tilstrækkelig konservative og må kun anvendes, hvis de tilgængelige data er utilstrækkelige eller ikke afspejler en positions eller porteføljes reelle volatilitet.
AFSNIT V
KAPITALGRUNDLAGSKRAV I RELATION TIL AFVIKLINGSRISIKO
Artikel 378
Afviklings-/leveringsrisiko
For transaktioner, hvor gældsinstrumenter, aktier, udenlandsk valuta og råvarer, eksklusive genkøbstransaktioner og samt udlån og indskud af værdipapirer eller råvarer, stadig er uafviklede efter det fastsatte leveringstidspunkt, skal et institut beregne prisforskellen.
Prisforskellen beregnes som forskellen mellem den aftalte afviklingspris for det pågældende gældsinstrument, den pågældende aktie, udenlandske valuta eller råvare og den aktuelle markedsværdi, hvor forskellen vil kunne påføre instituttet tab.
Instituttet skal gange prisforskellen med den relevante faktor i højre kolonne i tabel 1, hvorved instituttets kapitalgrundlagskrav i relation til afviklingsrisiko fremkommer.
Tabel 1
Antal arbejdsdage efter afviklingsdatoen
(%)
5-15
8
16-30
50
31-45
75
46 eller flere
100
Artikel 379
Leveringsrisiko (free deliveries)
1. Et institut skal have et kapitalgrundlag som fastsat i tabel 2, hvis
a)
det har betalt for værdipapirer, udenlandsk valuta eller råvarer før levering, eller hvis det har leveret værdipapirer, udenlandsk valuta eller råvarer, før det har modtaget betaling herfor
b)
der ved grænseoverskridende transaktioner er forløbet én dag eller mere, siden betalingen eller leveringen er foretaget.
Tabel 2
Kapitalbehandling i forbindelse med leveringsrisiko (free deliveries)
Kolonne 1
Kolonne 2
Kolonne 3
Kolonne 4
Transaktions-type
Indtil første aftalte betaling/del-levering
Fra første aftalte betaling/dellevering indtil fire dage efter den anden aftalte betaling/dellevering
Fra fem arbejdsdage efter den anden aftalte betaling/dellevering indtil transaktionens endelige afslutning
Leverings-risiko (free delivery)
Intet kapitalkrav
Behandles som eksponering
Behandles som en eksponeringsrisiko vægtet med 1 250 %
2. Med henblik på risikovægtning i forbindelse med leveringsrisiko (free delivery), der behandles i henhold til kolonne 3 i tabel 2, kan et institut, der benytter IRB-metoden i tredje del, afsnit II, kapitel 3, fastsætte sandsynligheden for misligholdelse (PD) for modparter, mod hvem det ikke har andre eksponeringer uden for handelsbeholdningen, på grundlag af modpartens eksterne rating. Institutter, der anvender egne estimater over tab givet misligholdelse (LGD), kan anvende LGD som fastsat i artikel 161, stk. 1, på leveringsrisiko (free delivery), der behandles i henhold til kolonne 3 i tabel 2, forudsat at de anvender det på alle sådanne eksponeringer. Alternativt kan et institut, der anvender IRB-metoden i tredje del, afsnit II, kapitel 2, anvende risikovægtene for standardmetoden, jf. tredje del, afsnit II, kapitel 2, forudsat at det anvender dem på alle sådanne eksponeringer, eller kan anvende en 100 % risikovægt på alle sådanne eksponeringer.
Hvis beløbet fra en positiv eksponering, der stammer fra en transaktion med leveringsrisiko (free delivery), ikke er væsentligt, kan institutterne anvende en risikovægt på 100 % på disse eksponeringer, undtagen hvis der kræves en risikovægt på 1 250 % i henhold til kolonne 4 i tabel 2 i stk. 1.
3. Som et alternativ til at anvende en risikovægt på 1 250 % på leveringsrisiko (free delivery) i henhold til kolonne 4 i tabel 2 i stk. 1, kan institutterne fradrage den overførte værdi plus den aktuelle positive værdi af disse eksponeringer fra egentlige kernekapitalposter, jf. artikel 36, stk. 1, litra k).
Artikel 380
Dispensation
Hvis der sker et omfattende svigt i et afviklingssystem, et clearingsystem eller en CCP, kan de kompetente myndigheder dispensere fra kapitalgrundlagskravene, der er beregnet som beskrevet i artikel 379 og 379, indtil fejlen er udbedret. Undlader en modpart i denne situation at afvikle en handel, anses det ikke for en misligholdelse med hensyn til kreditrisikoen.
AFSNIT VI
KAPITALGRUNDLAGSKRAV I RELATION TIL KREDITVÆRDIJUSTERINGSRISIKO
Artikel 381
Definition af kreditværdijustering
I dette afsnit og i afsnit II, kapitel 6, forstås ved "kreditværdijustering" eller "CVA" en justering i forhold til værdiansættelsen på midtmarkedet af porteføljen af transaktioner med en modpart. Justeringen afspejler den aktuelle markedsværdi af modpartens kreditrisiko for instituttet, men afspejler ikke den aktuelle markedsværdi af instituttets kreditrisiko for modparten.
Artikel 382
Anvendelsesområde
1. Et institut beregner kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko i overensstemmelse med dette afsnit for alle OTC-derivater inden for alle sine forretningsområder, undtagen kreditderivater, der begrænser de risikovægtede poster for kreditrisiko.
2. Et institut skal indregne værdipapirfinansieringstransaktioner ved beregningen af kapitalgrundlagskravene som omhandlet i stk. 1, hvis den kompetente myndighed finder, at instituttets kreditværdijusteringsrisiko som følge af disse transaktioner er væsentlig.
3. Transaktioner med en kvalificerende central modpart og en kundes transaktioner med et clearingmedlem, når clearingmedlemmet fungerer som formidler mellem kunden og en kvalificerende central modpart, og transaktionerne indebærer en handelseksponering af clearingmedlemmet over for den kvalificerende centrale modpart, er udelukket fra kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko.
4. Følgende transaktioner er udelukket fra kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko:
a)
transaktioner med ikkefinansielle modparter som defineret i artikel 2, nr. 9, i forordning (EU) nr. 648/2012 eller med ikkefinansielle modparter, der er etableret i et tredjeland, når disse transaktioner ikke overstiger clearinggrænseværdien som fastsat i artikel 10, stk. 3 og 4, i nævnte forordning.
b)
koncerninterne transaktioner som omhandlet i artikel 3 i forordning (EU) nr. 648/2012, medmindre medlemsstaterne vedtager national lovgivning, der kræver strukturel adskillelse inden for en bankkoncern, i hvilket tilfælde de kompetente myndigheder kan kræve, at disse koncerninterne transaktioner mellem de strukturelt adskilte institutter medtages i kapitalgrundlagskravene
c)
transaktioner med modparter som omhandlet i artikel 2, nr. 10, i forordning (EU) nr. 648/2012 og omfattet af overgangsbestemmelserne i artikel 89, stk. 2, i nævnte forordning, indtil disse overgangsbestemmelser ophører med at være gældende
d)
transaktioner med modparter som omhandlet i artikel 1, stk. 4, litra a) og b), og stk. 5, litra a), b) og c), i forordning (EU) nr. 648/2012 og transaktioner med modparter, for hvilke artikel 115 i nærværende forordning fastsætter en risikovægt på 0 % for eksponeringer mod disse modparter.
Fritagelsen fra kreditværdijusteringskravet for de transaktioner, der er omhandlet i litra c) i nærværende artikel, som indgås i overgangsperioden fastsat i artikel 89, stk. 2, i forordning (EU) nr. 648/2012, gælder for løbetiden af den pågældende transaktions kontrakt.
5. EBA foretager senest den 1. januar 2015 og derefter hvert andet år en gennemgang på baggrund af den internationale reguleringsmæssige udvikling og herunder om mulige metoder til kalibrering af og tærskelværdier for anvendelse af kreditværdijusteringsændringer på ikkefinansielle modparter etableret i et tredjeland.
EBA udarbejder i samarbejde med ESMA udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder til fastsættelse af procedurerne for udelukkelse af transaktioner med ikkefinansielle modparter etableret i et tredjeland fra kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder inden for seks måneder efter datoen for den i første afsnit omhandlede gennemgang.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i andet afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder til fastsættelse af procedurerne i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010
Artikel 383
Avanceret metode
1. Et institut, der har tilladelse til at anvende en intern model vedrørende den specifikke risiko i forbindelse med gældsinstrumenter, jf. artikel 363, stk. 1, litra d), skal for alle transaktioner, for hvilke det har tilladelse til at anvende metoden med en intern model til bestemmelse af eksponeringsværdien for den tilknyttede modpartsrisiko i henhold til artikel 283, bestemme kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko ved at modelberegne virkningen af ændringer i modparternes kreditspænd på kreditværdijusteringerne for alle modparterne i disse transaktioner, idet der tages hensyn til kreditværdijusteringsafdækning, som kan indgå i henhold til artikel 386.
Et institut skal anvende sin interne model til bestemmelse af kapitalgrundlagskravene i relation til specifik risiko i forbindelse med handlede gældspositioner og anvende et 99 % konfidensinterval og en tidagesækvivalent ihændehaverperiode. Den interne model skal anvendes på en sådan måde, at den simulerer ændringer i modparters kreditspænd, men ikke modelberegner følsomheden af kreditværdijusteringer for ændringer i andre markedsfaktorer, herunder ændringer i værdien af referenceaktivet, råvaren, valutaen eller derivatets rentesats.
Kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko for hver modpart beregnes efter følgende formel:
hvor:
ti
=
tidspunktet for den i'te værdiansættelse begyndende fra t0 = 0
tT
=
den længste kontraktfastsatte forfaldstid på tværs af nettinggrupperne med modparten
si
=
modpartens kreditspænd ved restløbetiden ti, der anvendes til at beregne modpartens kreditværdijustering. Hvis der foreligger oplysninger om modpartens "credit default swap spread", skal instituttet anvende dette spænd. Hvis der ikke foreligger oplysninger om "credit default swap spread", skal et institut anvende et tilnærmet spænd, der er hensigtsmæssigt under hensyn til modpartens rating, branche og region
LGDMKT
=
tab givet modpartens misligholdelse baseret på spænd for et markedsinstrument tilhørende modparten, hvis der findes et modpartsinstrument. Hvis der ikke findes et modpartsinstrument, skal det baseres på et tilnærmet spænd, der er hensigtsmæssigt under hensyn til modpartens rating, branche og region.
Den første faktor i summen er en tilnærmet værdi for den markedsudledte implicitte sandsynlighed for misligholdelse mellem tidspunkterne ti-1 og ti
EEi
=
den forventede eksponering mod modparten på værdiansættelsestidspunktet ti, idet eksponeringer vedrørende forskellige nettinggrupper for en sådan modpart adderes, og idet den længste løbetid for hver nettinggruppe fastlægges på grundlag af den længste kontraktfastsatte løbetid inden for nettinggruppen. Et institut skal anvende den i stk. 3 beskrevne metode i tilfælde af marginhandel, hvis instituttet anvender EPE-værdien som omhandlet i artikel 285, stk. 1, litra a) eller b), i forbindelse med denne form for handel
Di
=
den misligholdelsesrisikofrie diskonteringsfaktor på tidspunktet ti, hvor D0 = 1.
2. Ved beregning af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko for en modpart baserer et institut alt input til sin interne model for specifik risiko i forbindelse med gældsinstrumenter på en af følgende formler, alt efter det enkelte tilfælde:
a)
Hvis modellen er baseret på fuld revurdering, anvendes formlen i stk. 1 direkte.
b)
Hvis modellen er baseret på kreditspændsfølsomheder for specifikke restløbetider, baserer et institut hver kreditspændsfølsomhed ("Regulatory CS01") på følgende formel:
For det sidste tidsinterval i = T er formlen følgende:
c)
Hvis modellen anvender kreditspændsfølsomheder over for parallelle ændringer i kreditspænd, anvender et institut følgende formel:
d)
Hvis modellen anvender sekundære følsomheder for ændringer i kreditspænd (spread gamma), beregnes de pågældende gamma efter formlen i stk. 1.
3. Et institut, der anvender EPE-værdien for OTC-derivater med sikkerhedsstillelse, jf. artikel 285, stk. 1, litra a) eller b), skal ved fastsættelsen af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko i henhold til stk. 1 både
a)
antage en konstant EE-profil og
b)
sætte EE til den faktiske forventede eksponering som beregnet i henhold til artikel 285, stk. 1, litra b), for en løbetid på eller over:
i)
halvdelen af den længste løbetid i nettinggruppen
ii)
den beregnede vægtede gennemsnitlige løbetid for alle transaktioner inden for nettinggruppen.
4. Et institut, der af den kompetente myndighed i henhold til artikel 283 har fået tilladelse til at anvende metoden med interne modeller til at beregne eksponeringsværdier for størstedelen af sine aktiviteter, men som anvender metoderne i afsnit II, kapitel 6, afdeling 3, 4 eller 5, for mindre porteføljer, og som har tilladelse til at anvende metoden med interne modeller for markedsrisiko i forbindelse med specifik risiko vedrørende handlede gældsinstrumenter i henhold til artikel 363, stk. 1, litra d), kan med de kompetente myndigheders tilladelse beregne kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko i henhold til stk. 1 for de nettinggrupper, der ikke er omfattet af metoden med interne modeller. De kompetente myndigheder giver kun denne tilladelse, hvis instituttet anvender den i afsnit II, kapitel 6, afdeling 3, 4 eller 5, omhandlede metode på et begrænset antal mindre porteføljer.
Ved en beregning i henhold til foregående afsnit, og hvis metoden med interne modeller ikke giver en forventet eksponeringsprofil, skal et institut både:
a)
antage en konstant EE-profil og
b)
sætte EE til eksponeringsværdien som beregnet efter metoderne i afsnit II, kapitel 6, afdeling 3, 4 eller 5, eller metoden med interne modeller for en løbetid på eller over:
i)
halvdelen af den længste løbetid i nettinggruppen
ii)
den beregnede vægtede gennemsnitlige løbetid for alle transaktioner inden for nettinggruppen.
5. Et institut fastlægger i henhold til artikel 364, stk. 1, og artikel 365 og 367 kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko som summen af value-at-risk uden for og i stresssituationer; denne beregnes som følger:
a)
For value-at-risk uden for stresssituationer anvendes de aktuelle parameterkalibreringer for den forventede eksponering, jf. artikel 292, stk. 2, første afsnit.
b)
For value-at-risk i stresssituationer anvendes EE-profiler for den fremtidige modpart i forbindelse med kalibrering i stresssituationer, jf. artikel 292, stk. 2, andet afsnit. Stressperioden for kreditspændsparametrene skal være den alvorligste etårige stressperiode i den treårs stressperiode, der anvendes til eksponeringsparametrene.
c)
Den multiplikator på 3, som benyttes i beregningen af value-at-risk for obligationer og value-at-risk i stresssituationer i overensstemmelse med Artikel 364, stk. 1, skal anvendes ved disse beregninger. EBA kontroller konsekvensen i forbindelse med eventuelle tilsynsmæssige beslutninger om at anvende en højere multiplikator end 3 ved beregningen af value-at-risk og value-at-risk i stresssituationer i relation til kreditværdijusteringsrisiko. Kompetente myndigheder, som anvender en højere multiplikator end 3, begrunder dette skriftligt over for EBA.
d)
Beregningen foretages mindst en gang om måneden, og den EE, der anvendes, beregnes med samme hyppighed. Hvis den anvendte hyppighed er mindre end daglig, beregner instituttet med henblik på den beregning, der er anført i artikel 364, stk. 1, litra a), nr. ii), og litra b), nr. ii), gennemsnittet for tre måneder.
6. For eksponeringer mod modparter, for hvilke instituttets godkendte interne model for specifik risiko i forbindelse med gældsinstrumenter ikke giver et tilnærmet spænd, der er hensigtsmæssigt under hensyn til kriterierne om modpartens rating, branche og region, skal instituttet anvende den i artikel 384 omhandlede metode til at beregne kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko.
7. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere:
a)
hvordan et tilnærmet spænd skal fastlægges i instituttets godkendte interne model for specifik risiko i forbindelse med gældsinstrumenter med henblik på at identificere si og LGDMKT som omhandlet i stk. 1
b)
antallet og størrelsen af porteføljer, der opfylder kriteriet vedrørende et begrænset antal mindre porteføljer, jf. stk. 4.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelse til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 384
Standardmetoden
1. Et institut, der ikke beregner kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko for sine modparter i henhold til artikel 383, skal beregne et porteføljerelateret kapitalgrundlagskrav i relation til kreditværdijusteringsrisiko for hver modpart efter følgende formel, idet der tages hensyn til kreditværdijusteringsafdækning, som kan indregnes i henhold til artikel 386:
hvor:
h
=
den etårige risikohorisont (i enheder på et år); h = 1
wi
=
den vægt, der gælder for modparten "i".
Modpart "i" tildeles en af de seks wi-vægte på grundlag af en ekstern kreditvurdering foretaget af et udpeget ECAI, jf. tabel 1. For en modpart, for hvilken der ikke foreligger en kreditvurdering foretaget af et udpeget ECAI, gælder følgende:
a)
Et institut, der anvender metoden i afsnit II, kapitel 3, skal tildele modpartens interne rating en rating efter den eksterne kreditvurdering.
b)
Et institut, der anvender metoden i afsnit II, kapitel 2, skal tildele denne modpart wi = 1,0 %. Hvis et institut imidlertid anvender artikel 128 til at risikovægte modpartskreditrisikoeksponeringer mod denne modpart, tildeles wi = 3,0 %
=
den samlede værdi af modpart "i"s modpartsrisiko (sammenlagt på tværs af dens nettinggrupper), herunder virkningen af sikkerhedsstillelse i overensstemmelse med metoderne i afdeling 3-6 i afsnit II, kapitel 6, der anvendes på beregningen af kapitalgrundlagskravene i relation til modpartsrisiko for den pågældende modpart. Et institut, der anvender en af metoderne i afsnit II, kapitel 6, afdeling 3 og 4, kan som EADi total anvende den fuldt justerede eksponeringsværdi i overensstemmelse med artikel 223, stk. 5.
For et institut, der ikke anvender metoden i afdeling 6 i afsnit II, kapitel 6, diskonteres eksponeringen ved anvendelse af følgende faktor:
Bi
=
den fiktive værdi af erhvervede afdækninger i form af "single name credit default swaps" (sammenlagt i tilfælde af mere end en position), der vedrører modpart "i", og som anvendes til at afdække kreditværdijusteringsrisiko.
Det fiktive beløb diskonteres med følgende faktor:
Bind
=
den fulde fiktive værdi af en eller flere "index credit default swaps", der er erhvervet som beskyttelse, og som anvendes til at afdække kreditværdijusteringsrisiko.
Det fiktive beløb diskonteres med følgende faktor:
wind
=
vægten for indeksafdækninger.
Et institut bestemmer Wind ved at beregne et vægtet gennemsnit af wi, der finder anvendelse på de enkelte dele af indekset
Mi
=
den faktiske løbetid for transaktionerne med modpart "i".
For et institut, der anvender metoden i afdeling 6 i afsnit II, kapitel 6, beregnes Mi i overensstemmelse artikel 162, stk. 2, litra g). I denne forbindelse er Mi imidlertid ikke begrænset til fem år, men til den længste resterende kontraktfastsatte løbetid i nettinggruppen.
For et institut, der ikke anvender metoden i afdeling 6 i afsnit II, kapitel 6, er Mi den gennemsnitlige fiktive vægtede løbetid som omhandlet i artikel 162, stk. 2, litra b). I denne forbindelse er Mi imidlertid ikke begrænset til fem år, men til den længste resterende kontraktfastsatte løbetid i nettinggruppen
=
løbetiden for afdækningsinstrumentet med den fiktive værdi Bi (mængderne Mi hedge Bi lægges sammen, hvis disse udgøres af flere positioner)
Mind
=
løbetiden for indeksafdækningen ind.
Hvis der er tale om mere end én indeksafdækningsposition, er Mind den fiktivt vægtede løbetid.
2. Hvis en modpart indgår i et indeks, som en "credit default swap", der anvendes til afdækning af modpartsrisiko, er baseret på, kan instituttet trække det fiktive beløb, som vedrører denne modpart i overensstemmelse med dens referenceenhedsvægt, fra det fiktive beløb for "index credit default swaps", og behandle det som en "single name"-afdækning (Bi) for den enkelte modpart, idet løbetiden baseres på indeksets løbetid.
Tabel 1
Kreditkvalitetstrin
Vægt wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Artikel 385
Alternativ til anvendelse af kreditværdijusteringsmetoderne til beregning af kapitalgrundlagskravene
Som alternativ til artikel 384 kan institutter, der anvender den oprindelige eksponeringsmetode, jf. artikel 275, for så vidt angår de instrumenter, der er nævnt i artikel 382, stk. 1, og med forbehold af forudgående samtykke fra den kompetente myndighed, anvende en multiplikationsfaktor på 10 på de fremkomne af risikovægtede eksponeringer, når det gælder modpartskreditrisikoen ved disse eksponeringer, i stedet for at beregne kapitalgrundlagskravene for kreditværdijusteringsrisikoen.
Artikel 386
Afdækning, der kan indregnes
1. Afdækning kan kun indgå i beregningen af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko i henhold til artikel 383 og 384, hvis den anvendes til at reducere kreditværdijusteringsrisikoen og forvaltes som sådan og er et af følgende:
a)
"single name credit default swaps" eller andre tilsvarende afdækningsinstrumenter, som direkte vedrører modparten
b)
"index credit default swaps", forudsat at basis mellem det enkelte modpartsspread og spread vedrørende "index credit default swaps" til afdækning efter den kompetente myndigheds vurdering afspejles i tilfredsstillende grad i value-at-risk.
Det i litra b) omhandlede krav om, at basis mellem det enkelte modpartsspread og spread vedrørende "index credit default swaps" til afdækning skal afspejles i value-at-risk, gælder også i tilfælde, hvor der anvendes en tilnærmet værdi for en modparts spread.
For alle modparter, for hvilke der anvendes en tilnærmet værdi, skal et institut anvende en hensigtsmæssig basistidsrække ud af en repræsentativ gruppe af tilsvarende navne, for hvilke der findes et spread.
Hvis den kompetente myndighed finder, at basis mellem det enkelte modpartsspread og spread vedrørende "index credit default swaps" til afdækning ikke afspejles i tilfredsstillende grad, skal et institut kun afspejle 50 % af det fiktive beløb for indeksafdækninger i value-at-risk.
Overafdækning af eksponeringerne med "single name credit default swaps" efter metoden i artikel 383 er ikke tilladt.
2. Et institut afspejler ikke andre former for afdækninger af modpartsrisiko i beregningen af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko. Navnlig kan hverken trancheopdelte eller "nth to default""credit default swaps" eller "credit linked notes" indgå som afdækning ved beregning af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko.
3. Afdækning, der indgår i beregningen af kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko, indgår ikke i beregningen af kapitalgrundlagskravene i relation til specifik risiko som omhandlet i afsnit IV og behandles ikke som kreditrisikoreducerende, bortset fra modpartskreditrisikoen vedrørende samme transaktionsportefølje.
FJERDE DEL
STORE EKSPONERINGER
Artikel 387
Formål
Institutterne overvåger og fører kontrol med deres store eksponeringer i overensstemmelse med denne del.
Artikel 388
Områder, der ikke er omfattet
Denne del finder ikke anvendelse på investeringsselskaber, som opfylder kriterierne i artikel 95, stk. 1, eller artikel 96, stk. 1.
Denne del finder ikke anvendelse på en koncern på grundlag af dens konsoliderede situation, hvis denne koncern kun omfatter investeringsselskaber som omhandlet i artikel 95, stk. 1, eller artikel 96, stk. 1, samt accessoriske virksomheder og ikke omfatter kreditinstitutter.
Artikel 389
Definition
I denne del forstås ved "eksponeringer": enhver af de i tredje del, afsnit II, kapitel 2, omhandlede aktivposter og ikkebalanceførte poster, uden anvendelse af risikovægte eller risikograder.
Artikel 390
Beregning af eksponeringers størrelse
1. Eksponeringer, der hidrører fra de i bilag II omhandlede poster, beregnes efter en af de metoder, der er beskrevet i tredje del, afsnit II, kapitel 6.
2. Institutter, der har tilladelse til at anvende metoden med interne modeller, jf. artikel 283, kan anvende denne til beregning af eksponeringers størrelse for genkøbstransaktioner, transaktioner vedrørende ud- eller indlån i værdipapirer eller råvarer, margenlån og transaktioner med lang afviklingstid.
3. De institutter, der beregner kapitalgrundlagskravene vedrørende deres handelsbeholdningsaktiviteter i henhold til tredje del, afsnit IV, kapitel 2, artikel 299 og tredje del, afsnit V, og, alt efter det enkelte tilfælde, i henhold til tredje del, afsnit IV, kapitel 5, beregner de handelsbeholdningsrelaterede eksponeringer med de enkelte kunder ved at addere følgende poster:
a)
den positive forskel mellem instituttets lange og korte positioner i alle finansielle instrumenter, som er udstedt af den pågældende kunde, idet nettopositionen i hvert af de forskellige instrumenter beregnes efter metoderne i tredje del, afsnit IV, kapitel 2
b)
nettoeksponeringen i tilfælde af deltagelse i emission af gælds- eller aktieinstrumenter
c)
eksponeringer, der skyldes transaktioner, aftaler og kontrakter som omhandlet i artikel 299 og 378-380 med den pågældende kunde, idet sådanne eksponeringer beregnes på den måde, der er fastsat i nævnte artikler, hvad angår størrelsen af eksponeringerne.
Med henblik på litra b) beregnes nettoeksponeringen ved at fradrage de emissionspositioner, som tredjemand har tegnet sig for eller forpligtet sig til at aftage på grundlag af en formel aftale, nedsat med de faktorer, der er omhandlet i artikel 345.
Med henblik på litra b) skal institutterne indføre systemer til overvågning og kontrol af deres emissionsengagementer i tiden fra afgivelsen af den oprindelige forpligtelse til den næste arbejdsdag på grundlag af arten af de risici, som de påtager sig på de pågældende markeder.
Med henblik på litra c) er tredje del, afsnit II, kapitel 3, ikke omfattet af henvisningen i artikel 299.
4. De samlede eksponeringer med enkelte kunder eller grupper af indbyrdes forbundne kunder beregnes ved at addere de handelsbeholdningsrelaterede eksponeringer og de ikkehandelsbeholdningsrelaterede eksponeringer.
5. Eksponeringerne mod grupper af indbyrdes forbundne kunder beregnes ved at addere eksponeringerne mod de enkelte kunder i en gruppe.
6. Eksponeringerne omfatter ikke:
a)
ved valutatransaktioner: eksponeringer, som er indgået i forbindelse med den almindelige afvikling af en transaktion i et tidsrum på to arbejdsdage, efter at betaling har fundet sted
b)
ved køb eller salg af værdipapirer: eksponeringer, der er indgået i forbindelse med den almindelige afvikling af en transaktion i et tidsrum på fem arbejdsdage, efter at betaling har fundet sted, eller værdipapirerne er leveret, alt efter hvilken dato der ligger først
c)
ved betalingsformidling, herunder gennemførelse af betalingsordrer, clearing og afvikling af værdipapirer i en hvilken som helst valuta og korrespondentbank eller tilbud om clearing, afvikling og deponering af finansielle instrumenter til kunder: forsinket modtagelse af finansiering og andre eksponeringer, der opstår som følge af kundeaktiviteten, og som ikke varer længere end til den følgende arbejdsdag
d)
ved betalingsformidling, herunder gennemførelse af betalingsordrer, clearing og afvikling af værdipapirer i en hvilken som helst valuta og korrespondentbank: intradageksponeringer mod institutter, der yder disse tjenester
e)
eksponeringer, der fratrækkes kapitalgrundlaget i henhold til artikel 36, 56 og 66.
7. For at fastslå den samlede eksponering mod en kunde eller en gruppe af indbyrdes forbundne kunder i forbindelse med kunder, som instituttet har eksponeringer med gennem de i artikel 112, litra m) og o), nævnte transaktioner eller gennem andre transaktioner, når der er en eksponering mod underliggende aktiver, skal et institut vurdere de underliggende eksponeringer under hensyntagen til den økonomiske substans i transaktionsstrukturen og de risici, der er forbundet med selve transaktionsstrukturen, for at fastslå, om den udgør en yderligere eksponering.
8. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
betingelserne for og metoderne til at fastslå den samlede eksponering mod en kunde eller en gruppe af indbyrdes forbundne kunder i forbindelse med de typer eksponeringer, der er nævnt i stk. 7.
b)
de betingelser, hvorunder transaktionsstrukturen, jf. stk. 7, ikke udgør en yderligere eksponering
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 391
Definition af institut i forbindelse med store eksponeringer
Med henblik på beregning af størrelsen af eksponeringer i henhold til denne del forstås ved "institut" også enhver offentlig eller privat virksomhed, herunder også en sådan virksomheds filialer, der, hvis den var etableret i Unionen, ville opfylde definitionen på et "institut" og er meddelt tilladelse i et tredjeland, som foreskriver tilsynskrav og reguleringskrav, der som minimum svarer til de krav, der anvendes i Unionen.
Artikel 392
Definition af en stor eksponering
En instituts eksponering mod en enkelt kunde eller gruppe af indbyrdes forbundne kunder betragtes som stort, når det udgør 10 % eller mere af instituttets justerede kapitalgrundlag.
Artikel 393
Evne til at identificere og forvalte store eksponeringer
Et institut skal have pålidelige administrative og regnskabsmæssige procedurer og egnede interne kontrolordninger til at identificere, forvalte, overvåge, indberette og registrere alle store eksponeringer og senere ændringer af dem i overensstemmelse med denne forordning.
Artikel 394
Indberetningskrav
1. Et institut indberetter følgende oplysninger om alle store eksponeringer til de kompetente myndigheder, herunder store eksponeringer, der ikke er omfattet af artikel 395, stk. 1:
a)
identifikation af den kunde eller gruppe af indbyrdes forbundne kunder, som et institut har en stor eksponering mod
b)
eksponeringens størrelse, i givet fald inden der tages hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktion
c)
typen af finansieret eller ufinansieret kreditrisikoafdækning, hvor en sådan anvendes
d)
eksponeringens størrelse efter hensyntagen til virkningen af kreditrisikoreduktion beregnet med henblik på artikel 395, stk. 1.
Er et institut omfattet af tredje del, afsnit II, kapitel 3, skal dets 20 største eksponeringer på konsolideret niveau, eksklusive de eksponeringer, der ikke er omfattet af artikel 395, stk. 1, oplyses til de kompetente myndigheder.
2. Et institut skal, ud over den i stk. 1 nævnte indberetning oplyse den kompetente myndighed om følgende i forbindelse med sine 10 største eksponeringer på konsolideret niveau mod institutter samt sine 10 største eksponeringer på konsolideret niveau mod uregulerede finansielle enheder, som defineret i artikel 142, stk. 1, nr. 6), inklusive store eksponeringer, som ikke er omfattet af artikel 395, stk. 1.
a)
identifikation af den kunde eller gruppe af indbyrdes forbundne kunder, som et institut har en stor eksponering mod
b)
eksponeringens størrelse, i givet fald inden der tages hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktion
c)
typen af finansieret eller ufinansieret kreditrisikoafdækning, hvor en sådan anvendes
d)
eksponeringens størrelse efter hensyntagen til virkningen af kreditrisikoreduktion beregnet med henblik på artikel 395, stk. 1
e)
den forventede afvikling af eksponeringen udtrykt som det beløb, der udløber inden for en måned samlet i op til et år, inden for kvartalet samlet i op til tre år, og derefter årligt.
3. Indberetning skal foretages mindst to gange om året.
4. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
de ensartede formater for den i stk. 3 omhandlede indberetning, som skal stå i rimeligt forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af institutternes aktiviteter, samt vejledning i anvendelsen af disse formater
b)
hyppigheden af og datoerne for den i stk. 3 omhandlede indberetning
c)
de it-løsninger, der skal anvendes i forbindelse med den i stk. 3 omhandlede indberetning.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 395
Begrænsninger for store eksponeringer
1. Et institut må ikke, efter at der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktion i overensstemmelse med artikel 399-403, påtage sig en eksponering mod en kunde eller en gruppe af indbyrdes forbundne kunder, hvis størrelse overstiger 25 % af dets justerede kapitalgrundlag. Er kunden et institut, eller omfatter gruppen af indbyrdes forbundne kunder et eller flere institutter, må denne størrelse ikke overstige 25 % af instituttets justerede kapitalgrundlag eller 150 mio. EUR, idet det er den højeste størrelse, der gælder, forudsat at summen af eksponeringernes størrelse, efter at der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktion i overensstemmelse med artikel 399-403, med alle de indbyrdes forbundne kunder, som ikke er institutter, ikke overstiger 25 % af instituttets justerede kapitalgrundlag.
Overstiger beløbet på 150 mio. EUR 25 % af instituttets justerede kapitalgrundlag, må størrelsen af eksponeringen, efter at der er taget hensyn til virkningen af kreditrisikoreduktion i overensstemmelse med artikel 399-403, ikke overstige en rimelig grænse i forhold til instituttets justerede kapitalgrundlag. Denne grænse fastsættes af instituttet i overensstemmelse med de i artikel 81 i direktiv 2013/36/EU omhandlede politikker og procedurer for håndtering og kontrol af koncentrationsrisici. Grænsen må ikke overstige 100 % af instituttets justerede kapitalgrundlag.
De kompetente myndigheder kan fastsætte en lavere grænse end 150 mio. EUR og skal i så fald underrette EBA og Kommissionen herom.
2. I overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 og under hensyntagen til virkningerne af kreditrisikoreduktionen i henhold til artikel 399-403 samt resultaterne af udviklingen inden for den grå banksektor og store eksponeringer på EU-plan og på internationalt plan udsteder EBA senest den 31. december 2014 retningslinjer, der fastsætter passende begrænsninger for sådanne eksponeringer sammenlagt eller strengere individuelle begrænsninger for eksponeringer med enheder i den grå banksektor, som udfører bankvirksomhed uden for de regulerede rammer.
EBA overvejer i sin udarbejdelse af disse retningslinjer, om indførelse af yderligere begrænsninger vil have en væsentlig negativ virkning på risikoprofilen hos institutter, der er etableret i Unionen, på ydelse af kredit til realøkonomien eller på finansmarkedernes stabilitet og korrekte funktion.
Senest den 31. december 2015 vurderer Kommissionen relevansen og virkningen af at fastsætte begrænsninger for eksponeringer med enheder i den grå banksektor, som udfører bankvirksomhed uden for de regulerede rammer, under hensyntagen til den europæiske og internationale udvikling inden for den grå banksektor og store eksponeringer samt kreditrisikoreduktion i henhold til artikel 399-403. Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet rapporten, hvor det er relevant, sammen med et lovgivningsforslag om begrænsninger for eksponeringer mod enheder i den grå banksektor, som udfører bankvirksomhed uden for de regulerede rammer.
3. Et institut skal til enhver tid overholde den relevante grænse, der er fastsat i stk. 1, jf. dog artikel 396.
4. Aktiver, der udgør fordringer på og andre eksponeringer med anerkendte investeringsselskaber fra tredjelande, kan behandles som fastsat i stk. 1.
5. De i denne artikel fastsatte grænser kan overskrides for eksponeringer i instituttets handelsbeholdning, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
ikkehandelsbeholdningsrelaterede eksponeringer mod den pågældende kunder eller gruppe af indbyrdes forbundne kunder overstiger ikke den grænse, der er fastsat i stk. 1, idet denne grænse beregnes med reference til det justerede kapitalgrundlag, således at overskridelsen alene vedrører handelsbeholdningen
b)
instituttet opfylder et krav om supplerende kapitalgrundlag for overskridelsen af den i stk. 1 fastsatte grænse, der beregnes i henhold til artikel 397 og 398
c)
handelsbeholdningseksponeringen mod den pågældende kunde eller gruppe af indbyrdes forbundne kunder overstiger ikke 500 % af instituttets justerede kapitalgrundlag, når der er gået ti dage eller mindre siden overskridelsen
d)
overskridelser, der har varet i mere end ti dage, overstiger ikke tilsammen 600 % af instituttets justerede kapitalgrundlag.
I de tilfælde, hvor grænsen er overskredet, skal instituttet straks indberette overskridelsens omfang og navnet på den pågældende kunde, og hvor det er relevant, navnet på gruppen af indbyrdes forbundne kunder.
6. I dette stykke alene forstås ved "strukturforanstaltninger": foranstaltninger, der vedtages af en medlemsstat og gennemføres af de relevante kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat, indtil ikrafttrædelsen af et lovgivningsforslag, der udtrykkeligt harmoniserer foranstaltninger, der kræver, at kreditinstitutter, som har tilladelse i den pågældende medlemsstat, reducerer deres eksponeringer mod forskellige juridiske enheder, der er afhængige af deres aktiviteter, uanset hvor disse aktiviteter udføres, med henblik på at beskytte indskydere og bevare den finansielle stabilitet.
Uanset nærværende artikels stk. 1, og artikel 400, stk. 1, litra f), kan de kompetente myndigheder, såfremt medlemsstater vedtager national lovgivning, der kræver, at der vedtages strukturforanstaltninger inden for en bankkoncern, kræve, at de institutter i bankkoncernen, hvis indskud er omfattet af en indskudsgarantiordning i overensstemmelse med Europa-Parlaments og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger (30) eller en tilsvarende indskudsgarantiordning i et tredjeland, anvender en grænse for store eksponeringer på under 25 %, men mindst end 15 %, mellem den 31. december 2014 og den 30. juni 2015, og 10 % fra den 1. juli 2015, på delkonsolideret niveau i overensstemmelse med artikel 11, stk. 5 om koncerninterne eksponeringer, hvor disse eksponeringer består af eksponeringer mod en enhed, som ikke hører under den samme koncerndel for så vidt angår strukturforanstaltningerne.
Med henblik på dette stykke skal følgende betingelser være opfyldt:
a)
alle enheder, der hører under den samme koncerndel for så vidt angår strukturforanstaltningerne, betragtes som én kunde eller en gruppe af indbyrdes forbundne kunder
b)
de kompetente myndigheder anvender en ensartet begrænsning for de eksponeringer, der er omhandlet i første afsnit.
Denne fremgangsmåde berører ikke det effektive tilsyn på konsolideret niveau og må ikke få uforholdsmæssige negative virkninger for det finansielle system eller dele heraf i andre medlemsstater eller i Unionen som helhed eller udgøre eller skabe en hindring for det indre markeds funktion.
7. Før de specifikke strukturforanstaltninger som omhandlet i stk. 5 om store eksponeringer fastlægges, underretter de kompetente myndigheder Rådet, Kommissionen, de berørte kompetente myndigheder og EBA, mindst to måneder før afgørelsen om at vedtage strukturforanstaltninger offentliggøres, og forelægger relevant kvantitativ eller kvalitativ dokumentation om samtlige følgende punkter:
a)
anvendelsesområdet for de aktiviteter, der er omfattet af strukturforanstaltningerne
b)
en forklaring på, hvorfor sådanne udkast til foranstaltninger anses for at være hensigtsmæssige, effektive og rimelige til at beskytte indskydere
c)
en vurdering af foranstaltningernes sandsynlige positive eller negative indvirkning på det indre marked på grundlag af de oplysninger, som medlemsstaten har til rådighed.
8. Beføjelsen til at vedtage en gennemførelsesretsakt for at acceptere eller afvise de i stk. 7 nævnte foreslåede nationale foranstaltninger tildeles Kommissionen, der træffer afgørelse i overensstemmelse med proceduren i artikel 464, stk. 2.
Inden en måned efter at have modtaget underretningen jf. stk. 7 afgiver EBA udtalelse til Rådet, Kommissionen og den pågældende medlemsstat om de punkter, der er omhandlet i nævnte stykke. De berørte kompetente myndigheder kan også afgive udtalelse til Rådet, Kommissionen og den pågældende medlemsstat om de punkter, der er omhandlet i nævnte stykke.
Under størst muligt hensyn til de i andet afsnit omhandlede udtalelser og hvis der er solid og stærk dokumentation for, at foranstaltningerne vil få negative virkninger på det indre marked, der vejer tungere end fordelene for den finansielle stabilitet, afviser Kommissionen inden to måneder efter at have modtaget underretningen de foreslåede nationale foranstaltninger. Ellers accepterer Kommissionen de foreslåede nationale foranstaltninger for en indledende periode på to år, og foranstaltningerne kan ændres, hvis det er relevant.
Kommissionen afviser kun de foreslåede nationale foranstaltninger, hvis den vurderer, at de foreslåede nationale foranstaltninger får uforholdsmæssige negative virkninger for det finansielle system eller dele heraf i andre medlemsstater eller i Unionen som helhed og derved udgør eller skaber en hindring for det indre markeds funktion eller den fri bevægelighed for kapital i overensstemmelse med bestemmelserne i TEUF.
Kommissionens vurdering skal tage hensyn til udtalelsen fra EBA og den dokumentation, som er forelagt i overensstemmelse med stk. 7.
Inden udløbet af foranstaltningerne kan de kompetente myndigheder foreslå nye foranstaltninger til forlængelse af anvendelsesperioden med en yderligere periode på to år ad gangen. I så fald underretter de Kommissionen, Rådet, de berørte kompetente myndigheder og EBA. Godkendelse af de nye foranstaltninger er omfattet af proceduren i nærværende artikel. Nærværende artikelberører ikke artikel 458.
Artikel 396
Overholdelse af krav vedrørende store eksponeringer
1. Hvis eksponeringerne i undtagelsestilfælde overstiger den i artikel 395, stk. 1, fastsatte grænse, skal instituttet straks indberette eksponeringens størrelse til de kompetente myndigheder, der, hvis omstændighederne taler for det, kan indrømme instituttet en begrænset tidsfrist til at overholde grænsen.
Hvis det beløb på 150 mio. EUR, der er omhandlet i artikel 395, stk. 1, finder anvendelse, kan de kompetente myndigheder i individuelle tilfælde tillade, at grænsen på 100 % af instituttets justerede kapitalgrundlag overskrides.
2. Hvis et institut efter artikel 7, stk. 1, på individuelt eller delkonsolideret niveau er fritaget for at opfylde de forpligtelser, der pålægges i denne del, eller bestemmelserne i artikel 9 anvendes, når der er tale om moderinstitutter i en medlemsstat, træffes foranstaltninger til at sikre en passende fordeling af risiciene inden for koncernen.
Artikel 397
Beregning af krav om supplerende kapitalgrundlag vedrørende store eksponeringer i handelsbeholdningen
1. Den i artikel 395, stk. 5, litra b), omhandlede overskridelse beregnes ved at udvælge de dele af det samlede handelsbeholdningseksponering mod den pågældende kunde eller gruppe af indbyrdes forbundne kunder, som medfører de største krav i relation til specifik risiko i tredje del, afsnit IV, kapitel 2, og/eller kravene i artikel 299 og tredje del, afsnit V, og som tilsammen svarer til størrelsen af den i artikel 395, stk. 5, litra a), omhandlede overskridelse.
2. Hvis overskridelsen ikke har varet mere end ti dage, andrager det supplerende kapitalkrav 200 % af kravene som omhandlet i stk. 1 for disse dele.
3. Ti dage efter overskridelsen skal dens dele, udvalgt i overensstemmelse med stk. 1, indsættes på den relevante linje i kolonne 1 i tabel 1 i stigende rækkefølge for så vidt angår kravene i relation til specifik risiko i tredje del, afsnit IV, kapitel 2, og/eller kravene i artikel 299 og tredje del, afsnit V. Kravet om supplerende kapitalgrundlag svarer til summen af kravene i relation til specifik risiko i tredje del, afsnit IV, kapitel 2, og/eller kravene i artikel 299 og tredje del, afsnit V, for disse dele ganget med den tilsvarende faktor i kolonne 2 i tabel 1.
Tabel 1
Kolonne 1: Overskridelse af grænserne
(på grundlag af en procentdel af det justerede kapitalgrundlag)
Kolonne 2: Faktorer
Op til 40 %
200 %
Mellem 40 og 60 %
300 %
Mellem 60 og 80 %
400 %
Mellem 80 og 100 %
500 %
Mellem 100 og 250 %
600 %
Over 250 %
900 %
Artikel 398
Procedurer til at forhindre institutterne i at omgå kravet om supplerende kapitalgrundlag
Institutterne må ikke bevidst omgå kravene om supplerende kapitalgrundlag i artikel 397, som de ellers skulle opfylde for eksponeringer, der overstiger grænserne i artikel 395, stk. 1, når disse eksponeringer har varet i mere end ti dage, ved midlertidigt at overføre de pågældende eksponeringer til et andet selskab, inden for samme koncern eller ej, og/eller ved at foretage kunstige transaktioner for at ophæve eksponeringen i tidagesperioden og skabe en ny eksponering.
Institutterne skal anvende systemer, som sikrer, at overførsler med den virkning, der er nævnt i første afsnit, straks indberettes til de kompetente myndigheder.
Artikel 399
Anerkendelse af kreditrisikoreduktionsteknikker
1. Med henblik på artikel 400-403omfatter "garanti" kreditderivater, der er anerkendt i medfør af tredje del, afsnit II, kapitel 4, bortset fra "credit linked notes".
2. Hvis anerkendelse af finansieret eller ufinansieret kreditrisikoafdækning tillades i henhold til artikel 400-403, skal dette ske på betingelse af, at anerkendelseskravene og andre krav, der er fastsat i tredje del, afsnit II, kapitel 4, overholdes, jf. dog stk. 3.
3. Benytter et institut sig af artikel 401, stk. 2, er anerkendelsen af finansieret kreditrisikoafdækning underlagt de relevante krav i tredje del, afsnit II, kapitel 3. Med henblik på denne del tager et institut ikke hensyn til den i artikel 199, stk. 5-7, omhandlede sikkerhedsstillelse, medmindre det er tilladt i henhold til artikel 402.
4. Institutterne skal så vidt muligt analysere deres eksponeringer med udstedere af en sikkerhedsstillelse, udbydere af ufinansieret kreditrisikoafdækning og underliggende aktiver i henhold til artikel 390, stk. 7, for at fastslå eventuelle koncentrerede eksponeringer og, hvis det er relevant, træffe foranstaltninger og indberette eventuelle markante resultater af analysen til den kompetente myndighed.
Artikel 400
Undtagelser
1. Følgende eksponeringer er undtaget fra bestemmelserne i artikel 395, stk. 1:
a)
aktivposter, der udgør fordringer på centralregeringer, centralbanker eller offentlige enheder, og som usikret ville blive tillagt en 0 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2
b)
aktivposter, der udgør fordringer på internationale organisationer eller multilaterale udviklingsbanker, og som usikret ville blive tillagt en 0 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2
c)
aktivposter, der udgør fordringer, som udtrykkeligt er garanteret af centralregeringer, centralbanker, internationale organisationer, multilaterale udviklingsbanker eller offentlige enheder, og hvor usikrede fordringer på det garantistillende organ ville blive tillagt en 0 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2
d)
andre eksponeringer med eller garanteret af centralregeringer, centralbanker, internationale organisationer, multilaterale udviklingsbanker eller offentlige enheder, hvor usikrede fordringer på den enhed, som eksponeringen er mod, eller af hvilken den er garanteret, ville blive tillagt en 0 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2
e)
aktivposter, der udgør fordringer på medlemsstaternes regionale eller lokale myndigheder, hvor disse fordringer ville blive tillagt en 0 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2, og andre eksponeringer mod eller garanteret af regionale eller lokale myndigheder, hvor fordringer på disse ville blive tillagt en 0 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2
f)
eksponeringer mod de i artikel 113, stk. 6, eller stk. 7, nævnte modparter, hvis de ville blive tillagt en 0 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2. Eksponeringer, der ikke opfylder disse kriterier, behandles, uanset om de er undtaget fra bestemmelserne i artikel 395, stk. 1, eller ej, som eksponeringer mod en tredjepart
g)
aktivposter og andre eksponeringer, som er sikret ved indskud i kontanter i det långivende institut eller i et institut, der er det långivende instituts moder- eller datterselskab
h)
aktivposter og andre eksponeringer, som er sikret ved indskudsbeviser, der er udstedt af det långivende institut eller af et institut, som er det långivende instituts moderselskab eller datterselskab, og som er deponeret hos et af disse institutter, uanset hvilket
i)
eksponeringer, der opstår som følge af uudnyttede kreditfaciliteter, og som klassificeres som ikkebalanceførte poster med lav risiko i bilag I, forudsat at der er indgået en aftale med kunden eller gruppen af indbyrdes forbundne kunder, i henhold til hvilken faciliteten kun kan udnyttes, hvis det er godtgjort, at det ikke vil resultere i, at den i artikel 395, stk. 1, fastsatte grænse overskrides
j)
handelseksponeringer mod centrale modparter og bidrag til misligholdelsesfonde til centrale modparter
k)
eksponeringer i tilknytning til indskudsgarantiordninger i henhold til direktiv 94/19/EF, som opstår ved finansieringen af disse ordninger, hvis de institutter, der er medlemmer af en ordning, har en retlig eller kontraktmæssig forpligtelse til at finansiere ordningen.
Kontanter, der modtages under en "credit linked note" udstedt af instituttet, og en modparts udlån til og indskud i instituttet, der er underlagt en balanceført aftale om netting, der er anerkendt efter tredje del, afsnit II, kapitel 4, anses for at falde ind under litra g).
2. De kompetente myndigheder kan helt eller delvis fritage følgende eksponeringer:
a)
særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer som defineret i artikel 129, stk. 1, 3og 6
b)
aktivposter, der udgør fordringer på medlemsstaternes regionale eller lokale myndigheder, hvor disse fordringer ville blive tillagt en 20 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2, og andre eksponeringer mod eller garanteret af regionale eller lokale myndigheder, hvor fordringer på disse ville blive tillagt en 20 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2
c)
eksponeringer, herunder kapitalinteresser eller andre interesser, som et institut har mod sit moderselskab, med moderselskabets øvrige datterselskaber eller med sine egne datterselskaber, for så vidt disse selskaber falder ind under det tilsyn på konsolideret niveau, som instituttet selv er underlagt i overensstemmelse med denne forordning, direktiv 2002/87/EF eller tilsvarende regler i et tredjeland; eksponeringer, der ikke opfylder disse kriterier, behandles, uanset om de er undtaget fra artikel 395, stk. 1, eller ej, som eksponeringer mod en tredjepart
d)
aktivposter, der udgør fordringer på og andre eksponeringer, herunder kapitalinteresser eller andre interesser, med regionale eller centrale kreditinstitutter, som kreditinstituttet i henhold til lovfastsatte eller vedtægtsmæssige bestemmelser er tilsluttet i et netværk, og som i henhold til disse bestemmelser er ansvarlige for likviditetsudligning inden for netværket
e)
aktivposter, der udgør fordringer på og andre eksponeringer mod kreditinstitutter indgået af kreditinstitutter, hvoraf det ene opererer på et ikkekonkurrencemæssigt grundlag og yder eller garanterer lån i henhold til lovgivningsprogrammer eller i henhold til sine vedtægter til fremme af bestemte erhvervssektorer, og som indebærer en form for statslig kontrol og restriktioner i brugen af lånene, forudsat at de pågældende eksponeringer stammer fra sådanne lån, der videregives til de begunstigede via kreditinstitutter, eller fra garantierne for disse lån
f)
aktivposter, der består i fordringer på og andre eksponeringer mod institutter, forudsat at disse eksponeringer ikke udgør sådanne institutters egenkapital, ikke har længere varighed end til den følgende handelsdag og ikke er denomineret i en større handelsvaluta
g)
aktivposter, der udgør fordringer på centralbanker i form af krævede minimumsreserver i disse centralbanker, og som er denomineret i deres nationale valutaer
h)
aktivposter, der udgør fordringer på centralregeringer i form af lovbestemte likviditetskrav, som placeres i statsobligationer, og som er denomineret og finansieret i deres nationale valutaer, på betingelse af at disse centralregeringers kreditvurdering, som er foretaget af et udpeget ECAI, efter de kompetente myndigheders skøn er "investment grade"
i)
50 % af ikkebalanceførte remburser med mellemliggende/lav risiko og ikkebalanceførte uudnyttede kreditfaciliteter med mellemliggende/lav risiko, jf. bilag I, og, under forudsætning af de kompetente myndigheders tilsagn, 80 % af andre garantier end kreditgarantier, som er baseret på en lov eller andre retsforskrifter, og som gensidige garantifonde, der har status som kreditinstitutter, yder sine medlemmer
j)
garantier, som der foreligger et lovbestemt krav om, og som anvendes, når realkreditlån, der er finansieret ved at udstede realkreditobligationer, udbetales til låntageren inden den endelige registrering af lånet i tingbogen, hvis garantien ikke anvendes til at begrænse risikoen i forbindelse med beregningen af de risikovægtede eksponeringsværdier
k)
aktivposter, der udgør fordringer på og andre eksponeringer mod anerkendte børser.
3. De kompetente myndigheder kan kun benytte den fritagelse, der er omhandlet i stk. 2, når følgende betingelser er opfyldt:
a)
eksponeringets særlige karakter, modparten eller forbindelsen mellem instituttet og modparten fjerner eller reducerer risikoen ved eksponeringen, og
b)
en resterende koncentrationsrisiko kan imødegås med andre lige så effektive midler såsom de ordninger, processer og mekanismer, der er fastsat i artikel 81 i direktiv 2013/36/EU
De kompetente myndigheder underretter EBA om, hvorvidt de agter at benytte en af de fritagelser, der er omhandlet i stk. 2, i overensstemmelse med litra a) og b) i nærværende stykke og hører EBA om dette valg.
Artikel 401
Beregning af virkningerne af kreditrisikoreduktionsteknikker
1. Til beregningen af størrelsen af eksponeringer med henblik på artikel 395, stk. 1, kan et institut benytte den fuldt justerede størrelse af eksponeringen som beregnet efter tredje del, afsnit II, kapitel 4, under hensyntagen til kreditrisikoreduktionen, volatilitetsjusteringer og eventuelt manglende løbetidsmatch (E*).
2. Et institut, der har tilladelse til at benytte egne estimater af LGD og omregningsfaktorer for en eksponeringsklasse i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 3, kan med de kompetente myndigheders tilladelse indregne virkningerne af finansiel sikkerhedsstillelse ved beregning af eksponeringers størrelse med henblik på artikel 395, stk. 1.
De kompetente myndigheder giver kun den i foregående afsnit omhandlede tilladelse, hvis instituttet kan foretage estimater af virkningerne af den finansielle sikkerhedsstillelse på deres eksponeringer adskilt fra andre LGD-relevante aspekter.
Estimater foretaget af instituttet skal være tilstrækkeligt egnede til at nedsætte størrelsen af eksponeringerne med henblik på overholdelse af bestemmelserne i artikel 395.
Har et institut fået tilladelse til at benytte egne estimater af virkningerne af den finansielle sikkerhedsstillelse, skal det gøre dette på konsistent vis efter den fremgangsmåde, der er blevet anvendt ved beregningen af kapitalkrav i overensstemmelse med denne forordning.
Institutter, der har tilladelse til at anvende egne estimater af LGD og omregningsfaktorer for en eksponeringsklasse i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 3, og som ikke beregner størrelsen af deres eksponeringer ved hjælp af den metode, der er omhandlet i dette stykkes første afsnit, kan anvende den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse eller metoden i artikel 403, stk. 1, litra b), til beregning af størrelsen af eksponeringer.
3. Et institut, som anvender den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse eller har tilladelse til at anvende den i stk. 2 i denne artikel beskrevne metode til beregning af størrelsen af eksponeringer med henblik på artikel 395, stk. 1, skal regelmæssigt gennemføre stresstest af deres kreditrisikokoncentrationer, herunder også i relation til salgsværdien af en accepteret sikkerhedsstillelse.
Disse regelmæssige stresstest, som er omhandlet i første afsnit skal afdække risici, der hidrører fra potentielle ændringer i markedsforholdene, som kunne få en negativ indvirkning på instituttets kapitalgrundlag, og risici, der hidrører fra afhændelsen af sikkerhedsstillelse i stresssituationer.
De stresstest, der gennemføres, skal være tilstrækkelige og hensigtsmæssige til vurdering af sådanne risici.
Viser en regelmæssig stresstest, at salgsværdien af den accepterede sikkerhedsstillelse er lavere, end hvad der ville blive tilladt efter henholdsvis den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse eller metoden i stk. 2, skal værdien af den sikkerhedsstillelse, der kan indregnes ved beregningen af størrelsen af eksponeringer med henblik på artikel 395, stk. 1, reduceres tilsvarende.
Institutter som omhandlet i første afsnit skal inkludere følgende i deres strategier for reduktion af koncentrationsrisici:
a)
politikker og procedurer for reduktion af risici hidrørende fra manglende løbetidsmatch mellem eksponeringer og en eventuel kreditrisikoafdækning af sådanne eksponeringer
b)
politikker og procedurer for det tilfælde, at en stresstest viser, at salgsværdien af sikkerhedsstillelsen er lavere, end hvad der er taget i betragtning ved anvendelsen af den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse eller metoden i stk. 2
c)
politikker og procedurer for koncentrationsrisici hidrørende fra anvendelsen af kreditrisikoreduktionsteknikker, navnlig store indirekte krediteksponeringer, f.eks. mod en enkelt udsteder af værdipapirer, der er accepteret som sikkerhedsstillelse.
Artikel 402
Eksponeringer i forbindelse med realkredit
1. Til brug for beregningen af størrelsen af eksponeringer med henblik på artikel 395 kan et institut nedsætte størrelsen af en eksponering eller dele af en eksponering, der er fuldt sikret i fast ejendom, i overensstemmelse med artikel 125, stk. 1, med den pantsatte del af markeds- eller belåningsværdien af den pågældende faste ejendom, men ikke med mere end 50 % af markedsværdien eller 60 % af belåningsværdien i de medlemsstater, som ved love eller administrative bestemmelser har fastsat strenge kriterier for vurderingen af belåningsværdien, hvis samtlige nedenstående betingelser er opfyldt:
a)
Medlemsstatens kompetente myndigheder har fastsat en risikovægt på højst 35 % for eksponeringer eller dele af eksponeringer, for hvilke der er stillet sikkerhed i erhvervsejendom, i henhold til artikel 124, stk. 2.
b)
Eksponeringet eller dele af eksponeringet er fuldt sikret
i)
ved pant i fast ejendom til beboelse eller
ii)
en udlejet bolig i en lejetransaktion, hvor udlejer har fuld ejendomsret til beboelsesejendommen, og lejeren endnu ikke har benyttet sin købsoption.
c)
Kravene i artikel 208 og artikel 229, stk. 1, er opfyldt.
2. Til brug for beregningen af størrelsen af eksponeringer med henblik på artikel 395 kan et institut nedsætte størrelsen af en eksponering eller dele af et eksponering, der er fuldt sikret i fast ejendom, i overensstemmelse med artikel 126, stk. 1, med den pantsatte del af markeds- eller belåningsværdien af den pågældende faste ejendom, men ikke med mere end 50 % af markedsværdien eller 60 % af belåningsværdien i de medlemsstater, som ved love eller administrative bestemmelser har fastsat strenge kriterier for vurderingen af belåningsværdien, hvis samtlige nedenstående betingelser er opfyldt:
a)
Medlemsstatens kompetente myndigheder har fastsat en risikovægt på højst 50 % for eksponeringer eller dele af eksponeringer, for hvilke der er stillet sikkerhed i erhvervsejendom, i henhold til artikel 124, stk. 2.
b)
Eksponeringen er fuldt sikret
i)
ved pant i kontor- eller forretningsejendomme eller
ii)
i kontor- eller forretningsejendomme, og eksponeringen vedrører ejendomslejetransaktioner.
c)
Kravene i artikel 126, stk. 2, litra a), artikel 208 og artikel 229, stk. 1, er opfyldt.
d)
Erhvervsejendommen er fuldt opført.
3. Et institut kan behandle en eksponering mod en modpart som følge af en omvendt genkøbsaftale, hvor instituttet af modparten har erhvervet ikkeaccessoriske uafhængige panterettigheder i tredjeparters faste ejendom, som en række enkelteksponeringer mod hver af disse tredjeparter, forudsat at samtlige nedenstående betingelser er opfyldt:
a)
Modparten er et institut.
b)
Eksponeringen er fuldt sikret ved de panterettigheder i tredjeparternes faste ejendom, som instituttet har erhvervet, og instituttet er i stand til at udøve disse panterettigheder.
c)
Instituttet har sikret sig, at kravene i artikel 208 og artikel 229, stk. 1, er opfyldt.
d)
Instituttet bliver berettiget til de fordringer, som modparten har på tredjeparterne i tilfælde af modpartens misligholdelse, insolvens eller likvidation.
e)
Instituttet indberetter den samlede størrelse af eksponeringerne mod hvert af de andre institutter, der behandles i henhold til dette stykke, til de kompetente myndigheder i overensstemmelse med artikel 394.
Med henblik herpå antager instituttet, at det mod hver af de pågældende tredjeparter har en eksponering, der svarer til størrelsen af den fordring, som modparten har på tredjeparten, i stedet for eksponeringens tilsvarende størrelse mod modparten. Den eventuelt resterende del af eksponeringen mod modparten behandles fortsat som en eksponering mod modparten.
Artikel 403
Substitutionsmetoden
1. Er der af tredjemand stillet sikkerhed for en eksponering med en kunde, eller er en sådan eksponering sikret ved sikkerhedsstillelse udstedt af tredjemand, kan et institut:
a)
behandle den del af eksponeringen, der er stillet sikkerhed for, som værende indgået med garantistilleren frem for med kunden, forudsat at den usikrede eksponering mod garantistilleren ville blive tildelt en risikovægt svarende til eller lavere end risikovægten af den usikrede eksponering mod kunden i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 2
b)
behandle den del af eksponeringen, hvor sikkerhedsstillelsen er dækket af markedsværdien af den anerkendte sikkerhedsstillelse, som værende indgået med tredjeparten frem for med kunden, hvis eksponeringen garanteres ved sikkerhedsstillelse, og hvis den del af eksponeringet, for hvilken der er stillet sikkerhed, ville blive tildelt en risikovægt svarende til eller lavere end risikovægten af den usikrede eksponering mod kunden i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 2.
Et institut anvender ikke metoden i første afsnit, litra b), når der er manglende match mellem eksponeringens løbetid og beskyttelsens løbetid.
Med henblik på denne del kan et institut kun anvende både den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse og behandlingen i litra b), første afsnit, men kun når det er tilladt at anvende både den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse og den enkle metode for finansiel sikkerhedsstillelse med henblik på artikel 92.
2. Hvis et institut gør brug af stk. 1, litra a),
a)
og hvis garantien er denomineret i en anden valuta end den, som eksponeringen er denomineret i, skal størrelsen af den eksponering, der anses for dækket, beregnes i overensstemmelse med bestemmelserne om behandling af valutamismatch med henblik på ufinansieret kreditrisikoafdækning i tredje del, afsnit II, kapitel 4
b)
skal et mismatch mellem eksponeringens løbetid og risikoafdækningens løbetid behandles i overensstemmelse med bestemmelserne om behandling af manglende løbetidsmatch i tredje del, afsnit II, kapitel 4
c)
kan delvis dækning indregnes i overensstemmelse med behandlingen i tredje del, afsnit II, kapitel 4.
FEMTE DEL
EKSPONERINGER MOD OVERFØRT KREDITRISIKO
AFSNIT I
GENERELLE BESTEMMELSER FOR DENNE DEL
Artikel 404
Anvendelsesområde
Afsnit II og III finder anvendelse på nye securitiseringer, der udstedes fra og med den 1. januar 2011. Afsnit II og III finder efter den 31. december 2014 anvendelse på eksisterende securitiseringer, hvis nye underliggende eksponeringer er tilføjet eller erstattet efter denne dato.
AFSNIT II
KRAV VEDRØRENDE INVESTORINSTITUTTER
Artikel 405
Tilbageholdelse af udstederens interesse
1. Et institut, der ikke handler som eksponeringsleverende eller organiserende institut eller oprindelig långiver, må kun eksponeres for kreditrisikoen ved en securitiseringsposition i eller uden for sin handelsbeholdning, hvis det eksponeringsleverende institut, det organiserende institut eller den oprindelige långiver over for instituttet udtrykkeligt har givet tilsagn om, at det løbende vil tilbageholde en væsentlig nettoøkonomisk interesse, som under ingen omstændigheder må være på mindre end 5 %.
Der anses kun at være tale om tilbageholdelse af en væsentlig nettoøkonomisk interesse på mindst 5 % i følgende tilfælde:
a)
tilbageholdelse af mindst 5 % af den nominelle værdi af hver af de trancher, der er solgt eller overført til investorerne
b)
i tilfælde af securitiseringer i forbindelse med revolverende eksponeringer, tilbageholdelse af det eksponeringsleverende instituts andel på mindst 5 % af de securitiserede eksponeringers nominelle værdi
c)
tilbageholdelse af tilfældigt udvalgte eksponeringer svarende til mindst 5 % af de securitiserede eksponeringers nominelle værdi, når sådanne eksponeringer ellers ville være blevet securitiseret i securitiseringen, forudsat at antallet af potentielt securitiserede eksponeringer er på mindst 100 ved eksponeringens indgåelse
d)
tilbageholdelse af "first loss"-tranchen og om nødvendigt andre trancher med samme eller en strengere risikoprofil end de trancher, der er overført eller solgt til investorer, og som ikke forfalder tidligere end de trancher, der er overført eller solgt til investorer, således at tilbageholdelsen i alt svarer til mindst 5 % af de securitiserede eksponeringers nominelle værdi
e)
tilbageholdelse af en "first loss"-eksponering på mindst 5 % af hver securitiseret eksponering i securitiseringen.
Den nettoøkonomiske interesse måles ved eksponeringens indgåelse og opretholdes på løbende basis. Den nettoøkonomiske interesse, inklusive tilbageholdte positioner, kapitalandele eller eksponeringer, må ikke være omfattet af nogen kreditrisikoreduktion, korte positioner eller andre former for afdækning og må ikke sælges. Den nettoøkonomiske interesse bestemmes af de ikkebalanceførte posters fiktive værdi.
Kravene om tilbageholdelse må ikke bringes i anvendelse flere gange for samme securitisering.
2. Hvis et moderkreditinstitut i Unionen, et finansielt holdingselskab i Unionen, et blandet finansielt holdingselskab i Unionen eller et af dets datterselskaber som eksponeringsleverende eller organiserende institut securitiserer eksponeringer fra flere kreditinstitutter, investeringsselskaber eller andre finansieringsinstitutter, der er omfattet af tilsynet på konsolideret niveau, kan kravet i stk. 1 opfyldes på grundlag af den konsoliderede situation for det tilknyttede moderkreditinstitut i Unionen, det finansielle holdingselskab i Unionen eller det blandede finansielle holdingselskab i Unionen.
Første afsnit finder kun anvendelse, hvis de kreditinstitutter, investeringsselskaber eller finansieringsinstitutter, der har oprettet de securitiserede eksponeringer, har forpligtet sig til at opfylde kravene i artikel 408 og rettidigt meddeler det eksponeringsleverende eller organiserende institut og moderkreditinstituttet i Unionen eller det finansielle holdingselskab i Unionen eller et blandet finansielt holdingselskab i Unionen de oplysninger, der er nødvendige for at opfylde kravene i artikel 409.
3. Stk. 1 finder ikke anvendelse, når de securitiserede eksponeringer er eksponeringer mod eller fuldt ud, betingelsesløst og uigenkaldeligt garanteret af følgende enheder:
a)
centralregeringer eller centralbanker
b)
regionale og lokale myndigheder og offentlige enheder i medlemsstaterne
c)
institutter, der er tillagt en risikovægt på 50 % eller derunder i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 2
d)
multilaterale udviklingsbanker.
4. Stk. 1 gælder ikke for transaktioner baseret på et klart, gennemsigtigt og tilgængeligt indeks, hvor de underliggende referenceenheder er identiske med dem, der udgør et indeks over enheder, der handles bredt, eller som er andre omsættelige værdipapirer end securitiseringspositioner.
Artikel 406
Rettidig omhu
1. Inden institutterne bliver eksponeret for kreditrisikoen ved en securitisering og derefter efter behov, skal de for hver af deres individuelle securitiseringspositioner kunne godtgøre over for de kompetente myndigheder, at de har en bred og indgående forståelse af og har gennemført formelle politikker og procedurer, der er relevante for deres positioner i og uden for handelsbeholdningen, og som står i rimeligt forhold til risikoprofilen af deres investeringer i securitiserede positioner, til analyse og registrering af:
a)
oplysninger, der er afgivet i henhold til artikel 405, stk. 1, af eksponeringsleverende eller organiserende institutter eller oprindelige långivere for at angive den nettoøkonomiske interesse, de opretholder på løbende basis i securitiseringen
b)
risikokarakteristikken ved den individuelle securitisationsposition
c)
risikokarakteristikken ved de underliggende eksponeringer i securitiseringspositionen
d)
omdømmet og tabserfaringerne ved tidligere securitiseringer hos eksponeringsleverende eller organiserende institutter i de relevante underliggende eksponeringsklasser i securitiseringspositionen
e)
de eksponeringsleverende eller organiserende institutters eller deres agenters eller rådgiveres erklæringer og afgivelse af oplysninger om den rettidige omhu, de har udvist med hensyn til de securitiserede eksponeringer, og i givet fald kvaliteten af sikkerhedsstillelsen til støtte for de securitiserede eksponeringer
f)
i givet fald de metodologier og det begrebsapparat, som vurderingen af sikkerhedsstillelsen til støtte for de securitiserede eksponeringer er baseret på, og de politikker, som det eksponeringsleverende eller organiserende institut har indført for at sikre vurderingsmandens uafhængighed
g)
alle de strukturelle karakteristika ved securitiseringen, som væsentligt vil kunne påvirke udviklingen i instituttets securitiseringsposition, såsom det aftalemæssige "vandfald" og udløsningstærskler i relation til "vandfald", kreditværdighedsforbedringer, forbedringer af likviditeten, markedsværdiudløsningstærskler og handelsspecifikke definitioner af misligholdelse.
Institutterne gennemfører regelmæssigt egne stresstest, som passer til deres securitiseringspositioner. Med henblik herpå kan institutterne basere sig på finansielle modeller, der er udviklet af et ECAI, forudsat at institutterne på anmodning kan godtgøre, at de har udvist rettidig omhu, inden de foretog investeringer, for at validere de relevante forudsætninger for og struktureringer af modellerne og for at forstå metodologien, forudsætningerne og resultaterne.
2. Institutterne skal, undtagen når de fungerer som eksponeringsleverende eller organiserende institutter eller oprindelige långivere, indføre formelle procedurer, som passer til deres positioner i og uden for handelsbeholdningen, og som står i et rimeligt forhold til risikoprofilen af deres investeringer i securitiserede positioner, for på løbende basis og rettidigt at overvåge udviklingen i de underliggende eksponeringer i deres securitiseringspositioner. Hvis det er relevant, skal dette omfatte eksponeringstypen, procentdelen af lån, der er forfalden med mere end 30, 60 og 90 dage, misligholdelsessatser, forudbetalingssatser, overtagne lån, sikkerhedsstillelsestype og ejer- eller lejerforhold i forbindelse med fast ejendom, frekvensfordelingen af kreditvurderinger eller andre målinger af kreditværdigheden for de underliggende eksponeringer, den erhvervsmæssige og geografiske diversificering og frekvensfordelingen af belåningsprocenten med udsvingsbånd, der fremmer en hensigtsmæssig følsomhedsanalyse. Udgøres de underliggende eksponeringer selv af securitiseringspositioner, skal institutterne ikke kun have de i dette afsnit omhandlede oplysninger om de underliggende securitiseringstrancher, såsom emittentens navn og kreditkvaliteten, men også om de særlige karakteristika ved og udviklingen i de puljer, der ligger til grund for disse securitiseringstrancher.
Institutterne skal også anvende de samme analysestandarder på andele eller tegninger i securitiseringsemissioner, der købes fra tredjemand, uanset om sådanne andele eller tegninger skal indgå i eller holdes uden for deres handelsbeholdning.
Artikel 407
Supplerende risikovægt
Opfylder et institut ikke i det væsentlige kravene i artikel 405, 406 eller 409 på grund af instituttets uagtsomhed eller undladelse, pålægger de kompetente myndigheder en forholdsmæssig supplerende risikovægt på mindst 250 % (og højst 1 250 %) af den risikovægt, som finder anvendelse på de relevante securitiseringspositioner i henhold til artikel 245, stk. 6, eller artikel 337, stk. 3. Risikovægten forhøjes gradvis for hver efterfølgende overtrædelse af bestemmelserne om rettidig omhu.
De kompetente myndigheder tager hensyn til de i artikel 405, stk. 3, omhandlede undtagelser for visse securitiseringer ved at nedsætte den risikovægt, de ellers ville pålægge i henhold til denne artikel hvad angår securitiseringer, for hvilke artikel 405, stk. 3, finder anvendelse.
AFSNIT III
KRAV VEDRØRENDE ORGANISERENDE OG EKSPONERINGSLEVERENDE INSTITUTTER
Artikel 408
Kriterier for långivning
Organiserende og eksponeringsleverende institutter skal anvende de samme velfunderede og veldefinerede kriterier for långivning i overensstemmelse med kravene i artikel 79 i direktiv 2013/36/EU på eksponeringer, der skal securitiseres, som de anvender på eksponeringer, der skal indgå i deres egen handelsbeholdning. Med henblik herpå skal de samme processer for godkendelse og, hvis det er relevant, for ændring, fornyelse og refinansiering af kreditter anvendes af de eksponeringsleverende og organiserende institutter.
I tilfælde, hvor kravene i stk. 1 i denne artikel ikke er opfyldt, kan artikel 245, stk. 1, ikke anvendes af et eksponeringsleverende institut, og dette eksponeringsleverende institut har ikke ret til at udelukke de securitiserede eksponeringer ved beregningen af sine kapitalkrav i henhold til denne forordning.
Artikel 409
Oplysninger til investorer
Institutter, der fungerer som eksponeringsleverende institutter, organiserende institutter eller oprindelige långivere, skal oplyse investorer om omfanget af deres tilsagn i henhold til artikel 405 om at bibeholde en nettoøkonomiske interesse i securitiseringen. Organiserende og eksponeringsleverende institutter skal sikre, at potentielle investorer har umiddelbar adgang til alle væsentlige og relevante data om kreditkvaliteten og udviklingen i de enkelte underliggende eksponeringer, likviditetsstrømme og sikkerhedsstillelse til støtte for en securitiseringseksponering samt til alle oplysninger, der er nødvendige for at gennemføre omfattende og informerede stresstest på likviditetsstrømmene og sikkerhedsstillelsesværdierne til støtte for de underliggende eksponeringer. Med henblik herpå defineres "væsentlige og relevante data" ved securitiseringeksponeringens indgåelse og om nødvendigt derefter alt efter securitiseringens karakter.
Artikel 410
Ensartede betingelser for anvendelsen
1. EBA aflægger årligt rapport til Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de kompetente myndigheder har truffet for at sikre, at institutterne overholder kravene i afsnit II og III.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere:
a)
kravene i artikel 405 og 406, som finder anvendelse på institutter, der bliver eksponeret for kreditrisikoen ved en securitiseringsposition
b)
tilbageholdelseskravet, herunder opfyldelse af kriterierne for at tilbageholde en væsentlig nettoøkonomiske interesse i overensstemmelse med artikel 394 og tilbageholdelsesniveauet
c)
kravene om rettidig omhu i artikel 405 for institutter, der bliver eksponeret for en securitiseringsposition, og
d)
kravene i artikel 408 og 409, som finder anvendelse på eksponeringsleverende og organiserende institutter.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
3. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for at lette konvergensen af tilsynspraksis med hensyn til gennemførelsen af artikel 407, herunder de foranstaltninger, der skal træffes i tilfælde af overtrædelser af forpligtelserne hvad angår rettidig omhu og risikostyring.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
SJETTE DEL
LIKVIDITET
AFSNIT I
DEFINITIONER OG KRAV VEDRØRENDE LIKVIDITETSDÆKNING
Artikel 411
Definitioner
I denne del forstås ved:
1) "finansiel kunde": en kunde, der udøver en eller flere af de aktiviteter, der er anført i bilag I til direktiv 2013/36/EU, som hovedaktivitet, eller er et af følgende:
a)
et kreditinstitut
b)
et investeringsselskab
c)
et SSPE
d)
en CIU
e)
en investeringsordning af den ikkeåbne type
f)
et forsikringsselskab
g)
et finansielt holdingselskab eller et blandet finansielt holdingselskab
2) "detailindskud": en forpligtelse over for en fysisk person eller en SMV, hvis den fysiske person eller virksomheden hører til detaileksponeringsklassen efter standardmetoden eller IRB-metoden for kreditrisiko, eller en forpligtelse over for en virksomhed, der er omfattet af behandlingen i artikel 153, stk. 4, og hvis de samlede indskud over for alle sådanne virksomheder på koncernbasis ikke overstiger 1 mio. EUR.
Artikel 412
Likviditetsdækningskrav
1. Institutterne skal besidde likvide aktiver, hvis samlede størrelse dækker udgående pengestrømme minus indgående pengestrømme i stresssituationer, således at det sikres, at institutterne opretholder likviditetsbuffere, der er tilstrækkelige til at dække eventuelle ubalancer mellem indgående og udgående pengestrømme i alvorlige stresssituationer over en periode på 30 dage. I stresssituationer kan institutterne anvende deres likvide aktiver til at dække deres udgående nettopengestrømme.
2. Institutterne må ikke foretage dobbelttælling af indgående pengestrømme og likvide aktiver.
3. Institutterne kan anvende de i stk. 1 omhandlede likvide aktiver til at opfylde deres forpligtelser i stresssituationer, jf. artikel 414.
4. Bestemmelserne i afsnit II finder kun anvendelse med henblik på at præcisere indberetningsforpligtelserne som fastsat i artikel 415.
5. Medlemsstaterne kan opretholde eller indføre nationale bestemmelser på området for likviditetskrav, før de bindende minimumsstandarder for krav til likviditetsdækning er præciseret og indført fuldt ud i Unionen, jf. artikel 460. Medlemsstaterne kan kræve, at indenlandsk godkendte institutter eller en del af disse institutter opretholder et krav til højere likviditetsdækning på op til 100 %, indtil den bindende mimimumsstandard er indført fuldt ud med en sats på 100 %, jf. artikel 460.
Artikel 413
Stabil finansiering
1. Institutterne sikrer, at langsigtede forpligtelser er tilstrækkeligt dækket med forskellige instrumenter til stabil finansiering under både normale omstændigheder og i stresssituationer.
2. Bestemmelserne i afsnit III finder kun anvendelse med henblik på at præcisere indberetningsforpligtelserne som fastsat i artikel 415.
3. Medlemsstaterne kan opretholde eller indføre nationale bestemmelser på området for krav vedrørende stabil finansiering, før de bindende minimumsstandarder for krav vedrørende stabil nettofinansiering er præciseret og indført i Unionen, jf. artikel 510.
Artikel 414
Opfyldelse af likviditetskrav
Hvis et institut ikke opfylder eller ikke forventer at opfylde kravet i artikel 412, stk. 1, eller den generelle forpligtelse i artikel 413, stk. 1, herunder i stressede perioder, skal det straks underrette de kompetente myndigheder og hurtigst muligt indgive en plan til den kompetente myndighed for snarlig tilbagevenden til overholdelse af artikel 412 eller artikel 413, stk. 1. Indtil instituttet igen opfylder kravet, skal det foretage daglig indberetning af de i afsnit II eller i givet fald afsnit III omhandlede poster ved hver arbejdsdags afslutning, medmindre de kompetente myndigheder tillader en mindre hyppig indberetning og en længere indberetningsfrist. De kompetente myndigheder giver kun sådanne tilladelser på grundlag af et instituts individuelle situation og under hensyntagen til omfanget og kompleksiteten af instituttets aktiviteter. De skal overvåge gennemførelsen af planen og om nødvendigt kræve, at gennemførelsen finder sted hurtigere.
AFSNIT II
INDBERETNING AF OPLYSNINGER OM LIKVIDITET
Artikel 415
Indberetningspligt og indberetningsformat
1. Institutterne skal i en enkelt valuta, uanset deres faktiske denomination, til de kompetente myndigheder indberette de poster, der er omhandlet i afsnit II og III, samt deres komponenter, herunder sammensætningen af deres likvide aktiver i henhold til artikel 416. Indtil likviditetskravet i sjette del er fuldt præciseret og gennemført som minimumsstandard i henhold til artikel 460, indberetter institutterne de i afsnit II og bilag III fastsatte poster. Institutterne indberetter de i afsnit III fastsatte poster. Indberetning skal finde sted mindst en gang månedligt for posterne i afsnit II og bilag III og mindst kvartalsvis for posterne i afsnit III.
Indberetningsformaterne skal indeholde alle de nødvendige oplysninger og give EBA mulighed for at vurdere, hvorvidt sikrede udlånstransaktioner og "swap"-transaktioner, der er sikkerhedsstillelse for, når de likvide aktiver, der er nævnt i artikel 416, stk. 1, litra a), b) og c), er opnået ved sikkerhedsstillelse, som ikke opfylder kravene i artikel 416, stk. 1, litra a)-c), er blevet afviklet korrekt.
2. Et institut indberetter separat til de kompetente myndigheder i hjemlandet de i stk. 1 omhandlede poster i nedenstående valuta, når det har:
a)
samlede forpligtelser i en anden valuta end den i stk. 1 fastsatte indberetningsvaluta, der udgør 5 % eller derover af instituttets eller den enkelte likviditetsundergruppes samlede passiver, eller
b)
en væsentlig filial, jf. artikel 512 i direktiv 2013/36/EU, i et værtsland, der anvender en anden valuta end den i stk. 1 fastsatte indberetningsvaluta.
3. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
ensartede formater og it-løsninger med tilhørende anvisninger for hyppighed samt skærings- og betalingsdatoer. Indberetningsformaterne og -hyppigheden skal stå i rimeligt forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af institutternes forskellige aktiviteter og skal omfatte den indberetning, der kræves i henhold til stk. 1 og 2
b)
yderligere krævede parametre for likviditetsovervågningen, der giver de kompetente myndigheder mulighed for at få et omfattende overblik over likviditetsrisikoprofilen, og som skal stå i rimeligt forhold til arten, omfanget og kompleksiteten af et instituts aktiviteter.
EBA forelægger Kommissionen disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for de poster, der er præciseret i litra a), senest den 1 februar 2015, og for de poster, der er præciseret i litra b), senest den 1. januar 2014.
Indtil de bindende likviditetskrav er indført fuldt ud, kan de kompetente myndigheder fortsat tilvejebringe oplysninger via overvågningsredskaber med henblik på at overvåge overholdelsen af eksisterende nationale likviditetsstandarder.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
4. De kompetente myndigheder i hjemlandet giver på anmodning rettidigt og ad elektronisk vej de kompetente myndigheder og den nationale centralbank i værtslandet samt EBA de enkelte indberetninger i overensstemmelse med denne artikel.
5. Kompetente myndigheder, der udøver tilsyn på konsolideret niveau i overensstemmelse med artikel 112 i direktiv 2013/36/EU, giver på anmodning rettidigt og ad elektronisk vej følgende myndigheder alle oplysninger, som instituttet har indberettet i overensstemmelse med de ensartede indberetningsformater, der er omhandlet i stk. 3:
a)
de kompetente myndigheder og den nationale centralbank i de værtslande, hvor der er væsentlige filialer i overensstemmelse med artikel 52 i direktiv 2013/36/EU af moderinstituttet eller institutter kontrolleret af det samme finansielle moderholdingselskab
b)
de kompetente myndigheder, der har meddelt tilladelse til datterselskaber af moderinstituttet eller institutter kontrolleret af det samme finansielle moderholdingselskab, samt centralbanken i den samme medlemsstat
c)
EBA
d)
ECB.
6. De kompetente myndigheder, der har meddelt tilladelse til et institut, der er et datterselskab af et moderinstitut eller finansielt moderholdingselskab, skal på anmodning rettidigt og ad elektronisk vej give de kompetente myndigheder, der udøver tilsyn på konsolideret niveau i overensstemmelse med artikel 111 i direktiv 2013/36/EU, centralbanken i den medlemsstat, hvor instituttet er blevet meddelt tilladelse, og EBA alle oplysninger, som instituttet har indberettet i overensstemmelse med de ensartede indberetningsformater, der er omhandlet i stk. 3.
Artikel 416
Indberetning af oplysninger om likvide aktiver
1. Institutterne skal indberette oplysninger om følgende som likvide aktiver, medmindre andet fremgår af stk. 2, og kun, hvis de likvide aktiver opfylder betingelserne i stk. 3:
a)
kontanter og eksponeringer mod centralbanker, i det omfang disse eksponeringer til enhver tid kan hæves i stresssituationer. For så vidt angår indskud i centralbanker stræber den kompetente myndighed og centralbanken efter at nå til fælles forståelse om, i hvilket omfang disse minimumsreserver kan hæves i stresssituationer
b)
andre overdragelige aktiver, der har særdeles stor likviditet og særdeles høj kreditkvalitet
c)
overdragelige aktiver, der udgør fordringer på eller er garanteret af:
i)
en medlemsstats centralregering, en region med selvstændig beføjelse til at fastsætte og opkræve skatter eller et tredjeland i centralregeringens eller den regionale myndigheds nationale valuta, hvis instituttet har en likviditetsrisiko i den pågældende medlemsstat eller det pågældende tredjeland, som det dækker ved at besidde de pågældende likvide aktiver
ii)
centralbanker og offentlige enheder, der ikke tilhører centralregeringen, i centralbankens og den offentlige enheds nationale valuta
iii)
Den Internationale Betalingsbank, Den Internationale Valutafond, Kommissionen og multilaterale udviklingsbanker
iv)
Den Europæiske Finansielle Stabilitetsfacilitet og Den Europæiske Stabilitetsmekanisme
d)
overdragelige aktiver, der har stor likviditet og høj kreditkvalitet
e)
standbykreditfaciliteter udbudt af centralbanker i pengepolitisk øjemed, forudsat at disse faciliteter ikke er sikret ved likvide aktiver med undtagelse af likviditetsstøtte i en krisesituation
f)
hvis kreditinstituttet tilhører et netværk i henhold til lovfastsatte eller vedtægtsmæssige bestemmelser, lovfastsatte eller vedtægtsmæssige minimumsindskud hos det centrale kreditinstitut og anden vedtægtsmæssig eller kontraktfastsat tilgængelig likvid finansiering fra det centrale kreditinstitut eller institutter, som er medlemmer af det netværk, der er omhandlet i artikel 113, stk. 7, eller som er fritaget i henhold til artikel 10, for så vidt denne finansiering ikke er sikret ved likvide aktiver.
I afventning af specifikation af en ensartet definition i overensstemmelse med artikel 460 af stor og særdeles stor likviditet og høj og særdeles høj kreditkvalitet skal institutterne selv i en given valuta identificere overdragelige aktiver med henholdsvis stor og særdeles stor likviditet og af høj og særdeles høj kreditkvalitet. I afventning af specifikation af en ensartet definition kan de kompetente myndigheder under hensyn til kriterierne i artikel 509, stk. 3, 4 og 5, udstikke generelle retningslinjer, som institutterne skal følge ved identificeringen af aktiver med stor og særdeles stor likviditet og af høj og særdeles høj kreditkvalitet. Foreligger der ikke sådanne retningslinjer, anvender institutterne gennemsigtige og objektive kriterier til dette formål, herunder nogle af eller samtlige de kriterier, der er nævnt i artikel 509, stk. 3, 4 og 5.
2. Følgende anses ikke for at være likvide aktiver:
a)
aktiver, der er udstedt af et kreditinstitut, medmindre de opfylder en af følgende betingelser:
i)
der er tale om obligationer, der kan behandles som fastsat i artikel 129, stk. 4 eller 5, eller instrumenter med sikkerhed i specificerede aktiver, hvis højeste kreditkvalitet er blevet påvist som fastsat af EBA i henhold til kriterierne i artikel 509, stk. 3, 4 og 5
ii)
der er tale om obligationer som omhandlet i artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF, som ikke er omhandlet i nr. i) i nærværende litra
iii)
kreditinstituttet er blevet oprettet af centralregeringen eller en regional myndighed i en medlemsstat, og denne regering eller myndighed er forpligtet til at afdække instituttets økonomiske grundlag og opretholde dets levedygtighed i hele dets levetid, eller aktivet garanteres udtrykkeligt af denne regering eller myndighed, eller mindst 90 % af de lån, der ydes af instituttet, direkte eller indirekte garanteres af denne forvaltning, og aktivet anvendes fortrinsvis til at finansiere støttelån, der ydes på ikkekonkurrencemæssigt grundlag uden vinding for øje med henblik på at fremme denne regerings eller myndigheds almene samfundsmæssige målsætninger
b)
aktiver, der er stillet som sikkerhed til instituttet ved omvendte genkøbstransaktioner og værdipapirfinansieringstransaktioner, og som kun besiddes af instituttet til afbødning af kreditrisikoen, og som ikke ved lov og kontrakt er tilgængelige for instituttet
c)
aktiver udstedt af en af følgende:
i)
et investeringsselskab
ii)
et forsikringsselskab
iii)
et finansielt holdingselskab
iv)
et blandet finansielt holdingselskab
v)
en anden enhed, der udøver en eller flere af de i bilag I til direktiv 2013/36/EU nævnte aktiviteter som hovedaktivitet.
3. I henhold til stk. 1, skal institutterne indberette aktiver, der opfylder følgende betingelser som likvide aktiver:
a)
de er ubehæftede eller står til rådighed i sikkerhedspuljer, der kan anvendes til at skaffe yderligere finansiering under ved aftale bekræftede, men endnu ikke finansierede kreditlinjer, der er til rådighed for instituttet
b)
de er ikke udstedt af instituttet selv eller dets moderinstitut eller datterinstitutter eller et andet datterselskab af dets moderinstitut eller finansielle moderholdingselskab
c)
deres pris er generelt fastsat af markedsdeltagerne og kan let følges på markedet, eller deres pris kan fastsættes ved en formel, der er nem at beregne på grundlag af offentligt tilgængeligt input, og den afhænger ikke af stærke antagelser, som det typisk er tilfældet med strukturerede eller eksotiske produkter
d)
de er anerkendt sikkerhedsstillelse for standardlikviditetsoperationer for en centralbank i en medlemsstat eller, hvis de likvide aktiver indehaves for at opfylde udgående pengestrømme i et tredjelands valuta, for centralbanken i det pågældende tredjeland
e)
de er noteret på en anerkendt børs, eller de er omsættelige gennem direkte aftaler om salg eller gennem simple genkøbsaftaler på godkendte genkøbsmarkeder. Disse kriterier vurderes separat for hvert marked.
De i litra c), d) og e) i første afsnit omhandlede betingelser finder ikke anvendelse på de i stk. 1, litra e) omhandlede aktiver.
Den i litra d) i første afsnit omhandlede betingelse finder ikke anvendelse på likvide aktiver, der besiddes med henblik på at opfylde udgående pengestrømme i en valuta, for hvilken centralbankens kriterier for godkendelse af sikkerhedsstillelse er defineret særdeles snævert. Hvis der er tale om likvide aktiver, der er denomineret i tredjelandsvalutaer, finder denne undtagelse kun anvendelse, hvis tredjelandets kompetente myndigheder anvender den samme eller en tilsvarende undtagelse.
4. Uanset bestemmelserne i artikel 1, 2 og 3, og indtil der foreligger en præcisering af det bindende likviditetskrav, jf. artikel 460 og stk. 1, andet afsnit i nærværende artikel, indberetter institutterne:
a)
andre omsættelige aktiver, der ikke kan godkendes som sikkerhedsstillelse af centralbankerne, såsom aktier og guld, ud fra gennemsigtige og objektive kriterier, herunder nogle af eller alle kriterierne i artikel 509, stk. 3, 4 og 5
b)
andre omsættelige aktiver, der kan godkendes som sikkerhedsstillelse af centralbankerne, såsom instrumenter med sikkerhed i specificerede aktiver med højeste kreditkvalitet som fastsat af EBA i henhold til kriterierne i artikel 509, stk. 3, 4 og 5
c)
andre ikkeomsættelige aktiver, der kan godkendes som sikkerhedsstillelse af centralbankerne, såsom gældsfordringer som fastsat af EBA i henhold til kriterierne i artikel 509, stk. 3, 4 og 5.
5. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med lister over de valutaer, der opfylder de i stk. 3, andet afsnit, nævnte betingelser.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. marts 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Indtil ikrafttrædelsen af de i tredje afsnit omhandlede tekniske standarder kan institutterne vedblive med at anvende den i stk. 3, andet afsnit, omhandlede fremgangsmåde, hvis de kompetente myndigheder har anvendt denne fremgangsmåde før den 1. januar 2014.
6. Aktier eller andele i CIU'er kan behandles som likvide aktiver op til et beløb på 500 mio. EUR i hvert instituts portefølje af likvide aktiver, forudsat at kravene i artikel 132, stk. 3, er opfyldt, og at CIU'en, bortset fra derivater til reduktion af rente- eller kredit- eller valutarisikoen, kun investerer i likvide aktiver som omhandlet i stk. 1 i nærværende artikel.
En CIU's anvendelse (eller potentielle anvendelse) af derivater til afdækning af risici ved godkendte investeringer forhindrer ikke den pågældende CIU i at opnå godkendelse. Hvor værdien af CIU'ens aktier eller andele ikke regelmæssigt opgøres til markedsværdi af de i artikel 418, stk. 4, litra a) og b), omhandlede tredjeparter, og den kompetente myndighed ikke finder, at et institut har udviklet robuste metoder og processer til en sådan opgørelse som omhandlet i artikel 418, stk. 4, første afsnit, betragtes aktier eller andele i den pågældende CIU ikke som likvide aktiver.
7. Er et likvidt aktivt ikke længere omfattet af beholdningen af likvide aktiver, kan et institut dog vedblive med at anse det for at være et likvidt aktiv i en yderligere periode på 30 kalenderdage. Ophører et likvidt aktiv i en CIU med at være omfattet af behandlingen i stk. 6, kan aktierne eller andelene dog vedblive med at anses for et likvidt aktiv i en yderligere periode på 30 kalenderdage, forudsat at de pågældende aktiver ikke udgør mere end 10 % af CIU'ens samlede aktiver.
Artikel 417
Operationelle krav vedrørende beholdninger af likvide aktiver
Institutterne indberetter som likvide aktiver kun beholdninger af likvide aktiver, der opfylder samtlige følgende betingelser:
a)
de er tilstrækkelig diversificerede. Diversificering er ikke et krav med hensyn til aktiver, der svarer til artikel 416, stk. 1, litra a), b) og c)
b)
det er retligt og i praksis umiddelbart muligt til enhver tid inden for de næste 30 dage at realisere dem ved en aftale om direkte salg eller gennem en simpel genkøbsaftale på godkendte genkøbsmarkeder for at opfylde forfaldne forpligtelser. Likvide aktiver omhandlet i artikel 416, stk. 1, litra c), som besiddes i tredjelande, hvor der er overførselsrestriktioner, eller som er denomineret i ikkekonvertible valutaer, anses kun for at kunne realiseres, hvis de svarer til udgående pengestrømme i det pågældende tredjeland eller den pågældende valuta, medmindre instituttet kan påvise over for de kompetente myndigheder, at det i tilstrækkeligt omfang har afdækket den hermed forbundne valutarisiko
c)
de likvide aktiver kontrolleres af en likviditetsstyringsfunktion
d)
en del af de likvide aktiver undtagen dem, der er omhandlet i artikel 416, stk. 1, litra a), c) og e), realiseres jævnligt og mindst en gang om året ved aftaler om direkte salg eller gennem simpelt genkøb på et godkendt genkøbsmarked med følgende formål:
i)
at teste adgangen til markedet for disse aktiver
ii)
at teste effektiviteten af procedurerne for realisering af aktiver
iii)
at teste anvendeligheden af aktiverne
iv)
at mindske risikoen for negativ signalvirkning i stresssituationer
e)
prisrisikoen i tilknytning til aktiverne kan afdækkes, men de likvide aktiver skal være omfattet af egnede interne ordninger, der sikrer, at de er let tilgængelige til likviditetsformål, når det er nødvendigt, og navnlig at de ikke anvendes i andre løbende transaktioner, herunder:
i)
afdækning eller andre handelsstrategier
ii)
kreditforbedringer i strukturerede transaktioner
iii)
dækning af driftsomkostninger
f)
denomineringen af de likvide aktiver stemmer overens med fordelingen efter valuta af udgående pengestrømme efter fradrag af indgående pengestrømme.
Artikel 418
Værdiansættelse af likvide aktiver
1. Likvide aktiver indberettes til markedsværdien, idet der foretages passende "haircuts", der som minimum afspejler varigheden, kredit- og likviditetsrisikoen og typiske "repo haircuts" i perioder, hvor markedet befinder sig i en generel stresssituation. Haircuts må ikke være mindre end 15 % for de i artikel 416, stk. 1, litra d), nævnte aktiver. Hvis instituttet afdækker prisrisikoen i tilknytning til et aktiv, skal det tage hensyn til den likviditetsstrøm, der er resultatet af den potentielle afvikling af afdækningen.
2. I forbindelse med aktier eller andele i CIU'er, jf. artikel 416, stk. 4, foretages haircuts, idet der tages udgangspunkt i de underliggende aktiver som følger:
a)
0 % for aktiverne i artikel 416, stk. 1, litra a)
b)
5 % for aktiverne i artikel 416, stk. 1, litra b) og c)
c)
20 % for aktiverne i artikel 416, stk. 1, litra d).
3. Den i stk. 2 omhandlede metode anvendes som følger:
a)
har instituttet kendskab til en CIU's underliggende eksponeringer, kan CIU'en anvende disse underliggende eksponeringer ved kategoriseringen i henhold til artikel 416, stk. 1, litra a)-d)
b)
har instituttet ikke kendskab til en CIU's underliggende eksponeringer, antages det, at CIU'en i det videst mulige omfang, der er tilladt ifølge dets mandat, investerer i aftagende orden i de aktivtyper, der er nævnt i artikel 416, stk. 1, litra a)-d), indtil det samlede investeringsloft er nået.
4. Institutterne udvikler robuste metoder og processer til beregning og indberetning af markedsværdi og haircuts for aktier eller andele i CIU'er. Kun hvor det over for den kompetente myndighed kan godtgøres, at væsentligheden af eksponeringen ikke berettiger udvikling af deres egne metoder, kan institutterne støtte sig til følgende tredjeparter ved beregning og indberetning af haircuts for aktier eller andele i CIU'er i henhold til metoderne i stk. 3, litra a) og b):
a)
depositaren for CIU'en, forudsat at CIU'en udelukkende investerer i værdipapirer og deponerer samtlige værdipapirer hos denne depositar
b)
for andre CIU'ers vedkommende, CIU-administrationsselskabet, forudsat at CIU-administrationsselskabet opfylder kriterierne i artikel 132, stk. 3, litra a).
Rigtigheden af de beregninger, der er foretaget af depositaren eller CIU-administrationsselskabet, skal bekræftes af en ekstern revisor.
Artikel 419
Valutaer, hvor likvide aktiver er til rådighed i begrænset omfang
1. EBA bedømmer disponibiliteten for institutterne af de i artikel 416, stk. 1, litra b), omhandlede likvide aktiver i de valutaer, der er relevante for institutter, der er etablerede i Unionen.
2. Hvis det dokumenterede behov for likvide aktiver i lyset af kravet i artikel 412 overstiger de disponible likvide aktiver i en valuta, anvendes en eller flere af følgende undtagelsesbestemmelser:
a)
uanset artikel 417, litra f), kan denomineringen af de likvide aktiver stemme uoverens med fordelingen efter valuta af udgående pengestrømme efter fratrækning af indgående pengestrømme
b)
for valutaer fra en medlemsstat eller et tredjeland kan de krævede likvide aktiver erstattes af kreditlinjer fra centralbanken i den pågældende medlemsstat eller i tredjelandet, som ved kontrakt er uigenkaldeligt bevilget for de næste 30 dage og rimeligt prissat, uafhængigt af det udnyttede beløb, forudsat at de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat eller i tredjelandet gør det samme, og at den pågældende medlemsstat eller tredjelandet har sammenlignelige indberetningskrav.
3. De i henhold til stk. 2 anvendte undtagelser skal være omvendt proportionale med disponibiliteten af de relevante aktiver. Institutternes dokumenterede behov skal vurderes under hensyntagen til deres evne til ved fornuftig likviditetsstyring at begrænse behovet for disse likvide aktiver og andre markedsdeltageres beholdninger af disse aktiver.
4. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med lister over de valutaer, der opfylder kravene i denne artikel.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. marts 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
5. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de undtagelsesbestemmelser, der er omhandlet i stk. 2, herunder betingelserne for deres anvendelse.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. marts 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 420
Udgående pengestrømme
1. Indtil der foreligger en præcisering af det bindende likviditetskrav, jf. artikel 460, omfatter indberetninger af udgående pengestrømme:
a)
det aktuelle beløb til dækning af detailindskud, jf. artikel 421
b)
de aktuelle beløb til dækning af andre forfaldne forpligtelser, som kan kræves udbetalt af de udstedende institutter eller finansieringsgiveren, eller til hvilke der er knyttet en implicit forventning fra finansieringsgiverens side om, at instituttet vil indfri forpligtelsen inden for de næste 30 dage, jf. artikel 422
c)
de supplerende udgående pengestrømme som omhandlet i artikel 423
d)
det beløb, der inden for de næste 30 dage maksimalt kan trækkes på uudnyttede bevilgede kredit- og likviditetsfaciliteter, jf. artikel 424
e)
de supplerende udgående pengestrømme, der er konstateret i henhold til stk. 2.
2. Institutterne vurderer regelmæssigt sandsynligheden for og den potentielle størrelse af udgående pengestrømme inden for de næste 30 dage for så vidt angår produkter eller tjenester, der ikke falder ind under artikel 422, 423 og -424, og som de leverer eller stiller garanti for eller som potentielle købere ville anse for at være knyttet til dem, herunder bl.a., men ikke kun udgående pengestrømme fra kontrakter som f.eks. andre ikkebalanceførte forpligtelser og eventualforpligtelser, herunder bl.a., men ikke kun forpligtede finansieringsfaciliteter, uudnyttede lån og forskud til engrosmodparter, bevilgede, men endnu ikke udnyttede realkreditlån, kreditkort, overtræk, planlagte udgående pengestrømme i forbindelse med fornyelse eller forlængelse af nye detail- eller engroslån samt forventede derivatgæld og produkter for handelsrelateret ikkebalanceført finansiering som omhandlet i artikel 429 og bilag I. Disse udgående pengestrømme skal vurderes ud fra en antagelse om et kombineret idiosynkratisk og markedsomfattende stressscenario.
Med henblik på denne vurdering tager institutterne særlig hensyn til væsentlige omdømmemæssige skader, der kan opstå, hvis der ikke ydes likviditetsstøtte til sådanne produkter eller tjenester. Institutterne indberetter mindst en gang om året de produkter og tjenester til de kompetente myndigheder, for hvilke sandsynligheden og den potentielle størrelse af udgående pengestrømme som omhandlet i første afsnit er væsentlig, og de kompetente myndigheder bestemmer, hvilke udgående pengestrømme der skal anses for at være knyttet hertil. De kompetente myndigheder kan anvende en udgående pengestrømssats på op til 5 % på produkter for handelsrelateret ikkebalanceført finansiering som omhandlet i artikel 429 og bilag I.
De kompetente myndigheder indberetter mindst en gang om året til EBA de typer produkter eller tjenester, for hvilke de har fastsat udgående pengestrømme på grundlag af indberetningerne fra institutterne. De gør ved denne indberetning også rede for den metode, der er anvendt ved bestemmelsen af de udgående pengestrømme.
Artikel 421
Udgående pengestrømme i forbindelse med detailindskud
1. Institutterne indberetter separat detailindskud, der er omfattet af en indskudsgarantiordning i henhold til direktiv 94/19/EF eller en tilsvarende indskudsgarantiordning i et tredjeland, og multiplicerer den med mindst 5 %, hvis indskuddet er enten
a)
en del af en etableret forbindelse, der gør det særdeles usandsynligt, at indskuddet hæves, eller
b)
indsat på en anfordringskonto, herunder konti, hvorpå der jævnligt indsættes løn.
2. Institutterne multiplicerer andre detailindskud, der ikke er nævnt i stk. 1, med mindst 10 %.
3. Under hensyntagen til lokale indskyderes adfærd, som anbefalet af nationale kompetente myndigheder, udsteder EBA senest den 1. januar 2014 retningslinjer med henblik på at fastsætte betingelserne for anvendelse af stk. 1 og 2 i tilknytning til identificering af detailindskud, der indebærer forskellige udgående pengestrømme og definitionerne af disse produkter med henblik på anvendelsen af dette afsnit. Der tages i disse retningslinjer højde for sandsynligheden for, at disse indskud giver anledning til udgående pengestrømme inden for de næste 30 dage. Disse udgående pengestrømme skal vurderes ud fra en antagelse om et kombineret idiosynkratisk og markedsomfattende stressscenario.
4. Uanset stk. 1 og 2, mulitiplicerer institutterne deres detailindskud i tredjelande med en højere procentsats end den i stk. 1 og 2 omhandlede, hvis en sådan procentsats fremgår af sammenlignelige indberetningskrav i de pågældende tredjelande.
5. Institutterne kan fra beregningen af udgående pengestrømme kan udelukke bestemte klart definerede kategorier af detailindskud, hvis instituttet i hvert enkelt tilfælde stringent anvender følgende på hele den pågældende indskudskategori, medmindre der foreligger en begrundet undtagelsessituation for indskyderen:
a)
indskyderen må ikke hæve indskuddet inden 30 dage, eller
b)
hæves indskuddet inden 30 dage, skal indskyderen betale en dekort, der omfatter rentetabet mellem hævningstidspunktet og det kontraktlige forfaldstidspunkt, samt en væsentlig dekort, der ikke behøver at overstige de renter, der er påløbet for perioden mellem indskudstidspunktet og hævningstidspunktet.
Artikel 422
Udgående pengestrømme vedrørende andre forpligtelser
1. Institutterne ganger forpligtelser i forbindelse med instituttets egne driftsomkostninger med 0 %.
2. Institutterne ganger forpligtelser i forbindelse med sikrede udlånstransaktioner og kapitalmarkedstransaktioner, som defineret i artikel 192, nr. 3), med:
a)
0 % op til værdien af de likvide aktiver i henhold til artikel 418, hvis de er sikret ved aktiver, der betragtes som likvide aktiver i henhold til artikel 416
b)
100 % over værdien af de likvide aktiver i henhold til artikel 418, hvis de er sikret ved aktiver, der betragtes som likvide aktiver i henhold til artikel 416
c)
100 % hvis de er sikret ved aktiver, der ikke betragtes som likvide aktiver i henhold til artikel 416 med undtagelse af transaktioner omfattet af litra d) og e) i nærværende stykke
d)
25 %, hvis de er sikret ved aktiver, der ikke betragtes som likvide aktiver i henhold til artikel 416, og långiveren er centralregeringen, en offentlig enhed i den medlemsstat, hvor kreditinstituttet har fået meddelt tilladelse eller har etableret en filial, eller en multilateral udviklingsbank. Offentlige enheder, der modtager denne behandling, er begrænset til dem, der har en risikovægt på 20 % eller derunder i henhold til kapitel 2, afsnit II, tredje del
e)
0 %, hvis långiveren er en centralbank.
3. Institutterne ganger forpligtelser i forbindelse med indskud, som skal opretholdes
a)
af indskyderen med henblik på at få adgang til clearing-, deponerings- eller kontantforvaltningstjenester eller lignende fra instituttet
b)
som led i opgavefordeling inden for en institutsikringsordning, der opfylder kravene i artikel 113, stk. 7, eller som et lovbestemt eller vedtægtsmæssigt minimumsindskud foretaget af en anden enhed, der er medlem af samme institutsikringsordning
c)
af indskyderen som led i en anden etableret operationel forbindelse end den, der er nævnt i litra a)
d)
af indskyderen for at opnå likviditetsudligning og tjenesteydelser fra det centrale kreditinstitut, og hvis kreditinstituttet tilhører et netværk i henhold til lovfastsatte eller vedtægtsmæssige bestemmelser
med 5 % i forbindelse med litra a), i det omfang de er dækket af en indskudsgarantiordning i henhold til direktiv 94/19/EF eller en tilsvarende indskudsgarantiordning i et tredjeland, og ellers med 25 %.
Kreditinstitutters indskud i centrale kreditinstitutter, der betragtes som likvide aktiver i henhold til artikel 416, stk. 1, litra f), ganges 100 % med den udgående pengestrømssats.
4. Clearing-, deponerings- eller kontantforvaltningstjenester eller lignende som omhandlet i litra a) og d) i stk. 3, omfatter kun sådanne tjenester i det omfang, de leveres som led i en etableret forbindelse, som indskyderen i væsentlig grad er afhængig af. De må ikke blot bestå i korrespondentbank- eller mæglertjenester, og instituttet skal have dokumentation for, at kunden ikke kan hæve beløb, der retligt forfalder inden for en periode på 30 dage, uden at det går ud over driften.
I afventning af en ensartet definition af en etableret operationel forbindelse som omhandlet i stk. 3, litra c), udarbejder institutterne selv kriterier med henblik på at identificere en etableret operationel forbindelse, hvor de har dokumentation for, at kunden ikke kan hæve beløb, der retligt forfalder inden for en periode på 30 dage, uden at det går ud over driften, og indberetter disse kriterier til de kompetente myndigheder. De kompetente myndigheder kan i mangel af en ensartet definition opstille generelle retningslinjer, som institutterne skal følge ved identificeringen af indskud, der opretholdes af indskyderen som led i en etableret operationel forbindelse.
5. Institutterne ganger forpligtelser i forbindelse med indskud fra kunder, der ikke er finansielle kunder, i det omfang de ikke er omfattet af stk. 3 og 4, med 40 % og ganger disse forpligtelser, der er omfattet af en indskudsgarantiordning i henhold til direktiv 94/19/EF eller en tilsvarende indskudsgarantiordning i et tredjeland, med 20 %.
6. Institutterne indregner de ind- og udgående pengestrømme, der forventes inden for perioden på 30 dage i forbindelse med kontrakter opført i bilag II, med alle modparter på nettobasis og ganger dem med 100 %, hvis der er tale om en udgående nettopengestrøm. Nettobasis betyder også, at sikkerhed, der skal stilles, og som betragtes som likvide aktiver i henhold til artikel 416, ikke indregnes.
7. Institutterne indberetter separat andre forpligtelser, som ikke er omfattet af stk. 1-5.
8. De kompetente myndigheder kan give tilladelse til i enkelttilfælde at anvende en lavere udgående procentsats på de forpligtelser, der er omhandlet i stk. 7, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
indskyderen er:
i)
moderselskab til eller datterselskab af instituttet eller et andet datterselskab af samme moderselskab
ii)
knyttet til instituttet ved en forbindelse som defineret i artikel 12, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF
iii)
et institut omfattet af samme institutsikringsordning, som opfylder kravene i artikel 113, stk. 7, eller
iv)
det centrale institut eller medlem af et netværk, der opfylder kravene i artikel 400, stk. 2, litra d)
b)
der er grund til at forvente mindre udgående pengestrømme inden for de næste 30 dage, selv ved et kombineret idiosynkratisk og markedsomfattende stressscenario
c)
tilsvarende, symmetriske eller mere konservative indgående pengestrømme anvendes af indskyderen uanset artikel 425
d)
instituttet og indskyderen er etableret i samme medlemsstat.
9. De kompetente myndigheder kan fravige betingelserne i stk. 8, litra d), hvis artikel 20, stk. 1, litra b), anvendes. I så fald skal yderligere objektive kriterier som fastsat i den i artikel 460 omhandlede delegerede retsakt opfyldes. Hvis der gives tilladelse til at anvende sådanne lavere udgående pengestrømme, oplyser de kompetente myndigheder EBA om resultatet af den procedure, der er omhandlet i artikel 20, stk. 1, litra b). Opfyldelsen af betingelserne for sådanne lavere udgående pengestrømme tages regelmæssigt op til revision af de kompetente myndigheder.
10. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på yderligere at præcisere de yderligere objektive kriterier, der er omhandlet i stk. 9.
EBA forelægger disse reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen seneste den 1. januar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 423
Supplerende udgående pengestrømme
1. Sikkerhed, som ikke er i form af aktiver omfattet af artikel 416, stk. 1, litra a), b) og c), og som stilles af instituttet for kontrakter nævnt i bilag II, og kreditderivater tillægges supplerende udgående pengestrømme på 20 %.
2. Institutterne underretter de kompetente myndigheder om alle de kontrakter, der er indgået, og hvis kontraktlige betingelser inden for 30 dage efter en væsentlig forværring af instituttets kreditkvalitet har ført til udgående pengestrømme eller yderligere behov for sikkerhedsstillelse. Hvis de kompetente myndigheder finder sådanne kontrakter væsentlige i relation til instituttets potentielle udgående pengestrømme, skal de kræve, at instituttet tillægger supplerende udgående pengestrømme for disse kontrakter, svarende til det yderligere behov for sikkerhedsstillelse, der skyldes en væsentlig forværring af instituttets kreditkvalitet, f.eks. en nedsættelse af dets eksterne kreditvurdering med tre hak. Instituttet vurderer regelmæssigt omfanget af denne væsentlige forværring i relevant omfang i henhold til de kontrakter, det har indgået, og resultatet af denne vurdering meddeles de kompetente myndigheder.
3. Instituttet tillægger supplerende udgående pengestrømme svarende til det behov for sikkerhedsstillelse, der måtte opstå som følge af virkningen af et negativt markedsscenario på instituttets derivattransaktioner, finansieringstransaktioner og andre kontrakter, hvis de er væsentlige.
EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at fastsætte betingelser for anvendelsen i tilknytning til begrebet "væsentlige" og metoder til måling af de supplerende udgående pengestrømme.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. marts 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i andet afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
4. Instituttet tillægger supplerende udgående pengestrømme svarende til markedsværdien af værdipapirer eller andre aktiver, der shortsælges, og som skal leveres inden for perioden på 30 dage, medmindre instituttet ejer de værdipapirer, der skal leveres, eller har lånt dem på betingelser, i henhold til hvilke de først skal leveres tilbage efter de 30 dage, og værdipapirerne ikke udgør en del af instituttets likvide aktiver.
5. Instituttet tillægger supplerende udgående pengestrømme svarende til:
a)
den overskydende sikkerhed, instituttet har, som kan opsiges når som helst af modparten
b)
den overskydende sikkerhed, der skal tilbageleveres til modparten
c)
sikkerhed, der svarer til aktiver, der kan kvalificeres som likvide aktiver i henhold til artikel 416, som kan erstattes af aktiver, der svarer til aktiver, der ikke kvalificeres som likvide aktiver i henhold til artikel 416 uden kreditinstituttets samtykke.
6. Indskud modtaget som sikkerhed betragtes ikke som forpligtelser med henblik på anvendelsen af stk. 422, men er omfattet af bestemmelserne i denne artikel, hvis det er relevant.
Artikel 424
Udgående pengestrømme i forbindelse med kredit- og likviditetsfaciliteter
1. Institutterne indberetter udgående pengestrømme i forbindelse med bevilgede kreditfaciliteter og bevilgede likviditetsfaciliteter, som fastlægges som en procentdel af det maksimumsbeløb, der kan udnyttes inden for de næste 30 dage. Dette maksimumsbeløb, der kan udnyttes, kan vurderes eksklusive eventuelle likviditetskrav i medfør af artikel 420, stk. 2, til ikkebalanceførte handelsfinansieringsposter, og eksklusive værdien i henhold til artikel 418 af sikkerhed, der skal stilles, hvis instituttet kan genanvende sikkerheden, og hvis sikkerheden er i form af likvide aktiver i henhold til artikel 416. Den sikkerhed, der skal stilles, må ikke være aktiver, der er udstedt af modparten til faciliteten eller en af dens tilknyttede enheder. Hvis instituttet har den nødvendige information til rådighed, bestemmes det maksimumsbeløb, der kan udnyttes for så vidt angår kredit- og likviditetsfaciliteter, som det maksimumsbeløb, der vil kunne udnyttes under hensyntagen til modpartens egne forpligtelser eller den foruddefinerede kontraktbestemte plan for kreditudnyttelse, der forfalder inden for de næste 30 dage.
2. Det maksimumsbeløb, der kan trækkes på uudnyttede bevilgede kreditfaciliteter og uudnyttede bevilgede likviditetsfaciliteter inden for de næste 30 dage, ganges med 5 %, hvis de betragtes som henhørende under detaileksponeringsklassen efter standardmetoden eller IRB-metoden til vurdering af kreditrisiko.
3. Det maksimumsbeløb, der kan trækkes på uudnyttede bevilgede kreditfaciliteter og uudnyttede bevilgede likviditetsfaciliteter inden for de næste 30 dage, ganges med 10 %, hvis de opfylder følgende betingelser:
a)
de betragtes ikke som henhørende under detaileksponeringsklassen efter standardmetoden eller IRB-metoden til vurdering af kreditrisiko
b)
de er ydet til kunder, der ikke er finansielle kunder
c)
de er ikke ydet med henblik på at genfinansiere kunden i situationer, hvor denne ikke kan få opfyldt sine finansieringsbehov på de finansielle markeder.
4. Den bevilgede værdi af en likviditetsfacilitet, der er blevet ydet til en SSPE med henblik på at gøre det muligt for en sådan SSPE at købe andre aktiver end værdipapirer af kunder, som ikke er finansielle kunder, ganges med 10 % i det omfang den overstiger værdien af aktiver, der aktuelt er købt af kunder, og hvis det maksimumsbeløb, der kan udnyttes, kontraktligt er begrænset til værdien af aktuelt købte aktiver.
5. Institutterne indberetter det maksimumsbeløb, der kan trækkes på uudnyttede bevilgede kreditfaciliteter og uudnyttede bevilgede likviditetsfaciliteter inden for de næste 30 dage. Dette gælder navnlig følgende:
a)
andre likviditetsfaciliteter, som instituttet har ydet SSPE'er, end de der er omhandlet i stk. 3, litra b)
b)
ordninger, i henhold til hvilke instituttet skal købe eller swappe aktiver fra en SSPE
c)
faciliteter, der er udvidet til kreditinstitutter
d)
faciliteter, der er udvidet til finansieringsinstitutter og investeringsselskaber.
6. Uanset stk. 5, kan institutter, der er oprettet og støttes af mindst en medlemsstats centralregering eller regionale myndighed, også anvende behandlingen i stk. 2 og 3 på kredit- og likviditetsfaciliteter, der ydes institutter med det ene formål direkte eller indirekte at finansiere støttelån, der kan kvalificeres i de eksponeringsklasser, der er omhandlet i de nævnte stykker. Hvis disse støttelån forlænges gennem et andet institut, der fungerer som mellemled (pass through-lån), kan institutterne, uanset artikel 425, stk. 2, litra d), anvende symmetriske ind- og udgående pengestrømme. Sådanne støttelån må kun kunne ydes til personer, der ikke er finansielle kunder, og på ikkekonkurrencemæssigt grundlag uden vinding for øje med henblik på at fremme almene samfundsmæssige målsætninger fastsat af Unionen og/eller medlemsstatens centralregering eller regionale myndighed. Det må kun være muligt at udnytte sådanne faciliteter efter en med rimelighed forventet ansøgning om et støttelån og ikke ud over det beløb, der er ansøgt om, i forbindelse med en efterfølgende indberetning af anvendelsen af udbetalte midler.
Artikel 425
Indgående pengestrømme
1. Institutterne indberetter deres indgående pengestrømme. Disse indgående pengestrømme er de indgående pengestrømme reduceret til 75 % af de udgående pengestrømme. Institutterne kan fra denne grænse undtage indgående pengestrømme fra indskud, der er foretaget i andre institutter, og som er omfattet af artikel 113, stk. 6 eller 7. Institutterne kan fra denne grænse undtage indgående pengestrømme fra skyldige beløb fra låntagere og obligationsinvestorer i forbindelse med realkreditlån finansieret med obligationer, som er berettigede til den i artikel 129, stk. 4, 5 eller 6, omhandlede behandling, eller med obligationer som omhandlet i artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF. Institutterne kan undtage indgående pengestrømme fra støttelån, som instituttet har givet. Med forbehold af forudgående godkendelse fra den kompetente myndighed, der er ansvarlig for tilsyn på et individuelt grundlag, kan instituttet helt eller delvis fritage indgående pengestrømme, hvis yderen er moderselskab til eller datterselskab af instituttet eller et andet datterselskab af samme moderselskab eller er knyttet til instituttet ved en forbindelse som defineret i artikel 12, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF.
2. De indgående pengestrømme måles over de næste 30 dage. De omfatter kun aftalemæssigt indgående pengestrømme fra eksponeringer, der ikke er i restance, og for hvilke instituttet ikke har grund til at forvente misligholdelse inden for perioden på 30 dage. Indgående pengestrømme indberettes fuldt ud, idet følgende indgående pengestrømme indberettes separat:
a)
skyldige beløb fra kunder, der ikke er finansielle kunder, nedsættes med henblik på betaling af afdrag med 50 % af deres værdi eller med de kontraktlige forpligtelser over for disse kunder til at udvide deres finansieringsmuligheder, alt efter hvilket beløb der er størst. Dette finder ikke anvendelse på skyldige beløb fra sikrede udlånstransaktioner og kapitalmarkedstransaktioner, jf. artikel 192, nr. 3), som er sikret ved aktiver, der kvalificerer som likvide aktiver i henhold til artikel 416 som omhandlet i litra d) i nærværende stykke.
Uanset første afsnit i nærværende litra kan institutter, der har modtaget en af de i artikel 424, stk. 6, omhandlede forpligtelser med henblik på udbetaling af et støttelån til en endelig modtager, indregne en indgående pengestrøm op til værdien af den udgående pengestrøm, de anvender på den tilsvarende forpligtelse, til forlængelse af disse støttelån
b)
skyldige beløb fra handelsfinansieringstransaktioner som omhandlet i artikel 162, stk. 3, andet afsnit, litra b), med en restløbetid på op til 30 dage indregnes fuldt ud som indgående pengestrømme
c)
aktiver uden fast kontraktlig udløbsdato indregnes med 20 % indgående pengestrømme, under forudsætning af at kontrakten giver banken mulighed for at opsige denne og kræve betaling inden 30 dage
d)
skyldige beløb fra sikrede udlånstransaktioner og kapitalmarkedstransaktioner, jf. artikel 192, nr. 3), hvis de er sikret ved likvide aktiver som defineret i artikel 416, stk. 1, indregnes ikke op til værdien af de likvide aktiver eksklusive haircuts og indregnes fuldt og helt for de resterende skyldige beløb
e)
skyldige beløb, som det institut, der skylder beløbene, behandler efter artikel 422, stk. 3 og 4, ganges med tilsvarende symmetriske indgående pengestrømme
f)
skyldige beløb fra positioner i hovedindeksaktier, forudsat at der ikke er nogen dobbelttælling med likvide aktiver
g)
eventuelle uudnyttede kredit- eller likviditetsfaciliteter samt andre modtagne forpligtelser indregnes ikke.
3. Udgående og indgående pengestrømme, der forventes inden for perioden på 30 dage i forbindelse med kontrakter opført i bilag II, indregnes på nettobasis med alle modparter og ganges med 100 % i tilfælde af en indgående nettopengestrøm. Nettobasis betyder også, at sikkerhed, der skal stilles, og som betragtes som likvide aktiver i henhold til artikel 416, ikke indregnes.
4. Uanset stk. 2, litra g), kan de kompetente myndigheder give tilladelse til i enkelttilfælde at anvende større indgående pengestrømme, hvis samtlige følgende betingelser er opfyldt:
a)
der er grunde til at forvente en større indgående pengestrøm, selv når yderen befinder sig i en situation med kombineret markedsstress og idiosynkratisk stress
b)
modparten er moderselskab til eller datterselskab af instituttet eller et andet datterselskab af samme moderselskab eller er knyttet til instituttet ved en forbindelse som defineret i artikel 12, stk. 1, i direktiv 83/349/EØF eller er medlem af den samme institutsikringsordning som omhandlet i nærværende forordnings artikel 113, stk. 7 eller er det centrale institut eller medlem af et netværk, som er omfattet af undtagelsen i nærværende forordnings artikel 10
c)
tilsvarende symmetriske eller mere konservative udgående pengestrømme anvendes af modparten uanset artikel 422, 423 og 424
d)
instituttet og modparten er etableret i samme medlemsstat.
5. De kompetente myndigheder kan fravige betingelsen i stk. 4, litra d), hvis artikel 20, stk. 1, litra b), anvendes. I så fald skal yderligere objektive kriterier som fastsat i den i artikel 460 omhandlede delegerede retsakt opfyldes. Hvis der gives tilladelse til at anvende sådanne større indgående pengestrømme, oplyser de kompetente myndigheder EBA om resultatet af den procedure, der er omhandlet i artikel 20, stk. 1, litra b). Opfyldelsen af betingelserne for sådanne større udgående pengestrømme tages regelmæssigt op til revision af de kompetente myndigheder.
6. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på yderligere at præcisere de objektive kriterier, der er omhandlet i stk. 5.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
7. Institutterne indberetter ikke indgående pengestrømme fra de likvide aktiver, der indberettes i henhold til artikel 416, bortset fra skyldige betalinger i forbindelse med de aktiver, der ikke afspejles i aktivets markedsværdi.
8. Institutterne indberetter ikke indgående pengestrømme fra nyindgåede forpligtelser.
9. Institutterne indregner kun indgående pengestrømme, som skal modtages i tredjelande, hvis der er overførselsrestriktioner, eller som er denomineret i ikkekonvertible valutaer, i det omfang de svarer til udgående pengestrømme i henholdsvis det pågældende tredjeland eller den pågældende valuta.
Artikel 426
Ajourføring af fremtidige likviditetskrav
Efter Kommissionens vedtagelse af en delegerede retsakt til præcisering af likviditetskravet i overensstemmelse med artikel 460 kan EBA udarbejde udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for at præcisere betingelserne i artikel 421, stk. 1, artikel 422, med undtagelse af stk. 8, 9 og 10 i nævnte artikel og artikel 424 for at tage hensyn til internationalt godkendte standarder.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i dette stykke omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
AFSNIT III
INDBERETNING VEDRØRENDE STABIL FINANSIERING
Artikel 427
Poster, der giver stabil finansiering
1. Institutterne indberetter til de kompetente myndigheder i overensstemmelse med indberetningskravene i artikel 415, stk. 1, og de ensartede indberetningsformater som omhandlet i artikel 415, stk. 3, følgende poster og deres komponenter med henblik på at muliggøre en vurdering af, i hvilket omfang der er stabile finansieringskilder til rådighed:
a)
følgende kapitalgrundlag efter anvendelse af fradrag, når det er relevant:
i)
kernekapitalinstrumenter
ii)
supplerende kapitalinstrumenter
iii)
andre præferenceaktier og -instrumenter ud over maksimumsbeløbet for supplerende kapital med en restløbetid på et år eller derover
b)
følgende forpligtelser, der ikke henhører under litra a):
i)
detailindskud, der kvalificerer til behandlingen i artikel 421, stk. 1
ii)
detailindskud, der kvalificerer til behandlingen i artikel 421, stk. 2
iii)
indskud, der kvalificerer til behandlingen i artikel 422, stk.3 og 4
iv)
den del af de i nr. iii) omhandlede indskud, der er omfattet af en indskudsgarantiordning i henhold til direktiv 94/19/EF eller en tilsvarende indskudsgarantiordning i et tredjeland, jf. artikel 421, stk. 2
v)
den del af de i nr. iii) omhandlede indskud, der er omfattet af artikel 422, stk. 3, litra b)
vi)
den del af de i nr. iii) omhandlede indskud, der er omfattet af artikel 422, stk. 3, litra d)
vii)
indskudte beløb, der ikke er omfattet af nr. i), ii) eller iii), hvis de ikke er indskudt af finansielle kunder
viii)
al finansiering fra finansielle kunder
ix)
separat for beløb omfattet af hhv. nr. vii) og viii): finansiering fra sikrede udlånstransaktioner og kapitalmarkedstransaktioner, jf. artikel 192, nr. 3):
-
for hvilke der er sikkerhed i aktiver, der kan kvalificeres som likvide aktiver i overensstemmelse med artikel 416
-
for hvilke der er sikkerhed i andre aktiver
x)
forpligtelser i tilknytning til udstedte gældsbeviser, der kan behandles efter artikel 129, stk. 4 eller 5, eller som omhandlet i artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF
xi)
følgende andre forpligtelser i tilknytning til udstedte gældsbeviser, som ikke er omfattet af litra a):
-
forpligtelser i tilknytning til udstedte gældsbeviser med en restløbetid på et år eller derover
-
forpligtelser i tilknytning til udstedte gældsbeviser med en restløbetid på under et år
xii)
andre forpligtelser.
2. I givet fald opstilles alle poster i følgende fem kategorier efter den nærmeste forfaldsdato og efter, hvornår de tidligst kontraktmæssigt kan opsiges:
a)
inden tre måneder
b)
mellem tre og seks måneder
c)
mellem seks og ni måneder
d)
mellem ni og 12 måneder
e)
efter 12 måneder.
Artikel 428
Poster, der kræver stabil finansiering
1. Medmindre følgende poster er fratrukket kapitalgrundlaget, indberettes de separat til de kompetente myndigheder med henblik på vurdering af behovet for stabile finansieringskilder:
a)
aktiver, der kan kvalificeres som likvide aktiver i henhold til artikel 416 opdelt efter aktivtype
b)
følgende værdipapirer og pengemarkedsinstrumenter, der ikke er omfattet af litra a)
i)
aktiver, der kvalificerer til kreditkvalitetstrin 1, jf. artikel 122
ii)
aktiver, der kvalificerer til kreditkvalitetstrin 2, jf. artikel 122
iii)
øvrige aktiver
c)
aktier i ikkefinansielle enheder, der indgår i et hovedindeks på en anerkendt børs
d)
andre aktier
e)
guld
f)
andre ædelmetaller
g)
ikkeforlængelige lån og fordringer, idet ikkeforlængelige lån og fordringer vedrørende følgende låntagere opføres separat:
i)
fysiske personer bortset fra enkeltmandsvirksomheder og partnerskaber
ii)
SMV’er, der kvalificerer som henhørende under detaileksponeringsklassen efter standardmetoden eller IRB-metoden til vurdering af kreditrisiko, eller et selskab, der kan godkendes til den behandling, der er omhandlet i artikel 153, stk. 4, og hvor de samlede indskud fra denne kunde eller gruppe af indbyrdes forbundne kunder er under 1 mio. EUR
iii)
stater, centralbanker og offentlige enheder
iv)
kunder, der ikke er omfattet af nr. i) og ii), bortset fra finansielle kunder
v)
kunder, der ikke er omfattet af nr. i), ii) og iii), og som er finansielle kunder, idet kreditinstitutter og andre finansielle kunder opføres separat
h)
ikkeforlængelige lån og fordringer som omhandlet i litra g), idet følgende ikkeforlængelige lån og fordringer opføres separat:
i)
ikke-forlængelige lån og fordringer der har sikkerhed i form af erhvervsejendom
ii)
ikke-forlængelige lån og fordringer der har sikkerhed i form af boligejendomme
iii)
ikke-forlængelige lån og fordringer der er matchfinansieret (pass through) via obligationer, som kan godkendes til den behandling, der er fastsat i artikel 129, stk. 4 eller 5, eller via obligationer som omhandlet i artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF
i)
derivatfordringer
j)
andre aktiver
k)
uudnyttede bevilgede kreditfaciliteter, der betragtes som "mellemliggende risiko" eller "mellemliggende/lav risiko" i henhold til bilag I.
2. I givet fald opstilles alle poster i de fem kategorier, der er beskrevet i artikel 427, stk. 2.
SYVENDE DEL
GEARING
Artikel 429
Beregning af gearingsgraden
1. Institutterne beregner deres gearingsgrad efter den metode, der er fastsat i stk. 2-11.
2. Gearingsgraden beregnes som et instituts kapitalmål divideret med instituttets samlede eksponeringsmål og udtrykkes i procent.
Institutterne beregner gearingsgraden som det simple aritmetiske gennemsnit af de månedlige gearingsgrader i løbet af et kvartal.
3. Ved anvendelsen af stk. 2 er kapitalmålet kernekapitalen.
4. Den samlede eksponering er summen af eksponeringsværdien af alle aktiver og ikkebalanceførte poster, der ikke er fratrukket ved beregningen af kapitalmålet som omhandlet i stk. 3.
Når institutterne medtager en finansiel sektorenhed, hvor de har væsentlige investeringer i, i overensstemmelse med artikel 43 i deres konsolidering i henhold til de gældende regnskabsregler, men ikke i henhold til konsolideringsreglerne, jf. første del, afsnit II, kapitel 2, bestemmer de eksponeringsværdien for de væsentlige investeringer, ikke i henhold til stk. 5, litra a), men som det beløb, der fås ved at gange det beløb, der er defineret i nærværende afsnits litra a), med den faktor, der er defineret i nærværende afsnits litra b):
a)
summen af eksponeringsværdien af alle eksponeringer i den finansielle sektorenhed, hvor de har væsentlige investeringer
b)
for alle instituttets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i den finansielle sektorenhed, den samlede værdi af sådanne poster, der ikke er fratrukket i medfør af artikel 47 og artikel 48, stk.1, litra b), divideret med det samlede beløb af sådanne poster.
5. Institutterne fastsætter eksponeringsværdien af aktiver efter følgende principper:
a)
ved eksponeringsværdien af aktiver undtagen kontrakter opført i bilag II og kreditderivater forstås eksponeringsværdien i overensstemmelse med artikel 111, stk. 1, første punktum
b)
fysisk eller finansiel sikkerhedsstillelse, garantier eller kreditrisikoreduktion, som er erhvervet, kan ikke anvendes til at begrænse eksponeringsværdien af aktiver
c)
lån må ikke nettes med indskud.
6. Institutterne bestemmer eksponeringsværdien af kontrakter opført i bilag II og af kreditderivater, herunder dem, der ikke er balanceført, efter den i stk. 274 omhandlede metode.
Ved bestemmelsen af eksponeringsværdien af kontrakter opført i bilag II og af kreditderivater skal institutterne tage hensyn til virkningen af kontrakter om nyordning ("novation") og andre aftaler om netting, undtagen aftaler om netting på tværs af produkter, jf. artikel 295.
7. Som en undtagelse fra stk. 6 må institutterne kun anvende den metode, der er fastsat i artikel 275, til at bestemme eksponeringsværdien af kontrakter opført i bilag II, punkt 1 og 2, hvis de også anvender denne metode til at bestemme eksponeringsværdien af disse kontrakter med henblik på at opfylde kapitalgrundlagskravene i artikel 92.
8. Når den potentielle fremtidige krediteksponering af kreditderivater bestemmes, skal institutterne anvende principperne i artikel 299, stk. 2 på alle deres kreditderivater og ikke kun på dem, der er opført i handelsbeholdningen.
9. Institutter bestemmelser eksponeringsværdien af aktiver, der indgår i genkøbstransaktioner, indlåns- eller udlånstransaktioner i værdipapirer eller råvarer, transaktioner med lang afviklingstid og margenlån, herunder dem, der ikke er balanceførte, i overensstemmelse med artikel 220, stk. 1, 2 og 3 og artikel 222 og tager hensyn til virkningerne af en rammeaftale om netting, med undtagelse af godkendte aftaler om netting på tværs af produkter i overensstemmelse med artikel 206.
10. Institutterne bestemmer eksponeringsværdien af ikkebalanceførte poster, undtagen de i stk. 6 og 9 i nærværende artikel nævnte poster, i overensstemmelse med artikel 11, stk. 1, dog med følgende ændringer i de konverteringsfaktorer, der er anført i nævnte artikel:
a)
den konverteringsfaktor, der skal anvendes på den nominelle værdi i forbindelse med uudnyttede kreditfaciliteter, der kan opsiges uden betingelser når som helst uden varsel, jf. bilag I, punkt 4, litra a) og b), er 10 %.
b)
den konverteringsfaktor for ikkebalanceførte handelsfinansieringsposter med mellemliggende/lav risiko, der er omhandlet i bilag 1, punkt 3, litra a), og offentligt støttede eksportkreditrelaterede ikkebalanceførte poster, der er omhandlet i bilag I, punkt 3, litra b), nr. i), er 20 %
c)
den konverteringsfaktor for ikkebalanceførte handelsfinansieringsposter med mellemliggende risiko, der er omhandlet i bilag 1, punkt 2, litra a), og punkt 2, litra b), nr. i), og offentligt støttede eksportkreditrelaterede ikkebalanceførte poster, der er omhandlet i bilag I, punkt 2, litra b), nr. ii), er 50 %.
d)
konverteringsfaktoren for alle andre ikkebalanceførte poster opført i bilag I er 100 %.
11. I de tilfælde, hvor de nationale almindeligt anerkendte regnskabsprincipper anerkender omsætningsaktiver på balancen i overensstemmelse med artikel 10 i direktiv 86/635/EØF, kan disse aktiver udelades fra den samlede eksponering i tilknytning til gearingsgraden, såfremt de opfylder kriterierne om ophør af anerkendelse i international regnskabsstandard (IAS) 39, jf. forordning (EF) nr. 1606/2002 og, hvis det er relevant, kriterierne om ikkekonsolidering i International Financial Reporting Standard (IFRS) 10, jf. forordning (EF) nr. 1606/2002.
Artikel 430
Indberetningskrav
1. Institutterne indberetter alle nødvendige oplysninger vedrørende gearingsgraden og dens komponenter i overensstemmelse med artikel 429 til de kompetente myndigheder. De kompetente myndigheder tager hensyn til disse oplysninger, når de foretager den tilsynskontrol, der er omhandlet i artikel 97 i direktiv 2013/36/EU.
Institutterne indberetter også de nødvendige oplysninger med henblik på forberedelsen af de i artikel 511 nævnte rapporter til de kompetente myndigheder.
De kompetente myndigheder fremsender de oplysninger, de modtager fra institutterne, til EBA på dennes anmodning med henblik på at lette den i artikel 511 omhandlede gennemgang.
2. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at fastlægge den ensartede model, vejledningen i anvendelsen af denne model, indberetningshyppighed og -dato samt it-løsninger med henblik på indberetningskravene i stk. 1.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
OTTENDE DEL
INSTITUTTERNES OPLYSNINGSPLIGT
AFSNIT I
ALMINDELIGE PRINCIPPER
Artikel 431
Omfang af oplysningspligten
1. Institutterne skal offentliggøre de oplysninger, der er fastsat i afsnit II, jf. dog bestemmelserne i artikel 432.
2. De kompetente myndigheders tilladelse i henhold til tredje del til anvendelse af de instrumenter og metoder, der er omhandlet i afsnit III, er betinget af, at institutterne offentliggør de oplysninger, der er omhandlet deri.
3. Institutterne skal vedtage en formel politik for efterlevelse af den i denne del omhandlede oplysningspligt og have en politik for vurdering af, om de offentliggjorte oplysninger er hensigtsmæssige, herunder for kontrol af oplysningerne og offentliggørelseshyppigheden. Institutterne skal også have politikker for vurdering af, hvorvidt de offentliggjorte oplysninger giver markedsdeltagerne et retvisende billede af deres risikoprofil.
Hvis disse oplysninger ikke giver markedsdeltagerne et retvisende billede af risikoprofilen, skal institutterne offentliggøre de oplysninger, der er nødvendige ud over de oplysninger, der kræves i henhold til stk. 1. De skal dog kun offentliggøre oplysninger, der er væsentlige, og som ikke er institutternes ejendom eller fortrolige i henhold til artikel 432.
4. Institutterne skal på anmodning skriftligt underrette SMV’er og andre virksomheder, der ansøger om lån, om baggrunden for deres ratingafgørelser. De administrative omkostninger i forbindelse med denne underretning skal stå i passende forhold til lånets størrelse.
Artikel 432
Uvæsentlige eller fortrolige oplysninger og oplysninger, der er institutternes ejendom
1. Institutterne kan undlade at offentliggøre en eller flere af de oplysninger, der er anført i afsnit II, hvis den information, der formidles ved sådan offentliggørelse, ikke kan betragtes som væsentlig, undtagen oplysninger omhandlet i artikel 435, stk. 2, litra c), artikel 437 og artikel 450.
Oplysninger betragtes som væsentlige i forbindelse med oplysningspligten, hvis udeladelse eller fejlcitering af disse oplysninger kan ændre eller påvirke en brugers vurdering eller beslutninger, når vedkommende baserer sig på de pågældende oplysninger med henblik på at træffe økonomiske beslutninger.
EBA skal i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 senest den 31. december 2014 udstede retningslinjer for, hvordan institutterne skal anvende væsentlighedsprincippet i forhold til offentliggørelseskravene i afsnit II.
2. Institutterne kan også udelade en eller flere af de oplysninger, der er omfattet af oplysningspligten, og som er anført i afsnit II og III, hvis disse oplysninger anses for at være instituttets ejendom eller fortrolige i henhold til andet og tredje afsnit, undtagen oplysninger omhandlet i artikel 437 og 450.
Oplysninger betragtes som et instituts ejendom, hvis offentliggørelse af oplysningerne vil medføre uforholdsmæssig stor skade på instituttets konkurrenceevne. De kan omfatte oplysninger om produkter eller systemer, som ville gøre instituttets investeringer i disse produkter eller systemer mindre værdifulde, hvis konkurrenter fik adgang til oplysningerne.
Oplysninger betragtes som fortrolige, hvis der foreligger forpligtelser over for kunder eller andre modparter, der indebærer et fortrolighedskrav for instituttet.
EBA skal i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 senest den 31. december 2014 udstede retningslinjer for, hvordan institutterne skal behandle fortrolige oplysninger og oplysninger, der er institutternes ejendom, i forhold til offentliggørelseskravene i afsnit II og III.
3. I de i stk. 2 omhandlede undtagelsestilfælde skal det pågældende institut i forbindelse med de offentliggjorte oplysninger anføre, at disse specifikke oplysninger ikke offentliggøres, angive begrundelsen for den manglende offentliggørelse og offentliggøre mere generelle oplysninger om det emne, der er omfattet af oplysningspligten, medmindre oplysningerne må betragtes som instituttets ejendom eller som fortrolige.
4. Stk. 1, 2 og 3, berører ikke anvendelsesområdet for erstatningsansvar for manglende offentliggørelse af væsentlige oplysninger.
Artikel 433
Offentliggørelseshyppighed
Institutterne foretager den offentliggørelse, der kræves i henhold til denne del, mindst en gang om året.
Den årlige offentliggørelse finder sted på samme dag som offentliggørelsen af årsregnskabet.
Institutterne vurderer behovet for at offentliggøre alle oplysninger eller en del af disse hyppigere end en gang om året i lyset af de relevante kendetegn ved deres aktiviteter, såsom transaktionernes omfang, bredden i aktiviteterne, tilstedeværelse i forskellige lande, involvering i forskellige finanssektorer samt deltagelse på internationale finansmarkeder samt i betalings-, afregnings- og clearingsystemer. Ved denne vurdering skal der lægges særlig vægt på det mulige behov for en hyppigere offentliggørelse af oplysninger i henhold til artikel 437 og artikel 438, litra c)-f), samt oplysninger om risikoeksponering og andre faktorer, der hurtigt kan ændre sig.
EBA skal i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010 senest den 31. december 2014 udstede retningslinjer om, at institutterne skal vurdere hyppigere offentliggørelse af afsnit II og III.
Artikel 434
Medier til offentliggørelse
1. Institutterne vælger selv, i hvilket medie og hvilket sted de vil opfylde de offentliggørelseskrav, der er fastlagt i denne del, og med hvilke midler den krævede kontrol skal finde sted. Så vidt det er praktisk muligt, skal al offentliggørelse ske via ét medie eller på ét sted. Hvis samme oplysninger offentliggøres via to eller flere medier, skal der i hvert enkelt medie indsættes en henvisning til de samme oplysninger i de andre medier.
2. Tilsvarende offentliggørelser af oplysninger fra institutternes side til opfyldelse af regnskabs- eller børsnoteringskrav eller andre krav kan anses for at udgøre overholdelse af denne del. Hvis oplysninger ikke er indeholdt i regnskaberne, skal institutterne utvetydigt angive i regnskaberne, hvor de kan findes.
AFSNIT II
TEKNISKE KRITERIER VEDRØRENDE GENNEMSIGTIGHED OG OFFENTLIGGØRELSE
Artikel 435
Risikostyringsmålsætninger og -politik
1. Institutterne skal offentliggøre deres risikostyringsmålsætninger og -politik for hver enkelt risikokategori, herunder de risici, der er omhandlet i dette afsnit. Offentliggørelsen skal omfatte:
a)
strategier og procedurer til styring af de pågældende risici
b)
strukturen i og tilrettelæggelsen af den relevante risikostyringsfunktion, herunder oplysninger om dens kompetence og status, eller andre relevante ordninger
c)
omfanget og arten af systemer til risikorapportering og -måling
d)
politikker til risikoafdækning og -reduktion samt strategier og procedurer til overvågning af afdæknings- og reduktionsmekanismernes effektivitet
e)
en erklæring godkendt af ledelsesorganet om, hvorvidt instituttets risikostyringsordninger er tilstrækkelige, og som giver sikkerhed for, at de indførte risikostyringssystemer er tilstrækkelige i forhold til instituttets profil og strategi
f)
en koncis risikoerklæring godkendt af ledelsesorganet med en kortfattet beskrivelse af instituttets overordnede risikoprofil i tilknytning til dets forretningsstrategi. Erklæringen skal indeholde nøgletal, der giver eksterne aktører et fuldstændigt billede af instituttets risikoforvaltning, herunder af, hvordan instituttets risikoprofil og den risikotolerance, som ledelsesorganet har fastsat, påvirker hinanden.
2. Institutterne offentliggør følgende oplysninger, herunder regelmæssige ajourføringer mindst en gang om året, vedrørende ledelsessystemer:
a)
antallet af bestyrelsesposter, som indehaves af medlemmer af ledelsesorganet
b)
ansættelsespolitikken for medlemmer af ledelsesorganet og deres viden, faglige kompetence og ekspertise
c)
politikken for menneskelig mangfoldighed hvad angår udvælgelsen af medlemmer af ledelsesorganet samt dens målsætninger og oplysninger om, i hvilket omfang disse målsætninger er blevet opfyldt
d)
hvorvidt instituttet har nedsat et selvstændigt risikoudvalg, og det antal gange der har været møde i risikoudvalget
e)
beskrivelse af informationsstrømmen vedrørende risiko til ledelsesorganet.
Artikel 436
Anvendelsesområde
Institutterne offentliggør følgende oplysninger vedrørende anvendelsesområdet for kravene i denne forordning i overensstemmelse med direktiv 2013/36/EU:
a)
navnet på det institut, på hvilket kravene i denne forordning finder anvendelse
b)
en oversigt over forskellene i konsolideringsgrundlaget i regnskabsmæssig og tilsynsmæssig henseende med en kortfattet beskrivelse af enhederne deri og en redegørelse for, om de er:
i)
fuldt konsoliderede
ii)
proportionalt konsoliderede
iii)
fratrukket kapitalgrundlaget
iv)
hverken konsoliderede eller fratrukket
c)
alle nuværende eller forudsete konkrete, praktiske eller juridiske hindringer for en hurtig overførsel af kapitalgrundlag eller tilbagebetaling af fordringer mellem moderselskabet og dets datterselskaber
d)
det samlede beløb, som det faktiske kapitalgrundlag er mindre end krævet i alle datterselskaber, der ikke er omfattet af konsolideringen, samt navnet eller navnene på sådanne datterselskaber
e)
i givet fald de omstændigheder, der ligger til grund for anvendelsen af bestemmelserne i artikel 7 og 9.
Artikel 437
Kapitalgrundlag
1. Institutterne offentliggør følgende oplysninger vedrørende deres kapitalgrundlag:
a)
en fuldstændig afstemning mellem egentlige kernekapitalposter, hybride kernekapitalposter, supplerende kapitalposter samt filtre og fradrag, der anvendes i henhold til artikel 32-35, 36, 56, 66 og 79 på instituttets kapitalgrundlag og balancen i instituttets reviderede regnskaber
b)
en beskrivelse af hovedtrækkene ved de egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter, som er udstedt af instituttet
c)
de komplette vilkår og betingelser for alle egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter
d)
særskilt offentliggørelse af arten og størrelsen af følgende:
i)
hvert filter, der anvendes i henhold til artikel 32-35
ii)
hvert fradrag, der foretages i henhold til artikel 36, 56 og 66
iii)
poster, der ikke er fratrukket i henhold til artikel 47, 48, 56, 66 og 79
e)
en beskrivelse af alle begrænsninger, der anvendes ved beregningen af kapitalgrundlaget i henhold til denne forordning, og de instrumenter, filtre og fradrag, som disse begrænsninger finder anvendelse på
f)
hvis institutterne offentliggør kapitalprocenter, der er beregnet ved anvendelse af kapitalgrundlagselementer fastsat på et andet grundlag end det, der er fastsat i denne forordning: en fyldestgørende redegørelse for det grundlag, som disse kapitalprocenter er beregnet på.
2. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at fastsætte ensartede modeller for offentliggørelse af oplysninger i henhold til stk. 1, litra a), b), d) og e).
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2015.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 438
Kapitalkrav
Institutterne offentliggør følgende oplysninger vedrørende instituttets overholdelse af kravene i denne forordnings artikel 92 og artikel 73 i direktiv 2013/36/EU:
a)
en oversigt over instituttets metode til vurdering af, hvorvidt dets interne kapital er tilstrækkelig til at understøtte nuværende og kommende aktiviteter
b)
efter anmodning fra den relevante kompetente myndighed resultatet af instituttets proces til vurdering af den interne kapital, herunder sammensætningen af de krav om yderligere kapitalgrundlag, der er baseret på tilsynskontrolprocessen som omhandlet i artikel 104, stk. 1, litra a), i direktiv 2013/36/EU
c)
for institutterne, der beregner de risikovægtede eksponeringer i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 2, angives 8 % af de risikovægtede eksponeringer for hver af de eksponeringsklasser, der er nævnt i artikel 112
d)
for institutterne, der beregner de risikovægtede eksponeringer i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 3, angives 8 % af de risikovægtede eksponeringer for hver af de eksponeringsklasser, der er nævnt i artikel 147. For så vidt angår detaileksponeringer finder dette krav anvendelse på alle de kategorier af eksponeringer, som de forskellige korrelationer i artikel 154, stk. 1-4, svarer til. For aktieeksponeringsklassen finder kravet anvendelse på:
i)
hver af de metoder, der er angivet i artikel 155
ii)
positioner i børsnoterede aktier, private equity-eksponeringer i tilstrækkeligt diversificerede porteføljer og andre eksponeringer
iii)
eksponeringer, der er omfattet af en overgangsordning for så vidt angår tilsynet med kapitalgrundlagskrav
iv)
eksponeringer, der er omfattet af en overgangsordning for så vidt angår kapitalgrundlagskrav
e)
kapitalgrundlagskrav beregnet i henhold til artikel 92, stk. 3, litra b) og c)
f)
kapitalgrundlagskrav beregnet i henhold til tredje del, afsnit III, kapitel 2, 3 og 4, og offentliggjort særskilt.
Institutterne, der beregner de risikovægtede eksponeringer i overensstemmelse med artikel 153, stk. 5, eller artikel 155, stk. 2, skal oplyse, hvilke eksponeringer der er henført til de enkelte kategorier i tabel 1 i artikel 153, stk. 5, eller til de enkelte risikovægte, som nævnes i artikel 155, stk. 2.
Artikel 439
Eksponering mod modpartsrisiko
Institutterne offentliggør følgende oplysninger om instituttets eksponering mod modpartskreditrisiko som omhandlet i tredje del, afsnit II, kapitel 6:
a)
redegørelse for den metodologi, der har dannet grundlag for fastsættelse af intern kapital og kreditgrænser i forbindelse med modpartskrediteksponeringer
b)
redegørelse for de politikker, der skal sikre, at der stilles sikkerhed og oprettes kreditreserver
c)
redegørelse for de politikker, der gælder for "wrong-way"-risikoeksponeringer
d)
redegørelse for virkningen af den sikkerhedsstillelse, instituttet skal tilvejebringe, såfremt en kreditrating nedjusteres
e)
den positive bruttodagsværdi af kontrakter, nettingfortjenester, nettet aktuel krediteksponering, sikkerhedsstillelse og nettokrediteksponering. En nettokrediteksponering er en krediteksponering vedrørende transaktioner i derivater inklusive den fortjeneste, der hidrører fra nettingaftaler, der retligt kan håndhæves, og aftaler om sikkerhedsstillelse
f)
målingerne for eksponeringsværdi efter den relevante metode i tredje del, afsnit II, kapitel 6, afdeling 3-6
g)
den fiktive værdi af risikoafdækning ved hjælp af kreditderivater og den aktuelle krediteksponering fordelt på de forskellige typer krediteksponeringer
h)
den fiktive værdi af transaktioner i kreditderivater opdelt efter anvendelse i instituttets egen kreditportefølje og i dets formidlingsvirksomhed, herunder fordelingen af de anvendte kreditderivatprodukter, yderligere fordelt på købt og solgt risikoafdækning inden for de enkelte produktgrupper
i)
estimering af alfa, såfremt instituttet har fået tilladelse af de kompetente myndigheder til at estimere alfa.
Artikel 440
Kapitalbuffere
1. Et institut offentliggør følgende oplysninger om sin overholdelse af kravet om en kontracyklisk kapitalbuffer som omhandlet i afsnit VII, kapitel 4, i direktiv 2013/36/EU:
a)
den geografiske fordeling af dets krediteksponeringer, der er relevante for beregningen af dets kontracykliske kapitalbuffer
b)
størrelsen af den institutspecifikke kontracykliske kapitalbuffer.
2. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de offentliggørelseskrav, der er omhandlet i stk. 1.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 31. december 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 441
Indikatorer for global systemisk betydning
1. Institutter, der er identificeret som globale, systemisk vigtige institutter (G-SII'er) i henhold til artikel 131 i direktiv 2013/36/EU, offentliggør på årsbasis værdierne af de indikatorer, som anvendes til at beregne institutternes tal i overensstemmelse med den metode til identifikation, der er omhandlet i den pågældende artikel.
2. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at fastlægge de ensartede formater og datoen for den i stk. 1 omhandlede offentliggørelse. EBA tager hensyn til internationale standarder i sin udarbejdelse af disse tekniske standarder.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. juli 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 442
Kreditrisikojusteringer
Institutterne offentliggør følgende oplysninger vedrørende instituttets eksponering mod kreditrisiko og udvandingsrisiko:
a)
de regnskabsmæssige definitioner af "misligholdte" og "værdiforringede" fordringer
b)
en beskrivelse af de anvendte fremgangsmåder og metoder til fastsættelse af justeringer af specifik og generel kreditrisiko
c)
de samlede eksponeringer efter værdijusteringer og nedskrivninger og før hensyntagen til virkningerne af kreditrisikoreduktion samt eksponeringernes gennemsnitlige størrelse i løbet af perioden opdelt efter de forskellige typer eksponeringsklasser
d)
den geografiske fordeling af eksponeringerne opdelt i betydende områder efter væsentlige eksponeringsklasser, eventuelt mere detaljeret
e)
eksponeringernes fordeling på brancher eller typer modparter opdelt efter eksponeringsklasser, herunder en præcisering af eksponering mod SMV'er, eventuelt mere detaljeret
f)
en fordeling af alle eksponeringer i henhold til restløbetid, opdelt efter eksponeringsklasser, eventuelt mere detaljeret
g)
for hver betydende branche eller type modpart, størrelsen af:
i)
misligholdte og værdiforringede fordringer, angivet separat
ii)
justeringer af specifik og generel kreditrisiko
iii)
de udgiftsførte beløb vedrørende justeringer af specifik og generel kreditrisiko i løbet af rapporteringsperioden
h)
størrelsen af misligholdte og værdiforringede fordringer angivet separat og opdelt efter betydende geografiske områder, herunder størrelsen af justeringer af specifik og generel kreditrisiko for de enkelte geografiske områder, hvis det er praktisk gennemførligt
i)
afstemning af ændringer i justeringer af specifik og generel kreditrisiko vedrørende værdiforringede fordringer opført separat. Oplysningerne skal omfatte:
i)
en beskrivelse af arten af justeringer af specifik og generel kreditrisiko
ii)
åbningsbalancerne
iii)
beløb afsat til kreditrisikojusteringer i løbet af rapporteringsperioden
iv)
beløb hensat eller tilbageført vedrørende estimerede sandsynlige tab på eksponeringer i løbet af rapporteringsperioden og eventuelle andre justeringer, herunder justeringer som følge af manglende valutamatch, forretningskombinationer, opkøb og frasalg af datterselskaber samt overførsler mellem kreditrisikojusteringer
v)
lukkesaldi.
Justeringer af specifik kreditrisiko og inddrevne beløb, der registreres direkte på driftsregnskabet, oplyses særskilt.
Artikel 443
Ubehæftede aktiver
EBA udsteder senest den 30. juni 2014 retningslinjer for offentliggørelsen af ubehæftede aktiver under hensyntagen til Det Europæiske Udvalg for Systemiske Risicis henstilling ESRB/2012/2 af 20. december 2012 om finansiering af kreditinstitutter (31) og særlig henstilling D om markedsgennemsigtighed i forbindelse med aktivbehæftelser. Retningslinjerne vedtages i overensstemmelse med artikel 16 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere offentliggørelsen af den regnskabsmæssige værdi efter eksponeringsklasse og aktivernes kvalitet og af den samlede regnskabsmæssige værdi, der er ubehæftet, under hensyntagen til henstilling ESRB/2012/2 og på betingelse af, at EBA i sin rapport vurderer, at en sådan yderligere offentliggørelse giver pålidelige og relevante oplysninger.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2016.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 444
Anvendelse af ECAI'er
For institutter, der beregner de risikovægtede eksponeringer i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 2, skal følgende oplysninger offentliggøres for hver af de eksponeringsklasser, der er nævnt i artikel 112:
a)
navnene på de udpegede ECAI'er og eksportkreditagenturer (ECA'er) samt årsagerne til eventuelle ændringer
b)
eksponeringsklasserne, som de enkelte ECAI'er eller ECA'er anvendes til
c)
en beskrivelse af proceduren for overførsel af kreditvurderinger og tildeling af kreditvurderinger til poster uden for handelsbeholdningen
d)
sammenhængen mellem den eksterne kreditvurdering for hvert af de udpegede ECAI'er eller ECA'er og kreditkvalitetstrinnene i tredje del, afsnit II, kapitel 2, under hensyntagen til, at disse oplysninger ikke skal offentliggøres, hvis instituttet overholder den standardhenførsel, som EBA har offentliggjort
e)
eksponeringernes værdi og eksponeringernes værdi efter kreditrisikoreduktion i forbindelse med de forskellige kreditkvalitetstrin, som beskrives i tredje del, afsnit II, kapitel 2, samt eksponeringer, der fratrækkes kapitalgrundlaget.
Artikel 445
Eksponering mod markedsrisiko
Institutter, der beregner deres kapitalgrundlagskrav i henhold til artikel 92, stk. 3, litra b) og c), skal offentliggøre disse krav særskilt for de enkelte risici, der henvises til i disse bestemmelser. Desuden skal kapitalgrundlagskravet i relation til den specifikke renterisiko i forbindelse med securitiseringsposter offentliggøres særskilt.
Artikel 446
Operationel risiko
Institutterne offentliggør de metoder til vurdering af kapitalgrundlagskrav i relation til operationel risiko, som finder anvendelse for instituttet; en beskrivelse af metoden i artikel 312, stk. 2, hvis denne anvendes af instituttet, herunder en redegørelse for relevante interne og eksterne faktorer, som indgår i instituttets målemetode, og i tilfælde af delvis anvendelse omfanget og dækningen af de forskellige anvendte metoder.
Artikel 447
Eksponeringer mod aktier mv. der ikke indgår i handelsbeholdningen
Institutterne offentliggør følgende oplysninger vedrørende eksponeringer mod aktier mv., der ikke indgår i handelsbeholdningen:
a)
fordelingen af eksponeringer efter deres formål, herunder afkastformål og strategiske formål, og en oversigt over anvendte bogføringsteknikker og værdiansættelsesmetoder, herunder centrale forudsætninger og praksis, der påvirker værdiansættelsen, samt eventuelle væsentlige ændringer i denne praksis
b)
den regnskabsmæssige værdi, dagsværdien og for børshandlede papirer en sammenligning med markedsprisen, når denne i væsentlig grad adskiller sig fra dagsværdien
c)
typer og art af samt størrelsen på positioner i børsnoterede aktier, private equity-eksponeringer i tilstrækkeligt diversificerede porteføljer og andre eksponeringer
d)
de samlede realiserede gevinster eller tab som følge af salg og likvidation i løbet af perioden og
e)
de samlede ikkerealiserede gevinster eller tab, de samlede latente gevinster og tab ved fornyet værdiansættelse samt disse beløbs eventuelle medtagelse i kernekapitalgrundlaget eller det supplerende kapitalgrundlag.
Artikel 448
Eksponering mod renterisici i positioner, der ikke indgår i handelsbeholdningen
Institutterne offentliggør følgende oplysninger om deres eksponering mod renterisici i positioner, der ikke indgår i handelsbeholdningen:
a)
arten af renterisikoen og de centrale forudsætninger (herunder forudsætninger vedrørende tilbagebetaling af lån samt udviklingen i indskud med ubestemt løbetid) samt hyppigheden af opgørelsen af renterisikoen
b)
variation i indtægter, økonomisk værdi eller andre relevante målinger, som ledelsen anvender til måling af renterisikoen ved opadgående eller nedadgående rentechok i henhold til ledelsens metode, opdelt efter valuta.
Artikel 449
Eksponering mod securitiseringspositioner
Institutterne, der beregner risikovægtede eksponeringer i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 5, eller kapitalgrundlagskrav i henhold til artikel 337 eller 338, offentliggør, i givet fald separat for poster, der henholdsvis indgår eller ikke indgår i handelsbeholdningen, følgende oplysninger:
a)
en beskrivelse af instituttets målsætninger vedrørende securitiseringsaktiviteter
b)
arten af andre risici, herunder likviditetsrisiko i tilknytning til securitiserede aktiver
c)
arten af risici, der er forbundet med de underliggende securitiseringspositioners rangorden og med de aktiver, der ligger til grund for disse securitiseringspositioner, som erhverves og beholdes i forbindelse med resecuritiseringer
d)
instituttets forskellige roller i securitiseringsprocessen
e)
en angivelse af graden af instituttets involvering i hver af de i litra d) nævnte roller
f)
en beskrivelse af instituttets procedurer til overvågning af ændringer i de kredit- og markedsrisici, der er forbundet med securitiseringseksponeringer, herunder en beskrivelse af, hvordan udviklingen i de underliggende aktiver påvirker securitiseringseksponeringerne, og en beskrivelse af, hvordan disse procedurer adskiller sig fra resecuritiseringseksponeringerne
g)
en beskrivelse af instituttets politik for anvendelse af risikoafdækning og ufinansieret risikoafdækning for at reducere risiciene i forbindelse med ikkeafhændede securitiserings- og resecuritiseringseksponeringer, herunder angivelse af vigtigste afdækningsmodparter efter relevant risikoeksponeringsart
h)
metoderne til beregning af de risikovægtede eksponeringer, som instituttet anvender i forbindelse med sine securitiseringsaktiviteter, herunder de typer securitiseringseksponeringer, hvortil de enkelte metoder anvendes
i)
de typer SSPE'er, som instituttet i egenskab af organiserende institut anvender til securitisering af eksponeringer mod tredjeparter, herunder hvorvidt og i hvilken form og i hvilket omfang instituttet har eksponeringer mod disse SSPE'er, henholdsvis for balanceførte og ikkebalanceførte eksponeringer, samt en liste over de enheder, som instituttet forvalter eller rådgiver, og som investerer i enten securitiseringspositioner, som instituttet har securitiseret, eller i SSPE'er, som instituttet er organiserende institut for
j)
en oversigt over instituttets regnskabsprincipper vedrørende securitiseringsaktiviteter, herunder:
i)
hvorvidt transaktionerne behandles som salg eller finansiering
ii)
registrering af gevinster ved salg
iii)
metoder og centrale forudsætninger og datainput samt ændringer i forhold til den foregående periode til værdiansættelse af securitiseringspositioner
iv)
behandlingen af syntetiske securitiseringer, hvis dette ikke er omfattet af andre regnskabspolitikker
v)
hvordan aktiver, der afventer securitisering, værdiansættes, og hvorvidt de bogføres i eller uden for instituttets handelsbeholdning
vi)
praksis ved registrering af passiver på balancen for arrangementer, som kan nødvendiggøre, at instituttet yder finansiel støtte til securitiserede aktiver
k)
navnene på de ECAI'er, der anvendes i forbindelse med securitiseringer, og de typer af eksponeringer, som de enkelte institutter benyttes til
l)
hvis det er relevant, en beskrivelse af den interne vurderingsmetode som omhandlet i tredje del, afsnit II, kapitel 5, afdeling 3, herunder strukturen i den interne vurderingsprocedure og relationen mellem den interne vurdering og ekstern rating, anvendelse af intern vurdering til andre formål end til beregning af kapitalgrundlaget, kontrolmekanismerne til den interne vurderingsprocedure og redegørelse for uafhængighed, ansvarlighed og gennemgang af den interne vurderingsprocedure; eksponeringstyper, hvortil den interne vurderingsprocedure anvendes, og de stressfaktorer, der benyttes til at bestemme forbedringen af kreditkvaliteten, opdelt efter eksponeringstype
m)
en forklaring af væsentlige ændringer i de kvantitative oplysninger i litra n)-q) siden sidste rapporteringsperiode
n)
særskilt for positioner i og uden for handelsbeholdningen gives følgende oplysninger opdelt efter eksponeringstype:
i)
de samlede udestående eksponeringer, som er securitiseret af instituttet, opdelt i traditionelle og syntetiske securitiseringer og securitiseringer, for hvilke instituttet kun fungerer som organiserende institut
ii)
det samlede beløb for balanceførte ikkeafhændede eller erhvervede securitiseringspositioner og ikkebalanceførte securitiseringseksponeringer
iii)
det samlede beløb for aktiver, der afventer securitisering
iv)
for securitiseringsfaciliteter med førtidsindfrielsesmulighed: summen af udnyttede eksponeringer for henholdsvis det eksponeringsleverende instituts og investorernes kapitalinteresser, instituttets samlede kapitalkrav i relation til det eksponeringsleverende kreditinstituts kapitalinteresser og instituttets samlede kapitalkrav i relation til investorens andele af de udnyttede saldi og uudnyttede kreditlinjer
v)
størrelsen af securitiseringspositioner, som fratrækkes kapitalgrundlaget eller tillægges en risikovægt på 1 250 %
vi)
en oversigt over indeværende periodes securitiseringsaktiviteter, herunder størrelsen af securitiserede eksponeringer og registrerede gevinster eller tab ved salg
o)
særskilt for positioner i og uden for handelsbeholdningen gives følgende oplysninger:
i)
det samlede beløb for ikkeafhændede eller erhvervede securitiseringspositioner og de tilhørende kapitalkrav, opdelt i securitiseringseksponeringer og resecuritiseringseksponeringer og yderligere opdelt i et meningsfyldt antal risikovægtningsgrupper eller kapitalkravsgrupper for hver af de anvendte kapitalkravsmetoder
ii)
det samlede beløb for ikkeafhændede eller erhvervede resecuritiseringseksponeringer opdelt efter eksponeringen før og efter risikoafdækning/forsikring og eksponeringen over for garantistillere opdelt efter den kreditværdighedskategori, garantistilleren tilhører, eller garantistillerens navn
p)
for eksponeringer uden for handelsbeholdningen og for eksponeringer, der er securitiseret af instituttet: beløbet for nedskrevne og forfaldne securitiserede fordringer samt instituttets registrerede tab i løbet af den aktuelle periode begge opdelt efter eksponeringstype
q)
for eksponeringer i handelsbeholdningen: de samlede udestående eksponeringer, som er securitiseret af instituttet, og som er omfattet af et kapitalkrav i relation til markedsrisikoen, opdelt efter traditionelle og syntetiske securitiseringer og efter eksponeringstype
r)
i givet fald om instituttet har ydet støtte i henhold til artikel 248, stk. 1, og virkningen på kapitalgrundlaget.
Artikel 450
Aflønningspolitik
1. Institutterne offentliggør mindst følgende oplysninger om deres aflønningspolitik og -praksis for de kategorier af medarbejdere, hvis arbejde har væsentlig indflydelse på instituttets risikoprofil:
a)
oplysninger om beslutningsprocessen i forbindelse med fastlæggelsen af aflønningspolitikken samt antallet af møder, som afholdes af det hovedorgan, der fører tilsyn med aflønningen i løbet af regnskabsåret, herunder oplysninger om sammensætningen af og mandatet for et eventuelt løn- og vederlagsudvalg og om den eksterne ekspert, som er blevet konsulteret med henblik på fastlæggelsen af aflønningspolitikken, og de relevante berørte parters rolle
b)
oplysninger om sammenhængen mellem løn og resultater
c)
de vigtigste karakteristika ved aflønningssystemets opbygning, herunder oplysninger om, hvilke kriterier der lægges til grund for resultatmålinger og risikojusteringer, udskydelsespolitik og optjeningskriterier
d)
forholdene mellem fast og variabel aflønning fastsat i henhold til artikel 94, stk. 1, litra g), i direktiv36/2013.
e)
oplysninger om, hvilke resultatkriterier der lægges til grund for tildeling af rettigheder til aktier, optioner eller variable lønkomponenter
f)
de vigtigste parametre og begrundelser for en eventuel ordning for variable komponenter og andre ikkepekuniære fordele
g)
samlede kvantitative oplysninger om aflønning opdelt efter forretningsområde
h)
samlede kvantitative oplysninger om aflønning opdelt efter ledelsen og de medarbejdere, hvis arbejde har væsentlig indflydelse på instituttets risikoprofil, med angivelse af følgende:
i)
lønsummen i regnskabsåret, fordelt på fast og variabel løn og antal modtagere
ii)
den variable løns størrelse og form, fordelt på kontant udbetaling, aktier og aktielignende instrumenter eller andet
iii)
størrelsen af den udestående udskudte aflønning, fordelt på optjente og ikkeoptjente andele
iv)
størrelsen af den udskudte aflønning, der er tildelt i løbet af regnskabsåret, udbetalt og reduceret gennem resultatjusteringer
v)
nye nyansættelses- og fratrædelsesgodtgørelser, der er udbetalt i løbet af regnskabsåret, og antallet af modtagere af sådanne udbetalinger
vi)
størrelsen af de fratrædelsesgodtgørelser, der er udbetalt i løbet af regnskabsåret, antallet af modtagere af sådanne udbetalinger og det højeste beløb, der er udbetalt til en enkelt person
i)
antal personer, der aflønnes med 1 mio. EUR eller derover per regnskabsår, opdelt i lønintervaller på 500 000 EUR ved lønninger på mellem 1 mio. og 5 mio. EUR og opdelt i lønintervaller på 1 mio. EUR ved lønninger på 5 mio. EUR og derover
j)
efter anmodning fra medlemsstaten eller den kompetente myndighed den samlede aflønning af hvert medlem af ledelsesorganet eller den øverste ledelse.
2. For institutter, der er betydningsfulde i kraft af deres størrelse, interne organisation og arten, omfanget og kompleksiteten af deres aktiviteter, stilles de kvantitative oplysninger som omtalt i denne artikel også til rådighed for offentligheden, når det gælder medlemmer af instituttets ledelsesorgan,.
Institutterne skal overholde kravene i denne artikel på en måde, som svarer til deres størrelse, interne organisation og arten, omfanget og kompleksiteten af deres aktiviteter, og som ikke berører direktiv 95/46/EF.
Artikel 451
Gearing
1. Institutterne offentliggør følgende oplysninger om deres gearingsgrad som beregnet i overensstemmelse med i artikel 429 og deres styring af risikoen for overdreven gearing:
a)
gearingsgraden og oplysninger om, hvordan instituttet har anvendt artikel 499, stk. 2 og 3
b)
en opdeling af den samlede eksponeringsforanstaltning samt en afstemning af den samlede eksponeringsforanstaltning med de relevante oplysninger, der er oplyst i offentliggjorte årsregnskaber
c)
hvis det er relevant, omsætningsposter, der ikke længere indregnes, jf. artikel 429, stk. 11
d)
en beskrivelse af proceduren for styring af risikoen for overdreven gearing
e)
en beskrivelse af de faktorer, der har haft en indflydelse på gearingsgraden i den periode, som den offentliggjorte gearingsgrad vedrører.
2. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at fastlægge den ensartede model for offentliggørelse af oplysninger som omhandlet i stk. 1 og en vejledning i, hvordan denne model anvendes.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 30. juni 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
AFSNIT III
KVALIFICERENDE KRAV FOR ANVENDELSE AF SÆRLIGE INSTRUMENTER ELLER METODER
Artikel 452
Anvendelse af IRB-metoden i forbindelse med kreditrisiko
Institutter, der beregner de risikovægtede eksponeringer efter IRB-metoden, offentliggør følgende oplysninger:
a)
den kompetente myndigheds accept af metoden eller godkendte overgangsbestemmelser
b)
en forklaring på og en gennemgang af:
i)
strukturen i systemet med interne ratings og forholdet mellem interne og eksterne ratings
ii)
brugen af interne estimater til andre funktioner end beregning af de risikovægtede eksponeringer i henhold til tredje del, afsnit II, kapitel 3
iii)
proceduren for forvaltning og indregning af kreditrisikoreduktion
iv)
kontrolmekanismerne for ratingsystemer, herunder en beskrivelse af uafhængighed, ansvarlighed og revision af ratingsystemet
c)
en beskrivelse af den interne ratingproces, angivet separat for følgende eksponeringsklasser:
i)
centralregeringer og centralbanker
ii)
institutter
iii)
virksomheder, herunder SMV'er, specialiserede udlån og erhvervede fordringer på virksomheder
iv)
detailmarkedet for hver af de eksponeringskategorier, som de forskellige korrelationer i artikel 154, stk. 1-4, svarer til
v)
aktier
d)
eksponeringernes værdi for hver af eksponeringsklasserne i artikel 147. Eksponeringer mod centralregeringer og centralbanker, institutter og erhvervseksponeringer, hvor institutterne anvender egne estimater af LGD eller konverteringsfaktorer til beregning af de risikovægtede eksponeringer, skal offentliggøres særskilt fra eksponeringer, for hvilke institutterne ikke udarbejder sådanne estimater
e)
for hver af eksponeringsklasserne centralregeringer og centralbanker, institutter, virksomheder og aktier og på tværs af et tilstrækkeligt antal låntagerrisikogrupper (herunder gruppen "i restance"), for at muliggøre en meningsfyldt differentiering af kreditrisikoen, skal institutterne angive:
i)
de samlede eksponeringer, herunder for eksponeringsklasserne centralregeringer og centralbanker, institutter og virksomheder, summen af udestående lån og størrelsen af eksponeringer for uudnyttede forpligtelser i og for aktiekapital det udestående beløb
ii)
den eksponeringsvægtede gennemsnitlige risikovægt
iii)
for institutter, der anvender egne estimater af konverteringsfaktorer til beregning af de risikovægtede eksponeringer: størrelsen af uudnyttede forpligtelser og de eksponeringsvægtede gennemsnitlige størrelser af eksponeringer for de enkelte eksponeringsklasser
f)
for eksponeringsklassen detaileksponeringer og for hver af kategorierne i litra c), nr. iv): enten de offentliggjorte oplysninger under litra e) (eventuelt i puljeform) eller en analyse af eksponeringerne (udestående lån og eksponeringernes værdi ved uudnyttede forpligtelser) i forhold til et tilstrækkeligt antal EL-grades for at muliggøre en meningsfyldt differentiering af kreditrisikoen (eventuelt i puljeform)
g)
de faktiske justeringer for specifik kreditrisiko i den foregående periode for de enkelte eksponeringsklasser (for detaileksponeringer, for hver af kategorierne i litra c), nr. iv)), og hvordan dette adskiller sig fra tidligere erfaringer
h)
en beskrivelse af faktorer, der har haft indflydelse på tabene i den foregående periode (har instituttet f.eks. oplevet misligholdelsesprocenter, der er højere end gennemsnittet, eller LGD'er og konverteringsfaktorer, der er højere end gennemsnittet)
i)
instituttets estimater i forhold til de faktiske resultater over en længere periode. Disse skal som minimum omfatte oplysninger om estimerede tab i forhold til faktiske tab inden for de enkelte eksponeringsklasser (for detaileksponeringer for hver af kategorierne i litra c), nr. iv)) over en periode, der er tilstrækkeligt lang til at muliggøre en meningsfyldt vurdering af procedurerne for intern rating for de enkelte eksponeringsklasser (for detaileksponeringer for hver af kategorierne i litra c), nr. iv)). Når det er relevant, skal institutterne opdele dette yderligere for at kunne foretage en PD-analyse, og for institutter, der anvender egne estimater af LGD og/eller konverteringsfaktorer, resultater for LGD og konverteringsfaktorer i forhold til de estimater, der angives i oplysningerne om kvantitative risikovurderinger fastsat i denne artikel
j)
for alle de i artikel 147 nævnte eksponeringsklasser og for hver af de eksponeringskategorier, som de forskellige korrelationer i artikel 154, stk. 1-4, svarer til:
i)
for institutter, der anvender egne LGD-estimater til beregning af de risikovægtede eksponeringer: det eksponeringsvægtede gennemsnitlige LGD og PD i procent for hver relevant geografisk beliggenhed af krediteksponeringerne
ii)
for institutter. der ikke anvender egne LGD-estimater: det eksponeringsvægtede gennemsnitlige LGD i procent for hver relevant geografisk beliggenhed af krediteksponeringerne.
Med henblik på litra c) skal beskrivelsen omfatte de typer eksponeringer, der er medtaget i eksponeringsklassen, definitioner, metoder og data til estimering og validering af PD og i givet fald LGD og konverteringsfaktorer, herunder de forudsætninger, der er anvendt ved afledningen af disse variabler, samt beskrivelser af væsentlige afvigelser fra definitionen af misligholdelse i artikel 178, herunder de overordnede segmenter, der påvirkes af sådanne afvigelser.
Med henblik på litra j) forstås ved den relevante geografiske beliggenhed af krediteksponeringerne eksponeringer i de medlemsstater, i hvilke instituttet er meddelt tilladelse, og medlemsstater eller tredjelande, i hvilke institutter udøver aktiviteter gennem en filial eller et datterselskab.
Artikel 453
Anvendelse af kreditrisikoreduktionsteknikker
Institutter, der anvender kreditrisikoreduktionsteknikker, offentliggør følgende oplysninger:
a)
politikker og procedurer for samt en angivelse af, i hvilken udstrækning enheden benytter sig af balanceført netting og netting under stregen
b)
politikker og procedurer for værdiansættelse og forvaltning af sikkerhedsstillelse
c)
en beskrivelse af hovedkategorierne af sikkerhedsstillelse, som instituttet modtager
d)
hovedtyperne af garantistillere og kreditderivatmodparter samt disses kreditværdighed
e)
oplysninger om markeds- eller kreditrisikokoncentrationer inden for den foretagne kreditrisikoreduktion
f)
for institutter, der beregner de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden eller IRB-metoden, men som ikke foretager egne estimater af LGD eller konverteringsfaktorer i forbindelse med eksponeringsklassen: særskilt for hver eksponeringsklasse den samlede værdi af eksponeringerne (efter eventuel balanceført netting eller netting under stregen), som er dækket - efter anvendelse af volatilitetsjusteringer - af anerkendt finansiel sikkerhedsstillelse og anden anerkendt sikkerhedsstillelse
g)
for institutter, der beregner de risikovægtede eksponeringer efter standardmetoden eller IRB-metoden: særskilt for hver eksponeringsklasse de samlede eksponeringer (efter eventuel balanceført netting eller netting under stregen), som er dækket af garantier eller kreditderivater. For aktieeksponeringsklassen finder dette krav anvendelse på hver af de metoder, der er angivet i artikel 155.
Artikel 454
Anvendelse af den avancerede målemetode i forbindelse med operationel risiko
Institutter, der anvender de i artikel 321-324 beskrevne avancerede metoder til beregning af deres kapitalgrundlagskrav i relation til operationel risiko, offentliggør en beskrivelse af deres brug af forsikringer og andre risikooverførselsmekanismer med henblik på at reducere risikoen.
Artikel 455
Anvendelse af interne modeller for markedsrisiko
Institutter, der beregner deres kapitalkrav i henhold til artikel 363, offentliggør følgende oplysninger:
a)
for hver af de omfattede delporteføljer:
i)
kendetegn for de anvendte modeller
ii)
i givet fald for de interne modeller for forøgede misligholdelses- og migreringsrisici og for korrelationshandel: de anvendte metoder og de målte risici ved hjælp af en intern model, herunder en beskrivelse af den fremgangsmåde, instituttet har anvendt til at fastlægge likviditetshorisonter, de metoder, der er anvendt til at foretage en kapitalvurdering, som er i overensstemmelse med den krævede pålidelighedsstandard, og de fremgangsmåder, der er anvendt til validering af modellen
iii)
en beskrivelse af den stresstest, der er anvendt på delporteføljen
iv)
en beskrivelse af de anvendte metoder til backtesting og validering af nøjagtigheden og pålideligheden af de interne modeller og modelleringsprocesser
b)
omfanget af den kompetente myndigheds godkendelse
c)
redegørelse for omfang og metoder for overholdelse af kravene i artikel 104 og 105
d)
højeste, laveste og gennemsnitlige værdi af følgende:
i)
de daglige value-at-risk-værdier i løbet af rapporteringsperioden og ved periodens slutning
ii)
value-at-risk-værdierne i stresssituationer i løbet af rapporteringsperioden og ved periodens slutning
iii)
risikotallene for forøgede misligholdelses- og migreringsrisici og for den specifikke risiko i forbindelse med korrelationshandelsporteføljen i løbet af rapporteringsperioden og ved periodens slutning
e)
elementerne i kapitalgrundlagskravet, jf. artikel 364
f)
den vægtede gennemsnitlige likviditetshorisont for hver delportefølje, der er omfattet af de interne modeller for forøgede misligholdelses- og migreringsrisici og for korrelationshandel
g)
en sammenligning mellem porteføljens daglige value-at-risk-slutværdi og ændringerne i porteføljens slutværdi efter den næstfølgende arbejdsdag sammen med en analyse af eventuelle vigtige overskridelser i den periode, der aflægges rapport for.
NIENDE DEL
DELEGEREDE RETSAKTER OG GENNEMFØRELSESRETSAKTER
Artikel 456
Delegerede retsakter
1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 462 vedrørende følgende aspekter:
a)
præcisering af definitionerne i artikel 4, 25, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 og 411 med henblik på at sikre ensartet anvendelse af denne forordning
b)
præcisering af definitionerne i artikel 4, 25, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 og 411med henblik på ved anvendelsen af denne forordning at tage hensyn til udviklingen på finansmarkederne
c)
ændring af listen over eksponeringsklasser i artikel 112 og 147 for at tage hensyn til udviklingen på finansmarkederne
d)
det i artikel 123, litra c), artikel 147, stk. 5, litra a), artikel 153, stk. 4, og artikel 162, stk. 4, fastsatte beløb for at tage hensyn til virkningen af inflationen
e)
listen over og klassificeringen af de ikkebalanceførte poster i bilag I og II for at tage hensyn til udviklingen på finansmarkederne
f)
tilpasning af kategorierne af investeringsselskaber i artikel 95, stk. 1, og artikel 96, stk. 1, for at tage hensyn til udviklingen på finansmarkederne
g)
præcisering af det krav, der er fastsat i artikel 97, for at sikre ensartet anvendelse af denne forordning
h
Ændringer af kapitalgrundlagskravene i artikel 301-311 i nærværende forordning og artikel 50a-50d i forordning (EU) nr. 648/2012, for at tage højde for udviklingen i eller ændringer af de internationale standarder for eksponeringer mod en central modpart.
i)
præcisering af de vilkår, der er omhandlet i undtagelserne i artikel 400
j)
ændring af kapitalmålet og det samlede eksponeringsmål ved beregning af gearingsgraden, jf. artikel 429, stk. 2, med henblik på at rette eventuelle fejl, der er opdaget på grundlag af den indberetning, der er omhandlet i artikel 430, stk. 1, før gearingsgraden skal offentliggøres af institutter som fastsat i artikel 451, stk. 1, litra a).
2. EBA overvåger kapitalgrundlagskravene for kreditværdijusteringsrisiko og aflægger senest den 1. januar 2015 rapport til Kommissionen. Rapporten skal navnlig vurdere:
a)
behandlingen af kreditværdijusteringsrisiko som en separat udgift i forhold til en integreret komponent i markedsrisikorammen
b)
kreditværdijusteringsrisikoens omfang, herunder undtagelsen i artikel 482
c)
afdækning, der kan indregnes
d)
beregning af kapitalkrav i forbindelse med kreditværdijusteringsrisiko.
På grundlag af denne rapport og hvor resultaterne påviser et behov herfor, tillægges Kommissionen endvidere beføjelser til at vedtage en delegeret retsakt i overensstemmelse med artikel 462 med henblik på at ændre bestemmelserne om disse spørgsmål i artikel 381, Artikel 382, stk. 1-3, og artikel 383-386.
Artikel 457
Tekniske justeringer og korrektioner
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 462 for at foretage tekniske justeringer og korrektioner af ikkevæsentlige elementer i følgende bestemmelser for at tage højde for udvikling inden for nye finansielle produkter eller aktiviteter og for at foretage justeringer i overensstemmelse med udviklingen efter vedtagelsen af denne forordning i andre af Unionens lovgivningsmæssige retsakter om finansielle tjenesteydelser og regnskaber, herunder regnskabsstandarder baseret på forordning (EF) nr. 1606/2002:
a)
kapitalgrundlagskravene i relation til kreditrisiko, jf. artikel 111-134 og artikel 143-191
b)
virkningerne af reduktion af kreditrisikoen, jf. artikel 193-241
c)
kapitalgrundlagskravene i relation til securitisering, jf. artikel 243-266
d)
kapitalgrundlagskravene i relation til modpartsrisiko, jf. artikel 272-311
e)
kapitalgrundlagskravene i relation til operationel risiko, jf. artikel 315-324
f)
kapitalgrundlagskravene i relation til markedsrisiko, jf. artikel 325-377
g)
kapitalgrundlagskravene i relation til afviklingsrisiko, jf. artikel 378 og 379
h)
kapitalgrundlagskravene i relation til kreditværdijusteringsrisiko, jf. artikel 383, 384 og 385
i)
anden del og artikel 99 kun som følge af udviklingen inden for regnskabsstandarder eller regnskabskrav, der tager hensyn til EU-lovgivningen.
Artikel 458
Makroprudentiel eller systemisk risiko identificeret på medlemsstatsniveau
1. Medlemsstaten udpeger den myndighed, som er ansvarlig for anvendelsen af denne artikel. Denne myndighed er den kompetente myndighed eller den udpegede myndighed.
2. Hvis den myndighed, der er fastlagt i henhold til stk. 1, identificerer ændringer i intensiteten af den makroprudentielle eller systemiske risiko i det finansielle system med potentielt alvorlige negative følger for det finansielle system og realøkonomien i en bestemt medlemsstat, og som denne myndighed mener bedre kan imødegås med strengere nationale foranstaltninger, underretter den Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen, ESRB og EBA herom og forelægger relevant kvantitativ eller kvalitativ dokumentation om samtlige følgende punkter:
a)
ændringerne i intensiteten af den makroprudentielle eller systemiske risiko
b)
grundene til, at sådanne ændringer vil kunne udgøre en trussel mod den finansielle stabilitet på nationalt plan
c)
en begrundelse for, at artikel 124 og 164 i denne forordning og artikel 101, 103, 104, 105, 133 og 136 i direktiv 2013/36/EU ikke i tilstrækkelig grad kan imødegå den identificerede makroprudentielle eller systemiske risiko under hensyntagen til disse foranstaltningers relative effektivitet
d)
udkast til nationale foranstaltninger for indenlandsk godkendte institutter eller en del af disse institutter med henblik på at begrænse ændringerne i risikointensiteten og vedrørende:
i)
kapitalgrundlagskravet i artikel 92
ii)
kravene til store eksponeringer i artikel 392 og 395-403
iii)
offentliggørelseskravene i artikel 431-455 eller
iv)
kapitalbevaringsbufferens størrelse, jf. artikel 129 i direktiv 2013/36/EU
v)
likviditetskrav, jf. sjette del
vi)
risikovægte til håndtering af aktivbobler inden for beboelses- og erhvervsejendomssektoren
vii)
eksponeringer inden for den finansielle sektor
e)
en forklaring på, hvorfor den i stk. 1 fastlagde myndighed anser dette udkast til foranstaltninger for at være hensigtsmæssige, effektive og rimelige til at imødegå situationen, og
f)
en vurdering af udkastet til foranstaltningernes sandsynlige positive eller negative indvirkning på det indre marked på grundlag af oplysninger, som den pågældende medlemsstat har til rådighed.
3. Når de i stk. 1 fastlagte myndigheder har tilladelse til at anvende nationale foranstaltninger i henhold til denne artikel, giver de de relevante kompetente myndigheder eller udpegede myndigheder i andre lande alle relevante oplysninger.
4. Beføjelserne til at vedtage en gennemførelsesretsakt for at afvise de i stk. 2, litra d), nævnte udkast til nationale foranstaltninger tildeles Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal på grundlag af et forslag fra Kommissionen.
Inden en måned efter at have modtaget underretningen jf. stk. 2, afgiver ESRB og EBA udtalelse til Rådet, Kommissionen og den pågældende medlemsstat om de punkter, der er nævnt i dette stykke.
Under størst muligt hensyn til de i andet afsnit omhandlede udtalelser og hvis der er solid, stærk og detaljeret dokumentation for, at foranstaltningen vil få negative virkninger på det indre marked, der opvejer fordelene ved den deraf følgende finansielle stabilitet for en reduktion af de makroprudentielle eller systemiske risici, kan Kommissionen inden for en måned foreslå Rådet en gennemførelsesretsakt til at afvise udkastet til de nationale foranstaltninger.
Hvis der ikke foreligger et kommissionsforslag inden for en måned, kan den pågældende medlemsstat omgående vedtage udkastet til de nationale foranstaltninger for en periode på op til to år, eller indtil den makroprudentielle eller systemiske risiko ophører med at eksistere, hvad der måtte indtræffe først.
Rådet træffer afgørelse om Kommissionens forslag inden for en måned efter modtagelsen af forslaget og angiver begrundelsen for at afvise eller ikke at afvise udkastet til de nationale foranstaltninger.
Rådet skal kun afvise udkastet til de nationale foranstaltninger, hvis det mener, at en eller flere af følgende betingelser ikke er opfyldt:
a)
at ændringerne i den makroprudentielle eller systemiske risikos intensitet er af en sådan art, at de udgør en risiko for den finansielle stabilitet på nationalt plan
b)
at artikel 124 og 164 i denne forordning og artikel 101, 103, 104, 105, 133 og 136 i direktiv 2013/36/EU ikke i tilstrækkelig grad kan imødegå den identificerede makroprudentielle eller systemiske risiko under hensyntagen til disse foranstaltningers relative effektivitet
c)
at udkastet til de nationale foranstaltninger er bedre egnet til at imødegå den identificerede makroprudentielle eller systemiske risiko og ikke får uforholdsmæssige negative virkninger for det finansielle system eller dele heraf det i andre medlemsstater eller i Unionen som helhed og derved udgør eller skaber en hindring for det indre markeds funktion
d)
at problemet kun vedrører én medlemsstat, og
e)
at risiciene ikke allerede er imødegået gennem andre foranstaltninger i denne forordning eller direktiv 2013/36/EU.
Rådets vurdering skal tage hensyn til udtalelsen fra ESRB og EBA og være baseret på den dokumentation, som den i stk. 1 fastlagte myndighed har forelagt i overensstemmelse med stk. 2.
Hvis der ikke foreligger en gennemførelsesretsakt vedtaget af Rådet om at afvise udkastet til de nationale foranstaltninger inden for en måned efter modtagelsen af Kommissionens forslag, kan medlemsstaten vedtage foranstaltningerne og anvende dem i en periode på op til to år, eller indtil den makroprudentielle eller systemiske risiko ophører med at eksistere, hvad der måtte indtræffe først.
5. Andre medlemsstater kan anerkende de foranstaltninger, der er truffet i henhold til denne artikel, og anvende dem på indenlandsk godkendte filialer beliggende i den medlemsstat, der har tilladelse til at anvende foranstaltningerne.
6. Hvis medlemsstater anerkender de foranstaltninger, der er truffet i henhold til denne artikel, underretter de Rådet, Kommissionen, EBA, ESRB og den medlemsstat, der har tilladelse til at anvende foranstaltningerne.
7. Når en medlemsstat skal afgøre, om den kan anerkende de foranstaltninger, der er truffet i henhold til denne artikel, tager den hensyn til kriterierne i stk. 4.
8. Den medlemsstat, der har tilladelse til at anvende foranstaltningerne, kan anmode ESRB om at rette henstilling, jf. artikel 16 i forordning (EU) nr. 1092/2010, til en eller flere medlemsstater, som ikke anerkender foranstaltningerne.
9. Inden udløbet af den tilladelse, der er givet i henhold til stk. 4, tager medlemsstaten i samråd med ESRB og EBA situationen op til revision og kan efter proceduren i stk. 4 vedtage en ny afgørelse om forlængelse af anvendelsesperioden for nationale foranstaltninger med yderligere et år ad gangen. Efter den første forlængelse tager Kommissionen i samråd med ESRB og EBA mindst en gang om året situationen op til revision.
10. Uanset proceduren i stk. 3-9 kan medlemsstaterne øge de risikovægte, der er fastsat i denne forordning, med op til 25 % for de eksponeringer, som er omhandlet i nærværende artikels stk. 2, litra d), nr. vi) og vii), og reducere grænsen for store eksponeringer i artikel 395 med op til 15 % for en periode på op til to år, eller indtil den makroprudentielle eller systemiske risiko ophører med at eksistere, hvad der måtte indtræffe først, forudsat at betingelserne og underretningskravene i nærværende artikels stk. 2 er opfyldt.
Artikel 459
Tilsynsmæssige krav
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 462 med henblik på for en periode på et år at pålægge strengere tilsynsmæssige krav for eksponeringer, hvis dette er nødvendigt for at tage højde for ændringer i intensiteten af mikroprudentielle og makroprudentielle risici, der skyldes markedsudviklingen i eller uden for Unionen med indvirkning på alle medlemsstaterne, og hvis instrumenterne i denne forordning og direktiv 2013/36/EU ikke er tilstrækkelige til at imødegå disse risici, særlig efter henstilling eller udtalelse fra ESRB eller EBA, om
a)
kapitalgrundlagskravet i artikel 92
b)
kravene til store eksponeringer i artikel 392 og 395-403
c)
offentliggørelseskravene i artikel 431-455.
Kommissionen, der bistås af ESRB, forelægger mindst en gang om året en rapport for Europa-parlamentet og Rådet om udviklinger på markedet, der kan kræve anvendelse af denne artikel.
Artikel 460
Likviditet
1. Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage en delegeret retsakt i overensstemmelse med artikel 462 med henblik på at præcisere det i artikel 412, stk. 1, fastsatte generelle krav. De delegerede retsakter, der vedtages i medfør af nærværende stykke, baseres på de poster, der skal indberettes i henhold til sjette del, afsnit II og bilag III, og det præciseres, under hvilke omstændigheder de kompetente myndigheder skal pålægge kreditinstitutter specifikke niveauer for ind- og udgående pengestrømme for at tage højde for de specifikke risici, som de er eksponeret mod, og tærsklerne i stk. 2 skal respekteres.
2. Kravene vedrørende likviditetsdækning som omhandlet i artikel 401 indføres i overensstemmelse med følgende indfasning:
a)
60 % af likviditetsdækningskravet i 2015
b)
70 % fra den 1. januar 2016
c)
80 % fra den 1.januar 2017
d)
100 % fra den 1. januar 2018.
Med henblik herpå tager Kommissionen hensyn til de rapporter, der er omhandlet i artikel 509, stk. 1, 2 og 3, og de internationale standarder, som internationale fora har udviklet, og de særlige forhold i Unionen.
Kommissionen vedtager den delegerede retsakt, der er omhandlet i stk. 1, senest den 30. juni 2014. Den træder i kraft senest den 31. december 2014, men finder ikke anvendelse før den 1. januar 2015.
Artikel 461
Indfasningen af likviditetsdækningskravene
1. EBA skal efter høring af ESRB senest den 30. juni 2016 rapportere til Kommissionen om, hvorvidt indfasningen af likviditetsdækningskravene i artikel 460 stk. 2, bør ændres. En sådan analyse skal tage behørigt hensyn til markederne og den internationale reguleringsmæssige udvikling samt de særlige forhold i Unionen.
EBA vurderer i sin rapport særlig en udskudt indførelse af en bindende minimumsstandard på 100 % indtil den 1. januar 2019. Rapporten skal tage højde for de i artikel 509, stk. 1, nævnte årsrapporter, relevante markedsdata og henstillingerne fra de kompetente myndigheder.
2. For at tage højde for markedsudviklingen og andre udviklinger tillægges Kommissionen om nødvendigt beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 462 med henblik på at ændre indfasningen i artikel 460 og udskyde indførelsen indtil 2019 af en bindende minimumstandard på 100 % for likviditetsdækningskravene i artikel 412, stk. 1, og anvende en bindende minimumstandard på 90 % for likviditetsdækningskravet i 2018.
Kommissionen tager, når den vurderer behovet for udskydelse, hensyn til rapporten og vurderingen i stk. 1.
En delegeret retsakt vedtaget i henhold til denne artikel finder først anvendelse fra den 1. januar 2018 og træder i kraft senest den 30. juni 2017.
Artikel 462
Udøvelse af delegerede beføjelser
1. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.
2. Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 456-460 tillægges Kommissionen for en ubegrænset periode fra 31 december 2014.
3. Den i artikel 456-460 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af de delegerede retsakter, der allerede er i kraft.
4. Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.
5. En delegeret retsakt vedtaget i henhold til artikel 456-460 træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på tre måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet eller Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har informeret Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med tre måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.
Artikel 463
Indsigelse mod reguleringsmæssige tekniske standarder
Vedtager Kommissionen i henhold til denne forordning en reguleringsmæssig teknisk standard, der er den samme som det udkast til reguleringsmæssig teknisk standard, som EBA har forelagt, kan Europa-Parlamentet og Rådet gøre indsigelse mod denne reguleringsmæssige tekniske standard i en måned efter meddelelsesdatoen. Fristen forlænges med en måned på foranledning af Europa-Parlamentet eller Rådet. Uanset artikel 13, stk. 1, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1093/2010 kan den frist, inden for hvilken Europa-Parlamentet eller Rådet kan gøre indsigelse mod den reguleringsmæssige tekniske standard, hvor det er hensigtsmæssigt, forlænges med yderligere en måned.
Artikel 464
Det Europæiske Bankudvalg
1. Kommissionen bistås af Det Europæiske Bankudvalg, der er nedsat ved Kommissionens afgørelse 2004/10/EF (32). Dette udvalg er et udvalg som omhandlet i forordning (EU) nr. 182/2011.
2. Når der henvises til dette stykke, finder artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011 anvendelse.
TIENDE DEL
OVERGANGSBESTEMMELSER, RAPPORTER, REVISION OG ÆNDRINGER
AFSNIT I
OVERGANGSBESTEMMELSER
KAPITEL 1
Kapitalgrundlagskrav, urealiserede gevinster og tab opgjort til dagsværdi samt fradrag
Afdeling 1
Kapitalgrundlagskrav
Artikel 465
Kapitalgrundlagskrav
1. Uanset artikel 92, stk. 1, litra a) og b), finder følgende kapitalgrundlagskrav anvendelse i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014
a)
en egentlig kernekapitalprocent inden for et interval på 4 til 4,5 %
b)
en kernekapitalprocent inden for et interval på 5,5 til 6 %.
2. De kompetente myndigheder fastsætter og offentliggør niveauer for den egentlige kernekapitalprocent og kernekapitalprocenten inden for de i stk. 1 omhandlede intervaller, som institutterne mindst skal opfylde.
Artikel 466
Førstegangsanvendelse af International Financial Reporting Standards
Uanset artikel 24, stk. 2, yder de kompetente myndigheder institutter, der skal foretage værdiansættelsen af aktiver og ikkebalanceførte poster og fastlæggelsen af kapitalgrundlag i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder, jf. forordning (EF) nr. 1606/2002, for første gang en frist på 24 måneder til gennemførelsen af de nødvendige interne processer og tekniske krav.
Afdeling 2
Urealiserede gevinster og tab opgjort til dagsværdi
Artikel 467
Urealiserede tab opgjort til dagsværdi
1. Uanset artikel 35 indregner institutter i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 ved beregningen af deres egentlige kernekapitalposter kun den relevante procentdel af urealiserede tab, som vedrører aktiver eller passiver, opgjort til dagsværdi og opført på balancen, undtagen de i artikel 33 nævnte tab og alle andre urealiserede tab, som er opført i resultatopgørelsen.
2. Den relevante procentdel med henblik på anvendelsen af stk. 1 skal ligge inden for følgende intervaller:
a)
20 til 100 % i perioden fra den 1 January 2014 til den 31. december 2014
b)
40 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015
c)
60 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016 og
d)
80 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017.
Uanset stk. 1 kan de kompetente myndigheder i tilfælde, hvor en sådan fremgangsmåde blev fulgt inden 1 januar 2014, tillade institutter ikke at medtage urealiserede gevinster eller tab på aktiver på eksponeringer mod centralregeringer klassificeret i "besiddet med henblik på salg"-kategorien af EU-godkendte IAS 39 i noget element af kapitalgrundlaget.
Fremgangsmåden i andet afsnit anvendes, indtil Kommissionen har vedtaget en forordning på grundlag af forordning (EF) nr. 1606/2002, der godkender, at International Financial Reporting Standards træder i stedet for IAS 39.
3. De kompetente myndighederfastsætter og offentliggør den relevante procentdel inden for de i stk. 2, litra a)-d), omhandlede intervaller.
Artikel 468
Urealiserede gevinster opgjort til dagsværdi
1. Uanset artikel 35 fjerner institutter i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 fra deres egentlige kernekapitalposter den relevante procentdel af urealiserede gevinster, som vedrører aktiver eller passiver, opgjort til dagsværdi og opført på balancen, undtagen de i artikel 33 nævnte gevinster og alle andre urealiserede gevinster med undtagelse af dem, der vedrører investering i fast ejendom, som er opført i resultatopgørelsen. Det restbeløb, der fremkommer, fjernes ikke fra de egentlige kernekapitalposter.
2. Med henblik på anvendelsen af stk. 1 er den relevante procentdel 100 % i perioden fra 1 januar 2014 til den 31. december 2014, og den skal efter denne dato ligge inden for følgende intervaller:
a)
60 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015
b)
40 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016
c)
20 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017.
Fra den 1. januar 2015 gælder det, at de kompetente myndigheder, når de i henhold til artikel 467 kræver, at institutterne ved beregningen af den egentlige kernekapital indregner 100 % af deres urealiserede tab opgjort til dagsværdi, desuden kan tillade, at institutterne i samme beregning indregner 100 % af deres urealiserede gevinster opgjort til dagsværdi.
Fra den 1. januar 2015 gælder det, at de kompetente myndigheder, når de i henhold til artikel 467 kræver, at institutterne ved beregningen af den egentlige kernekapital indregner en procentdel af deres urealiserede tab opgjort til dagsværdi, ikke må fastsætte en relevant procentdel af urealiserede gevinster i henhold til nærværende artikels stk. 2, der overstiger den relevante procentdel af urealiserede tab, som er fastsat i overensstemmelse med artikel 467.
3. De kompetente myndigheder fastsætter og offentliggør den relevante procentdel af urealiserede gevinster inden for de i stk. 2, litra a)-c), omhandlede intervaller, der ikke er fjernet fra den egentlige kernekapital.
4. Uanset artikel 33, stk. 1, litra c), skal institutterne i perioden fra den 1. januar 2013 til den 31. december 2017 i deres kapitalgrundlag indregne den relevante procentdel som omhandlet i artikel 478 af gevinster og tab, værdiansat til dagsværdi, fra afledte finansielle forpligtelser, som skyldes deres egen kreditrisiko.
Afdeling 3
Fradrag
Underafdeling 1
Fradrag i egentlige kernekapitalposter
Artikel 469
Fradrag i egentlige kernekapitalposter
1. Uanset artikel 36, stk. 1, gælder følgende i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017:
a)
institutter fratrækker i de egentlige kernekapitalposter den relevante procentdel som anført i artikel 478 af de beløb, der skal fratrækkes i henhold til artikel 36, stk. 1, litra a)-h), undtagen udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet og skyldes midlertidige forskelle
b)
institutter anvender de relevante bestemmelser i artikel 472 på restbeløbet for poster, der skal fratrækkes i henhold til artikel 36, stk. 1, litra a)-h), undtagen udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet, og som skyldes midlertidige forskelle
c)
institutter fratrækker i de egentlige kernekapitalposter den relevante procentdel som anført i artikel 478 af det samlede beløb, der skal fratrækkes i henhold til artikel 36, stk. 1, litra c) og i), efter anvendelse af artikel 470
d)
institutter anvender kravene i artikel 472, stk. 5 eller 11, alt efter det enkelte tilfælde, på det samlede restbeløb for poster, der skal fratrækkes i henhold til artikel 36, stk. 1, litra c) og i), efter anvendelse af artikel 470.
2. Institutter bestemmer den del af det samlede restbeløb som omhandlet i stk. 1, litra d), der er omfattet af artikel 472, stk. 5, ved at dividere det i nærværende stykkes litra a) omhandlede beløb med det i nærværende stykkes litra b) omhandlede beløb:
a)
udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet og skyldes midlertidige forskelle, jf. artikel 470, stk. 2, litra a)
b)
summen af de i artikel 470, stk. 2, litra a) og b), omhandlede beløb.
3. Institutter bestemmer den del af det samlede restbeløb som omhandlet i stk. 1, litra d), der er omfattet af artikel 471, stk. 11, ved at dividere det i nærværende stykkes litra a) omhandlede beløb med det i nærværende stykkes litra b) omhandlede beløb:
a)
direkte og indirekte besiddelser af de i artikel 470, stk. 2, litra b), omhandlede egentlige kernekapitalinstrumenter
b)
summen af de i artikel 470, stk. 2, litra a) og b), omhandlede beløb.
Artikel 470
Undtagelser fra fradrag i egentlig kernekapital
1. Ved anvendelsen af denne artikel omfatter relevante egentlige kernekapitalposter instituttets egentlige kernekapitalposter beregnet efter anvendelse af artikel 32-35 og efter fradragene i henhold til artikel 36, stk. 1, litra a)-h), litra k), nr. ii)-v), og litra l), undtagen udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet og skyldes midlertidige forskelle.
2. Uanset artikel 48, stk. 1, fratrækker institutter i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 ikke de i nærværende stykkes litra a) og b) omhandlede poster, som tilsammen er lig med eller mindre end 15 % af instituttets relevante egentlige kernekapitalposter:
a)
udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet og skyldes midlertidige forskelle og tilsammen er lig med eller mindre end 10 % af instituttets relevante egentlige kernekapitalposter
b)
hvis et institut har en væsentlig kapitalandel i en enhed i den finansielle sektor: instituttets direkte og indirekte besiddelser af den pågældende enheds egentlige kernekapitalinstrumenter, der tilsammen er lig med eller mindre end 10 % af de relevante egentlige kernekapitalposter.
3. Uanset artikel 48, stk. 4, risikovægtes poster, der i henhold til nærværende artikels stk. 2 ikke fratrækkes, med 250 %. De i nærværende artikels stk. 2, litra b), omhandlede poster er i givet fald omfattet af kravene i tredje del, afsnit IV.
Artikel 471
Undtagelser fra fradrag af aktiebeholdninger i forsikringsselskaber fra egentlige kernekapitalposter
1. Uanset artikel 49, stk. 1, kan kompetente myndigheder i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2022 tillade institutter ikke at fradrage aktiebeholdninger i forsikringsselskaber, genforsikringsselskaber og forsikringsholdingselskaber, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
betingelserne i artikel 49, stk. 1, litra a), c) og e)
b)
de kompetente myndigheder finder det godtgjort, at niveauet for risikokontrol og de finansielle analyseprocedurer, som instituttet specifikt har indført for at overvåge investeringen i enheden eller holdingselskabet, er fyldestgørende
c)
instituttets aktiebeholdning i forsikringsselskabet, genforsikringsselskabet eller forsikringsholdingselskabet overstiger ikke 15 % af egentlig kernekapital, som forsikringsenheden har udstedt pr. 31. december 2012 og i perioden fra den 1. januar 2013 til den 31. december 2022
d)
det beløb af aktiebeholdningen, som ikke fradrages, overstiger ikke det beløb, der besiddes i den egentlige kernekapital i forsikringsselskabet, genforsikringsselskabet eller forsikringsholdingselskabet pr. 31. december 2012.
2. De aktiebeholdninger, der ikke fradrages i henhold til stk. 1, kvalificeres som eksponeringer og risikovægtes med 370 %.
Artikel 472
Poster, der ikke fratrækkes i den egentlige kernekapital
1. Uanset artikel 33, stk. 1, litra c), og artikel 36, stk. 1, litra a)-i), anvender institutter i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 nærværende artikel på de i artikel 468, stk. 4, og artikel 469, stk. 1, litra b) og d), nævnte restbeløb, alt efter hvad der er relevant.
2. Restbeløbet fra værdiansættelsesjusteringer af afledte finansielle forpligtelser, som skyldes et instituts egen kreditrisiko, fratrækkes ikke.
3. Institutter anvender følgende bestemmelser på restbeløb for tab i det løbende regnskabsår, jf. artikel 36, stk. 1, litra a)
a)
væsentlige tab fratrækkes i kernekapitalposterne
b)
ikkevæsentlige tab fratrækkes ikke.
4. Institutter fratrækker restbeløbet for immaterielle aktiver, jf. artikel 36, stk. 1, litra b), i kernekapitalposterne.
5. Restbeløbet for udskudte skatteaktiver, jf. artikel 36, stk. 1, litra c), fratrækkes ikke og risikovægtes med 0 %.
6. Restbeløbet for de poster, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1, litra d), fratrækkes for den ene halvdels vedkommende i kernekapitalposterne og for den anden halvdels vedkommende i de supplerende kapitalposter.
7. Restbeløbet for aktiver i ydelsesbaserede pensionskasser, jf. artikel 36, stk. 1, litra e), fratrækkes ikke i noget kapitalgrundlagselement og indgår i de egentlige kernekapitalposter i det omfang, det pågældende beløb kunne indregnes som kernekapitalgrundlag i henhold til nationale gennemførelsesforanstaltninger til artikel 57, litra a)-ca), i direktiv 2006/48/EF.
8. Institutter anvender følgende bestemmelser på restbeløbet for besiddelser af egne egentlige kernekapitalinstrumenter, jf. artikel 36, stk. 1, litra f):
a)
direkte besiddelser fratrækkes i kernekapitalposterne
b)
indirekte og syntetiske besiddelser, herunder egentlige kernekapitalinstrumenter, som et institut kan være forpligtet til at købe på grundlag af en eksisterende eller mulig kontraktlig forpligtelse, fratrækkes ikke og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3, og er i givet fald omfattet af kravene i tredje del, afsnit IV.
9. Institutter anvender følgende bestemmelser på restbeløbet for besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i en enhed i den finansielle sektor, hvis instituttet har besiddelser i krydsejerskab med den pågældende enhed, jf. artikel 36, stk. 1, litra g):
a)
hvis et institut ikke har en væsentlig kapitalandel i den pågældende i den finansielle sektor, behandles dets besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enheden efter artikel 36, stk. 1, litra h)
b)
hvis et institut har en væsentlig kapitalandel i den pågældende i den finansielle sektor, behandles dets besiddelser af egentlige kernekapitalinstrumenter i enheden efter artikel 36, stk. 1, litra i).
10. Institutter anvender følgende bestemmelser på restbeløb for poster omhandlet i artikel 36, stk. 1, litra h):
a)
de beløb, der skal fratrækkes, og som vedrører direkte besiddelser, fratrækkes for den ene halvdels vedkommende i kernekapitalposterne og for den anden halvdels vedkommende i de supplerende kapitalposter
b)
de beløb, der vedrører indirekte og syntetiske besiddelser, fratrækkes ikke og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3, og er i givet fald omfattet af kravene i tredje del, afsnit IV.
11. Institutter anvender følgende bestemmelser på restbeløb for poster omhandlet i artikel 36, stk. 1, litra i):
a)
de beløb, der skal fratrækkes, og som vedrører direkte besiddelser, fratrækkes for den ene halvdels vedkommende i kernekapitalposterne og for den anden halvdels vedkommende i de supplerende kapitalposter
b)
de beløb, der vedrører indirekte og syntetiske besiddelser, fratrækkes ikke og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3, og er i givet fald omfattet af kravene i tredje del, afsnit IV.
Artikel 473
Indførelse af ændringer til IAS 19
1. Uanset artikel 481 kan kompetente myndigheder i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2018 tillade institutter, der udarbejder deres regnskaber i overensstemmelse med de internationale regnskabsstandarder, der er vedtaget i overensstemmelse med proceduren i artikel 6, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1606/2002, at tilføje til deres egentlige kernekapital det relevante beløb i henhold til nærværende artikels stk. 2 eller i givet fald 3, ganget med en faktor i henhold til stk. 4.
2. Det relevante beløb beregnes ved fra beløbet i henhold til litra a) at fratrække beløbet i henhold til litra b):
a)
Institutter fastsætter værdierne af aktiverne i deres ydelsesbaserede pensionskasse eller -ordning i henhold til forordning (EF) nr. 1126/2008 (33), som ændret ved forordning (EU) nr. 1205/2011 (34). Institutterne skal derpå i værdierne af disse aktiver fratrække værdien af forpligtelserne under samme kasser eller ordninger, der er fastlagt efter samme regnskabsregler.
b)
Institutter fastsætter værdien af aktiverne i deres ydelsesbaserede pensionskasse eller -ordning efter reglerne i forordning (EF) nr. 1126/2008. Institutterne skal derpå i værdierne af disse aktiver fratrække værdien af forpligtelserne under samme kasser eller ordninger, der er fastlagt efter samme regnskabsregler.
3. Det i henhold til stk. 2 fastlagte beløb begrænses til det beløb, der ikke kræves fratrukket i egenkapitalen inden den 1 januar 2014 i medfør af nationale gennemførelsesforanstaltninger til direktiv 2006/48/EF, for så vidt som disse nationale gennemførelsesforanstaltninger falder ind under proceduren i denne forordnings artikel 481 i den berørte medlemsstat.
4. Følgende krav skal opfyldes:
a)
1 i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014
b)
0,8 i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015
c)
0,6 i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016
d)
0,4 i perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017
e)
0,2 i perioden fra den 1. januar 2018 til den 31. december 2018.
5. Institutter skal oplyse om værdien af aktiver og passiver i overensstemmelse med stk. 3 i deres offentliggjorte årsregnskab.
Underafdeling 2
Fradrag i hybride kernekapitalposter
Artikel 474
Fradrag i hybride kernekapitalposter
Uanset artikel 53 gælder følgende i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017:
a)
institutterne fratrækker i de hybride kernekapitalposter den relevante procentdel som anført i artikel 478 af de beløb, der skal fratrækkes i henhold til artikel 56
b)
institutterne anvender de i artikel 475 fastsatte krav på restbeløbene for de poster, der skal fratrækkes i henhold til artikel 56.
Artikel 475
Poster, der ikke fratrækkes i hybrid kernekapital
1. Uanset artikel 56 finder kravene i denne artikel i perioden den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 anvendelse på de i artikel 474, litra b), omhandlede restbeløb.
2. Institutterne anvender følgende bestemmelser på restbeløbet for poster omhandlet i artikel 56, litra a):
a)
direkte besiddelser af egne hybride kernekapitalinstrumenter fratrækkes til den bogførte værdi i kernekapitalposterne
b)
indirekte og syntetiske besiddelser af egne hybride kernekapitalinstrumenter, herunder egne hybride kernekapitalinstrumenter, som et institut kan være forpligtet til at købe på grundlag af en eksisterende eller mulig kontraktlig forpligtelse, fratrækkes ikke og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3, og er i givet fald omfattet af kravene i tredje del, afsnit IV.
3. Institutterne anvender følgende bestemmelser på restbeløbet for poster omhandlet i artikel 56, litra b):
a)
hvis et institut ikke har en væsentlig investering i en enhed i den finansielle sektor, med hvilken det har besiddelser i krydsejerskab, behandles dets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af disse hybride kernekapitalinstrumenter i den pågældende enhed efter artikel 56, litra c)
b)
hvis instituttet har en væsentlig investering i en enhed i den finansielle sektor, med hvilken det har besiddelser i krydsejerskab, behandles dets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af disse hybride kernekapitalinstrumenter i enheden efter artikel 56, litra d).
4. Institutterne anvender følgende bestemmelser på restbeløbet for poster omhandlet i artikel 56, litra c) og d):
a)
det beløb, der vedrører direkte besiddelser, og som skal fratrækkes i henhold til artikel 56, litra c) og d), fratrækkes for den ene halvdels vedkommende i kernekapitalposterne og for den anden halvdels vedkommende i de supplerende kapitalposter
b)
det beløb, der vedrører indirekte og syntetiske besiddelser, og som skal fratrækkes i henhold til artikel 56, litra c) og d), fratrækkes ikke og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3, og er i givet fald omfattet af kravene i tredje del, afsnit IV.
Underafdeling 3
Fradrag i supplerende kapitalposter
Artikel 476
Fradrag i supplerende kapitalposter
1. Uanset artikel 66 gælder følgende i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017:
a)
institutterne fratrækker den i artikel 478 fastsatte relevante procentdel i de beløb, der skal fratrækkes i henhold til artikel 66
b)
institutterne anvender de i artikel 477 fastsatte krav på de restbeløb, der skal fratrækkes i henhold til artikel 66.
Artikel 477
Fradrag i supplerende kapitalposter
1. Uanset artikel 63 finder kravene i denne artikel i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 anvendelse på de i artikel 476, litra b), omhandlede restbeløb.
2. Institutterne anvender følgende bestemmelser på restbeløbet for poster omhandlet i artikel 66, litra a):
a)
direkte besiddelser af egne supplerende kernekapitalinstrumenter fratrækkes til den bogførte værdi i de supplerende kapitalposter
b)
indirekte og syntetiske besiddelser af egne supplerende kapitalinstrumenter, herunder egne supplerende kapitalinstrumenter, som et institut kan være forpligtet til at købe på grundlag af en eksisterende eller mulig kontraktlig forpligtelse, fratrækkes ikke og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3, og er i givet fald omfattet af kravene i tredje del, afsnit IV.
3. Institutterne anvender følgende bestemmelser på restbeløbet for poster omhandlet i artikel 66, litra b):
a)
hvis et institut ikke har en væsentlig investering i en enhed i den finansielle sektor, med hvilken det har besiddelser i krydsejerskab, behandles dets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i den pågældende enhed efter artikel 66, litra c)
b)
hvis instituttet har en væsentlig investering i en enhed i den finansielle sektor, med hvilken det har besiddelser i krydsejerskab, behandles dets direkte, indirekte og syntetiske besiddelser af supplerende kapitalinstrumenter i den pågældende enhed i den finansielle sektor efter artikel 66, litra d).
4. Institutterne anvender følgende bestemmelser på restbeløbet for poster omhandlet i artikel 66, litra c) og d):
a)
det beløb, der vedrører direkte besiddelser, og som skal fratrækkes i henhold til artikel 66, litra c) og d), fratrækkes for den ene halvdels vedkommende i kernekapitalposterne og for den anden halvdels vedkommende i de supplerende kapitalposter
b)
det beløb, der vedrører indirekte og syntetiske besiddelser, og som skal fratrækkes i henhold til artikel 66, litra c) og d), fratrækkes ikke og risikovægtes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2 eller 3, og er i givet fald omfattet af kravene i tredje del, afsnit IV.
Underafdeling 4
Fradragsprocenter
Artikel 478
Procenter for fradrag i egentlige kernekapitalposter, hybride kernekapitalposter og supplerende kapitalposter
1. Den relevante procentdel med henblik på anvendelsen af artikel 468, stk. 4, artikel 469, stk. 1, litra a) og c), artikel 474, litra a), og artikel 476, litra a), skal ligge inden for følgende intervaller:
a)
20 til 100 % i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014
b)
40 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015
c)
60 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016
d)
80 til 100 % i perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017.
2. Uanset stk. 1 skal den relevante procentdel for så vidt angår de i artikel 36, stk.1, litra c), omhandlede poster, der fandtes før den …, med henblik på anvendelsen af artikel 469, stk. 1, litra c), ligge inden for følgende intervaller:
a)
0 til 100 % i perioden fra den 1 januar 2014 til den 2 januar 2015
b)
10 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2015 til 2 januar 2016
c)
20 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2016 til den 2 januar 2017
d)
30 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2017 den 2 januar 2018
e)
40 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2018 til den 2 januar 2019
f)
50 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2019 til den 2 januar 2020
g)
60 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2020 til den 2 januar 2021
h)
70 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2021 til den 2 januar 2022
i)
80 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2022 til den 2 januar 2023
j)
90 til 100 % i perioden fra den 2 januar 2023 til den 2 januar 2024
3. De kompetente myndigheder fastsætter og offentliggør en relevant procentdel inden for de i stk. 1 og 2 omhandlede intervaller for hvert af følgende fradrag:
a)
de individuelle fradrag, der kræves i medfør af artikel 36, stk. 1), litra a)-h), undtagen udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet og skyldes midlertidige forskelle
b)
det samlede beløb for udskudte skatteaktiver, som afhænger af fremtidig rentabilitet og skyldes midlertidige forskelle, samt de i artikel 36, stk. 1, litra i), nævnte poster, som skal fratrækkes i medfør af artikel 48
c)
alle fradrag, der kræves i medfør af artikel 56, litra b)-d)
d)
alle fradrag, der kræves i medfør af artikel 66, litra b)-d).
Afdeling 4
Minoritetsinteresser og hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter udstedt af datterselskaber
Artikel 479
Indregning af instrumenter og poster, der ikke kvalificerer som minoritetsinteresser, i den konsoliderede egentlige kernekapital
1. Uanset anden del, afsnit II, fastlægges indregning i det konsoliderede kapitalgrundlag af poster, der ville kvalificere som konsoliderede reserver på grundlag af nationale gennemførelsesforanstaltninger til artikel 65 i direktiv 2006/48/EF, men som af en eller flere af nedennævnte årsager ikke kvalificerer som konsolideret egentlig kernekapital, i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 af de kompetente myndigheder i overensstemmelse med nærværende artikels stk. 2 og 3:
a)
instrumentet kvalificerer ikke som et egentligt kernekapitalinstrument, og overført resultat og overkurs ved emission i forbindelse hermed kvalificerer følgelig ikke som konsoliderede egentlige kernekapitalposter
b)
posterne kvalificerer ikke som følge af anvendelsen af artikel 76, stk. 2
c)
posterne kvalificerer ikke fordi datterselskabet er ikke et institut eller en enhed, der af gældende national lovgivning er omfattet af kravene i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU
d)
posterne kvalificerer ikke fordi datterselskabet indgår ikke fuldt ud i konsolideringen, jf. første del, afsnit II, kapitel 2.
2. Den relevante procentdel af de i stk. 1 omhandlede poster, der ville være kvalificeret som konsoliderede reserver på grundlag af nationale gennemførelsesforanstaltninger til artikel 65 i direktiv 2006/48/EF, kvalificerer som konsolideret egentlig kernekapital.
3. Den relevante procentdel med henblik på anvendelsen af stk. 2 skal ligge inden for følgende intervaller:
a)
0 til 80 % i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014
b)
0 til 60 % i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015
c)
0 til 40 % i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016
d)
0 til 20 % i perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017.
4. De kompetente myndigheder fastsætter og offentliggør den relevante procentdel inden for de i stk. 3 omhandlede intervaller.
Artikel 480
Indregning af minoritetsinteresser og kvalificeret hybrid kernekapital og supplerende kapital i det konsoliderede kapitalgrundlag
1. Uanset artikel 84, stk. 1, litra b), artikel 85, stk. 1, litra b), og artikel 87, stk. 1, litra b), ganges de i de nævnte artikler omhandlede procentdele i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 med en relevant faktor.
2. Den relevante faktor med henblik på anvendelsen af stk. 1 skal ligge inden for følgende intervaller:
a)
0,2-1 i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014
b)
0,4-1 i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015
c)
0,6-1 i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016 og
d)
0,8-1 i perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017.
3. De kompetente myndigheder fastsætter og offentliggør den relevante faktor inden for de i stk. 2 omhandlede intervaller.
Afdeling 5
Supplerende filtre og fradrag
Artikel 481
Supplerende filtre og fradrag
1. Uanset artikel 32-36, 56 og 66 foretager institutterne i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 justeringer med henblik på i de egentlige kernekapitalposter, kernekapitalposterne, de supplerende kapitalposter eller kapitalgrundlagsposterne at indregne eller fratrække den relevante procentdel af filtre eller fradrag, der kræves i henhold til nationale gennemførelsesforanstaltninger til artikel 57, 61, 63, 63a, 64 og 66 i direktiv 2006/48/EF og artikel 13 og 16 i direktiv 2006/49/EF, og som ikke kræves i henhold til anden del i denne forordning.
2. Uanset artikel 36, stk. 1, litra i), og artikel 49, stk. 1 og 3, kan de kompetente myndigheder i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014 stille krav om eller tillade, at institutterne anvender de metoder, der er omhandlet i artikel 49, stk. 1, når kravene i artikel 49, stk. 1, litra b) og e), ikke er opfyldt, i stedet for at foretage fradrag i henhold til artikel 36, stk. 1. I sådanne tilfælde fastsættes den andel af besiddelser af kapitalgrundlagsinstrumenter i en enhed i den finansielle sektor, hvori moderselskabet har en væsentlig investering, som ikke skal fratrækkes i henhold til artikel 49, stk. 1, af den relevante procentdel, jf. nærværende artikels stk. 4. Det beløb, der ikke fratrækkes, er omfattet af kravene i artikel 49, stk. 4, alt efter tilfældet.
3. Den relevante procentdel med henblik på anvendelsen af stk. 1 skal ligge inden for følgende intervaller:
a)
0 til 80 % i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014
b)
0 til 60 % i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015
c)
0 til 40 % i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016
d)
0 til 20 % i perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017.
4. Den relevante procentdel med henblik på anvendelsen af stk. 2 skal ligge mellem 0 og 50 % i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014.
5. For hvert filter eller fradrag som omhandlet i stk. 1 og 2 skal de kompetente myndighedfastsætte og offentliggøre de relevante procentdele inden for de i stk. 2 og 3 omhandlede intervaller.
6. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere de betingelser, under hvilke de kompetente myndigheder bestemmer, hvorvidt justeringer i kapitalgrundlaget eller dele deraf i overensstemmelse med nationale gennemførelsesforanstaltninger til direktiv 2006/48/EF eller 2006/49/EF, der ikke er omfattet af anden del i denne forordning, med henblik på anvendelsen af denne artikel skal foretages i de egentlige kernekapitalposter, de hybride kernekapitalposter, kernekapitalposterne, de supplerende kapitalposter eller kapitalgrundlaget.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 482
Anvendelsesområde for derivattransaktioner med pensionsfonde
For så vidt angår de transaktioner, der er omhandlet i artikel 89 i forordning (EU) 648/2012, og som er indgået som led i en pensionsordning som defineret i artikel 2 i nævnte forordning, skal institutterne ikke beregne kapitalgrundlagskrav til kreditværdijusteringsrisiko, jf. artikel 382, stk. 4, litra c), i nærværende forordning.
KAPITEL 2
Overgangsbestemmelser vedrørende kapitalinstrumenter
Afdeling 1
Instrumenter, der udgør statsstøtte
Artikel 483
Overgangsbestemmelser vedrørende statsstøtteinstrumenter
1. Uanset artikel 26-29, 51, 52, 62 og 63 finder denne artikel i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 anvendelse på kapitalinstrumenter og poster, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instrumenterne er udstedt før den 1 januar 2014
b)
instrumenterne er udstedt i forbindelse med rekapitaliseringsforanstaltninger i overensstemmelse med statsstøttereglerne. Hvis en del af instrumenterne er tegnet privat, skal de udstedes inden den 30. juni 2012 og sammen med de dele, som medlemsstaten har tegnet
c)
instrumenterne er af Kommissionen anset for at være forenelige med det indre marked i henhold til artikel 107 i TEUF
d)
hvis instrumenterne er tegnet af både medlemsstaten og private investorer, og der sker en delvis indfrielse af de instrumenter, som medlemsstaten har tegnet, skal der anvendes overgangsbestemmelser for en tilsvarende del af den privat tegnede del af instrumenterne i henhold til artikel 484. Når alle de instrumenter, som medlemsstaten har tegnet, er indfriet, skal der anvendes overgangsbestemmelser for resten af instrumenterne, som private investorer har tegnet, i henhold til artikel 484.
2. Instrumenter, der opfylder kravene i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra a), i direktiv 2006/48/EF, kvalificerer som egentlige kernekapitalinstrumenter, uanset om et af følgende forhold gør sig gældende:
a)
betingelserne i artikel 28 i denne forordning er ikke opfyldt
b)
instrumenterne er udstedt af en virksomhed som omhandlet i artikel 27 i denne forordning, og betingelserne i artikel 28 i denne forordning eller i givet fald artikel 29 i denne forordning er ikke opfyldt.
3. De i nærværende artikels stk. 1, litra c), omhandlede instrumenter, der ikke opfylder kravene i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra a), i direktiv 2006/48/EF, kvalificerer som egentlige kernekapitalinstrumenter, uanset at kravene i stk. 2, litra a) eller b), ikke er opfyldt, hvis kravene i nærværende artikels stk. 8 er opfyldt.
Instrumenter, der kvalificerer som egentlig kernekapital i henhold til første afsnit, kan ikke kvalificere som hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter i henhold til stk. 5 eller 7.
4. Instrumenter, der opfylder kravene i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra ca), og artikel 66, stk. 1, i direktiv 2006/48/EF, kvalificerer som hybride kernekapitalinstrumenter, uanset at betingelserne i denne forordnings artikel 52, stk. 1, ikke er opfyldt.
5. De i nærværende artikels stk. 1, litra c), omhandlede instrumenter, der ikke opfylder kravene i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra ca), i direktiv 2006/48/EF, kvalificerer som hybride kernekapitalinstrumenter, uanset at betingelserne i denne forordnings artikel 52, stk. 1, ikke er opfyldt, hvis kravene i nærværende artikels stk. 8 er opfyldt.
Instrumenter, der kvalificerer som hybride kernekapitalinstrumenter i henhold til første afsnit, kan ikke kvalificere som egentlige kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter i henhold til stk. 3 eller 7.
6. Poster, der opfylder kravene i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra f), g) eller h), og artikel 66, stk. 1, i direktiv 2006/48/EF, kvalificerer som supplerende kapitalinstrumenter, uanset at de ikke er nævnt i denne forordnings artikel 62, eller at betingelserne i denne forordnings artikel 63 ikke er opfyldt.
7. De i stk. 1, litra c) i nærværende artikel, omhandlede instrumenter, der ikke opfylder kravene i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra f), g) eller h), og artikel 66, stk. 1, i direktiv 2006/48/EF, kvalificerer som supplerende kapitalinstrumenter, uanset at de ikke er nævnt i denne forordnings artikel 62, eller at betingelserne i denne forordnings artikel 63 ikke er opfyldt, hvis betingelserne i stk. 8 i nærværende artikel er opfyldt.
Instrumenter, der kvalificerer som supplerende kapitalinstrumenter i henhold til første afsnit, kan ikke kvalificere som egentlige kernekapitalinstrumenter eller hybride kernekapitalinstrumenter i henhold til stk. 3 eller 5.
8. De i stk. 3, 5 og 7 omhandlede instrumenter kan kun kvalificere som kapitalgrundlagsinstrumenter i henhold til disse stykker, hvis betingelsen i stk. 1, litra a) er opfyldt, og de er udstedt af institutter beliggende i en medlemsstat, som er omfattet af et økonomisk tilpasningsprogram, og hvis udstedelsen af de pågældende instrumenter er vedtaget eller berettiget inden for rammerne af dette program.
Afdeling 2
Instrumenter, der ikke udgør statsstøtte
Underafdeling 1
Betingelser og grænser for anvendelse af overgangsbestemmelser
Artikel 484
Betingelser for anvendelse af overgangsbestemmelser vedrørende kapitalposter, der kvalificerer betragtet som kapitalgrundlag i henhold til nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2006/48/EF
1. Denne artikel finder kun anvendelse på instrumenter og poster, der er udstedt eller var anerkendt som egenkapital før den 31. december 2011, og som ikke er omhandlet i artikel 483, stk. 1.
2. Uanset artikel 26-29, 51, 52, 62 og 63finder denne artikel anvendelse i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2021.
3. Inden for den i denne forordnings artikel 485 og artikel 486, stk. 2, fastsatte grænse betragtes kapital som defineret i artikel 22 i direktiv 86/635/EØF og overkurs ved emission i forbindelse hermed, der blev kvalificerede som kernekapitalgrundlag i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra a), i direktiv 2006/48/EF, som egentlige kernekapitalposter, uanset at kapitalen ikke opfylder betingelserne i artikel 28 eller i givet fald artikel 29.
4. Inden for den i denne forordnings artikel 464, stk. 3, fastsatte grænse betragtes instrumenter og overkurs ved emission i forbindelse hermed, der kvalificerede som kernekapitalgrundlag i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra ca), og artikel 154, stk. 8 og 9, i direktiv 2006/48/EF, som hybride kernekapitalposter, uanset at betingelserne i denne forordnings artikel 52 ikke er opfyldt.
5. Inden for de i denne forordnings artikel 486, stk. 4, fastsatte grænser betragtes poster og overkurs ved emission i forbindelse hermed, der opfylder kravene i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra e), f), g) eller h), i direktiv 2006/48/EF, som supplerende kapitalposter, uanset at de ikke er nævnt i denne forordnings artikel 62, eller at betingelserne i denne forordnings artikel 63 ikke er opfyldt.
Artikel 485
Betingelser for indregning i den egentlige kernekapital af overkurs ved emission vedrørende kapitalposter, der kvalificerede som kapitalgrundlag i henhold til nationale foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2006/48/EF
1. Denne artikel finder kun anvendelse på instrumenter, der er udstedt før den 31. december 2010, og som ikke er omhandlet i artikel 483, stk. 1.
2. Overkurs ved emission i forbindelse med kapital som omhandlet i artikel 22 i direktiv 86/635/EØF, der blev betragtet som kernekapitalgrundlag i henhold til de nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 57, litra a), i direktiv 2006/48/EF, betragtes som egentlige kernekapitalposter, hvis betingelserne i denne forordnings artikel 28, litra i) og j), er opfyldt.
Artikel 486
Grænser for kapitalposter, der i henhold til overgangsbestemmelser betragtes som egentlige kernekapitalposter, hybride kernekapitalposter og supplerende kapitalposter
1. I perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2021 kvalificerer instrumenter og poster, der er omhandlet i artikel 484, kun som kapitalgrundlag i det omfang, det er beskrevet i denne artikel.
2. Værdien af de i artikel 484, stk. 3, omhandlede kapitalposter, der kvalificerer som egentlige kernekapitalposter, er begrænset til den relevante procentdel af summen af de beløb, der er fastsat i dette stykkes litra a) og b):
a)
den nominelle værdi af den kapital, der er omhandlet i artikel 484, stk. 3, og som var udstedt den 31. december 2012
b)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra a) nævnte kapitalposter.
3. Værdien af de i artikel 484, stk. 4, omhandlede kapitalposter, der betragtes som hybride kernekapitalposter, er begrænset til den relevante procentdel ganget med den difference, der fås ved at trække summen af de værdier, der er fastsat i dettes stykkes litra c)-f), fra summen af de værdier, der er fastsat i dette stykkes litra a) og b):
a)
den nominelle værdi af de instrumenter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 4, og som var udstedt den 31. december 2012
b)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra a) nævnte instrumenter
c)
værdien af de instrumenter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 4, og som den 31. december 2012 oversteg grænserne i de nationale gennemførelsesforanstaltninger til artikel 66, stk. 1, litra a), og artikel 66, stk. 1a, i direktiv 2006/48/EF
d)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra c) nævnte instrumenter
e)
den nominelle værdi af de instrumenter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 4, og som var udstedt den 31. december 2012, men som ikke betragtes som hybride kernekapitalinstrumenter i henhold til artikel 489, stk. 4
f)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra e) nævnte instrumenter.
4. Værdien af de i artikel 484, stk. 5, omhandlede kapitalposter, der kvalificerer som supplerende kapitalposter, er begrænset til den relevante procentdel af den difference, der fås ved at trække summen af de værdier, der er fastsat i dette stykkes litra e)-h), fra summen af de værdier, der er fastsat i dette stykkes litra a)-d):
a)
den nominelle værdi af de instrumenter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 5, og som var udstedt den 31. december 2012
b)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra a) nævnte instrumenter
c)
den nominelle værdi af ansvarlig fremmedkapital, der var udstedt den 31. december, nedsat med det beløb, der kræves i henhold til nationale gennemførelsesforanstaltninger til artikel 64, stk. 3, litra c), i direktiv 2006/48/EF
d)
den nominelle værdi af de kapitalposter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 5, undtagen instrumenter og ansvarlig fremmedkapital som omhandlet i litra a) og c), der var udstedt den 31. december 2012
e)
den nominelle værdi af instrumenter og kapitalposter som omhandlet i artikel 484, stk. 5, der var udstedt den 31. december 2012, og som oversteg grænserne i de nationale gennemførelsesforanstaltninger til artikel 66, stk. 1, litra a), i direktiv 2006/48/EF
f)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra e) nævnte instrumenter
g)
den nominelle værdi af de instrumenter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 5, og som var udstedt den 31. december 2012, men som ikke kvalificerer som supplerende kapitalposter i henhold til artikel 490, stk. 4
h)
overkurs ved emission i forbindelse med de i litra g) nævnte instrumenter
5. Den relevante procentdel, jf. stk. 2-4, med henblik på anvendelsen af denne artikel skal ligge inden for følgende intervaller:
a)
60 til 80 % i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2014
b)
40 til 70 % i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015
c)
20 til 60 % i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016
d)
0 til 50 % i perioden fra den 1. januar 2017 til den 31. december 2017
e)
0 til 40 % i perioden fra den 1. januar 2018 til den 31. december 2018
f)
0 til 30 % i perioden fra den 1. januar 2019 til den 31. december 2019
g)
0 til 20 % i perioden fra den 1. januar 2020 til den 31. december 2020
h)
0 til 10 % i perioden fra den 1. januar 2021 til den 31. december 2021.
6. De kompetente myndigheder fastsætter og offentliggør de relevante procentdele inden for de i stk. 5 omhandlede intervaller.
Artikel 487
Indregning af kapitalposter, som ikke i henhold til overgangsbestemmelser betragtes som egentlige kernekapitalposter eller hybride kernekapitalposter, i andre kapitalgrundlagsposter
1. Uanset artikel 51, 52, 62 og 63 kan institutter i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2021 behandle kapital og overkurs ved emission i forbindelse hermed, der er omhandlet i artikel 484, stk. 3, og som ikke indregnes i egentlige kernekapitalposter, fordi de overstiger den relevante procentdel, der er fastsat i artikel 464, stk. 2, som kapitalposter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 4, i det omfang indregningen af denne kapital og overkursen ved emission i forbindelse hermed ikke overstiger grænsen for den relevante procentdel, der er omhandlet i artikel 484, stk. 3.
2. Uanset artikel 48-60 kan institutter i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2021 behandle følgende som kapitalposter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 5, i det omfang indregningen heraf ikke overstiger grænsen for den relevante procentdel, der er omhandlet i artikel 486, stk. 4:
a)
kapital og overkurs ved emission i forbindelse hermed, der er omhandlet i artikel 484, stk. 3, og som ikke kan indregnes som egentlige kernekapitalposter, fordi de overstiger den relevante procentdel, der er fastsat i artikel 486, stk. 2
b)
instrumenter og overkurs ved emission i forbindelse hermed, der er omhandlet i artikel 484, stk. 4, og som overstiger den relevante procentdel, der er omhandlet i artikel 486, stk. 3.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere betingelserne for at lade kapitalgrundlagsinstrumenter, der er omhandlet i stk. 1 og 2, være omfattet af artikel 486, stk. 4 eller 5, i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2021.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 488
Amortisering af kapitalposter, der i henhold til overgangsbestemmelser betragtes som supplerende kapitalposter
De i artikel 484, stk. 5, omhandlede kapitalposter, der betragtes som i artikel 484, stk. 5, eller artikel 486, stk. 4, omhandlede supplerende kapitalposter, er omfattet af kravene i artikel 64.
Underafdeling 2
Indregning i hybride kernekapital- og supplerende kapitalposter af instrumenter med førtidsindfrielsesmulighed og incitamenter til indfrielse
Artikel 489
Hybride instrumenter med førtidsindfrielsesmulighed og incitamenter til indfrielse
1. Uanset artikel 51 og 52 er instrumenter, der er omhandlet i artikel 484, stk. 4, og hvis vilkår og betingelser indeholder bestemmelser om førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse fra instituttets side, i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2021 omfattet af kravene i nærværende artikels stk. 2-7.
2. Instrumenterne kvalificerer som hybride kernekapitalinstrumenter, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne kun gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse før den 1. januar 2013
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden
c)
betingelserne i artikel 52 er opfyldt fra den 1. januar 2013.
3. Instrumenterne kvalificerer som hybride kernekapitalinstrumenter med reduceret anerkendelse i overensstemmelse med artikel 484, stk. 4, indtil deres faktiske forfaldsdato og kvalificerer derefter som hybride kernekapitalposter uden begrænsning, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne kun gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse den 1. januar 2013 eller derefter
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden på instrumenternes faktiske forfaldsdato
c)
betingelserne i artikel 52 er opfyldt fra instrumenternes faktiske forfaldsdato.
4. Instrumenterne betragtes ikke som hybride kernekapitalinstrumenter og er ikke omfattet af artikel 484, stk. 4, fra den 1 januar 2014, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse mellem den 31. december 2011 og den 1. januar 2013
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden på instrumenternes faktiske forfaldsdato
c)
betingelserne i artikel 52 er ikke opfyldt fra instrumenternes faktiske forfaldsdato.
5. Instrumenterne betragtes som hybride kernekapitalinstrumenter med reduceret anerkendelse i overensstemmelse med artikel 484, stk. 4, indtil deres faktiske forfaldsdato og betragtes derefter ikke som hybride kernekapitalposter, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne ikke gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse den 1. januar 2013 eller derefter
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden på instrumenternes faktiske forfaldsdato
c)
betingelserne i artikel 52 er ikke opfyldt fra instrumenternes faktiske forfaldsdato.
6. Instrumenterne betragtes som hybride kernekapitalinstrumenter i overensstemmelse med artikel 484, stk. 4, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne kun gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse til og med den 31. december 2011
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden på instrumenternes faktiske forfaldsdato
c)
betingelserne i artikel 52 var ikke opfyldt fra instrumenternes faktiske forfaldsdato.
Artikel 490
Supplerende kapitalposter med incitamenter til indfrielse
1. Uanset artikel 62 og 63 er kapitalposter omhandlet i artikel 484, stk. 5, som opfyldte kravene i henhold til nationale gennemførelsesforanstaltninger til artikel 57, litra f) eller h), i direktiv 2006/48/EF, og hvis vilkår og betingelser indeholder bestemmelser om førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse fra instituttets side, i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2021 omfattet af kravene i nærværende artikels stk. 2-7.
2. Kapitalposterne betragtes som supplerende kapitalinstrumenter, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne kun gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse før den 1. januar 2013
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden
c)
betingelserne i artikel 63 er opfyldt fra den 1. januar 2013.
3. Kapitalposterne betragtes som supplerende kapitalinstrumenter i overensstemmelse med artikel 484, stk. 5, indtil deres faktiske forfaldsdato og betragtes derefter som supplerende kapitalposter uden begrænsning, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne kun gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse den 1. januar 2013 eller derefter
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden på kapitalposternes faktiske forfaldsdato
c)
betingelserne i artikel 63 er opfyldt fra kapitalposternes faktiske forfaldsdato.
4. Kapitalposterne betragtes ikke som supplerende kapitalposter fra den 1. januar 2013, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne kun gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse mellem den 31. december 2011 og den 1. januar 2013
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden på kapitalposternes faktiske forfaldsdato
c)
betingelserne i artikel 63 er ikke opfyldt fra kapitalposternes faktiske forfaldsdato.
5. Kapitalposterne betragtes som supplerende kapitalinstrumenter med reduceret anerkendelse i overensstemmelse med artikel 484, stk. 5, indtil deres faktiske forfaldsdato og betragtes derefter ikke som supplerende kapitalposter, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne ikke gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse den 1. januar 2013 eller derefter
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden på kapitalposternes faktiske forfaldsdato
c)
betingelserne i artikel 63 er ikke opfyldt fra kapitalposternes faktiske forfaldsdato.
6. Kapitalposterne betragtes som supplerende kapitalposter i overensstemmelse med artikel 484, stk. 5, hvis følgende betingelser er opfyldt:
a)
instituttet kunne kun gøre brug af en førtidsindfrielsesmulighed med incitamenter til indfrielse til og med den 31. december 2011
b)
instituttet har ikke gjort brug af førtidsindfrielsesmuligheden på kapitalposternes faktiske forfaldsdato
c)
betingelserne i artikel 63 er ikke opfyldt fra kapitalposternes faktiske forfaldsdato.
Artikel 491
Faktisk forfaldsdato
Med henblik på anvendelsen af artikel 489 og 490 bestemmes den faktiske forfaldsdato som følger:
a)
for de i stk. 3 og 5 i de nævnte artikler omhandlede kapitalposter: datoen for den første udnyttelse af førtidsindfrielsesmuligheden med incitamenter til indfrielse, der finder sted den 1. januar 2013 eller derefter
b)
for de i stk. 4 i de nævnte artikler omhandlede kapitalposter: datoen for den første udnyttelse af førtidsindfrielsesmuligheden med incitamenter til indfrielse, der finder sted mellem den 31. december 2011 og den 1. januar 2013
c)
for de i stk. 6 i de nævnte artikler omhandlede kapitalposter: datoen for den første udnyttelse af førtidsindfrielsesmuligheden med incitamenter til indfrielse, der finder sted før den 31. december 2011.
KAPITEL 3
Overgangsbestemmelser vedrørende offentliggørelse af oplysninger om kapitalgrundlag
Artikel 492
Offentliggørelse af oplysninger om kapitalgrundlag
1. Institutter anvender denne artikel i perioden fra 1 januar 2014 til den 31. december 2021.
2. I perioden fra 1 januar 2014 til den 31. december 2015 offentliggør institutter oplysninger om, i hvilket omfang niveauet for egentlig kernekapital og kernekapital overstiger de krav, der er fastsat i artikel 4658.
3. I perioden fra 1 januar 2014 til den 31. december 2017 offentliggør institutter følgende supplerende oplysninger om deres kapitalgrundlag:
a)
arten af de individuelle filtre og fradrag, der anvendes i henhold til artikel 467-470, 474, 476 og 476, samt virkningen heraf på den egentlige kernekapital, den hybride kernekapital, den supplerende kapital og kapitalgrundlaget
b)
minoritetsinteresser og hybride kernekapital- og supplerende kapitalinstrumenter samt overført resultat og overkurs ved emission i forbindelse hermed, der er udstedt af datterselskaber, og som er indregnet i konsolideret egentlig kernekapital, hybrid kernekapital, supplerende kapital og kapitalgrundlag i henhold til kapitel 1, afdeling 4
c)
virkningen på den egentlige kernekapital, den hybride kernekapital, den supplerende kapital og kapitalgrundlaget af de individuelle filtre og fradrag, der anvendes i henhold til artikel 481
d)
arten og omfanget af de kapitalposter, der betragtes som egentlige kernekapitalposter, kernekapitalposter og supplerende kapitalposter i kraft af de i kapitel 2, afdeling 2, nævnte undtagelser.
4. I perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2021 offentliggør institutter oplysninger om omfanget af instrumenter, der betragtes som egentlige kernekapitalinstrumenter, hybride kernekapitalinstrumenter og supplerende kapitalinstrumenter i medfør af artikel 484.
5. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at specificere ensartede modeller for offentliggørelse foretaget i henhold til denne artikel. Modellerne omfatter de poster, der er opført i artikel 437, stk. 1, litra a), b), d) og e), som ændret ved nærværende afsnit, kapitel 1 og 2.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1 februar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
KAPITEL 4
Store eksponeringer, kapitalgrundlagskrav, gearing og Basel I-minimumsgrænse
Artikel 493
Overgangsbestemmelser for store eksponeringer
1. Bestemmelserne om store eksponeringer i artikel 387-403 finder ikke anvendelse på investeringsselskaber, hvis hovedaktivitet udelukkende består i at yde investeringsservice eller udøve investeringsaktiviteter i relation til de finansielle instrumenter, der er opført i afsnit C, punkt 5, 6, 7, 9 og 10, i bilag I til direktiv 2004/39/EF, og Rådets direktiv 93/22/EØF af 10. maj 1993 om investeringsservice i forbindelse med værdipapirer (35) som ikke var omfattet af direktiv 93/22/EØF den 31. december 2006. Denne undtagelse gælder indtil den 31. december 2017 eller den dato, hvor eventuelle ændringer i henhold til nærværende artikels stk. 2 træder i kraft, alt efter hvilken dato der indtræffer først.
2. Senest den 31. december 2015 forelægger Kommissionen efter en offentlig høring og på baggrund af drøftelser med de kompetente myndigheder en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet om:
a)
en hensigtsmæssig ordning for tilsyn med investeringsselskaber, hvis hovedaktivitet udelukkende består i at yde investeringsservice eller udøve investeringsaktiviteter i relation til de råvarederivater eller derivataftaler, der er opført i afsnit C, punkt 5, 6, 7, 9 og 10, i bilag I til direktiv 2004/39/EF
b)
hvorvidt det er ønskværdigt at ændre direktiv 2004/39/EF for at skabe en ny kategori af investeringsselskaber, hvis hovedaktivitet udelukkende består i at yde investeringsservice eller udøve investeringsaktiviteter i relation til de finansielle instrumenter, der er opført i afsnit C, punkt 5, 6, 7, 9 og 10, i bilag I til direktiv 2004/39/EF, og som vedrører energiforsyning.
På grundlag af denne rapport kan Kommissionen fremsætte forslag til ændringer af denne forordning.
3. Uanset artikel 400, stk. 2 og 3, kan medlemsstaterne for en overgangsperiode indtil ikrafttrædelsen af en retsakt, der vedtages i forlængelse af undersøgelsen i henhold til artikel 507, dog ikke efter 2 januar 2029, helt eller delvis undtage følgende eksponeringer fra artikel 395, stk. 1:
a)
særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer som defineret i artikel 129, stk. 1, 3, og 6
b)
aktivposter, der udgør fordringer på medlemsstaternes regionale eller lokale myndigheder, hvor disse fordringer ville blive tillagt en 20 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2, og andre eksponeringer med eller garanteret af regionale eller lokale myndigheder, hvor fordringer på disse ville blive tillagt en 20 % risikovægt efter tredje del, afsnit II, kapitel 2
c)
eksponeringer, herunder kapitalinteresser eller andre interesser, som et institut har indgået med sit moderselskab, med moderselskabets øvrige datterselskaber eller med sine egne datterselskaber, for så vidt disse selskaber falder ind under det tilsyn på konsolideret niveau, som instituttet selv er underlagt i overensstemmelse med denne forordning, direktiv 2002/87/EF eller tilsvarende regler i et tredjeland. Eksponeringer, der ikke opfylder disse kriterier, behandles, uanset om de er undtaget fra denne forordnings artikel 395, stk. 1, eller ej, som eksponeringer mod en tredjepart
d)
aktivposter, der udgør fordringer på og andre eksponeringer, herunder kapitalinteresser eller andre interesser, mod regionale eller centrale kreditinstitutter, som kreditinstituttet i henhold til lovfastsatte eller vedtægtsmæssige bestemmelser tilhører i et netværk, og som i henhold til disse bestemmelser er ansvarlige for likviditetsudligning inden for netværket
e)
aktivposter, der udgør fordringer på og andre eksponeringer med kreditinstitutter indgået af kreditinstitutter, hvoraf det ene opererer på et ikkekonkurrencemæssigt grundlag og yder eller garanterer lån i henhold til lovgivningsprogrammer eller i henhold til sine vedtægter til fremme af bestemte erhvervssektorer, og som indebærer en form for statslig kontrol og restriktioner i brugen af lånene, forudsat at de pågældende eksponeringer stammer fra sådanne lån, der videregives til de begunstigede via kreditinstitutter, eller fra garantierne for disse lån
f)
aktivposter, der udgør fordringer på og andre eksponeringer med institutter, forudsat at disse eksponeringer ikke udgør sådanne institutters kapitalgrundlag og ikke har længere varighed end til den følgende arbejdsdag og ikke er denomineret i en større handelsvaluta
g)
aktivposter, der udgør fordringer på centralbanker i form af krævede minimumsreserver i disse centralbanker, og som er denomineret i deres nationale valutaer
h)
aktivposter, der udgør fordringer på centralregeringer i form af lovbestemte likviditetskrav, som placeres i statsobligationer, og som er denomineret og finansieret i deres nationale valutaer, på betingelse af at disse centralregeringers kreditvurdering, som er foretaget af et udpeget ECAI, efter de kompetente myndigheders skøn er "investment grade"
i)
50 % af ikkebalanceførte remburser med mellemliggende/lav risiko og ikkebalanceførte uudnyttede kreditfaciliteter med mellemliggende/lav risiko, jf. bilag I, og, under forudsætning af de kompetente myndigheders tilsagn, 80 % af andre garantier end kreditgarantier, som er baseret på en lov eller andre retsforskrifter, og som gensidige garantifonde, der har status som kreditinstitutter, yder sine medlemmer
j)
garantier, som der foreligger et lovbestemt krav om, og som anvendes, når realkreditlån, der er finansieret ved at udstede realkreditobligationer, udbetales til låntageren inden den endelige registrering af lånet i tingbogen, hvis garantien ikke anvendes til at begrænse risikoen i forbindelse med beregningen af de risikovægtede eksponeringsbeløb
k)
aktivposter, der udgør fordringer på og andre eksponeringer med anerkendte børser.
Artikel 494
Overgangsbestemmelser for justeret kapitalgrundlag
Uanset artikel 4, stk. 1, nr. 71), litra b), kan justeret kapitalgrundlag omfatte supplerende kapital op til følgende beløb:
a)
100 % af kernekapitalen i perioden fra den 1. januar 2014 til den 31. december 2014.
b)
75 % af kernekapitalen i perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2015.
c)
50 % af kernekapitalen i perioden fra den 1. januar 2016 til den 31. december 2016.
Artikel 495
Behandling af aktieeksponeringer efter IRB-metoden
1. Uanset tredje del, kapitel 3, kan den kompetente myndighed indtil den 31. december 2017 undtage visse kategorier af aktieeksponeringer, der besiddes af institutter og datterselskaber i Unionen af institutter i en medlemsstat pr. 31. december 2007, fra behandling efter IRB-metoden. Den kompetente myndighed offentliggør de kategorier af aktieeksponeringer, der er omfattet af denne behandling, jf. artikel 143 i direktiv 2013/36/EU.
Den undtagne position måles ved antallet af aktier pr. 31. december 2007 og eventuelle yderligere aktier, der er et direkte resultat af denne aktiebesiddelse, forudsat at den ikke forøger den proportionale andel af ejerskabet i et porteføljeselskab.
Forøger en erhvervelse den proportionale andel af ejerskabet i en specifik aktiebesiddelse, er den del andel af aktiebesiddelsen, der udgør et overskud, ikke omfattet af undtagelsen. Undtagelsen gælder heller ikke for aktiebesiddelser, som oprindeligt var omfattet af undtagelsen, men som er blevet afhændet og derefter genkøbt.
Aktieeksponeringer, der er omfattet af denne bestemmelse, er underlagt kapitalkravene som beregnet i overensstemmelse med standardmetoden i tredje del, afsnit II, kapitel 2, og kravene i tredje del, afsnit IV, alt efter tilfældet.
De kompetente myndigheder underretter Kommissionen og EBA om anvendelsen af dette stykke.
2. Ved beregningen af risikovægtede eksponeringer med henblik på artikel 114, stk. 4, indtil den 31. december 2015 skal samme risikovægtning tillægges eksponeringer mod medlemsstaternes centralregeringer eller centralbanker, der er denomineret og finansieret i en hvilken som helst medlemsstats valuta, som eksponeringer, der er denomineret og finansieret i den nationale valuta.
3. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for at præcisere de betingelser, hvorefter de kompetente myndigheder giver den undtagelse, der er omhandlet i stk. 1.
EBA forelægger disse udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 30. juni 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede reguleringsmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 10-14 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 496
Kapitalgrundlagskrav vedrørende særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer
1. Indtil den 31. december 2017 kan de kompetente myndigheder helt eller delvis undlade at anvende 10 %-grænsen for de privilegerede andele, der er udstedt af franske "fonds communs de créances" eller af securitiseringsenheder, der svarer til franske "fonds communs de créances", jf. artikel 129, stk. 1, litra d) og e), forudsat at begge følgende betingelser er opfyldt:
a)
de securitiserede eksponeringer i fast ejendom til beboelse eller erhverv hidrører fra et medlem af den samme koncern, som udstederen af de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer er medlem af, eller fra en enhed, der er tilsluttet det samme centralorgan, som udstederen af de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer er tilsluttet, idet det fælles koncernmedlemskab eller den fælles tilslutning fastsættes samtidig med, at de privilegerede andele stilles som sikkerhed for særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer og
b)
et medlem af den samme koncern, som udstederen af de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer er medlem af, eller en enhed, der er tilsluttet det samme centralorgan, som udstederen af de særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer er tilsluttet, beholder hele den "first loss"-tranche, der omfatter disse privilegerede andele.
2. Indtil den 31. december 2014 anses institutters privilegerede usikrede eksponeringer, som kunne tildeles en risikovægt på 20 % i henhold til national lovgivning før denne forordnings ikrafttrædelse, med henblik på anvendelsen af artikel 129, stk. 1, litra c), for at kunne henføres til kreditkvalitetstrin 1.
3. Indtil den 31. december 2014 anses institutters privilegerede usikrede eksponeringer, som kunne tildeles en risikovægt på 20 % i henhold til national lovgivning før denne forordnings ikrafttrædelse, med henblik på anvendelsen af artikel 129, stk. 5, for at kunne tildeles en risikovægt på 20 %.
Artikel 497
Kapitalgrundlagskrav for eksponeringer for CCP'er
1. Indtil 15 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen for den seneste af de elleve reguleringsmæssige tekniske standarder omtalt i slutningen af første afsnit af artikel 89, stk. 3, i forordning (EU) nr. 648/2012, eller indtil der i henhold til artikel 14 i nævnte forordning er truffet en afgørelse om tilladelse til CCP'en, alt efter hvilken dato der indtræffer først, kan instituttet anse CCP'en for en QCCP, forudsat at betingelsen i første del af pågældende afsnit er opfyldt.
2. Indtil 15 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen for den seneste af de ti reguleringsmæssige tekniske standarder omtalt i slutningen af andet afsnit af artikel 89, stk. 3, i forordning (EU) nr. 648/2012, eller indtil der i henhold til artikel 25 i nævnte forordning er truffet en afgørelse om anerkendelse af CCP'en, der er etableret i et tredjeland, alt efter hvilken dato der indtræffer først, kan instituttet anse CCP'en for en QCCP.
3. Kommissionen kan vedtage en gennemførelsesretsakt i henhold til artikel 5 i forordning (EU) nr. 182/2011 for at forlænge overgangsbestemmelserne i nærværende artikels stk. 1 og 2 med yderligere seks måneder i undtagelsestilfælde, hvis det er nødvendigt og rimeligt for at undgå forstyrrelser på de internationale finansmarkeder.
4. Indtil de frister, der er fastsat i stk. 1 og 2, og forlænget i henhold til stk. 3, alt efter hvad der er relevant, erstatter institutter, hvis en CCP ikke har en misligholdelsesfond, og den ikke har et bindende arrangement med clearingmedlemmerne, som gør det muligt for den at anvende hele eller en del af initialmargenen, som den har modtaget fra clearingmedlemmerne, som om der var tale om indbetalte bidrag, den korrekte formel til beregning af kapitalgrundlagskravet (Ki) i artikel 308, stk. 2, med følgende:
hvor
IMi = den initialmargen, som clearingmedlem i posterer til CCP'en
IM= den samlede initialmargen, som CCP'en har meddelt instituttet.
Artikel 498
Undtagelser for råvarehandlere
1. Bestemmelserne om kapitalgrundlagskrav i denne forordning finder ikke anvendelse på investeringsselskaber, hvis hovedaktivitet udelukkende består i at yde investeringsservice eller udøve investeringsaktiviteter i relation til de finansielle instrumenter, der er opført i afsnit C, punkt 5, 6, 7, 9 og 10, i bilag I til direktiv 2004/39/EF, og som ikke var omfattet af direktiv 93/22/EØF den 31. december 2006.
Denne undtagelse gælder indtil den 31. december 2017 eller den dato, hvor eventuelle ændringer i henhold til stk. 2 og 3 træder i kraft, alt efter hvilken dato der indtræffer først.
2. Senest den 31. december 2015 forelægger Kommissionen efter en offentlig høring og på baggrund af drøftelser med de kompetente myndigheder en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet om:
a)
en hensigtsmæssig ordning for tilsyn med investeringsselskaber, hvis hovedaktivitet udelukkende består i at yde investeringsservice eller udøve investeringsaktiviteter i relation til de råvarederivater eller derivataftaler, der er opført i afsnit C, punkt 5, 6, 7, 9 og 10, i bilag I til direktiv 2004/39/EF
b)
hvorvidt det er ønskværdigt at ændre direktiv 2004/39/EF for at skabe en ny kategori af investeringsselskaber, hvis hovedaktivitet udelukkende består i at yde investeringsservice eller udøve investeringsaktiviteter i relation til de finansielle instrumenter, der er opført i afsnit C, punkt 5, 6, 7, 9 og 10, i bilag I til direktiv 2004/39/EF, og som vedrører energiforsyning, herunder elektricitet, kul, gas og olie.
3. På grundlag af den i stk. 2 omhandlede rapport kan Kommissionen fremsætte forslag til ændringer af denne forordning.
Artikel 499
Gearing
1. Uanset artikel 429 og 430 beregner og indberetter institutter i perioden mellem den 1 januar 2014 og den 31. december 2021 gearingsgraden under anvendelse af begge følgende størrelser som kapitalmål:
a)
kernekapital
b)
kernekapital med de undtagelser, der er fastlagt i kapitel 1 og 2.
2. Uanset artikel 451, stk. 1, kan institutter vælge, hvorvidt de offentliggør oplysninger om gearingsgraden på grundlag af kun en af eller begge de kapitalmålsdefinitioner, der er omhandlet i nærværende artikels stk. 1, litra a) og b). Hvis institutter ændrer deres beslutning om, hvilken gearingsgrad de offentliggør, skal den første offentliggørelse efter en sådan ændring indeholde en afstemning af oplysningerne om alle de gearingsgrader, der er offentliggjort indtil tidspunktet for ændringen.
3. Uanset artikel 429, stk. 2, kan de kompetente myndigheder i perioden fra den 1 januar 2014 til den 31. december 2017 tillade institutter at beregne gearingsgraden ved kvartalets udgang, hvis de finder, at institutterne muligvis ikke har data af tilstrækkeligt god kvalitet til at beregne en gearingsgrad, der er et aritmetisk gennemsnit af de månedlige gearingsgrader i løbet af et kvartal.
Artikel 500
Overgangsbestemmelser - Basel I-minimumsgrænse
1. Indtil den 31. december 2017 skal institutter, der beregner risikovægtede værdier af eksponeringer i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 3, og institutter, der anvender avancerede målemetoder, jf. tredje del, afsnit III, kapitel 4, til beregning af deres kapitalgrundlagskrav i relation til operationel risiko, opfylde begge følgende krav:
a)
de skal have et kapitalgrundlag som krævet i artikel 92
b)
de skal have et kapitalgrundlag, der til enhver tid er større end eller lig med 80 % af det samlede minimumskapitalgrundlag, som instituttet skulle have i henhold til artikel 4 i direktiv 93/6/EØF, som dette direktiv og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF af 20. marts 2000 om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (36) var udformet før den 1. januar 2007.
2. Med forbehold af den kompetente myndigheds godkendelse kan det i stk. 1, litra b), nævnte beløb erstattes med et krav om et kapitalgrundlag, der til enhver tid er større end eller lig med 80 % af det kapitalgrundlag, som instituttet skal have i henhold til artikel 92, idet risikovægtede værdier af eksponeringer beregnes i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 2, og tredje del, afsnit III, kapitel 2 eller 3, i stedet for i overensstemmelse med henholdsvis tredje del, afsnit II, kapitel 3, eller tredje del, afsnit III, kapitel 4.
3. Et institut må kun anvende stk. 2, hvis det har erklæret at have beregnet sine kapitalkrav fra og med den 1. januar 2010 efter IRB-metoden eller den avancerede målemetode.
4. Opfyldelsen af kravene i stk. 1, litra b), skal ske på grundlag af et kapitalgrundlag, der er fuldt ud justeret med henblik på at afspejle de forskelle i beregningen af kapitalgrundlaget i henhold til direktiv 93/6/EØF og direktiv 2000/12/EF, som disse direktiver var udformet inden den 1. januar 2007, og i beregningen af kapitalgrundlaget i henhold til nærværende forordning, der følger af den særskilte behandling af de forventede og de ikke forventede tab i overensstemmelse med tredje del, afsnit II, kapitel 3, i denne forordning.
5. De kompetente myndigheder kan efter at have hørt EBA undlade at anvende stk. 1, litra b), på institutter, forudsat at alle kravene vedrørende IRB-metoden, jf. tredje del, afsnit II, kapitel 3, afdeling 6, eller i givet fald kriterierne for anvendelse af den avancerede målemetode, jf. tredje del, afsnit III, kapitel 4, er opfyldt.
6. Kommissionen forelægger inden den 1. januar 2017 Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt fortsat at anvende Basel I-minimumsgrænsen efter den 31. december 2017 for at sikre, at der er en bagstopperordning for interne modeller, under hensyn til den internationale udvikling og internationalt aftalte standarder. Rapporten skal i givet fald ledsages af et lovgivningsforslag.
Artikel 501
Kapitalkravsfradrag for kreditrisikoeksponeringer mod SMV'er
1. Kapitalkrav for kreditrisikoeksponeringer mod små og mellemstore virksomheder ganges med en faktor på 0,7619.
2. Ved anvendelsen af denne artikel:
a)
medregnes eksponeringen enten i detail- eller i virksomhedsklassen eller i klassen sikret ved pant i fast ejendom. Eksponeringer ved misligholdelse udelukkes
b)
en SMV er defineret i overensstemmelse med Kommissionens henstilling 2003/361/EF af 6. maj 2003 om definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder (37). Blandt de kriterier, der er opstillet i artikel 2 i bilaget til nævnte henstilling, tages der kun hensyn til den årlige omsætning
c)
det samlede beløb, modparten eller en gruppe af indbyrdes forbundne modparter skylder instituttet og moderselskaber og dettes datterselskaber, herunder eksponeringer ved misligholdelse, dog med undtagelse af fordringer eller eventualfordringer sikret ved pant i beboelsesejendomme, må ikke, så vidt det er instituttet bekendt, overstige 1,5 mio. EUR. Instituttet tager rimelige skridt til at erhverve denne viden.
3. Institutter oplyser hver tredje måned de kompetente myndigheder om den samlede eksponering mod SMV’er udregnet i overensstemmelse med stk. 2.
4. Kommissionen udarbejder senest den 2 januar 2017 en rapport om virkningen af de i denne forordning fastsatte kapitalgrundlagskrav på udlån til SMV’er og fysiske personer og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet denne rapport om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag.
5. Ved anvendelse af stk. 4 aflægger EBA rapport til Kommissionen om følgende:
a)
en analyse af udviklingen i udlånstendenser og -betingelser for SMV’er over den i stk. 4 omhandlede periode
b)
en analyse af effektiv risiko ved SMV’er i Unionen i løbet af en fuldstændig økonomisk cyklus
c)
overensstemmelse mellem de kapitalgrundlagskrav, der er fastlagt i denne forordning, for kreditrisikoeksponeringer mod SMV’er og resultatet af analyserne i litra a) og b).
AFSNIT II
RAPPORTER OG REVISION AF BESTEMMELSER
Artikel 502
Kapitalkravenes indflydelse på konjunkturudviklingen
Kommissionen overvåger i samarbejde med EBA, ESRB og medlemsstaterne og under hensyntagen til ECB’s udtalelse regelmæssigt, om denne forordning set under ét sammen med direktiv 2013/36/EU har væsentlig indflydelse på konjunkturudviklingen, og overvejer i lyset af denne undersøgelse, om der er behov for korrigerende foranstaltninger. Senest den 31. december 2013 aflægger EBA rapport til Kommissionen om, hvorvidt og hvordan metodologien for institutter, der anvender IRB-metoden, bør samordnes med henblik på mere sammenlignelige kapitalkrav, samtidig med at risikoen for en procyklisk udvikling mindskes.
På grundlag af denne analyse og under hensyntagen til ECB’s udtalelse udarbejder Kommissionen hvert andet år en rapport, som den forelægger for Europa-Parlamentet og Rådet sammen med eventuelle passende forslag. Ved udarbejdelsen af rapporten tages der passende hensyn til bidrag fra låntagere og långivere.
Senest den 31. december 2014 gennemgår og aflægger Kommissionen rapport om anvendelsen af artikel 33, stk. 1, litra c), og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet rapporten, om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag.
For så vidt angår spørgsmålet om en eventuel ophævelse af artikel 33, stk. 1, litra c), og en eventuel anvendelse heraf på EU-plan skal gennemgangen især sikre, at der er truffet tilstrækkelige forholdsregler for at garantere den finansielle stabilitet i alle medlemsstater.
Artikel 503
Kapitalgrundlagskrav vedrørende eksponeringer i form af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer
1. Kommissionen aflægger efter at have hørt EBA senest den 31. december 2014 rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om, hvorvidt risikovægtene i artikel 129 og kapitalgrundlagskravene vedrørende specifik risiko i artikel 336, stk. 3, er tilstrækkelige for alle de instrumenter, der er omfattet af denne behandling, og hvorvidt kriterierne i artikel 129 er hensigtsmæssige, og forelægger sammen med rapporten eventuelle passende forslag herom.
2. Den rapport og de forslag, der er omhandlet i stk. 1, skal vedrøre
a)
i hvilket omfang der med de nuværende lovpligtige kapitalkrav, der gælder for særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, sondres mellem afvigelser i kreditkvaliteten af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer og den sikkerhed, som er stillet for dem, herunder omfanget af afvigelser fra medlemsstat til medlemsstat
b)
gennemsigtigheden på markedet for særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer og i hvilket omfang denne bidrager til, at investorer kan foretage omfattende interne undersøgelser af kreditrisikoen ved særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, og den sikkerhed, som er stillet for dem, og adskillelsen af aktivet i tilfælde af udstederens insolvens, herunder de begrænsende virkninger af den underliggende strenge nationale lovgivningsramme i henhold til artikel 129 i denne forordning og artikel 52, stk. 4, i direktiv 2009/65/EF vedrørende en særligt dækket obligations og en særligt dækket realkreditobligation samlede kreditkvalitet og dens indvirkninger på den gennemsigtighed, som investorerne har brug for
c)
i hvilket omfang et kreditinstituts udstedelse af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer indvirker på den kreditrisiko, som det udstedende instituts andre kreditorer er eksponeret mod.
3. Kommissionen aflægger efter at have hørt EBA senest den 31. december 2014 rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om, hvorvidt lån med sikkerhed i luftfartøjer (panterettigheder i luftfartøjer) og boliglån, der er sikret ved garantistillelse, men som ikke er sikret ved et registreret realkreditlån, på visse betingelser bør anses for at være aktiver i henhold til artikel 129.
4. Kommissionen vurderer senest den 1. januar 2016, om den i artikel 496 fastsatte undtagelse er hensigtsmæssig, og, hvor det er relevant, om det vil være hensigtsmæssigt at give en eventuel anden type særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer tilsvarende behandling. I lyset af denne vurdering kan Kommissionen, hvis det er hensigtsmæssigt, vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 462 for at gøre denne undtagelse permanent eller fremsætte lovgivningsforslag for at udvide den til også at omfatte andre typer særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer.
Artikel 504
Kapitalinstrumenter, som offentlige myndigheder har tegnet i nødsituationer
Kommissionen aflægger efter at have hørt EBA senest den 31. december 2014 rapport til Europa-Parlamentet og Rådet sammen med eventuelle forslag om, hvorvidt behandlingen i artikel 31 skal ændres eller fjernes.
Artikel 505
Tilsyn med langsigtet finansiering
Kommissionen aflægger senest den 31. december 2014 rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om, hvorvidt kravene i denne forordning er hensigtsmæssige i lyset af behovet for at sikre passende finansieringsniveauer for alle former for langsigtet finansiering for økonomien, herunder kritiske infrastrukturprojekter på transport-, energi- og kommunikationsområdet inden for EU, og forelægger sammen med rapporten eventuelle passende forslag herom.
Artikel 506
Kreditrisiko - definition af misligholdelse
Senest den 31. december 2017 rapporter EBA til Kommissionen, hvordan det at erstatte 90 restancedage med 180 restancedage i henhold til artikel 178, stk. 1, litra b), har indflydelse på de risikovægtede eksponeringer og det hensigtsmæssige i den fortsatte anvendelse af denne bestemmelse efter den 31. december 2019.
På grundlag af denne rapport kan Kommissionen fremsætte lovgivningsmæssige forslag til ændring af denne forordning.
Artikel 507
Store eksponeringer
Senest den 31. december 2015 gennemgår og aflægger Kommissionen rapport om anvendelsen af artikel 400, stk. 1, litra j), og artikel 400, stk. 2, herunder om undtagelserne i artikel 400, stk. 2, skal være omfattet af skønsbeføjelser, og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet denne rapport, om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag.
Hvad angår den eventuelle ophævelse af den nationale skønsbeføjelse i henhold til artikel 400, stk. 2, litra c), og dens mulige anvendelse på EU-plan tages der ved gennemgangen navnlig hensyn til effektiviteten af en koncerns risikostyring, og det sikres, at der er tilstrækkelige beskyttelsesforanstaltninger til at sikre den finansielle stabilitet i alle de medlemsstater, hvor enheder i en koncern er registreret.
Artikel 508
Anvendelsesomfang
1. Senest den 31. december 2014 gennemgår og aflægger Kommissionen rapport om anvendelsen af første del, afsnit II, og artikel 113, stk. 6 og 7, og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet denne rapport, om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag.
2. Senest den 31. december 2015 aflægger Kommissionen rapport om, hvorvidt og hvordan likviditetsdækningskravet i sjette del skal finde anvendelse for investeringsselskaber, og forelægger efter høring af EBA Europa-Parlamentet og Rådet denne rapport, om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsforslag.
3. Senest den 31. december 2015 forelægger Kommissionen efter høring af EBA og ESMA og på baggrund af drøftelser med de kompetente myndigheder en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet om en hensigtsmæssig ordning for tilsyn med investeringsselskaber og med de i artikel 4, stk. 1, nr. 2), litra b) og c), omhandlede investeringsselskaber. Om nødvendigt efterfølges rapporten af et forslag til lovgivningsmæssig retsakt.
Artikel 509
Likviditetskrav
1. EBA overvåger og evaluerer de rapporter, der udarbejdes i henhold til artikel 415, stk. 1, under hensyn til de forskellige valutaer og forretningsmodeller. EBA aflægger årligt og første gang den 31. december 2013 efter høring af ESRB, ikkefinansielle slutbrugere, banksektoren, de kompetente myndigheder og de ESCB centralbankerne rapport til Kommissionen om, hvorvidt en præcisering af det generelle likviditetsdækningskrav i sjette del baseret på de poster, som skal indberettes i henhold til sjette del, afsnit II, og bilag III, enkeltvis eller samlet, kan forventes at have en væsentlig negativ virkning på institutter etableret i Unionens forretning og risikoprofil eller på finansmarkedernes stabilitet og korrekte funktion eller på økonomien og stabiliteten i bankernes udlånsvirksomhed, særlig hvad angår udlån til SMV’er og handelsfinansiering, herunder udlån i henhold til officielle eksportkreditforsikringsordninger.
Den i første afsnit omhandlede rapport skal tage fornødent hensyn til markederne og den reguleringsmæssige udvikling på internationalt plan samt dette likviditetsdækningskravs interaktion med andre tilsynskrav i henhold til denne forordning såsom de risikobaserede kapitalprocenter i artikel 92 og gearingsgrader.
Europa-Parlamentet og Rådet skal have mulighed for at udtale sig om den i første afsnit omhandlede rapport.
2. EBA vurderer i den i stk. 1 omhandlede rapport særligt følgende:
a)
leveringen af mekanismer til begrænsning af værdien af indgående pengestrømme og navnlig med henblik på at fastlægge et passende loft for den indgående pengestrøm og vilkårene for dets anvendelse, under hensyn til forskellige forretningsmodeller, bl.a. pass-through-finansiering, factoring, easing, særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, panterettigheder, udstedelser af særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, og i hvilket omfang dette loft bør ændres eller fjernes for at tage hensyn til særlige karakteristika eller specialiseret finansiering
b)
kalibreringen af de indgående og udgående pengestrømme, der er omhandlet i sjette del, afsnit II, navnlig i henhold til artikel 422, stk. 7, og artikel 425, stk. 2
c)
leveringen af mekanismer til begrænsning af likviditetsdækningskravene inden for visse kategorier af likvide aktiver; navnlig når den passende minimumsprocent for likvide aktiver, jf. artikel 416, stk. 1, litra a), b) og c), vurderes i forhold til de samlede likvide aktiver, når en tærskel på 60 % testes og der tages hensyn til den lovgivningsmæssige udvikling på internationalt plan. Aktiver, der er omfattet af gældsforpligtelser, og som forfalder inden for 30 kalenderdage, indregnes ikke i den fastsatte grænse, medmindre aktiverne er anskaffet mod sikkerhedsstillelse, der også opfylder kravene i artikel 416, stk. 1, litra a), b) og c)
d)
tilvejebringelse af specifikke lavere udgående pengestrømme og/eller højere indgående pengestrømme for så vidt angår koncerninterne strømme med angivelse af, under hvilke betingelser sådanne specifikke ind- eller udgående pengestrømme vil være berettigede ud fra en tilsynsmæssig synsvinkel, og skitsererende overordnet en metode, der benytter objektive kriterier og parametre med henblik på at fastsætte specifikke niveauer af ind- og udgående pengestrømme mellem instituttet og modparten, når disse ikke er etableret i samme medlemsstat
e)
kalibreringen af kreditfacilitetssatser, der finder anvendelse på uudnyttede bevilgede kredit- og likviditetsfaciliteter, der falder under artikel 424, stk. 3 og 5. EBA tester navnlig en kreditfacilitetssats på 100 %
f)
definitionen af detailindskud i artikel 411, nr. 2), navnlig det hensigtsmæssige i at indføre en tærskel på fysiske personers indskud
g)
behovet for at indføre en ny detailindskudskategori med en lavere udgående pengestrøm i lyset af de særlige karakteristika ved sådanne indlån, der kunne berettige en lavere udgående pengestrømssats og tage hensyn til den internationale udvikling
h)
undtagelser fra kravene til sammensætningen af de likvide aktiver, som institutter skal have, hvis et instituts samlede dokumenterede behov for likvide aktiver i en given valuta overskrider tilgængeligheden af disse likvide aktiver, og de betingelser, sådanne undtagelser er underlagt
i)
definitionen af finansielle produkter, der er i overensstemmelse med sharialovgivningen som et alternativ til aktiver, der kan betegnes som likvide aktiver i henhold til artikel 416, til brug i banker, der følger sharialovgivningen.
j)
definitionen af stresssituationer, herunder principper for anvendelse af beholdningen af likvide aktiver og de nødvendige tilsynsmæssige reaktioner, som gør det muligt for institutter at anvende deres likvide aktiver for at opfylde de udgående pengestrømme, og håndtering af manglende overholdelse
k)
definitionen af en etableret operationel forbindelse til ikkefinansielle kunder som anført i artikel 422, stk. 3, litra c)
l)
kalibreringen af den udgående pengestrømssats, der finder anvendelse på korrespondentbank- eller mæglertjenester som anført i artikel 422, stk. 4, første afsnit
m)
mekanismer for anvendelse indtil mindst december 2023 af overgangsbestemmelser for statsgaranterede obligationer, der er udstedt til kreditinstitutter som led i statslige støtteforanstaltninger med EU-statsstøttegodkendelse, som f.eks. obligationer udstedt af National Asset Management Agency (NAMA) i Irland og af det spanske porteføljemanagementselskab udformet med henblik på at fjerne problematiske aktiver fra kreditinstitutternes balance som aktiver med særdeles stor likviditet og af særdeles høj kreditkvalitet.
3. Efter at have hørt ESMA og ECB aflægger EBA senest den 1. december 2013 rapport til Kommissionen om hensigtsmæssige ensartede definitioner af stor og særdeles stor likviditet og høj og særdeles høj kreditkvalitet vedrørende overdragelige aktiver med henblik på artikel 416 og passende "haircuts" for aktiver, der kan betegnes som likvide aktiver i henhold til artikel 416, med undtagelse af de i artikel 404, stk. 1, litra a), b) og c), omtalte aktiver.
Europa-Parlamentet og Rådet skal have mulighed for at udtale sig om rapporten.
I den i første afsnit omhandlede rapport skal der også tages hensyn til
a)
andre kategorier af aktiver, navnlig værdipapirer, for hvilke der er stillet sikkerhed ved hjælp af boliglån, af høj likviditets- og kreditkvalitet,
b)
andre kategorier af værdipapirer eller lån, der kan belånes i centralbankerne, f.eks. obligationer udstedt af lokalforvaltninger, og gældsbreve og
c)
andre aktiver, der ikke kan belånes i centralbankerne, men er omsættelige, f.eks. værdipapirer, der er noteret på en anerkendt børs, og guld, kernekapitalinstrumenter knyttet til et hovedindeks, garanterede obligationer, særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer, virksomhedsobligationer og midler, der bygger på disse aktiver.
4. Den i stk. 3 omhandlede rapport skal indeholde en undersøgelse af, hvorvidt og i givet fald, i hvilket omfang standbykreditfaciliteterne i artikel 416, stk. 1, litra e), skal medtages som likvide aktiver i lyset af den internationale udvikling og under hensyntagen til de særlige europæiske forhold, herunder hvordan pengepolitikken føres i Unionen.
EBA undersøger særlig, om følgende kriterier er hensigtsmæssige, og hvilke niveauer der er passende i forbindelse med sådanne definitioner:
a)
aktivernes minimumshandelsvolumen
b)
minimumsmængden af udestående aktiver
c)
transparente prisfastsættelses- og efterhandelsoplysninger
d)
kreditkvalitetstrin, jf. tredje del, afsnit II, kapitel 2
e)
dokumenteret prisstabilitet
f)
gennemsnitlig handelsvolumen og gennemsnitlig handelspoststørrelse
g)
det maksimale kursspænd
h)
restløbetid
i)
minimumsomsætningshastighed.
5. Senest den 31. januar 2014 aflægger EBA desuden rapport om følgende:
a)
ensartede definitioner af stor og særdeles stor likviditet og kreditkvalitet
b)
de eventuelle utilsigtede følger af definitionen af likvide aktiver for gennemførelsen af pengepolitiske tiltag og i hvilket omfang
i)
en liste over likvide aktiver, som er adskilt fra listen over aktiver, der kan belånes i centralbanker, kan være et incitament for institutterne til at anvende belånbare aktiver, som ikke indgår i definitionen af likvide aktiver, til refinansieringstransaktioner
ii)
regulering af likviditet kan mindske institutternes incitament til at yde eller optage lån på det usikrede pengemarked og medføre, at der stilles spørgsmålstegn ved metoden med at bruge EONIA som mål for pengepolitiske foranstaltninger
iii)
indførelsen af likviditetsdækningskrav kan gøre det vanskeligere for centralbankerne at sikre prisstabilitet ved hjælp af de eksisterende pengepolitiske rammer og instrumenter
c)
de operationelle krav for kapitalandele af likvide aktiver som anført i artikel 417, litra b)-f), i overensstemmelse med den reguleringsmæssige udvikling på internationalt plan.
Artikel 510
Krav vedrørende net stable funding
1. Senest den 31. december 2015 aflægger EBA, på grundlag af de poster, som skal indberettes i henhold til sjette del, afsnit III, rapport til Kommissionen om, hvorvidt og hvordan det bør sikres, at institutter anvender stabile finansieringskilder, herunder en vurdering af virkningen på institutter etableret i Unionens forretning og risikoprofil eller på finansmarkederne eller økonomien og bankernes udlånsvirksomhed, særlig hvad angår udlån til SMV’er og handelsfinansiering, herunder udlån i henhold til officielle eksportkreditforsikringsordninger og pass-through-finansieringsmodeller, herunder matchfinansierede realkreditlån. EBA analyserer især virkningen af stabile finansieringskilder på refinansieringsstrukturerne i forskellige bankdriftsmodeller i Unionen.
2. Inden den 31. december 2015 aflægger EBA også rapport til Kommissionen på grundlag af de poster, som skal indberettes i henhold til sjette del, afsnit III, og i overensstemmelse med de ensartede indberetningsformater, der henvises til i artikel 415, stk. 3, litra a), og efter høring af ESRB, om metoder til fastlæggelse af størrelsen af den stabile finansiering, som institutterne har adgang til og behov for, og om hensigtsmæssige ensartede definitioner til beregning af et sådant krav vedrørende net stable funding, og undersøger navnlig følgende:
a)
de kategorier og den vægtning, der anvendes på stabile finansieringskilder, jf. artikel 427, stk. 1
b)
de kategorier og den vægtning, der anvendes til fastlæggelse af kravet til stabil finansiering i artikel 428, stk. 1
c)
metoderne skal give de relevante positive eller negative incitamenter med henblik på at fremme en mere stabil langsigtet finansiering af aktiver, forretningsaktiviteter, investeringer og finansiering af institutter
d)
behovet for at udarbejde forskellige metoder til forskellige typer institutter.
3. Senest den 31. december 2016 forelægger Kommissionen om nødvendigt under hensyn til de rapporter, der henvises til i stk. 1 og 2, og under hensyn til mangfoldigheden i banksektoren i Unionen et lovgivningsmæssigt forslag for Europa-Parlamentet og Rådet om, hvordan det kan sikres, at institutterne anvender stabile finansieringskilder.
Artikel 511
Gearing
1. På grundlag af resultaterne af den i stk. 3 omhandlede rapport forelægger Kommissionen senest den 31. december 2016 en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet om virkningen og effektiviteten af gearingsgraden.
2. Om nødvendigt ledsages rapporten af et lovgivningsforslag om indførelse af et passende antal niveauer af gearingsgraden, som det kræves, at institutter med forskellige forretningsmodeller overholder, hvori der stilles forslag om en egnet kalibrering af disse niveauer og hensigtsmæssige justeringer af kapitalen og den samlede eksponering som omhandlet i artikel 429, foruden om nødvendigt eventuelle fleksibilitetsforanstaltninger i forbindelse hermed, herunder passende ændringer af artikel 458 for at indføre gearingsgraden i de i nævnte artikel omhandlede foranstaltninger.
3. Med henblik på stk. 1 aflægger EBA senest den 31. oktober 2016 rapport til Kommissionen om mindst følgende:
a)
hvorvidt bestemmelserne om den gearingsgrad, der er fastsat i denne forordning og i artikel 87 og 98 i direktiv 2013/36/EU er det rette redskab til at fjerne risikoen for overdreven gearing fra institutternes side på en tilfredsstillende og fyldestgørende måde
b)
om afgrænsning af forretningsmodeller, der afspejler de generelle risikoprofiler for institutterne, og om indførsel af forskellige niveauer af gearingsgrad for disse forretningsmodeller
c)
hvorvidt de krav, der er fastsat i artikel 76 og 87 i direktiv 2013/36/EU i overensstemmelse med artikel 73 og 97 i direktiv 2013/36/EU med henblik på håndtering af risikoen for overdreven gearing, er tilstrækkelige til at sikre en forsvarlig styring af denne risiko fra institutternes side, og hvis ikke, hvilke yderligere forbedringer der er brug for, så disse målsætninger opfyldes
d)
hvorvidt det er nødvendigt med ændringer af beregningsmetoden i artikel 429 - og i bekræftende fald hvilke - for at sikre, at gearingsgraden kan anvendes som en egnet indikator for et instituts risiko for overdreven gearing
e)
hvorvidt - ved beregningen af den samlede eksponering i tilknytning til gearingsgraden - værdien af eksponeringer vedrørende kontrakter i bilag II fastsat ved anvendelse af den oprindelige eksponerings metode afviger væsentligt fra eksponeringsværdien fastsat ved anvendelse af markedsværdimetoden
f)
hvorvidt anvendelse af enten kapitalgrundlaget eller den egentlige kernekapital som kapitalmål ved beregning af gearingsgraden er mere hensigtsmæssig til at fastslå en risiko for overdreven gearing, og hvilken kalibrering der i bekræftende fald skal foretages af gearingsgraden
g)
hvorvidt den i artikel 429, stk. 10, litra a), nævnte konverteringsfaktor for uudnyttede kreditfaciliteter, der kan opsiges uden betingelser når som helst uden varsel, er tilstrækkeligt konservativt baseret på de indhøstede erfaringer i observationsperioden
h)
hvorvidt hyppigheden af og formatet for offentliggørelse af oplysninger som omhandlet i artikel 451 er passende
i)
hvilket niveau der vil være passende for gearingsgraden for hver af de forretningsmodeller, der er udpeget i henhold til litra b)
j)
hvorvidt der bør defineres et interval for hvert gearingsgradsniveau
k)
hvorvidt indførelse af gearingsgraden som et krav til institutterne vil nødvendiggøre ændringer af de bestemmelser om gearingsgraden, der er fastsat i denne forordning, og i bekræftende fald hvilke
l)
hvorvidt indførelse af gearingsgraden som et krav til institutterne effektivt vil begrænse risikoen for overdreven gearing fra disse institutters side, og, i bekræftende fald, hvorvidt niveauet for gearingsgraden bør være det samme for alle institutter eller bør bestemmes efter risikoprofilen og forretningsmodellen samt efter instituttets størrelse, og, i sidstnævnte tilfælde hvilke yderligere kalibreringer eller overgangsperiode, der vil være nødvendige.
4. Den i stk. 3 nævnte rapport skal som minimum omfatte perioden fra dem 1. januar 2014 til den 30. juni 2016 og som minimum omhandle følgende:
a)
virkningen af at indføre den gearingsgrad, der er fastsat i overensstemmelse med artikel 429 som et krav, som institutterne skal opfylde, på:
i)
finansmarkederne generelt og specielt markederne for genkøbstransaktioner, derivater og særligt dækkede obligationer og særligt dækkede realkreditobligationer
ii)
institutternes soliditet
iii)
institutternes forretningsmodeller og balancestruktur; navnlig hvad angår forretningsområder med lav risiko som f.eks. støttelån ydet af offentlige udviklingsbanker, kommunale lån, finansiering af beboelsesejendomme og andre lavrisikoområder, som er reguleret i national ret
iv)
migrering af eksponeringer til enheder, der ikke er omfattet af tilsyn
v)
finansiel innovation, særlig udviklingen af instrumenter med indbygget gearing
vi)
institutters risikoadfærd
vii)
clearing-, afviklings- og deponeringsaktiviteter og anvendelsen af en central modpart
viii)
cyklikaliteten af kapitalmålet og den samlede eksponering ved beregning af gearingsgraden
ix)
bankernes udlånsvirksomhed med særlig fokus på udlån til SMV’er, regionale og lokale myndigheder og offentlige enheder samt på handelsfinansiering, herunder udlån i henhold til officielle eksportkreditforsikringsordninger
b)
den gensidige påvirkning mellem gearingsgraden og de risikobaserede kapitalgrundlagskrav og likviditetskravene som fastsat i denne forordning
c)
virkningen af forskellene i regnskabsmæssig praksis mellem de regnskabsstandarder, der anvendes i henhold til forordning (EF) nr. 1606/2002, de regnskabsstandarder, der anvendes i henhold til direktiv 86/635/EØF, og andre gældende regnskabsregler og andre relevante regnskabsregler på sammenligneligheden af gearingsgraden.
Artikel 512
Eksponeringer mod overført kreditrisiko
Senest den 31. december 2014 forelægger Kommissionen en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen og effektiviteten af bestemmelserne i femte del set i lyset af den internationale markedsudvikling.
Artikel 513
1. Senest den 30 juni 2014 foretager Kommissionen efter høring af ESRB og EBA en vurdering af, hvorvidt den makroprudentielle regulering i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU er tilstrækkelig til at reducere den systemiske risiko i sektorer, regioner og medlemsstaterne, herunder en vurdering af:
a)
hvorvidt de nuværende makroprudentielle instrumenter i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU er virkningsfulde, effektive og gennemsigtige
b)
hvorvidt dækningen og de mulige grader af overlapning mellem forskellige makroprudentielle instrumenter til håndtering af lignende risici i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU er tilstrækkelige, og foreslår om nødvendigt ny makroprudentiel regulering
c)
hvilket samspil der er mellem internationalt aftalte standarder for systemiske institutter og bestemmelserne i denne forordning og i direktiv 2013/36/EU, og foreslår om nødvendigt ny regler under hensyntagen til disse internationalt aftalte standarder.
2. Senest den 31. december 2014 aflægger Kommissionen på grundlag af høringen af ESRB og EBA rapport for Europa-Parlamentet og Rådet om den i stk. 1 omhandlede vurdering og forelægger om nødvendigt Europa-Parlamentet og Rådet et lovgivningsforslag.
Artikel 514
Modpartsrisiko og den oprindelige eksponeringsmetode
Senest den 31. december 2016 undersøger Kommissionen og udarbejder en rapport om anvendelsen af artikel 275 og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet denne rapport og om nødvendigt et lovgivningsforslag.
Artikel 515
Overvågning og evaluering
1. EBA rapporterer senest den 2 januar 2015 sammen med ESMA en rapport om, hvorvidt forordningen og de beslægtede forpligtelser under forordning (EU) nr. 648/2012 fungerer tilfredsstillende, navnlig med hensyn til institutter, der anvender en central modpart, for at undgå overlapninger af krav til derivattransaktioner og dermed undgå en øget reguleringsmæssig risiko og øgede omkostninger til de kompetente myndigheders overvågning.
2. EBA overvåger og evaluerer brugen af bestemmelserne vedrørende kapitalgrundlagskravene for eksponeringer mod en central modpart i tredje del, afsnit II, kapitel 6, afdeling 9. Senest den 1. januar 2015 aflægger EBA rapport til Kommissionen om sådanne bestemmelsers virkning og effektivitet.
3. Senest den 31. december 2016 undersøger og aflægger Kommissionen rapport om denne forordnings afstemning med de beslægtede forpligtelser i forordning (EU) nr. 648/2012, kapitalgrundlagskravene i tredje del, afsnit II, kapitel 6, afdeling 9, og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet denne rapport og om nødvendigt et lovgivningsæssigt forslag.
Artikel 516
Langsigtet finansiering
Kommissionen aflægger senest den 31. december 2015 rapport om konsekvensen af denne forordning for så vidt angår fremme af langsigtede investeringer i vækstfremmende infrastruktur.
Artikel 517
Definition af justeret kapitalgrundlag
Senest den 31. december 2014 undersøger og aflægger Kommissionen rapport om, hvorvidt definitionen af justeret kapitalgrundlag, der anvendes med henblik på anden del, afsnit III, og fjerde del, er hensigtsmæssig, og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet denne rapport og om nødvendigt et lovgivningsæssigt forslag.
Artikel 518
Undersøgelse af kapitalinstrumenter, som kan nedskrives eller konverteres på det tidspunkt, hvor instituttet ikke længere er levedygtigt
Senest den 31. december 2015 undersøger og aflægger Kommissionen rapport om, hvorvidt denne forordning bør indeholde krav om, at hybride kernekapitalinstrumenter eller supplerende kapitalinstrumenter skal nedskrives, såfremt det fastslås, at instituttet ikke længere er levedygtigt. Kommissionen forelægger Europa-Parlamentet og Rådet denne rapport, om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsmæssigt forslag.
Artikel 519
Fradrag af aktiver i definerede ydelsesbaserede pensionskasser i egentlige kernekapitalposter
EBA udarbejder senest den 30. juni 2014 en rapport om, hvorvidt reviderede IAS 19 i forbindelse med fradraget i nettopensionsaktiver, jf. artikel 36, stk. 1, litra e), og ændringer i nettopensionsforpligtelser resulterer i upassende volatilitet i institutternes kapitalgrundlag.
Kommissionen udarbejder under hensyntagen til EBA-rapporten senest den 31. december 2014 en rapport til Rådet og Europa-Parlamentet om det i stk. 1 omhandlede emne, om nødvendigt ledsaget af et lovgivningsmæssigt forslag, om at indføre en behandling, der justerer aktiver eller forpligtelser i forbindelse med ydelsesbaserede pensionskasser til udregning af kapitalgrundlaget.
AFSNIT III
ÆNDRINGER
Artikel 520
Ændring til forordning (EU) nr. 648/2012
I forordning (EU) nr. 648/2012 ændres som følger:
1)
Følgende kapitel tilføjes i afsnit IV:
"KAPITEL 4
Beregning og indberetning med henblik på forordning (EU) nr.575/2013
Artikel 50a
Beregningen af KCCP
1. For så vidt angår artikel 308 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr.575/2013 af 26 juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber (38), hvor en central modpart (CCP) har modtaget den meddelelse, der er omhandlet i artikel 301, stk. 2. litra b), i den pågældende forordning, skal CCP'en udregne KCCP som anført i nærværende artikels stk. 2 for alle de kontrakter og transaktioner, den afregner for alle de af sine clearingmedlemmer, der er dækket af en given misligholdelsesfond.
2. En CCP beregner den hypotetiske kapital (KCCP) på følgende måde:
hvor
EBRMi
=
eksponeringens værdi inden risikoreduktion svarende til CCP'ens eksponeringsværdi i forhold til clearingmedlem i, som opstår i forbindelse med alle de kontrakter og transaktioner med det pågældende clearingmedlem, som er beregnet uden at tage hensyn til nævnte clearingmedlems sikkerhedsstillelse
IMi
=
den initialmargen, som clearingmedlem i posterer til CCP'en
DFi
=
det indbetalte bidrag fra clearingmedlem i
RW
=
en risikovægt på 20 %
kapitalprocent
=
8 %.
3. En CCP foretager beregningen i stk. 2 mindst én gang hvert kvartal eller hyppigere, hvis det kræves af de kompetente myndigheder for clearingmedlemmer, som er institutter.
4. EBA udarbejder udkast til reguleringsmæssige tekniske standarder med henblik på at fastlægge følgende i forbindelse med stk. 3:
a)
hyppigheden af og datoerne for de i stk. 2 fastlagte beregninger
b)
de situationer, hvor den kompetente myndighed for et institut, der fungerer som clearingmedlem, kan kræve hyppigere beregninger og indberetninger end dem, der er beskrevet i litra a).
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 50b
Generelle regler for beregningen af KCCP
For beregningen i henhold til artikel 50a, stk. 2, gælder følgende:
a)
en CCP beregner værdien af eksponeringer mod sine clearingmedlemmer som følger:
i)
for eksponeringer, der opstår som følge af kontrakter og transaktioner opført i artikel 301, stk. 1, litra a) og d) i forordning (EU) nr.575/2013
ii)
for eksponeringer, der opstår som følge af kontrakter og transaktioner opført i artikel 301, stk. 1, litra b), c) og e), i forordning (EU) nr.575/2013, udregnes den i overensstemmelse med den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse, der er omhandlet i artikel 223 i nævnte forordning med tilsynsbaserede volatilitetsjusteringer som omhandlet i artikel 223 og 224 i nævnte forordning. Undtagelsen fastlagt i artikel 285, stk. 3, litra a), i nævnte forordning, finder ikke anvendelse
iii)
for eksponeringer, der opstår som følge af transaktioner, der ikke er opført i artikel 301, stk. 1, i forordning (EU) nr.575/2013, og som alene indebærer afviklingsrisiko, udregnes den i overensstemmelse med tredje del, afsnit V, i nævnte forordning
b)
for institutter, der er omfattet af anvendelsesområdet for forordning (EU) nr.575/2013, er nettinggrupperne de samme som dem, der er defineret i tredje del, afsnit II, i nævnte forordning
c)
Ved beregningen af de i litra a) nævnte værdier trækker CCP'en clearingmedlemmernes sikkerhedsstillelse, der er behørigt reduceret med de tilsynsbaserede volatilitetsjusteringer i overensstemmelse med den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse i artikel 224 i forordning (EU) nr.575/2013, fra sine eksponeringer
d)
en CCP beregner sine værdipapirfinansieringstransaktionseksponeringer mod clearingmedlemmerne i overensstemmelse med den udbyggede metode for finansiel sikkerhedsstillelse (med de tilsynsbaserede volatilitetsjusteringer) i artikel 223 og 224 i forordning (EU) nr.575/2013
e)
hvis en CCP har eksponeringer i forhold til en eller flere CCP'er, skal den behandle sådanne eksponeringer, som om de var eksponeringer i forhold til clearingmedlemmer, og medtage eventuelle margener eller indbetalte bidrag fra nævnte CCP'er i beregningen af KCCP
f)
hvis en CCP har et bindende ved aftale indgået arrangement med clearingmedlemmerne, som gør det muligt for den at anvende hele eller en del af initialmargenen, som den har modtaget fra clearingmedlemmerne, som om der var tale om indbetalte bidrag, anser CCP'en nævnte initialmargen for at være indbetalte bidrag i forbindelse med beregningen i stk. 1 og ikke som initialmargen
g)
når markedsværdimetoden anvendes, erstatter en CCP formlen i artikel 298, stk. 1, litra c), nr. ii), i forordning (EU) nr.575/2013 med følgende formel:
;
hvor NGR-tælleren udregnes i overensstemmelse med artikel 274, stk. 1, forordning (EU) nr.575/2013 og lige inden variationsmarginen faktisk byttes ud i slutningen af afregningsperioden, og nævneren er bruttogenanskaffelsesomkostningerne
h)
når markedsværdimetoden anvendes som fastlagt i artikel 274 i forordning (EU) nr.575/2013, erstatter en CCP formlen i artikel 398, stk. 1, litra c), nr. ii), i forordning [indsættes af Publikationskontoret] med følgende formel:
hvor NGR-tælleren udregnes i overensstemmelse med artikel 274, stk. 1, i nævnte forordning og lige inden variationsmarginerne faktisk byttes ud i slutningen af afregningsperioden, og nævneren er bruttogenanskaffelsesomkostningerne
i)
hvis en CCP ikke kan beregne værdien af NGR som fastsat i artikel 298, stk. 1, litra c), nr. ii), i forordning (EU) nr.575/2013, træffer den følgende foranstaltninger:
i)
underretter de clearingmedlemmer, som er institutter, og deres kompetente myndigheder om sin manglende evne til at beregne NGR og grundene til, at den ikke er i stand til at foretage den beregning
ii)
i en periode på tre måneder kan den anvende en NGR-værdi på 0,3 til at foretage beretningen af PCEred i litra g)
j)
hvis CCP'en ved udgangen af den periode, der er omhandlet i litra i), nr. ii), stadig ikke er i stand til at beregne værdien af NGR, træffer den følgende foranstaltninger:
i)
ophører med at beregne KCCP
ii)
underretter de clearingmedlemmer, som er institutter, og deres kompetente myndigheder om, at den er ophørt med at beregne KCCP
k)
ved beregningen af den potentielle fremtidige eksponering i forhold til optioner og swaptioner i overensstemmelse med markedsværdimetoden i artikel 274 i forordning (EU) nr.575/2013, ganger en CCP kontraktens fiktive værdi med optionens absolutte deltaværdi
som omhandlet i artikel 280, stk.1, litra a), i nævnte forordning
l)
hvis en CCP i har mere end én misligholdelsesfond, udfører den beregningen i artikel 50a, stk. 2, for hver misligholdelsesfond separat.
Artikel 50c
Indberetning af data
1. For så vidt angår artikel 308 i forordning (EU) nr.575/2013 skal en CCP oplyse de clearingmedlemmer, som er institutter, og deres kompetente myndigheder om følgende:
a)
den hypotetiske kapital (KCCP)
b)
summen af de indbetalte bidrag (DFCM)
c)
de indbetalte finansielle ressourcer, som den - ved lov eller på grundlag af kontraktmæssig aftale med clearingmedlemmerne - er forpligtet til at anvende til at dække tab som følge af et eller flere clearingmedlemmers misligholdelse, inden den anvender de resterende clearingmedlemmers bidrag til misligholdelsesfonden (DFCCP)
d)
det samlede antal clearingmedlemmer (N)
e)
koncentrationsfaktoren (β), som omhandlet i artikel 50d
f)
summen af alle ved aftale forpligtede bidrag
.Hvis CCP'en har mere end én misligholdelsesfond, indberetter den de data, der anføres i første afsnit, for hver misligholdelsesfond separat.
2. CCP'en underretter de clearingmedlemmer, som er institutter, mindst én gang hvert kvartal eller hyppigere, hvis det kræves af de kompetente myndigheder for nævnte clearingmedlemmer.
3. EBA udarbejder udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder med henblik på at præcisere følgende:
a)
den ensartede model med henblik på den i stk. 1 omhandlede indberetning
b)
hyppigheden af og datoerne for den i stk. 2 omhandlede indberetning
c)
de situationer, hvor den kompetente myndighed for et institut, der fungerer som clearingmedlem, kan kræve en hyppigere indberetninger end de i litra b) nævnte.
EBA forelægger disse udkast til gennemførelsesmæssige tekniske standarder for Kommissionen senest den 1. januar 2014.
Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage de i første afsnit omhandlede gennemførelsesmæssige tekniske standarder i overensstemmelse med artikel 15 i forordning (EU) nr. 1093/2010.
Artikel 50d
Beregning af specifikke poster, som CCP'en indberetter
Med henblik på artikel 50c gælder følgende:
a)
hvis en CCP i henhold til bestemmelserne skal anvende en del af eller alle sine finansielle ressourcer parallelt med dens clearingmedlemmers indbetalte bidrag på en måde, som gør disse ressourcer lig med et clearingmedlems indbetalte bidrag for så vidt angår, hvordan de dækker de tab, der er påført af CCP'en som følge af et eller flere clearingmedlemmers misligholdelse eller insolvens, lægger CCP'en et beløb svarende til nævnte ressourcer til de samlede indbetalte bidrag (DFCM)
b)
hvis en CCP i henhold til bestemmelserne skal anvende en del af eller alle sine finansielle ressourcer til at dække tab som følge af et eller flere clearingmedlemmers misligholdelse, når den har opbrugt misligholdelsesfonden, men inden den indkalder ved kontrakt forpligtede bidrag fra clearingmedlemmerne, skal CCP'en lægge de tilsvarende yderligere finansielle ressourcer
til de samlede indbetalte bidrag (DF) som følger: .
c)
en CCP skal beregne koncentrationsfaktoren (β) efter følgende formel:
hvor
PCEred,i
=
det reducerede tal for potentiel fremtidig krediteksponering for alle en CCP's kontrakter and transaktioner med clearingmedlem i;
PCEred,1
=
det reducerede tal for potentiel fremtidig krediteksponering for alle en CCP's kontrakter og transaktioner med det clearingmedlem, der har den største PCEred -værdi.
PCEred,2
=
det reducerede tal for potentiel fremtidig krediteksponering for alle en CCP's kontrakter og transaktioner med det clearingmedlem, der har den næststørste PCEred-værdi
(38) EUT L 176, 27.6.2013, p. 1."" 						
2)
Artikel 11, stk. 15, litra b) udgår
3)
I artikel 89 indsættes følgende stykke:
"5a. Indtil 15 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen for den seneste af de elleve reguleringsmæssige tekniske standarder omtalt i stk. 3, slutningen af første afsnit, eller indtil der i henhold til artikel 14 er truffet en afgørelse om tilladelse til en CCP, alt efter hvilken dato der indtræffer først, anvender den pågældende CCP den behandling, der er omhandlet i nærværende stykkes tredje afsnit.
Indtil 15 måneder efter ikrafttrædelsesdatoen for den seneste af de elleve reguleringsmæssige tekniske standarder, der er omhandlet i stk. 3 i slutningen af andet afsnit, eller indtil der i henhold til artikel 25 er truffet en afgørelse om anerkendelse af en CCP, alt efter hvilken dato der indtræffer først, anvender den pågældende CCP den behandling, der er omhandlet i nærværende stykkes tredje afsnit.
Hvis en CCP ikke har en misligholdelsesfond, og den ikke har et bindende arrangement med clearingmedlemmerne, som gør det muligt for den at anvende hele eller en del af initialmargenen, som den har modtaget fra clearingmedlemmerne, som om der var tale om indbetalte bidrag, inkluderer de data, som den skal indberette i overensstemmelse med artikel 50c, stk. 1, det totale beløb af initialmargenen, som den har modtaget fra clearingmedlemmerne (IM).
Fristerne i nærværende stykkes første og andet afsnit kan forlænges med yderligere seks måneder, såfremt Kommissionen har vedtaget den gennemførelsesretsakt, der er omhandlet i artikel 497, stk. 3, i forordning (EU) nr. 575/2013"
ELLEVTE DEL
AFSLUTTENDE BESTEMMELSER
Artikel 521
Ikrafttrædelse og anvendelsesdato
1. Denne forordning træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
2. Denne forordning anvendes fra den 1. januar 2014, med undtagelse af:
a)
artikel 8, stk. 3, artikel 21 og artikel 451, stk. 1, som finder anvendelse fra den 1. januar 2015
b)
artikel 413, stk. 1, som finder anvendelse fra den 1. januar 2016
c)
de bestemmelser i denne forordning, der pålægger ESA'erne at forelægge Kommissionen udkast til tekniske standarder, og de bestemmelser i denne forordning, der tillægger Kommissionen beføjelser til at vedtage delegerede retsakter eller gennemførelsesretsakter, som finder anvendelse fra den 31 December 2014.
Denne forordning er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
Udfærdiget i Bruxelles, den 26. juni 2013.
NAŘÍZENÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) č. 575/2013
ze dne 26. června 2013
o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky a o změně nařízení (EU) č. 648/2012
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s řádným legislativním postupem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Deklarace skupiny G-20 ze dne 2. dubna 2009 k posílení finančního systému požaduje mezinárodně konzistentní úsilí zaměřené na posílení transparentnosti, odpovědnosti a regulace prostřednictvím zlepšení kvantity a kvality kapitálu v bankovnictví, jakmile bude zajištěna hospodářská obnova. Deklarace rovněž vyzývá k zavedení doplňujícího měřítka, jež není založeno na riziku a pomůže omezit rostoucí využívání páky v bankovnictví, a k vytvoření rámce pro větší likviditní rezervy. V reakci na pravomoc, kterou jí udělila skupina G-20, se skupina guvernérů centrálních bank a ministrů financí (GHOS) v září roku 2009 dohodla na řadě opatření pro posílení regulace bankovního sektoru. Tato opatření byla schválena vedoucími představiteli skupiny G-20 na pittsburském summitu konaném ve dnech 24.-25. září 2009 a podrobně stanovena v prosinci 2009. V červenci a září roku 2010 vydala skupina GHOS dvě další oznámení o koncepci a kalibraci těchto nových opatření a v prosinci roku 2010 Basilejský výbor pro bankovní dohled zveřejnil konečnou verzi opatření, která je označována jako rámec Basilej III.
(2)
Skupina na vysoké úrovni pro finanční dohled v EU, vedená Jacquesem de Larosièrem (dále jen „de Larosièrova skupina“), vyzvala Unii k vytvoření harmonizovanějšího souboru finančních nařízení. V kontextu budoucí evropské architektury dohledu Evropská rada na svém zasedání ve dnech 18. a 19. června 2009 rovněž zdůraznila potřebu vytvořit jednotný evropský soubor pravidel, který by se vztahoval na všechny úvěrové instituce a investiční podniky na vnitřním trhu.
(3)
Jak se uvádí ve zprávě de Larosièrovy skupiny ze dne 25. února 2009 (dále jen „de Larosièrova zpráva“), „členské státy by měly mít možnost přijímat přísnější vnitrostátní regulační opatření, budou-li to považovat na vnitrostátní úrovni za vhodné pro zajištění finanční stability, pod podmínkou, že budou dodrženy zásady vnitřního trhu a dohodnuté minimální základní normy“.
(4)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí (3) a o jejím výkonu a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (4) byly při několika příležitostech výrazně pozměněny. Mnoho ustanovení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES se vztahuje na úvěrové instituce i investiční podniky. Pro větší přehlednost a za účelem zajištění soudržného uplatňování uvedených ustanovení by měla být tato ustanovení součástí nových legislativních aktů, které se budou vztahovat na úvěrové instituce i investiční podniky, a sice tohoto nařízení a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/36/EU ze dne (5). Pro lepší uživatelskou dostupnost by měla být ustanovení příloh směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES zahrnuta do normativní části směrnice 2013/36/EU a tohoto nařízení.
(5)
Toto nařízení a směrnice 2013/36/EU a by měly společně vytvářet právní rámec přístupu k příslušným činnostem, rámec dohledu a obezřetnostní pravidla pro úvěrové instituce a investiční podniky (dále jen společně „instituce“). Toto nařízení by se tudíž mělo vykládat ve spojení s uvedenou směrnicí.
(6)
Směrnice 2013/36/EU, jejímž právním základem je čl. 53 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), by měla mimo jiné obsahovat ustanovení upravující přístup k činnosti institucí, způsoby jejich správy a řízení a rámec dohledu nad nimi, jako jsou ustanovení upravující udělování povolení k podnikání, nabývání kvalifikované účasti, výkon svobody usazování a volného pohybu služeb, pravomoci příslušných orgánů domovských a hostitelských členských států v tomto ohledu a ustanovení upravující počáteční kapitál a přezkum v rámci dohledu nad institucemi.
(7)
Toto nařízení by mělo mimo jiné obsahovat obezřetnostní požadavky na instituce, které úzce souvisejí s fungováním trhů bankovních a finančních služeb a jejichž účelem je zajistit finanční stabilitu poskytovatelů služeb na těchto trzích i vysokou úroveň ochrany investorů a vkladatelů. Cílem tohoto nařízení je rozhodujícím způsobem přispět k řádnému fungování vnitřního trhu, a proto by mělo vycházet z ustanovení článku 114 Smlouvy o fungování EU vykládaného podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie.
(8)
Směrnice 2006/48/ES a 2006/49/ES, přestože do určité míry harmonizují pravidla členských států v oblasti obezřetnostního dohledu, zahrnují velký počet možností a alternativ umožňujících členským státům stanovovat přísnější pravidla, než jaká stanoví tyto směrnice. Díky tomu vznikají rozdíly mezi vnitrostátními pravidly, které by mohly ohrožovat přeshraniční poskytování služeb a svobodu usazování, a vytvářet tak překážky pro řádné fungování vnitřního trhu.
(9)
V zájmu právní jistoty a vzhledem k potřebě zajistit rovné podmínky v rámci Unie je pro fungování vnitřního trhu zásadní přijmout jednotný soubor předpisů pro všechny účastníky trhu. Aby nedošlo k narušení trhu a k regulatorní arbitráži, měly by minimální obezřetnostní požadavky zajistit maximální úroveň harmonizace. Přechodná období stanovená v tomto nařízení mají proto pro bezproblémové provádění tohoto nařízení a zabránění nejistotě na trhu klíčový význam.
(10)
S ohledem na práci, kterou Skupina pro zavádění standardů působící v Basilejském výboru pro bankovní dohled vykonává při sledování a přezkumu provádění rámce Basilej III v členských zemích, by Komise měla průběžně, a přinejmenším pokaždé, když Basilejský výbor pro bankovní dohled zveřejnění zprávu o pokroku, předkládat aktualizované zprávy o provádění a rámce Basilej III na vnitrostátní úrovni v dalších hlavních jurisdikcích, včetně posouzení souladu legislativy či předpisů jiných zemí s mezinárodním minimálním standardem, s cílem určit rozdíly, na jejichž základě by mohly vyvstat obavy ohledně rovných podmínek pro všechny.
(11)
Za účelem odstranění překážek pro obchod a narušování hospodářské soutěže způsobeného rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy a za účelem prevence vzniku případných dalších překážek pro obchod a výrazného narušování hospodářské soutěže je tudíž nezbytné přijmout nařízení, které stanoví jednotná pravidla, která se použijí ve všech členských státech.
(12)
Sestavení obezřetnostních požadavků do podoby nařízení by zajistilo, že tyto požadavky budou přímo použitelné. To by zamezilo existenci odlišných vnitrostátních požadavků v důsledku provádění směrnice, a zajistilo tak jednotné podmínky. Toto nařízení by vyžadovalo, aby veškeré instituce dodržovaly stejná pravidla v celé Unii, což by současně posílilo důvěru ve stabilitu institucí, zejména v období krize. Nařízení by rovněž zjednodušilo složitou regulaci a snížilo náklady podniků na plnění požadavků, zejména v případě institucí, které podnikají na přeshraniční bázi, a přispělo k eliminaci narušení hospodářské soutěže. S ohledem na zvláštní povahu trhů s nemovitostmi, pro které jsou charakteristické rozdíly v oblasti hospodářského vývoje a právních systémů, jež jsou specifické pro jednotlivé členské státy, regiony nebo místní oblasti, by měly příslušné orgány mít možnost stanovit vyšší rizikové váhy nebo uplatňovat přísnější kritéria na základě historických dat o selhání a očekávaného vývoje trhu vůči expozicím zajištěným nemovitostmi v určitých oblastech.
(13)
V oblastech, na něž se toto nařízení nevztahuje, například v oblasti dynamického oprávkování, ustanovení o vnitrostátních systémech pro kryté dluhopisy, která se netýkají zacházení s krytými dluhopisy podle pravidel stanovených tímto nařízením, nebo nabývání a držení účastí ve finančním i nefinančním sektoru za účelem nesouvisejícím s obezřetnostními požadavky stanovenými v tomto nařízení, by příslušné orgány nebo členské státy měly mít možnost stanovit vnitrostátní pravidla za předpokladu, že nebudou v rozporu s tímto nařízením.
(14)
Nejdůležitějšími doporučeními, jež byla předložena v de Larosièrově zprávě a později realizována v Unii, bylo vytvoření jednotného souboru pravidel a evropského rámce pro makroobezřetnostní dohled, přičemž cílem kombinace obou těchto prvků zajistit finanční stabilitu. Jednotný soubor pravidel zajišťuje důsledný a ucelený regulační rámec usnadňující fungování vnitřního trhu a zabraňuje vzniku příležitostí k vedení regulatorní arbitráže. V rámci vnitřního trhu s finančními službami se však mohou makroobezřetnostní rizika v mnoha ohledech lišit a vykazovat řadu specifických vnitrostátních rysů vedoucích k viditelným rozdílům, například pokud jde o strukturu a velikost bankovního sektoru ve srovnání s širším hospodářstvím a o úvěrový cyklus.
(15)
Do tohoto nařízení a do směrnice 2013/36/EU byla začleněna řada nástrojů sloužících k předcházení makroobezřetnostním a systémovým rizikům a k jejich snižování, čímž je zajištěna flexibilita a současně je tím zabezpečeno, že využívání těchto nástrojů podléhá patřičné kontrole s cílem nenarušit fungování vnitřního trhu a současně že využívání těchto nástrojů je transparentní a jednotné.
(16)
Kromě nástroje týkajícího se kapitálové rezervy pro krytí systémového rizika, který je uveden ve směrnici 2013/36/EU a u něhož se makroobezřetnostní či systémová rizika týkají jednoho členského státu, by příslušné nebo pověřené orgány dotyčného členského státu měly mít v případě, že je to považováno za účinnější způsob zabránění těmto rizikům, možnost řešit tato rizika prostřednictvím některých zvláštních vnitrostátních makroobezřetnostních opatření. Evropská rada pro systémová rizika (dále jen „ESRB“) zřízená nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (6) a Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro bankovnictví) (dále jen „EBA“ nebo „orgán EBA“)) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (7) by měly mít možnost poskytnout své stanovisko k tomu, zda jsou splněny podmínky pro taková vnitrostátní makroobezřetnostní opatření, a na úrovni Unie by měl existovat mechanismus, který nedovolí v těchto opatřeních pokračovat, jestliže z velmi přesvědčivých důkazů vyplývá, že příslušné podmínky splněny nejsou. Zatímco toto nařízení stanoví jednotná mikroobezřetnostní pravidla pro instituce, v případě makroobezřetnostního dohledu si vzhledem ke svým odborným znalostem a stávající odpovědnosti týkající se finanční stability ponechávají vedoucí úlohu členské státy. Jelikož je v tomto konkrétním případě rozhodnutí přijmout jakákoli vnitrostátní makroobezřetnostní opatření spojeno s určitým vyhodnocováním rizik, jež mohou mít ve svém konečném důsledku vliv na makroekonomickou, fiskální a rozpočtovou situaci v příslušném členském státě, je nezbytné, aby byla Radě v souladu s článkem 291 Smlouvy o fungování EU svěřena pravomoc navržená vnitrostátní makroobezřetnostní opatření na základě návrhu Komise zamítnout.
(17)
Jestliže Komise předloží Radě návrh na zamítnutí vnitrostátních makroobezřetnostních opatření, měla by Rada uvedený návrh neprodleně projednat a rozhodnout, zda vnitrostátní opatření zamítne, či nikoli; hlasovat by se mohlo v souladu s jednacím řádem Rady (8) na žádost některého členského státu nebo Komise. V souladu s článkem 296 Smlouvy o fungování EU by Rada měla své rozhodnutí ve vztahu k podmínkám uvedeným v tomto nařízení v souvislosti s jejím zásahem zdůvodnit. S ohledem na význam makroobezřetnostního a systémového rizika pro finanční trh daného členského státu, a tudíž na potřebu rychlé reakce, je důležité, aby byla lhůta pro takové rozhodnutí Rady stanovena na jeden měsíc.Dojde-li po důkladném posouzení návrhu Komise na zamítnutí navrženého vnitrostátního opatření Rada k závěru, že podmínky stanovené v tomto nařízení pro zamítnutí vnitrostátních opatření nejsou splněny, měla by vždy jasným a jednoznačným způsobem uvést důvody.
(18)
Dokud nedojde k harmonizaci požadavků na likviditu v roce 2015 a harmonizaci pákového poměru v roce 2018, mohou členské státy uplatňovat taková opatření, která považují za vhodná, včetně snižování makroobezřetnostního či systémového rizika v konkrétním členském státě.
(19)
Mělo být možné použít kapitálové rezervy pro krytí systémového rizika nebo individuální opatření přijatá členskými státy za účelem řešení systémových rizik týkajících se těchto členských států na celý bankovní sektor nebo na jedno či více jeho pododvětví ve smyslu pododvětví institucí vykazujících v rámci svých obchodních činností podobné rizikové profily nebo na expozice vůči jednomu či několika hospodářským odvětvím či zeměpisným oblastem daného členského státu v rámci celého bankovního sektoru.
(20)
Pokud pověřené orgány dvou nebo více členských států zjistí tytéž změny ve velikosti systémového nebo makroobezřetnostního rizika, které ohrožuje finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni v každém z těchto členských států a které by podle názoru pověřených orgánů bylo lepší řešit prostřednictvím vnitrostátních opatření, mohou dané členské státy podat Radě, Komisi, ESRB a orgánu EBA společné oznámení. Při podání oznámení Radě, Komis,i ESRB a orgánu EBA předloží příslušné podklady, včetně odůvodnění společného oznámení.
(21)
Komisi by měla být svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci, kterými se schvalují dočasné zvýšení kapitálových požadavků, požadavky na velké expozice a požadavky na zveřejňování informací. Taková ustanovení by měla platit po dobu jednoho roku, pokud Evropský parlament ani Rada do tří měsíců nevysloví proti aktu v přenesené pravomoci námitky. Komise by měla uvést důvody pro použití tohoto postupu. Komise by měla být zmocněna k ukládání přísnějších obezřetnostních požadavků pouze v případě expozic, které vyplývají z vývoje na trhu v rámci Unie nebo mimo Unii, jenž má nepříznivý dopad na všechny členské státy.
(22)
Přezkum nařízení o makroobezřetnostních pravidlech je odůvodněn potřebou, aby Komise mimo jiné posoudila, zda jsou stávající makroobezřetnostní nástroje stanovené v tomto nařízení nebo ve směrnici 2013/36/EU účinné, účelné a transparentní, zda je nutno navrhnout nové nástroje, zda jsou rozsah a případná míra překrývání makroobezřetnostních nástrojů určených k řešení podobných rizik, které jsou stanoveny v tomto nařízení či směrnici 2013/36/EU, přiměřené a jakým způsobem se mezinárodně dohodnuté standardy pro systémově významné instituce a toto nařízení či směrnice 2013/36/EU vzájemně ovlivňují.
(23)
Pokud členské státy přijmou pokyny, které mají obecný význam, zejména v oblastech, kde Komise ještě nepřijala návrhy technických norem, nesmějí být tyto pokyny v rozporu s právními předpisy Unie, ani narušovat jejich uplatňování.
(24)
Toto nařízení nebrání členským státům uložit ve vhodných případech rovnocenné požadavky vůči podnikům, které nespadají do jeho oblasti působnosti.
(25)
Obecné obezřetnostní požadavky stanovené v tomto nařízení doplňují individuální požadavky, o kterých rozhodují příslušné orgány v důsledku svého průběžného dohledu nad jednotlivými institucemi. Škála těchto požadavků na dohled by měla být mimo jiné stanovena ve směrnici 2013/36/EU, neboť příslušné orgány by měly mít možnost uplatnit vlastní úsudek v souvislosti s tím, které požadavky by měly být uloženy.
(26)
Toto nařízení by nemělo mít vliv na schopnost příslušných orgánů ukládat specifické požadavky v rámci procesu dohledu a hodnocení, který stanoví směrnice 2013/36/EU, jež by měly být uzpůsobeny specifickému rizikovému profilu institucí.
(27)
Nařízení(EU) č. 1093/2010 se zaměřuje na zvýšení kvality a jednotnosti vnitrostátního dohledu a posílení kontroly nad skupinami působícími přeshraničně.
(28)
Vzhledem ke zvýšenému počtu úkolů, jimiž toto nařízení a směrnice 2013/36/EU orgán EBA pověřují, by Evropský parlament, Rada a Komise, měly zajistit, aby byly poskytnuty odpovídající lidské a finanční zdroje.
(29)
Nařízení (EU) č. 1093/2010 vyžaduje, aby orgán EBA jednal v rozsahu působnosti směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES. EBA je rovněž povinen jednat v oblasti činností institucí ve vztahu k otázkám, které nejsou přímo upraveny těmito směrnicemi, za předpokladu, že je toto jednání nutné pro zajištění účinného a důsledného uplatňování těchto aktů. Toto nařízení by mělo zohlednit úlohu a funkci orgánu EBA a usnadnit mu výkon jeho pravomocí podle nařízení (EU) č. 1093/2010.
(30)
Po skončení období pozorování a po splnění požadavků na krytí likvidity v plném rozsahu v souladu s tímto nařízením, by Komise měla posoudit, zda by udělení pravomoci orgánu EBA provádět z vlastního podnětu závazné zprostředkování v souvislosti s dosažením společného rozhodnutí příslušnými orgány podle článků 19 a 20 tohoto nařízení usnadnilo praktické vytvoření a fungování jediné podskupiny pro účely likvidity a určení toho, zda jsou splněna kritéria pro zvláštní postup uvnitř skupiny u přeshraničních institucí. Komise by pak tudíž měla v rámci jedné ze svých pravidelných zpráv o činnosti orgánu EBA podle článku 81 nařízení (EU) č. 1093/2010 konkrétně posoudit, zda je třeba orgánu EBA takové pravomoci udělit, a zahrnout výsledky tohoto posouzení do své zprávy doplněné případnými vhodnými legislativními návrhy.
(31)
De Larosièrova zpráva, uvádí, že mikroobezřetnostní dohled nemůže účinně zaručit finanční stabilitu, jestliže patřičně nezohledňuje vývoj, k němuž dochází na makroúrovni, přičemž makroobezřetnostní dohled nemá smysl, pokud nemá určitý dopad na dohled na mikroúrovni.Úzká spolupráce mezi orgánem EBA a ESRB je zásadní, aby byla zajištěna plná účinnost fungování Evropské rady pro systémová rizika a realizace opatření v návaznosti na varování a doporučení, jež vydá. Zejména by orgán EBA měl být schopen předávat ESRB veškeré relevantní informace získané příslušnými orgány v souladu s oznamovacími povinnostmi stanovenými v tomto nařízení.
(32)
S ohledem na zničující dopady poslední finanční krize je obecnými cíli tohoto nařízení povzbuzovat hospodářsky užitečné bankovní činnosti, které slouží obecnému zájmu, a odrazovat od neudržitelných finančních spekulací bez reálné přidané hodnoty. To znamená komplexní reformu způsobů, jakými jsou úspory směrovány do produktivních investic. V zájmu zajištění udržitelného a rozmanitého bankovního prostředí v Unii by příslušné orgány měly být oprávněny uložit vyšší kapitálové požadavky pro systémově významné instituce, které mohou vzhledem ke své obchodní činnosti představovat hrozbu pro světovou ekonomiku.
(33)
Instituce, které drží peníze nebo cenné papíry patřící jejich klientům, musí podléhat rovnocenným finančním požadavkům, aby byly zajištěny rovnocenné záruky pro vkladatele a rovnocenné podmínky hospodářské soutěže pro srovnatelné skupiny institucí.
(34)
Jelikož instituce vstupují na vnitřním trhu do přímé hospodářské soutěže, měly by být požadavky týkající se dohledu rovnocenné v celé Unii, s ohledem na jednotlivé rizikové profily institucí.
(35)
Kdykoliv bude v rámci dohledu třeba určit výši konsolidovaného kapitálu skupiny institucí, měl by se výpočet provést v souladu s tímto nařízením.
(36)
V souladu s tímto nařízením se požadavky na kapitál uplatní na individuálním a konsolidovaném základě, pokud příslušné orgány neuplatňují dohled na individuálním základě v případech, kde to považují za vhodné. Individuální, konsolidovaný a přeshraniční konsolidovaný dohled představují užitečné nástroje při kontrole institucí.
(37)
Pro zajištění odpovídající platební schopnosti institucí uvnitř skupiny je nutné, aby se kapitálové požadavky uplatňovaly na základě konsolidované situace těchto institucí uvnitř skupiny. S cílem zajistit, aby byl kapitál uvnitř skupiny vhodně rozložena aby byl v případě potřeby dostupný na ochranu úspor, měly by kapitálové požadavky platit pro jednotlivé instituce uvnitř skupiny, pokud nelze tohoto cíle účinně dosáhnout jiným způsobem.
(38)
Menšinové podíly plynoucí ze zprostředkujících finančních holdingových společností, které podléhají požadavkům tohoto nařízení na subkonsolidovaném základě, mohou být rovněž způsobilé (v rámci příslušných limitů) pro zařazení do kmenového kapitálu tier 1 skupiny na konsolidovaném základě, neboť kmenový kapitál tier 1 zprostředkující finanční holdingové společnosti, jejž lze přičíst menšinovým podílům, a část téhož kapitálu, již lze přičíst mateřské společnosti, podporují oba na stejné úrovni ztráty jejich dceřiných podniků v případě, že k nim dojde.
(39)
Přesná účetní technika, jež má být použita pro výpočet kapitálu, jeho přiměřenosti rizikům, kterým jsou instituce vystaveny, a pro hodnocení koncentrace expozic, by měla brát zřetel na ustanovení směrnice Rady 86/635/EHS ze dne 8. prosince 1986 o ročních účetních závěrkách a konsolidovaných účetních závěrkách bank a ostatních finančních institucí (9), jež obsahuje některé úpravy sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983 o konsolidovaných účetních závěrkách (10), nebo nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1606/2002 ze dne 19. července 2002 o uplatňování mezinárodních účetních standardů (11) podle toho, kterým z těchto předpisů se řídí účetnictví institucí podle vnitrostátního práva.
(40)
Pro účely zajištění přiměřené platební schopnosti je důležité stanovit kapitálové požadavky, které oceňují aktiva a podrozvahové položky podle stupně rizika.
(41)
Dne 26. června 2004 schválil Basilejský výbor pro bankovní dohled rámcovou dohodu o mezinárodní konvergenci měření kapitálu a kapitálových požadavků („rámec Basilej II“). Ustanovení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES, která toto nařízení přejalo, tvoří ekvivalent k ustanovením rámce Basilej II. Začleněním doplňkových aspektů rámce Basilej III tudíž toto nařízení tvoří ekvivalent k ustanovením rámce Basilej II a III.
(42)
Je nutné přihlédnout k různorodosti institucí v Unii tím, že se vymezí alternativní přístupy k výpočtu kapitálových požadavků na krytí úvěrového rizika, které budou zahrnovat různé úrovně citlivosti vůči riziku a vyžadovat různé stupně propracovanosti. Skutečnost, že se institucím poskytne možnost využít externí ratingy a vlastní odhady jednotlivých parametrů úvěrového rizika, významně zlepšuje citlivost vůči riziku a obezřetnost pravidel týkajících se úvěrového rizika. Instituce by měly být podporovány v tom, aby zaváděly přístupy citlivější vůči riziku. Při vytváření odhadů potřebných k uplatnění přístupů k úvěrovému riziku podle tohoto nařízení by instituce měly zlepšit své procesy měření a řízení úvěrového rizika za účelem zpřístupnění metod určování regulativních kapitálových požadavků, jež odráží povahu, rozsah a složitost postupů jednotlivých institucí. V tomto ohledu by zpracování údajů v souvislosti se vznikem a řízením expozic vůči zákazníkům mělo zahrnovat vývoj a ověřování systémů řízení a měření úvěrového rizika. Tím bude nejen uspokojen legitimní zájem institucí, ale také splněn účel tohoto nařízení, totiž využívání lepších metod měření a řízení rizika a rovněž jejich použití pro účely regulace kapitálu. Bez ohledu na tuto skutečnost vyžadují přístupy citlivější vůči riziku značnou míru odborných znalostí a zdrojů, jakož i vysokou kvalitu a dostatečné množství údajů. Instituce by tudíž předtím, než uplatní tyto přístupy pro účely regulace kapitálu, měly splňovat vysoké standardy. Vzhledem k probíhající práci na zajišťování náležitých mezí v souvislosti s interními modely by Komise měla vypracovat zprávu o možnosti prodloužit platnost úrovně Basilej I, případně spolu s legislativním návrhem.
(43)
Kapitálové požadavky by měly být přiměřené rizikům, na jejichž krytí jsou určeny. Mělo by se v nich odrážet zejména snížení úrovně rizika dané vysokým počtem relativně malých expozic.
(44)
Vzhledem ke své zásadní úloze při zajišťování hospodářského růstu a pracovních míst jsou malé a střední podniky jedním z pilířů hospodářství Unie. Hospodářské oživení a budoucí růst hospodářství Unie ve velké míře závisí na tom, zda budou mít malé a střední podniky usazené v Unii možnost získávat kapitál a financování potřebné k tomu, aby uskutečňovaly investice nezbytné k osvojování nových technologií a zařízení v zájmu zvyšování své konkurenceschopnosti. Vzhledem k omezenému rozsahu alternativních zdrojů financování vnímají malé a střední podniky usazené v Unii důsledky bankovní krize mnohem intenzivněji. Proto je důležité vyplnit stávající mezeru ve financování pro malé a střední podniky a zajistit v současné situaci náležitý tok bankovních úvěrů v jejich prospěch. Kapitálové požadavky na expozice vůči malým a středním podnikům by měly být sníženy uplatněním podpůrného koeficientu ve výši 0,7619, tak aby mohly úvěrové instituce poskytování úvěrů malým a středním podnikům zvýšit. V zájmu dosažení tohoto cíle by úvěrové instituce měly skutečně využívat snížení kapitálových požadavků plynoucí z uplatnění podpůrného koeficientu za výhradním účelem poskytování přiměřeného toku úvěrů malým a středním podnikům usazeným v Unii. Příslušné orgány by měly pravidelně sledovat celkový objem expozic úvěrových institucí vůči malým a středním podnikům a celkový objem kapitálových odpočtů.
(45)
V souladu s rozhodnutím Basilejského výboru pro bankovní dohled, které dne 10. ledna 2011 schválila skupina GHOS, by mělo být možné v okamžiku neživotaschopnosti instituce všechny nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 instituce zcela odepsat nebo zcela převést na kmenový kapitál tier 1. Do práva Unie by měly být v rámci požadavků souvisejících s ozdravnými postupy a řešením problémů úvěrových institucí a investičních podniků zahrnuty právní předpisy nezbytné k zajištění toho, aby kapitálové nástroje podléhaly doplňkovému mechanismu absorpce ztrát. Pokud by do 31. prosince 2015 nebyly přijaty právní předpisy Unie upravující požadavek, aby mohly být kapitálové nástroje zcela a trvale odepsány nebo převedeny na nástroje kmenového kapitálu tier 1 v případě, že daná instituce již není považována za životaschopnou, by Komise měla posoudit, zda by takové ustanovení mělo být zahrnuto do tohoto nařízení, podat o tomto posouzení zprávu a předložit s ohledem na něj vhodné legislativní návrhy.
(46)
Toto nařízení respektuje zásadu proporcionality, protože bere v úvahu zvláště rozdíly mezi institucemi se zřetelem na jejich velikost, rozsah prováděných operací a činností. Respektování zásady proporcionality rovněž znamená, že se pro retailové expozice uznávají co možná nejjednodušší ratingové postupy, a to i v rámci přístupu založeného na interním ratingu (dále jen „přístup IRB“). Členské státy by měly zajistit, aby byly požadavky stanovené v tomto nařízení uplatňovány způsobem odpovídajícím povaze, rozsahu a složitosti rizik, která vyplývají z modelu podnikání a z činností instituce. Komise by měla zajistit, aby akty v přenesené pravomoci, prováděcí akty a regulační a prováděcí technické normy byly v souladu se zásadou proporcionality, a bylo tak zaručeno, že bude toto nařízení uplatňováno přiměřeným způsobem. EBA by proto měl zajistit, aby byly všechny regulační a prováděcí technické normy vypracovány tak, aby byly v souladu se zásadou proporcionality a prosazovaly ji.
(47)
Příslušné orgány by měly věnovat náležitou pozornost případům, u nichž mají podezření, že jsou dotyčné informace považovány za vyhrazené nebo důvěrné proto, aby se zabránilo jejich zpřístupnění. Přestože se instituce může rozhodnout nezveřejnit informace proto, že tyto informace jsou považovány za vyhrazené nebo důvěrné, samotná skutečnost, že jsou informace považovány za vyhrazené nebo důvěrné,by je neměla zbavovat odpovědnosti, jestliže bylo zjištěno, že nepředložení daných informací mělo významný dopad.
(48)
Skutečnost, že se toto nařízení neustále vyvíjí, umožňuje institucím vybrat si ze tří různě složitých přístupů k úvěrovému riziku. S cílem umožnit zejména malým institucím, aby se mohly rozhodnout pro přístup IRB, který je citlivější vůči rizikům, by měla být příslušná ustanovení vykládána tak, že kategorie expozic zahrnují veškeré expozice, které jsou jim v celém tomto nařízení - přímo či nepřímo - postaveny na roveň. Obecným pravidlem je, že by příslušné orgány neměly dávat přednost některému z těchto tří přístupů, pokud jde o postup dohledu, tj. instituce provozující činnost na základě standardizovaného přístupu by neměly pouze z tohoto důvodu podléhat přísnějšímu dohledu.
(49)
Měly by se ve větší míře uznávat techniky snižování úvěrového rizika, a to v rámci pravidel, která zajistí, že platební schopnost nebude ohrožena nesprávným uznáváním. Obvyklé bankovní zajištění ke snižování úvěrových rizik, které je již uplatňováno v jednotlivých členských státech, by se mělo, kdykoliv je to možné, uznávat ve standardizovaném přístupu, ale také v jiných přístupech.
(50)
S cílem zajistit, aby byla rizika a snižování rizik vyplývající ze sekuritizační činnosti a investic institucí řádně zohledňována v rámci kapitálových požadavků pro instituce, je nutno zahrnout pravidla obezřetnostního a vůči riziku citlivého posuzování takové činnosti a takových investic. Za tímto účelem je třeba vytvořit jasnou a ucelenou definici sekuritizace zachycující každou transakci nebo systém transakcí, jimiž je úvěrové riziko související s jednou expozicí či seskupením expozic rozloženo do jednotlivých tranší. Expozice, která vytváří přímou platební povinnost v rámci transakce nebo systému transakcí používaných k financování nebo řízení hmotných aktiv, by neměla být považována za expozici vůči sekuritizaci, a to i když daná transakce nebo daný systém transakcí mají platební povinnosti s různou nadřízeností.
(51)
Kromě dohledu zaměřeného na zajištění finanční stability je třeba mechanismů navržených k posílení a rozvoji účinného dohledu nad případnými bublinami a jejich předcházení, aby byla zajištěna optimální alokace kapitálu s ohledem na makroekonomické výzvy a cíle, zejména pokud jde o dlouhodobé investice do reálné ekonomiky.
(52)
Operační riziko představuje pro instituce významné riziko, a proto musí být kryto kapitálem. Je nutné přihlédnout k různorodosti institucí v Unii tím, že se vymezí alternativní přístupy k výpočtu požadavků na krytí operačního rizika, které budou zahrnovat různé úrovně citlivosti vůči riziku a vyžadovat různý stupeň propracovanosti. Institucím by měly být poskytnuty vhodné pobídky, které by je motivovaly k zavádění přístupů citlivějších vůči riziku. Vzhledem k tomu, že techniky měření a řízení operačního rizika byly vypracovány teprve v poslední době, měla by se pravidla průběžně přezkoumávat, popřípadě aktualizovat, přičemž by se měl brát ohled i na náklady různých linií podnikání a na uznávání technik snižování rizika. Zvláštní pozornost u jednoduchých přístupů pro výpočet kapitálových požadavků na krytí operačního rizika by se měla věnovat zohlednění pojištění.
(53)
Sledování a kontrola expozic instituce by měly být nedílnou součástí dohledu nad ní. Přílišná koncentrace expozic na jednoho klienta nebo jednu ekonomicky spjatou skupinu klientů totiž může způsobit nepřípustné riziko ztráty. Takovou situaci lze hodnotit tak, že je na újmu platební schopnosti instituce.
(54)
Při zjišťování existence ekonomicky spjaté skupiny klientů, a tedy expozic představujících jediné riziko, je rovněž důležité brát v úvahu rizika plynoucí ze společného zdroje významného financování poskytovaného danou institucí, jejich finanční skupinou nebo jejich ekonomicky spjatými stranami.
(55)
Přestože je žádoucí, aby se výpočet hodnoty expozice prováděl na základě výpočtu pro účely kapitálových požadavků, je nicméně vhodné přijmout pravidla sledování velkých expozic bez použití rizikových vah nebo stupňů rizika. Navíc byly techniky snižování úvěrového rizika používané v režimu platební schopnosti navrženy s předpokladem dobře diverzifikovaného úvěrového rizika. V případě velkých expozic, u kterých jde o koncentraci rizika vůči jediné protistraně, není úvěrové riziko dobře diverzifikované. Účinky uvedených technik by proto měly podléhat obezřetnostním ochranným opatřením. V této souvislosti je nutné zajistit faktické obnovení úvěrového zajištění pro účely velkých expozic.
(56)
Vzhledem k tomu, že ztráta vzniklá z expozice vůči instituci může být stejně vážná jako ztráta plynoucí z jakékoli jiné expozice, je nutné na takové expozice nahlížet jako na jakékoli jiné expozice a jako takové je také vykazovat. Pro zmírnění nepřiměřeného dopadu tohoto přístupu na menší instituce bylo zavedeno alternativní kvantitativní omezení. Kromě toho platí výjimka pro velmi krátkodobé expozice spojené s převody peněž, které spočívají v provádění plateb, clearingu, vypořádání a úschově, s cílem usnadnit řádné fungování finančních trhů a související infrastruktury. Tyto služby zahrnují například hotovostní clearing a vypořádání a podobné činnosti pro usnadnění vypořádání. K souvisejícím expozicím patří expozice, které nebylo možno předvídat, a které proto úvěrová instituce plně nekontroluje, mimo jiné bilance mezibankovních účtů vyplývající z plateb klientů, včetně připsaných či odepsaných poplatků a úroků, a další platby za služby pro klienty, stejně jako vydaný či přijatý kolaterál.
(57)
Je důležité sladit zájmy podniků, které úvěry „přebalují“ do obchodovatelných cenných papírů a jiných finančních nástrojů (původci nebo sponzoři), a podniků, které do těchto cenných papírů nebo nástrojů investují (investoři). Za tímto účelem by si původce nebo sponzor měl ponechat významný podíl na podkladových aktivech. Proto je důležité, aby si původci nebo sponzoři zachovali expozici vůči riziku z dotčených úvěrů. Obecně by mělo platit, že sekuritizace by neměla být strukturována způsobem, který umožní vyhnout se uplatnění požadavku na zachování expozice, zejména prostřednictvím struktury poplatků či prémií nebo obojího. Toto zachování expozice by mělo být použitelné ve všech situacích, kdy je použitelná ekonomická podstata sekuritizace bez ohledu na to, jaké právní struktury nebo nástroje jsou použity pro získání této ekonomické podstaty. Zejména v případech, kdy je úvěrové riziko převedeno sekuritizací, by investoři měli přijímat rozhodnutí pouze po provedení náležité hloubkové kontroly, pro niž potřebují přiměřené informace o sekuritizaci.
(58)
Toto nařízení rovněž stanoví, že požadavek na zachování expozice nesmí být uplatňován vícenásobně. U kterékoli sekuritizace postačuje, aby se požadavek vztahoval pouze na původce nebo na sponzora nebo na původního věřitele. Pokud sekuritizace obsahuje jako podkladové transakce jiné sekuritizace, požadavek na zachování expozice by se měl uplatnit pouze na sekuritizaci, která je předmětem investice. Požadavek na zachování expozice by se neměl vztahovat na pohledávky nabyté za úplatu, pokud vyplývají z činnosti podniku, v případě, že jsou převedeny nebo prodány za sníženou cenu za účelem financování této činnosti. Příslušné orgány by měly uplatňovat rizikovou váhu v souvislosti s nesplněním povinnosti provádět hloubkovou kontrolu a řídit rizika, pokud jde o sekuritizaci v případě závažnějších porušení zásad a postupů, které jsou relevantní pro analýzu podkladových rizik. Komise by měla rovněž posoudit, zda by zamezení vícenásobnému uplatňování požadavků na zachování expozice mohlo usnadňovat praktiky pro obcházení požadavku na zachování expozice a zda příslušné orgány pravidla pro sekuritizace účinně vymáhají.
(59)
Za účelem řádného posouzení rizik vyplývajících ze sekuritizovaných expozic u obchodního i investičního portfolia by měla být prováděna hloubková kontrola. Povinnost provádět hloubkovou kontrolu by navíc měla být přiměřená. Postupy hloubkové kontroly by měly přispívat ke zvyšování vzájemné důvěry mezi původci, sponzory a investory. Je proto žádoucí, aby byly řádně zveřejňovány podstatné informace týkající se těchto postupů.
(60)
V případech, kdy je instituce vystavena expozici vůči vlastnímu mateřskému podniku nebo vůči jiným dceřiným podnikům tohoto mateřského podniku, je zapotřebí zvláštní obezřetnosti. Řízení takovýchto expozic institucí by se mělo uskutečňovat zcela samostatně a v souladu se zásadami řádné správy bez ohledu na jakékoliv jiné okolnosti. To je zvlášť důležité v případě velkých expozic a v případech, které se netýkají pouze správy uvnitř skupiny nebo obvyklých transakcí uvnitř skupiny. Příslušné orgány by měly těmto expozicím uvnitř skupiny věnovat zvláštní pozornost. Takové zásady se však nemusí použít, je-li mateřským podnikem finanční holdingová společnost nebo úvěrová instituce, nebo jsou-li jinými dceřinými podniky buď úvěrové či finanční instituce nebo podniky pomocných služeb, pokud se na všechny tyto podniky vztahuje dohled nad úvěrovou institucí na konsolidovaném základě.
(61)
Vzhledem k tomu, že pravidla týkající se kapitálových požadavků jsou citlivá vůči riziku, je žádoucí průběžně přezkoumávat, zda mají významný dopad na hospodářský cyklus. Komise by s přihlédnutím k příspěvku Evropské centrální banky (dálen jen „ECB“) měla o těchto tématech podávat zprávy Evropskému parlamentu a Radě.
(62)
Kapitálové požadavky na obchodníky s komoditami, včetně těch obchodníků, kteří jsou v současné době vyňati z působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů (12), by měly být přezkoumány.
(63)
Liberalizace trhů s plynem a elektřinou je z hospodářského i politického hlediska důležitým cílem Unie. Kapitálové požadavky a další obezřetnostní pravidla, které mají být použity na podniky působící na těchto trzích, by proto měly být přiměřené a neměly by neoprávněně bránit uskutečnění liberalizace. Tento cíl by měl být zohledněn zejména při provádění přezkumu tohoto nařízení.
(64)
Instituce, které investují do resekuritizací, by měly postupovat s náležitou péčí i ve věci podkladových sekuritizací a nesekuritizovaných expozic, které jsou základem výsledných resekuritizací. Instituce by měly posoudit, zda expozice v rámci programů obchodních cenných papírů zajištěných aktivy (ABCP) představují resekuritizované expozice, včetně expozic v rámci programů s přednostními tranšemi obsahujícími samostatná seskupení celých úvěrů, z nichž žádný nepředstavuje sekuritizovanou či resekuritizovanou expozici, a u nichž ochranu jednotlivých investic před první ztrátou poskytuje subjekt prodávající úvěry. Ve druhém ze zmíněných případů by likviditní příslib příslušného seskupení většinou neměla být považována za resekuritizovanou expozici, neboť tento příslib představuje tranši jediného seskupení aktiv (tj. příslušného seskupení celých úvěrů), jež neobsahuje žádné sekuritizované expozice. Oproti tomu úvěrové posílení v rámci celého programu, které by se vztahovalo pouze na některé ze ztrát přesahující ochranu poskytovanou prodávajícím napříč jednotlivými seskupeními, by většinou představovalo tranšování rizika seskupení skládajícího se z většího počtu aktiv a obsahujícího alespoň jednu sekuritizovanou expozici, a bylo by tudíž resekuritizovanou expozicí. Avšak v případě, že je tento program plně financován pomocí jediného druhu obchodního cenného papíru a pokud úvěrové posílení v rámci celého programu nepředstavuje resekuritizaci nebo pokud je obchodní cenný papír plně podporován sponzorující institucí, v důsledku čehož je investor do obchodního cenného papíru fakticky vystaven riziku selhání sponzora namísto rizika spojeného s podkladovým seskupením či podkladovými aktivy, pak by tento obchodní cenný papír neměl být obecně považován za resekuritizovanou expozici.
(65)
Ustanovení o obezřetném oceňování pro obchodní portfolio by měla platit pro všechny nástroje oceňované reálnou hodnotou v obchodním i investičním portfoliu institucí. Mělo by být vyjasněno, že pokud by uplatnění obezřetného oceňování vedlo k nižší zůstatkové hodnotě, než jaká byla původně evidována v účetnictví, měla by být absolutní hodnota rozdílu odečtena od kapitálu.
(66)
Instituce by měly mít možnost volby, zda u sekuritizovaných pozic, jež podle tohoto nařízení obdrží rizikovou váhu 1 250 %, použijí kapitálový požadavek, nebo je odečtou od položek kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na to, zda jsou tyto pozice součástí obchodního či investičního portfolia.
(67)
Instituce, které jsou původci nebo sponzory, by neměly mít možnost obcházet zákaz skryté podpory využitím svých obchodních portfolií k poskytnutí takové podpory.
(68)
Aniž je dotčeno zpřístupňování údajů výslovně požadované tímto nařízením, cílem požadavků na zpřístupnění by mělo být poskytnout účastníkům trhu přesné a komplexní informace ohledně rizikového profilu jednotlivých institucí. Instituce by proto měly být povinny zpřístupňovat doplňující informace, které nejsou výslovně uvedené v tomto nařízení, pokud je takové zpřístupnění nezbytné k naplnění uvedeného cíle. Příslušné orgány by současně měly věnovat náležitou pozornost případům, u nichž mají podezření, že jsou dotyčné informace určitou institucí považovány za vyhrazené nebo důvěrné proto, aby se zabránilo jejich zpřístupnění.
(69)
Pokud externí úvěrové hodnocení sekuritizované pozice zahrnuje účinek zajištění úvěrového rizika poskytovaného investiční institucí samotnou, neměla by mít daná instituce možnost získat prospěch z nižší rizikové váhy vyplývající z tohoto zajištění rizika. Sekuritizovaná pozice by se neměla odečítat od kapitálu, existují-li jiné způsoby určení rizikové váhy v souladu se skutečným rizikem pozice, které takové zajištění úvěrového rizika neberou v úvahu.
(70)
Vzhledem k nedávným špatným výsledkům by standardy interních modelů pro výpočet kapitálových požadavků souvisejících s tržním rizikem měly být zpřísněny. Zejména je třeba doplnit jejich způsob zachycování rizik, pokud jde o úvěrová rizika v obchodním portfoliu. Kromě toho by kapitálové požadavky měly obsahovat složku odpovídající krizovým podmínkám, která by kapitálové požadavky zpřísnila s ohledem na zhoršující se podmínky na trhu a omezila procyklický potenciál. Instituce by měly také provést reverzní zátěžové testy, aby vyzkoušely, které scénáře by mohly ohrozit životaschopnost instituce, s výjimkou případu, kdy mohou prokázat, že takový test je zbytečný. Vzhledem k nedávným konkrétním obtížím, které vznikly při zacházení se sekuritizovanými pozicemi pomocí přístupů založených na interních modelech, by mělo být uznání možnosti institucí modelovat rizika sekuritizace k výpočtu kapitálových požadavků v obchodním portfoliu omezeno a automaticky by měl být pro sekuritizované pozice v obchodním portfoliu povinný standardizovaný kapitálový požadavek.
(71)
Toto nařízení stanoví omezené výjimky pro některé činnosti obchodování s korelací, podle kterých může instituci její orgán dohledu povolit vypočítat komplexní rizikový kapitálový požadavek za předpokladu, že budou dodrženy přísné požadavky. V takových případech by tyto činnosti instituce měly podléhat kapitálovému požadavku rovnajícímu se buď kapitálovému požadavku vypočtenému v souladu s vnitřním postupem, nebo 8 % kapitálového požadavku ke specifickému riziku vypočtenému v souladu se standardizovanou metodou podle toho, který je vyšší. Tyto expozice by neměly podléhat požadavku k dodatečnému riziku, nýbrž by měly být začleněny do měření hodnoty v riziku a do měření stresové hodnoty v riziku
(72)
S přihlédnutím k povaze a objemu neočekávaných ztrát, které instituce během finanční a hospodářské krize utrpěly, je nezbytné dále zlepšovat kvalitu a harmonizaci kapitálu, který musí mít instituce k dispozici. To by mělo zahrnovat zavedení nové definice základních prvků kapitálu, který je k dispozici pro absorpci neočekávaných ztrát v okamžiku, kdy nastanou, vylepšení definice hybridního kapitálu a jednotné změny obezřetnostního dohledu nad kapitálem. Je rovněž zapotřebí výrazně navýšit úroveň kapitálu, včetně nových kapitálových ukazatelů se zaměřením na základní prvky kapitálu, který je k dispozici pro absorpci neočekávaných ztrát v okamžiku, kdy nastanou. Očekává se, že instituce, jejichž akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, by měly splňovat své kapitálové požadavky v souvislosti se základními prvky kapitálu pouze prostřednictvím těchto akcií, které splňují soubor přísných kritérií pro základní kapitálové nástroje a zveřejněné fondy dané instituce. Aby byla odpovídajícím způsobem zohledněna různorodost právních forem institucí působících v Unii, měl by soubor přísných kritérií pro základní kapitálové nástroje zajistit nejvyšší kvalitu základních kapitálových nástrojů pro instituce, jejichž akcie nejsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu. To by nemělo institucím bránit v tom, aby z akcií s diferencovanými hlasovacími právy a akcií bez hlasovacích práv vyplácely rozdělení výnosů, která jsou násobkem výnosů vyplácených z akcií, jež jsou spojeny s relativně větším rozsahem hlasovacích práv, za předpokladu, že jsou bez ohledu na rozsah hlasovacích práv dodržena přísná kritéria pro nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, včetně kritérií týkajících se flexibility výplat, a že v případě výplaty rozdělení výnosu má být tento výnos vyplacen u všech akcií emitovaných danou institucí.
(73)
Existují různé druhy expozic v oblasti financování obchodu, ale některé prvky mají společné: vyznačují se například nízkou hodnotou, krátkým trváním a identifikovatelným zdrojem splácení. Opírají se o pohyb zboží a služeb, který je základem reálné ekonomiky, a většinou podporují malé společnosti při naplňování jejich běžných potřeb, čímž vytvářejí hospodářský růst a pracovní příležitosti. Přítoky a odtoky jsou obvykle vyrovnány, a riziko likvidity je tak omezeno.
(74)
Je vhodné, aby orgán EBA vedl aktuální seznam všech forem kapitálových nástrojů, které jsou v jednotlivých členských státech považovány za nástroje kmenového kapitálu tier 1. EBA by měl z uvedeného seznamu vyřadit nástroje vydané po vstupu tohoto nařízení v platnost, které nesplňují kritéria stanovená v tomto nařízení, nejedná-li se o nástroje státní podpory, a měl by toto vyřazení veřejně oznámit. Jestliže po oznámení Evropského orgánu pro bankovnictví o vyřazení určitého nástroje ze seznamu je daný nástroj nadále uznáván, měl by EBA v plném rozsahu uplatnit své pravomoci, zejména pravomoci, které mu svěřuje článek 17 nařízení (EU) č. 1093/2010 týkající se porušení práva Unie. Připomíná se, že pro přiměřenou reakci na případy nesprávného či nedostatečného uplatňování práva Unie se uplatňuje třístupňový mechanismus, v němž je jako první krok orgán EBA oprávněn vyšetřovat údajné nesprávné či nedostatečné plnění povinností vyplývajících z práva Unie ze strany vnitrostátních orgánů při provádění dohledu a vydat k tomu doporučení. Za druhé, pokud se příslušný vnitrostátní orgán tímto doporučením neřídí, je Komise zmocněna k vydání formálního stanoviska zohledňujícího doporučení orgánu EBA požadujícího po příslušném orgánu, aby přijal nezbytná opatření pro zajištění souladu s právem Unie. Za třetí ve výjimečných případech, v nichž dojde k trvalé nečinnosti dotčeného příslušného orgánu a situaci nebude možné řešit jiným způsobem, je orgán EBA oprávněn přijímat rozhodnutí určená jednotlivým finančním institucím. Kromě toho se připomíná, že podle článku 258 Smlouvy o fungování EU má-li Komise za to, že členský stát nesplnil povinnost, která pro něj ze Smluv vyplývá, může věc předložit Soudnímu dvoru Evropské unie.
(75)
Toto nařízení by nemělo mít vliv na schopnost příslušných orgánů zachovat procesy předběžného schvalování úvěrů u smluv týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a tier 2. V těchto případech mohou být tyto kapitálové nástroje započteny pouze do vedlejšího kapitálu tier 1 a tier 2 instituce, a to poté, co byly tyto schvalovací procesy úspěšně dokončeny.
(76)
Za účelem posílení tržní disciplíny a finanční stability je nezbytné zavést podrobnější požadavky na zpřístupňování formy a povahy regulativního kapitálu a změny obezřetnostního dohledu učiněné proto, aby se zajistilo, že investoři a vkladatelé jsou dostatečně dobře informováni o solventnosti institucí.
(77)
Dále je nezbytné, aby příslušné orgány měly alespoň v souhrnné podobě informace o úrovni rep, půjček cenných papírů a všech formách zatížení aktiv. Tyto informace by měly být příslušným orgánům poskytnuty prostřednictvím zprávy. Po účely posílení disciplíny na trhu by měly existovat přesnější požadavky na zveřejňování rep a půjček cenných papírů.
(78)
Měla by být zavedena nová definice kapitálových a regulativních kapitálových požadavků způsobem, který zohledňuje skutečnost, že existují rozdílné vnitrostátní výchozí body a okolnosti, přičemž úvodní odchylky nových norem by se měly během přechodného období odstranit. Za účelem zajištění řádné kontinuity úrovně kapitálu budou nástroje vydané v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu a před datem uplatňování tohoto nařízení zachovány během přechodného období. Závislost na státní podpoře by měla být v budoucnu co možná nejvíce snížena. Jestliže se však v některých situacích ukáže státní podpora jako nezbytná, mělo by nařízení stanovit rámec pro řešení těchto situací. Nařízení by mělo zejména stanovit, jakým způsobem by se mělo zacházet s kapitálovými nástroji vydanými v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu. Možnost institucí tohoto zacházení využívat by měla podléhat přísným podmínkám. Umožní-li navíc toto zacházení odchýlit se od nových kritérií pro kvalitu kapitálových nástrojů, měly by být tyto odchylky co nejvíce omezeny. V případě stávajících kapitálových nástrojů vydaných v kontextu režimu rekapitalizace podle pravidel pro státní podporu by se mělo zřetelně rozlišovat mezi kapitálovými nástroji, které požadavky tohoto nařízení splňují, a kapitálovými nástroji, které požadavky tohoto nařízení nesplňují. Pro kapitálové nástroje, které požadavky tohoto nařízení nesplňují, by proto mělo toto nařízení stanovit vhodná přechodná ustanovení.
(79)
Směrnice 2006/48/ES vyžadovala, aby úvěrové instituce měly do 31. prosince 2011 k dispozici kapitál, který je vyšší nebo se rovná stanoveným minimálním částkám. Vzhledem k pokračování účinků finanční krize v bankovnictví a k prodloužení přechodných ustanovení týkajících se kapitálu přijatých Basilejským výborem pro bankovní dohled je vhodné na omezenou dobu znovu zavést spodní hranici, dokud nebudou zavedeny dostatečné výše kapitálu v souladu s přechodnými ustanoveními o kapitálu podle tohoto nařízení, která budou postupně zaváděna od data použitelnosti tohoto nařízení až do roku 2019.
(80)
V případě skupin, které zahrnují velké bankovní nebo investiční podniky a pojišťovny, platí zvláštní pravidla stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/87/ES ze dne 16. prosince 2002 o doplňkovém dozoru nad úvěrovými institucemi, pojišťovnami a investičními podniky ve finančním konglomerátu (13), která řeší toto „dvojí započtení“ kapitálu. Směrnice 2002/87/ES vychází z mezinárodně dohodnutých zásad řešení rizik napříč odvětvími. Toto nařízení posiluje způsob použití těchto pravidel finančních konglomerátů na skupiny bank a investičních podniků, aby se zajistilo jejich důrazné a jednotné provádění. Veškeré další nezbytné změny bude řešit přezkum směrnice 2002/87/ES, který má být proveden v roce 2015.
(81)
Finanční krize upozornila na to, že instituce výrazně podcenily úroveň úvěrového rizika protistrany související s OTC deriváty. To přimělo skupinu G-20, aby v září roku 2009 vyzvala k tomu, aby byl u více OTC derivátů prováděn clearing prostřednictvím ústřední protistrany. Zároveň požadovali, aby ty OTC deriváty, u kterých nelze provést clearing centrálně, podléhaly vyšším kapitálovým požadavkům, aby se řádně zohlednila vyšší rizika s nimi spojená.
(82)
Na základě výzvy skupiny G-20 změnil Basilejský výbor pro bankovní dohled podstatným způsobem režim úvěrového rizika protistrany v rámci Basileje III. Očekává se, že rámec Basilej III výrazně navýší kapitálové požadavky související s OTC deriváty a financováním cenných papírů prováděným institucemi a vytvoří důležité pobídky pro instituce pro využívání ústřední protistrany. Dále se očekává, že rámec Basilej III poskytne další pobídky pro posílení řízení rizika pro úvěrové expozice protistrany a zreviduje stávající režim pro řešení expozic úvěrového rizika protistrany vůči ústředním protistranám.
(83)
Instituce by měly mít k dispozici dodatečný kapitál v důsledku rizika úvěrových úprav v ocenění plynoucím z OTC derivátů. Instituce by rovněž měly při výpočtu kapitálových požadavků pro expozice úvěrového rizika protistrany, které pramení z OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vůči některým finančním institucím, používat vyšší korelaci hodnot aktiv. Instituce by rovněž měly být povinny výrazně zlepšit měření a řízení úvěrového rizika protistrany prostřednictvím lepšího ošetření rizik pozitivní korelace, protistran využívajících ve velké míře páky a kolaterálu, společně se souvisejícím posílením v oblastech zpětného a zátěžového testování.
(84)
Obchodní expozice vůči ústředním protistranám obvykle využívají mnohostranného vzájemného započtení a mechanismu sdílení ztrát, jež poskytují ústřední protistrany. Díky tomu je s nimi spojeno velmi nízké úvěrové riziko protistrany, a proto by měly podléhat velmi nízkým kapitálovým požadavkům. Tento požadavek by měl být zároveň kladný, aby se zajistilo, že instituce budou sledovat a monitorovat své expozice vůči ústředním protistranám v rámci řádného řízení rizik a uvědomí si, že ani obchodní expozice vůči ústředním protistranám nejsou bez rizika.
(85)
Fond ústřední protistrany pro riziko selhání představuje mechanismus, který umožňuje sdílení (rozložení) ztrát mezi členy clearingového systému této ústřední protistrany. Použije se v případě, že ztráty, které utrpěla ústřední protistrana po selhání člena clearingového systému, jsou větší než marže a příspěvky člena clearingového systému do fondu pro riziko selhání a jakákoli jiná obrana, kterou může ústřední protistrana použít před tím, než využije příspěvků zbývajících členů clearingového systému do fondu pro riziko selhání. V souvislosti s tím je riziko ztráty spojené s expozicí z příspěvků fondu pro riziko selhání vyšší než riziko spojené s obchodními expozicemi. A proto by tento druh expozic měl podléhat vyššímu kapitálovému požadavku.
(86)
„Hypotetický kapitál“ ústřední protistrany by měl představovat veličinu, která je zapotřebí pro stanovení kapitálového požadavku pro expozice člena clearingového systému na základě jeho příspěvků do fondu ústřední protistrany pro riziko selhání. Neměl by být vnímán jinak. Zejména by neměl být vnímán jako výše kapitálu, který je ústřední protistrana povinna mít k dispozici na základě požadavku příslušného orgánu.
(87)
Přezkum ošetření úvěrového rizika protistrany, a zejména zavedení vyšších kapitálových požadavků pro dvoustranné smlouvy o derivátech za účelem zohlednění vyššího rizika, které tyto smlouvy představují pro finanční systém, je nedílnou součástí úsilí Komise zajistit efektivní, bezpečné a zdravé derivátové trhy. Toto nařízení tudíž doplňuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 648/2012 ze dne 4. července 2012 o OTC derivátech, ústředních protistranách a registrech obchodních údajů (14).
(88)
Komise by měla provést přezkum příslušných výjimek pro velké expozice do 31. prosince 2015. Do výsledku tohoto přezkumu by členské státy měly i nadále mít zachovánu možnost rozhodnout o vynětí některých velkých expozic z těchto pravidel po dostatečně dlouhé přechodné období. Komise přezkoumá, zda by tyto výjimky měly být i nadále uplatňovány podle uvážení nebo na obecnější úrovni a zda rizika spojená s těmito expozicemi jsou ošetřena jinými účinnými způsoby stanovenými v tomto nařízení; vycházet při tom bude z práce vykonané v kontextu přípravy směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/111/ES ze dne 16. září 2009, kterou se mění směrnice 2006/48/ES, 2006/49/ES a 2007/64/ES, pokud jde o banky přidružené k ústředním institucím, některé položky kapitálu, velkou angažovanost, režimy dohledu a krizové řízení (15) a jednání o ní a zohlední rovněž mezinárodní vývoj a vývoj na úrovni Unie v této problematice.
(89)
S cílem zajistit, aby výjimky pro expozice udělované příslušnými orgány neohrozily soudržnost jednotných pravidel trvale stanovených tímto nařízením, by příslušné orgány měly po uplynutí přechodného období a nebude-li k dispozici výsledek uvedeného přezkumu konzultovat orgán EBA, zda je vhodné i nadále využívat výjimky pro určité expozice.
(90)
Roky, které předcházely finanční krizi, byly charakteristické nadměrným nárůstem expozic institucí ve vztahu k jejich kapitálu (páky). Během finanční krize byly instituce donuceny v důsledku ztrát a nedostatku finančních prostředků v krátké době významným způsobem snížit svoji páku. To zesílilo tlaky na snížení cen aktiv, a tím vznikly institucím další ztráty, což následně vedlo k dalšímu snížení jejich kapitálu. V konečném důsledku tato negativní spirála způsobila snížení dostupnosti úvěrů pro reálnou ekonomiku a hlubší a delší krizi.
(91)
Kapitálové požadavky vycházející z rizik jsou zásadní pro zajištění dostatečného kapitálu pro krytí neočekávaných ztrát. Nicméně krize ukázala, že jen tyto požadavky nestačí, aby zabránily institucím podstupovat nadměrné a neudržitelné pákové riziko.
(92)
V září roku 2009 se vedoucí představitelé skupiny G-20 zavázali k vytvoření mezinárodně dohodnutých pravidel, jež budou odrazovat od využívání nadměrné páky. Za tímto účelem podpořili zavedení pákového poměru jako doplňujícího měřítka do rámce Basilej II.
(93)
V prosinci roku 2010 zveřejnil Basilejský výbor pro bankovní dohled pokyny, kterými se stanoví metodika výpočtu pákového poměru. Tato pravidla stanoví období pozorování, které bude probíhat od 1. ledna 2013 do 1. ledna 2017 a během něhož bude monitorován pákový poměr, jeho složky a chování ve vztahu k požadavku založenému na riziku. Na základě výsledků tohoto období pozorování hodlá Basilejský výbor pro bankovní dohled v první polovině roku 2017 učinit případné konečné úpravy definice a kalibrace pákového poměru, aby z něj mohlo být od 1. ledna 2018 učiněno závazné měřítko na základě náležitého přezkumu a kalibrace. Pokyny Basilejského výboru pro bankovní dohled rovněž stanoví od 1. ledna 2015 zpřístupňování informací o pákovém poměru a jeho složkách.
(94)
Pákový poměr představuje nový nástroj pro regulaci a dohled, který má Unie k dispozici. V souladu s mezinárodními dohodami by měl být nejprve zaveden jako doplňkový prvek, který mohou příslušné orgány dohledu dle vlastního uvážení uplatňovat na jednotlivé instituce. Ohlašovací povinnosti institucí by umožnily řádný přezkum a kalibraci, s cílem učinit z něj od 1. ledna 2018 závazné měřítko.
(95)
Při přezkoumávání dopadu pákového poměru na různé modely podnikání by měla být věnována pozornost zejména modelům podnikání, které jsou považovány za modely s malou mírou rizika, jako jsou hypoteční úvěry a specializované úvěry u regionálních vlád, místních orgánů nebo subjektů veřejného sektoru. Na základě získaných údajů a zjištění z přezkumu v rámci dohledu v průběhu období pozorování by měl orgán EBA ve spolupráci s příslušnými orgány vyvinout klasifikaci modelů podnikání a rizik. Na základě patřičné analýzy a rovněž s ohledem na historické údaje nebo zátěžové scénáře by mělo být vyhodnoceno, jaké jsou vhodné úrovně pákového poměru, které zajišťují odolnost příslušných modelů podnikání, a zda by tyto úrovně měly být stanoveny formou minimálních hodnot nebo formou rozpětí. Po skončení období pozorování a kalibrace příslušných úrovní pákového poměru a na základě uvedeného hodnocení může EBA zveřejnit náležitý statistický přezkum pákového poměru, včetně průměrných hodnot a směrodatných odchylek. Po přijetí požadavků na pákový poměr by orgán EBA měl zveřejnit náležitý statistický přezkum pákového poměru týkajícího se stanovených kategorií institucí, včetně průměrných hodnot a směrodatných odchylek.
(96)
Instituce by měly v rámci interního postupu pro hodnocení kapitálové přiměřenosti monitorovat úroveň a změny pákového poměru i pákové riziko. Tento monitoring by měl být součástí procesu přezkumu v rámci dohledu. Zejména po vstupu požadavků na pákový poměr v platnost by měly příslušné orgány monitorovat vývoj daného modelu podnikání a odpovídajícího rizikového profilu, aby byla zajištěna aktuální a řádná klasifikace institucí.
(97)
Pro řádné zásady odměňování mají zásadní význam vhodné struktury správy a řízení, transparentnost a zpřístupňování informací. Instituce by měly zpřístupňovat podrobné informace o svých zásadách a postupech odměňování a z důvodu důvěrnosti o souhrnných částkách za ty pracovníky, jejichž pracovní činnosti mají podstatný vliv na rizikový profil daných institucí, aby tak pro trh zajistily dostatečnou transparentnost struktur odměňování a souvisejícího rizika. Uvedené informace by měly být k dispozici všem zúčastněným stranám. Těmito konkrétními požadavky by neměly být dotčeny obecnější požadavky na zveřejňování údajů týkající se politik odměňování použitelné horizontálně napříč odvětvími. Členským státům by navíc mělo být umožněno požadovat, aby instituce poskytovaly podrobnější informace o odměňování.
(98)
Uznání ratingové agentury jako externí ratingové agentury by nemělo přispívat k dalšímu uzavírání trhu, kterému již nyní dominují tři hlavní společnosti. EBA by spolu s centrálními bankami Evropského systému centrálních bank (dále jen „ESBC“) měl zajistit, aby bylo za externí ratingovou agenturou uznáno více ratingových agentur, aniž by proces uznávání zjednodušily nebo zmírnily nároky, a tímto způsobem otevřít trh dalším společnostem.
(99)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (16) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (17) by měly být plně použity na zpracování osobních údajů pro účely tohoto nařízení.
(100)
Instituce by měly mít k dispozici diverzifikovanou rezervu likvidních aktiv, která mohou použít pro pokrytí potřeby likvidity v období krátkodobého nedostatku likvidity. Vzhledem k tomu, že předem nelze s jistotu vědět, která konkrétní aktiva v každé z kategorií aktiv by mohly šoky následně postihnout, je vhodné podporovat diverzifikovanou a vysoce kvalitní likviditní rezervu sestávající z různých kategorií aktiv. Koncentrace aktiv a přílišná závislost na tržní likviditě vytváří ve finančním sektoru systémové riziko, jemuž je třeba předejít. Během počátečního období pozorování je proto třeba vzít v úvahu širokou škálu kvalitních aktiv, jež budou použita k vymezení požadavku krytí likvidity. Při vytváření jednotné definice likvidních aktiv by se za aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou považovaly podle očekávání přinejmenším vládní dluhopisy a dále kryté dluhopisy obchodované na transparentních trzích s trvalým obratem. Rovněž by bylo vhodné, aby byla do likviditní rezervy zahrnuta bez omezení aktiva odpovídající čl. 416 odst. 1 písm. a) až c). V případě použití těchto zásob likvidity by měly instituce zavést plán pro obnovení zásob likvidních aktiv a příslušné orgány by měly zajistit přiměřenost tohoto plánu a jeho realizaci.
(101)
Zásoby likvidních aktiv by měly být k dispozici neustále pro pokrytí odtoku likvidity. Úroveň potřeby likvidity v období krátkodobého nedostatku likvidity by měla být stanovena standardizovaným způsobem za účelem zajištění jednotného standardu spolehlivosti a rovných podmínek. Je třeba zajistit, aby toto standardizované stanovení nemělo žádné nezamýšlené důsledky pro finanční trhy, poskytování úvěrů a hospodářský růst, a je rovněž třeba přihlédnout k různým obchodním a investičním modelům a prostředí financování institucí v Unii. Proto by požadavek krytí likvidity měl podléhat období pozorování. Na základě výsledků sledování podpořených zprávami orgánu EBA by Komise měla být svěřena pravomoc přijmout akt v přenesené pravomoci, kterým se pro Unii včas zavede podrobný a harmonizovaný požadavek krytí likvidity. Jakýkoli akt v přenesené pravomoci, jehož cílem je zavedení požadavku krytí likvidity, by měl být v zájmu zajištění harmonizace v oblasti úpravy likvidity na celosvětové úrovni srovnatelný s ukazatelem krytí likvidity stanoveným v konečném mezinárodním rámci pro měření, standardy a sledování rizika likvidity vypracovaném Basilejským výborem pro bankovní dohled a zohledňovat specifické podmínky v Unii a v členských státech.
(102)
Za tím účelem by během období pozorování měl orgán EBA přezkoumat a vyhodnotit mimo jiné vhodnost prahové hodnoty 60 % pro první úroveň likvidních aktiv, limit pro přítoky likvidity ve výši 75 % odtoku a postupné zavádění požadavku krytí likvidity z úrovně 60 % od 1. ledna 2015 s postupným zvyšováním na 100 %. Při posuzování jednotné definice zásoby likvidních aktiv a podávání zpráv v této souvislosti by měl orgán EBA ve svých analýzách zohlednit definici vysoce kvalitních likvidních aktiv vypracovanou Basilejským výborem pro bankovní dohled a zohlednit přitom specifické podmínky v Unii a v členských státech. EBA by měl určovat, ve kterých měnách potřeby likvidních aktiv institucí usazených v Unii překračují dostupnost těchto likvidních aktiv v dané měně, ale současně by měl rovněž jednou ročně posoudit, zda by měly být použity výjimky, včetně těch, které jsou určeny v této směrnici. Vedle toho by měl EBA jednou ročně posoudit, zda by měly být ve vztahu ke kterékoli z těchto výjimek, jakož i k výjimkám určeným v tomto nařízení, připojeny další podmínky jejich využití institucemi usazenými v Unii nebo zda by měly být stávající podmínky podrobeny přezkumu. EBA by měl předložit výsledky svých analýz v rámci výroční zprávy pro Komisi.
(103)
V zájmu zvýšení efektivnosti a snížení administrativní zátěže by měl orgán EBA vytvořit soudržný rámec pro podávání zpráv, jenž bude založen na harmonizovaném souboru standardů pro požadavky na likviditu a jenž bude uplatňován v celé Unii. Za tímto účelem by měl orgán EBA vyvinout jednotné formáty pro podávání zpráv a řešení v oblasti informačních technologií, v nichž budou zohledněna ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU. Do okamžiku, než se začnou požadavky na likviditu uplatňovat v plném rozsahu, by měly instituce pokračovat v podávání zpráv podle vnitrostátních požadavků.
(104)
Orgán EBA by měl ve spolupráci s ESRB vydat pokyny k zásadám pro používání zásoby likvidity v krizové situaci.
(105)
Nelze považovat za samozřejmé, že se institucím dostane od jiných institucí náležejících do stejné skupiny podpory likvidity, pokud se budou nacházet v situaci, kdy by obtížně dostály svým platebním závazkům. Nicméně s výhradou splnění přísných podmínek a jednotlivého souhlasu všech zúčastněných příslušných orgánů by příslušné orgány měly mít možnost upustit od uplatňování požadavku krytí likvidity pro jednotlivé instituce a stanovit pro tyto instituce konsolidovaný požadavek, aby jim tak umožnily řídit likviditu centrálně na úrovni skupiny nebo podskupiny.
(106)
Ve stejném duchu, pokud není udělená žádná výjimka, by toky likvidity mezi dvěma institucemi, které jsou součástí stejné skupiny a podléhají dohledu na konsolidovaném základě, měly, až se stane požadavek krytí likvidity závazným opatřením, obdržet preferenční sazby přítoku a odtoku pouze v takových případech, kdy byly zavedeny všechny nezbytné záruky. Takové zvláštní preferenční zacházení by mělo být úzce vymezeno a podmíněno splněním řady přísných a objektivních podmínek. Ke zvláštnímu postupu pro určitý tok uvnitř skupiny by mělo být přistoupeno po určení konkrétní úrovně přítoků a odtoků mezi institucí a protistranou pomocí metodiky využívající objektivní kritéria a parametry. Na základě výsledků sledování podpořených zprávou orgánu EBA by na Komisi měla být případně přenesena pravomoc, přijímat akty v přenesené pravomoci s cílem stanovit tyto případy zvláštního postupu uvnitř skupiny, metodiku i objektivní kritéria, kterými jsou tyto případy podmíněny, jakož i podmínky společného rozhodování při posuzování těchto kriterií, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity.
(107)
Dluhopisy, které v Irsku emitovala National Asset Management Agency (NAMA), jsou zvláště důležité pro ozdravění irského bankovnictví a jejich emise byla předem odsouhlasena členskými státy a schválena Komisí jako státní podpora ve formě podpůrného opatření zavedeného s cílem odstranit z rozvah některých úvěrových institucí znehodnocená aktiva. Emise těchto dluhopisů, jakožto přechodné opatření podporované Komisí a ECB, je nedílnou součástí restrukturalizace irského bankovního systému. Irská vláda poskytla záruku za tyto dluhopisy, které tak jsou pro měnové orgány způsobilým kolaterálem. Komise by se měla zabývat specifickými mechanismy pro zachování právních účinků u převoditelných aktiv, které emitovaly nebo za které se zaručily subjekty se schválením Unie, pokud jde o státní podporu, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity. V této souvislosti by Komise měla zohlednit skutečnost, že institucím, které požadavky krytí likvidity vypočítávají podle tohoto nařízení, by mělo být do prosince roku 2019 dovoleno zahrnovat prioritní dluhopisy emitované NAMA mezi aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou.
(108)
Podobně dluhopisy, které emitovala španělská Společnost pro správu aktiv, jsou zvláště důležité pro ozdravění španělského bankovnictví a představují přechodné opatření, které podpořila Komise a Evropská centrální banka a které je nedílnou součástí restrukturalizace španělského bankovního systému. Vzhledem k tomu, že emise těchto dluhopisů je stanovena v Memorandu o porozumění o podmíněnosti politik v oblasti finančního sektoru, podepsaném Evropskou komisí a španělskými orgány dne 23. července 2012, a že převod aktiv musí schválit Evropská komise jako opatření státní podpory zavedené s cílem odstranit z rozvah některých úvěrových institucí znehodnocená aktiva, a v míře, v jaké jsou tyto dluhopisy zaručeny španělskou vládou a jsou způsobilým kolaterálem pro měnové orgány. Komise by se měla zabývat specifickými mechanismy pro zachování právních účinků u převoditelných aktiv, které emitovaly nebo za které se zaručily subjekty se schválením Unie, pokud jde o státní podporu, a to jako součást aktů v přenesené pravomoci, které přijímá podle tohoto nařízení k upřesnění požadavku krytí likvidity. V této souvislosti by Komise měla zohlednit skutečnost, že institucím, které požadavky krytí likvidity vypočítávají podle tohoto nařízení, by mělo být přinejmenším do prosince roku 2023 dovoleno zahrnovat prioritní dluhopisy španělské Společnosti pro správu aktiv mezi aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou.
(109)
Na základě zpráv, které má EBA předložit, a při přípravě návrhu aktu v přenesené pravomoci týkajícího se požadavků na likviditu by Komise měla rovněž zvážit, zda by se tímto způsobem mělo zacházet také s prioritními dluhopisy emitovanými právními subjekty podobnými jako NAMA v Irsku nebo španělská Společnost pro správu aktiv, jež byly vytvořeny za stejným účelem a jsou zvláště důležité pro ozdravění bankovnictví v jakémkoli jiném členském státě, a to v míře, v jaké jsou tyto dluhopisy zaručeny ústřední vládou příslušného členského státu a jsou způsobilým kolaterálem pro měnové orgány.
(110)
Při vypracovávání návrhů regulačních technických norem určujících metody měření dodatečného odtoku by měl orgán EBA zvážit jako jednu z metod tohoto měření standardizovaný přístup zpětného pohledu.
(111)
Do zavedení ukazatele čistého stabilního financování (NSFR) jako závazného minimálního standardu by instituce měly dodržovat obecné povinnosti financování. Obecná povinnost financování by neměla představovat požadavek na určitý poměr. Pokud bude do zavedení NSFR prostřednictvím vnitrostátního ustanovení zaveden ukazatel stabilního financování jako minimální standard,měly by instituce tento minimální standard odpovídajícím způsobem splňovat.
(112)
Kromě krátkodobé potřeby likvidity by si instituce rovněž měly vytvořit struktury financování, které jsou v dlouhodobém horizontu stabilní. V prosinci roku 2010 se Basilejský výbor pro bankovní dohled dohodl na povýšení ukazatele čistého stabilního financování (Net Stable Funding Ratio, NSFR) na minimální standard k 1. lednu 2018, a dále se dohodl na zavedení přísných postupů vykazování za účelem monitorování tohoto ukazatele během přechodného období a bude pokračovat v přezkumu dopadů těchto standardů na finanční trhy, poskytování úvěrů a hospodářský růst, přičemž bude podle potřeby řešit případné nezamýšlené důsledky. Tím Basilejský výbor pro bankovní dohled schválil, že NSFR bude podléhat období pozorování a bude zahrnovat doložku o přezkumu. V tomto kontextu by orgán EBA měl na základě zpráv, které vyžaduje toto nařízení, posoudit způsob navržení požadavku stabilního financování. Na základě tohoto posouzení by Komise měla předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu a případně vhodné návrhy pro zavedení takového požadavku do roku 2018.
(113)
Nedostatky ve správě a řízení společnosti v řadě institucí přispěly k nadměrnému a neopatrnému riskování v bankovním sektoru, které vedlo k selhání jednotlivých institucí a k systémovým problémům.
(114)
Aby bylo možno monitorovat postupy správy a řízení institucí a zlepšit disciplínu na trhu, měly by instituce zveřejňovat systémy správy a řízení společnosti. Jejich vedoucí orgány by měly schvalovat a zveřejňovat prohlášení, které ujistí veřejnost o dostatečnosti a účinnosti těchto systémů.
(115)
S cílem zohlednit různorodost modelů podnikání institucí na vnitřním trhu by určité dlouhodobé strukturální požadavky, jako jsou ukazatel čistého stabilního financování a pákový poměr, měly být pečlivě posouzeny s cílem podpořit škálu řádných bankovních struktur, které slouží a měly by i nadále sloužit hospodářství Unie.
(116)
Pro zajištění trvalého poskytování finančních služeb domácnostem a firmám je struktura stabilního financování nezbytná. Dlouhodobé toky financování ve finančních systémech založených na bankách v mnoha členských státech se mohou obecně vyznačovat odlišnými charakteristikami oproti tokům zavedeným na jiných mezinárodních trzích. Mimoto mohly být v jednotlivých členských státech vytvořeny specifické struktury financování, jejichž cílem je zajistit stabilní financování dlouhodobých investic, včetně decentralizovaných bankovních struktur pro směrování likvidity či specializovaných cenných papírů krytých hypotečními úvěry, s kterými se obchoduje na vysoce likvidních trzích či jsou vítanou investicí pro dlouhodobé investory. Tyto strukturální faktory by měly být pečlivě zváženy. Za tímto účelem je tedy zásadní, aby poté, co budou finalizovány mezinárodní standardy, EBA a Evropská rada pro systémová rizika na základě požadavku na podávání zpráv stanoveného tímto nařízením vyhodnotily, jakým způsobem by měl být požadavek stabilního financování koncipován, přičemž plně zohlední různorodost struktur financování v rámci bankovního trhu v Unii.
(117)
Aby bylo zajištěno postupné sbližování mezi úrovní kapitálu a obezřetnostními úpravami definice kapitálu v Unii a definice kapitálu stanovené v tomto nařízení v průběhu přechodného období, měly by být kapitálové požadavky obsažené v tomto nařízení zaváděny postupně. Je nezbytné zajistit, aby toto postupné zavádění bylo v souladu s posíleními, která v nedávné době uskutečnily členské státy s ohledem na požadované úrovně kapitálu a definici kapitálu, která v členských státech platí. Proto by během přechodného období měly příslušné orgány v rámci definované spodní a horní meze stanovit, jak rychle je třeba zavést požadovanou úroveň kapitálu a obezřetnostní úpravy, které stanoví toto nařízení.
(118)
Aby byl zajištěn plynulý přechod od odlišných obezřetnostních úprav, které v současné době členské státy používají, na soubor obezřetnostních úprav stanovený v tomto nařízení, měly by příslušné orgány mít možnost během přechodného období i nadále v omezené míře požadovat, aby instituce prováděly obezřetnostní úpravy kapitálu, které se od tohoto nařízení liší.
(119)
Aby instituce měly dostatek času na splnění nových požadovaných úrovní a vyhovění definici kapitálu, měly by být některé kapitálové nástroje, které nesplňují definici kapitálu stanovenou v tomto nařízení, postupně v období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2021 odstraňovány. Dále by některé nástroje podporované státem měly po omezené období být uznávány v plném rozsahu jako součást kapitálu. Emisní ážio související s položkami považovanými podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES za kapitál by mělo být dále za určitých podmínek považováno za kmenový kapitál tier 1.
(120)
S cílem zajistit postupný přechod na jednotná pravidla týkající se zpřístupňování informací ze strany institucí v zájmu poskytnutí přesných a komplexních údajů ohledně rizikového profilu jednotlivých institucí účastníkům trhu, měly by být požadavky pro zpřístupňování informací zaváděny postupně.
(121)
S cílem přihlédnout k vývoji na trhu a zkušenostem s uplatňováním tohoto nařízení by Komise měla Evropskému parlamentu a Radě předložit zprávy, spolu s případnými legislativními návrhy, o možných dopadech kapitálových požadavků na hospodářský cyklus, minimálních kapitálových požadavků pro expozice ve formě krytých dluhopisů, velkých expozic, požadavků na likviditu, páku, expozic vůči převedenému úvěrovému riziku, úvěrového rizika protistrany a metody původní expozice, retailových expozic, definice použitelného kapitálu a úrovně uplatňování tohoto nařízení.
(122)
Prvotním smyslem právního rámce pro úvěrové instituce by mělo být zajistit fungování základních služeb pro reálnou ekonomiku a současně omezit riziko morálního hazardu. Jedním z hlavních nástrojů na podporu tohoto cíle by mohlo být strukturální oddělení činnosti retailového a investičního bankovnictví v rámci bankovní skupiny. Žádné ustanovení současného regulačního rámce by proto nemělo bránit tomu, aby byla zavedena opatření, kterými by bylo toto oddělení uskutečněno. Komise by měla provést analýzu otázky strukturálního oddělení v Unii a předložit zprávu Evropskému parlamentu a Radě a připojit k ní v případě potřeby legislativní návrhy.
(123)
Podobně by za účelem ochrany vkladatelů a zachování finanční stability členské státy měly mít rovněž možnost přijímat strukturální opatření, na jejichž základě by úvěrové instituce povolené v daném členském státě musely snížit své expozice vůči různým právním subjektům v závislosti na jejich činnostech a bez ohledu na to, kde jsou tyto činnosti prováděny. Avšak jelikož by tato opatření mohla mít nepříznivý dopad v podobě roztříštěnosti vnitřního trhu, měla by být schválena pouze s výhradou přísných podmínek platných do doby, než vstoupí v platnost právní akt, jenž bude taková opatření výslovně harmonizovat.
(124)
Za účelem upřesnění požadavků stanovených v tomto nařízení by měla být na Komisi přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o technické úpravy tohoto nařízení k vyjasnění definic pro zajištění jednotného uplatňování tohoto nařízení nebo k zohlednění vývoje na finančních trzích; k přizpůsobení terminologie a znění definic terminologii a znění definic použitých v pozdějších relevantních aktech; ke změnám ustanovení tohoto nařízení o kapitálu v důsledku vývoje účetních standardů nebo práva Unie, nebo s ohledem na sbližování postupů v oblasti dohledu; k rozšíření seznamu kategorií expozic pro účely standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích; k provedení úprav určitých hodnot ve vztahu k těmto kategoriím expozic s cílem zohlednit účinky inflace; k úpravě seznamu a klasifikace podrozvahových položek; a k úpravě specifických ustanovení a technických kritérií pro zacházení s úvěrovým rizikem protistrany, pro standardizovaný přístup a přístup IRB, pro snižování úvěrového rizika, pro sekuritizaci, pro operační riziko, tržní riziko, likviditu, páku a pro zpřístupňování informací s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích nebo vývoj účetních standardů nebo práva Unie, nebo s ohledem na sbližování postupů v oblasti dohledu a měření rizik a s ohledem na výsledky přezkumu v různých oblastech souvisejících s oblastí působnosti směrnice 2004/39/ES.
(125)
Na Komisi by dále měla být přenesena pravomoc přijímat akty v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o dočasné snížení úrovně kapitálu nebo rizikových vah vymezených v tomto nařízení s cílem zohlednit zvláštní okolnosti; vyjasnit vynětí některých expozic z působnosti ustanovení o velkých expozicích obsažených v tomto nařízení; upřesnit částky nezbytné pro výpočet kapitálových požadavků pro obchodní portfolio s ohledem na vývoj v hospodářské a měnové oblasti; upravit kategorie investičních podniků, kterým lze povolit určité výjimky z požadovaných úrovní kapitálu s ohledem na vývoj na finančních trzích; vyjasnit požadavek, aby investiční podniky měly k dispozici kapitál odpovídající jedné čtvrtině jejich fixních režijních nákladů za předchozí rok za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto nařízení; stanovit prvky kapitálu, od nichž by se měly odečíst podíly na nástrojích příslušných subjektů držené institucí; zavést dodatečná přechodná ustanovení týkající se ošetření pojistně-matematických zisků a ztrát při měření penzijních závazků z definovaných požitků u institucí. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni Při přípravě a vypracovávání aktů v přenesené pravomoci by Komise měla zajistit, aby byly příslušné dokumenty předány současně, včas a vhodným způsobem Evropskému parlamentu a Radě.
(126)
V souladu s prohlášením č. 39 k článku 290 Smlouvy o fungování EU, by Komise měla v souladu se zavedenými postupy pokračovat v konzultacích odborníků jmenovaných členskými státy při vypracovávání svých návrhů aktů v přenesené pravomoci v oblasti finančních služeb.
(127)
Technické normy v oblasti finančních služeb by měly zajistit soulad, jednotné podmínky a přiměřenou ochranu vkladatelů, investorů a spotřebitelů v celé Unii. Vzhledem k vysoce odborným znalostem, jimiž EBA disponuje, by bylo účinné a vhodné pověřit tento orgán vypracováním návrhů regulačních a prováděcích technických norem, které nevyžadují politická rozhodnutí, a jejich předložením Komisi. EBA by měl při vypracovávání návrhu technických norem zajistit účinné administrativní postupy a postupy podávání zpráv. Formáty zpráv musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností institucí.
(128)
Komise by měla přijmout návrhy regulačních technických norem vypracované orgánem EBA v oblastech vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí, určitých kapitálových nástrojů, obezřetnostních úprav, odpočtů od kapitálu, dodatečných kapitálových nástrojů, menšinových podílů, pomocných bankovních služeb, řešení úpravy o úvěrové riziko, pravděpodobnosti selhání, ztrátovostí ze selhání, přístupů k rizikovému vážení aktiv, sbližování postupů dohledu, likvidity a přechodných kapitálových ujednání prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci podle článku 290 Smlouvy o fungování EU a v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010. Je obzvláště důležité, aby Komise v rámci přípravné činnosti vedla odpovídající konzultace, a to i na odborné úrovni.. Komise a EBA by měly zajistit, aby tyto standardy a požadavky mohly všechny dotčené instituce uplatňovat způsobem, který je přiměřený povaze, rozsahu a složitosti těchto institucí a jejich činností.
(129)
Provedení některých aktů v přenesené pravomoci stanovených v tomto nařízení, jako jsou akty v přenesené pravomoci týkající se požadavků krytí likvidity, může mít potenciálně výrazný dopad na dohlížené instituce a na reálnou ekonomiku. Komise by měla zajistit, aby Evropský parlament a Rada byly vždy dobře informovány o důležitém vývoji na mezinárodní úrovni a o aktuálním uvažování v rámci Komise v dostatečném předstihu před zveřejněním aktů v přenesené pravomoci.
(130)
Komise by měla být dále zmocněna k přijímání prováděcích technických norem vypracovaných orgánem EBA, pokud jde o konsolidaci, společná rozhodnutí, podávání zpráv, zpřístupňování informací, expozice zajištěné zástavním právem nebo obdobnou jistotou, posuzování rizik, přístupy k rizikovému vážení aktiv, rizikové váhy a specifikace některých expozic, zacházení s opcemi a opčními listy, pozice v akciových nástrojích a měnové pozice, používání interních modelů, páku a podrozvahové položky, prostřednictvím prováděcích aktů podle článku 291 Smlouvy o fungování EU a v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010 prováděcích technických norem.
(131)
Vzhledem stupni podrobnosti a množství regulačních technických norem, jež mají být přijaty podle tohoto nařízení, je třeba v případech, kdy Komise přijímá regulační technickou normu, která je totožná s návrhem regulační technické normy předloženým orgánem EBA, případně prodloužit o jeden měsíc lhůtu, v níž mohou Evropský parlament nebo Rada vznést vůči některé regulační technické normě námitku,. Cílem Komise by navíc mělo být přijmout regulační technické normy včas, a umožnit tak Evropskému parlamentu a Radě plně využít možnosti kontroly, vzhledem k objemu a složitosti regulačních technických norem a podrobnostem jednacího řádu Evropského parlamentu a Rady, jejich harmonogramu činností a složení.
(132)
V zájmu zajištění vysoké míry transparentnosti by měl orgán EBA zahájit konzultace týkající se návrhů technických norem uvedených v tomto nařízení. EBA a Komise by měly začít co nejdříve s přípravou zpráv o požadavcích na likviditu a páku, jak stanoví toto nařízení.
(133)
V zájmu zajištění jednotných podmínek provádění tohoto nařízení by Komisi měly být svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (18).
(134)
S odkazem na článek 345 SFEU, který stanoví, že Smlouvy se nijak nedotýkají úpravy vlastnictví uplatňované v členských státech toto nařízení nezvýhodňuje ani nediskriminuje druhy vlastnictví spadající do oblasti působnosti tohoto nařízení.
(135)
Evropský inspektor ochrany údajů byl konzultován v souladu s čl. 28 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 a vydal stanovisko (19).
(136)
Nařízení (EU) č. 648/2012 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno,
PŘIJALY TOTO NAŘÍZENÍ:
ČÁST PRVNÍ
OBECNÁ USTANOVENÍ
HLAVA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICE
Článek 1
Oblast působnosti
Toto nařízení stanoví jednotná pravidla týkající se obecných obezřetnostních požadavků, které musí instituce podléhající dohledu podle směrnice 2013/36/EU splňovat v souvislosti s tímto:
a)
s kapitálovými požadavky týkajícími se zcela vyčíslitelných, jednotných a standardizovaných prvků úvěrového rizika, tržního rizika, operačního rizika a vypořádacího rizika;
b)
s požadavky na omezení velkých expozic;
c)
s požadavky na likviditu týkajícími se zcela vyčíslitelných, jednotných a standardizovaných prvků rizika likvidity, a to po vstupu aktu v přenesené pravomoci uvedeného v článku 460 v platnost;
d)
s požadavky na podávání zpráv, které se týkají písmen a), b) a c) a páky;
e)
požadavky na zveřejňování informací.
Toto nařízení neupravuje požadavky na zveřejňování uložené příslušným orgánům v oblasti obezřetnostní regulace a dohledu nad institucemi, které jsou stanoveny ve směrnici 2013/36/EU.
Článek 2
Pravomoci dohledu
Pro účely zajišťování souladu s tímto nařízením mají příslušné orgány pravomoci a dodržují postupy stanovené ve směrnici 2013/36/EU.
Článek 3
Uplatnění přísnějších požadavků ze strany institucí
Toto nařízení institucím nebrání v tom, aby držely kapitál a jeho složky v míře přesahující požadavky tohoto nařízení nebo aby uplatňovaly opatření, která jsou přísnější než požadavky tohoto nařízení.
Článek 4
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
1)
„úvěrovou institucí“ podnik, jehož činnost spočívá v přijímání vkladů nebo jiných splatných peněžních prostředků od veřejnosti a poskytování úvěrů na vlastní účet;
2)
„investičním podnikem“ osoba ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 1 směrnice 2004/39/ES, která podléhají požadavkům stanoveným v uvedené směrnici, s výjimkou:
a)
úvěrových institucí,
b)
místních podniků,
c)
podniků, které nemají povolení poskytovat doplňkovou službu uvedenou v bodě 1 oddíle B přílohy I směrnice 2004/39/ES a které poskytují pouze jednu nebo několik investičních služeb a činností uvedených v bodech 1, 2, 4 a 5 oddílu A přílohy I uvedené směrnice, které nesmějí držet peníze nebo cenné papíry patřící jejich klientům, a které z toho důvodu nemohou být nikdy dlužníky svých klientů;
3)
„institucí“ úvěrová instituce nebo investiční podnik;
4)
„místním podnikem“ podnik, který obchoduje na vlastní účet na trzích finančních futures či opcí nebo jiných derivátů a na hotovostních trzích s jediným účelem zajistit pozice na trzích derivátů nebo který obchoduje na účty jiných členů uvedených trhů, za které ručí členové clearingového systému týchž trhů, přičemž odpovědnost za zajištění plnění smluv uzavřených takovýmto podnikem nesou členové clearingového systému týchž trhů;
5)
„pojišťovnou“ pojišťovna ve smyslu čl. 13 bodu 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/138/ES ze dne 25. listopadu 2009 o přístupu k pojišťovací a zajišťovací činnosti a jejím výkonu (Solventnost II) (20);
6)
„zajišťovnou“ zajišťovna ve smyslu čl. 13 bodu 4 směrnice 2009/138/ES;
7)
„subjektem kolektivního investování“ subjekt kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP)ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (21), včetně, není-li stanoveno jinak, subjektů ze třetích zemí vykonávajících obdobné činnosti, které podléhají dohledu podle práva Unie nebo právních předpisů třetí země, která uplatňuje požadavky v oblasti dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii; alternativní investiční fond ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/61/EU ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (22), nebo mimounijní alternativní investiční fond ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) uvedené směrnice;
8)
„subjektem veřejného sektoru“: nekomerční správní subjekt, který je odpovědný ústřední vládě, regionální vládě nebo místním orgánům nebo orgánům, které vykonávají stejné funkce jako regionální vláda a místní orgány, nebo nekomerční podnik, který je vlastněn nebo zřízen a financován ústřední vládou, regionální vládou nebo místními orgány, který má výslovné dohody o zárukách, včetně subjektů s vlastní správou, jež se řídí právními předpisy a jsou pod veřejným dohledem;
9)
„vedoucím orgánem“ vedoucí orgán ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 7 směrnice 2013/36/EU;
10)
„vrcholným vedením“ vrcholné vedení ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 9 směrnice 2013/36/EU;
11)
„systémovým rizikem“ systémové riziko ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 10 směrnice 2013/36/EU;
12)
„rizikem modelu“ riziko modelu ve smyslu čl. 3 odst. 1 bodu 11 směrnice 2013/36/EU;
13)
původcem“ subjekt, který:
a)
byl ať již samostatně nebo prostřednictvím spřízněných subjektů přímo či nepřímo subjektem smlouvy zakládající závazky nebo potenciální závazky dlužníka či potenciálního dlužníka, čímž došlo k sekuritizaci expozice,
b)
na vlastní účet nakupuje expozice od třetí strany a pak je sekuritizuje;
14)
„sponzorem“ instituce, která není původcem a která vytváří a spravuje program obchodních cenných papírů zajištěných aktivy nebo jiný sekuritizační systém, v jehož rámci nakupuje expozice od třetích stran;
15)
„mateřským podnikem“:
a)
mateřský podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
b)
pro účely hlavy VII oddílu II kapitol 3 a 4 a hlavy VIII směrnice 2013/36/EU a části páté tohoto nařízení mateřský podnik ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, který fakticky uplatňuje dominantní vliv nad jiným podnikem;
16)
„dceřiným podnikem“:
a)
dceřiný podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
b)
dceřiný podnik ve smyslu čl. 1 odst. 1 směrnice 83/349/EHS a jakýkoli podnik, nad nímž mateřský podnik fakticky uplatňuje dominantní vliv.
Dceřiné podniky dceřiných podniků se rovněž považují za dceřiné podniky podniku, který je jejich původním mateřským podnikem;
17)
„pobočkou“ provozovna bez právní subjektivity, jež tvoří součást instituce a jež přímo provádí všechny nebo některé operace tvořící podstatu činnosti institucí;
18)
„podnikem pomocných služeb“ podnik, jehož hlavní činností je vlastnictví nebo správa nemovitostí, řízení služeb zpracování dat nebo podobné činnosti, kterými napomáhá hlavní činnosti jedné nebo více institucí;
19)
„společností spravující aktiva“ společnost spravující aktiva ve smyslu čl. 2 bodu 5 směrnice 2002/87/ES a správce alternativního investičního fondu ve smyslu směrnice 2011/61/EU včetně, není-li stanoveno jinak, subjektů ze třetích zemí vykonávajících obdobné činnosti, které podléhají právním předpisům třetí země, která uplatňuje požadavky v oblasti dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii;
20)
„finanční holdingovou společností“ finanční instituce, jejíž dceřiné podniky jsou buď výlučně, nebo převážně institucemi nebo finančními institucemi, přičemž alespoň jeden z nich je institucí, a která není smíšenou finanční holdingovou společností;
21)
„smíšenou finanční holdingovou společností smíšená finanční holdingová společnost ve smyslu čl. 2 bodu 15 směrnice 2002/87/ES;
22)
„holdingovou společností se smíšenou činností“ mateřský podnik, který není finanční holdingovou společností ani institucí ani smíšenou finanční holdingovou společností a mezi jehož dceřiné podniky patří alespoň jedna instituce;
23)
„pojišťovnou ze třetí země“ pojišťovna ze třetí země ve smyslu čl. 13 bodu 3 směrnice 2009/138/ES;
24)
„zajišťovnou ze třetí země“ zajišťovna ze třetí země ve smyslu čl. 13 bodu 6 směrnice 2009/138/ES;
25)
„uznaným investičním podnikem z třetí země“ podnik, který splňuje všechny tyto podmínky:
a)
odpovídá definici investičního podniku, kdyby byly usazeny v Unii,
b)
je povolen ve třetí zemi,
c)
podléhá a vyhovuje pravidlům obezřetnosti považovaným příslušnými orgány alespoň za stejně přísné, jako jsou pravidla stanovená tímto nařízením nebo směrnicí 2013/36/EU;
26)
„finanční institucí“ podnik jiný než instituce, jehož hlavní činností je nabývání účastí nebo výkon jedné nebo více činností uvedených v bodech 2 až 12 a v bodě 15 přílohy I směrnice 2013/36/EU, včetně finanční holdingové společnosti, smíšené finanční holdingové společnosti, platební instituce ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu (23) a společnosti spravující aktiva, avšak nezahrnuje pojišťovací holdingové společnosti a pojišťovací holdingové společnosti se smíšenou činností ve smyslu čl. 212 odst. 1 písm. g) směrnice 2009/138/ES;
27)
„subjektem finančního sektoru“:
a)
instituce;
b)
finanční instituce;
c)
podnik pomocných služeb zahrnutý do konsolidované finanční situace dané instituce;
d)
pojišťovna;
e)
pojišťovna ze třetí země;
f)
zajišťovna;
g)
zajišťovna ze třetí země;
h)
pojišťovací holdingová společnost;
i)
holdingová společnost se smíšenou činností
j)
pojišťovací holdingová společnost se smíšenou činností ve smyslu čl. 212 odst. 1 písm. g) směrnice 2009/138/ES;
k)
podnik vyňatý z oblasti působnosti směrnice 2009/138/ES v souladu s článkem 4 uvedené směrnice;
l)
podnik třetí země, jehož hlavní činnost je srovnatelná s činností jednoho ze subjektů uvedených v písmenech a) až k) výše;
28)
„mateřskou institucí v členském státě“ instituce v členském státě, která má dceřiný podnik ve formě instituce nebo finanční instituce nebo drží v takové instituci nebo finanční instituci účast a zároveň sama není dceřiným podnikem jiné instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
29)
„mateřskou institucí v EU“ mateřská instituce v členském státě, která není dceřiným podnikem jiné instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
30)
„mateřskou finanční holdingovou společností v členském státě“ finanční holdingová společnost, která sama není dceřiným podnikem instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
31)
„mateřskou finanční holdingovou společností v EU“ mateřská finanční holdingová společnost v členském státě, která není dceřiným podnikem instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem jiné finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
32)
„mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v členském státě“ smíšená finanční holdingová společnost, která sama není dceřiným podnikem instituce povolené v témže členském státě ani dceřiným podnikem finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v témže členském státě;
33)
„mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU“ mateřská smíšená finanční holdingová společnost v členském státě, která není dceřiným podnikem instituce povolené v kterémkoli členském státě ani dceřiným podnikem jiné finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti zřízené v kterémkoli členském státě;
34)
„ústřední protistranou“ ústřední protistrana ve smyslu čl. 2 bodu 1 nařízení (EU) č. 648/2012;
35)
„účastí“ účast ve smyslu první věty článku 17 čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností (24) nebo přímé či nepřímé vlastnictví nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu podniku;
36)
„kvalifikovanou účastí“ přímá nebo nepřímá kapitálová investice do podniku, která představuje 10 % či více kapitálu nebo hlasovacích práv nebo která dává možnost podstatně ovlivňovat řízení tohoto podniku;
37)
„kontrolou“ vztah mezi mateřským a dceřiným podnikem ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS, nebo podle příslušných účetních standardů, kterým instituce podléhá podle nařízení (ES) č. 1606/2002, nebo podobný vztah mezi jakoukoli fyzickou nebo právnickou osobou a podnikem;
38)
„úzkým propojením“ stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob spojeny jedním z těchto způsobů:
a)
účastí ve formě vlastnictví, přímého nebo kontrolou, nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu některého podniku,
b)
kontrolou,
c)
trvalou vazbou obou nebo všech osob k jedné a téže třetí osobě vztahem kontroly;
39)
„ekonomicky spjatou skupinou klientů“ jakákoli následující situace:
a)
dvě nebo více fyzických či právnických osob, které, není-li prokázán opak, představují jediné riziko, neboť jedna z nich má přímou či nepřímou kontrolu nad druhou osobou nebo ostatními osobami;
b)
dvě nebo více fyzických či právnických osob, mezi nimiž neexistuje vztah kontroly uvedený v písmenu a), avšak na které je nutno pohlížet jako na osoby představující jediné riziko, neboť jsou vzájemně propojeny tak, že pokud by se jedna z nich dostala do finančních obtíží, zejména obtíží s financováním nebo se splácením, druhá osoba nebo všechny ostatní osoby by se pravděpodobně také ocitly v obtížích s financováním nebo se splácením.
Bez ohledu na písmena a) a b) pokud má ústřední vláda přímou kontrolu nad více než jednou fyzickou nebo právnickou osobou nebo je s nimi přímo propojena, skupina sestávající z ústřední vlády a všech fyzických či právnických osob přímo nebo nepřímo kontrolovaných podle písmene a) nebo propojených podle písmene b) nesmí být považována za ekonomicky spjatou skupinu klientů. Existence ekonomicky spjaté skupiny klientů tvořené ústřední vládou a dalšími fyzickými nebo právnickými osobami může být namísto toho posuzována zvlášť pro každou z osob přímo kontrolovaných podle písmene a) nebo přímo propojených podle písmene b) nebo všech fyzických a právnických osob, které jsou touto osobou podle písmene a) kontrolovány nebo s touto osobou podle písmene b) propojeny, a to včetně ústřední vlády. Totéž platí v případě regionálních vlád nebo místních orgánů, na něž se vztahuje čl. 115 odst. 2;
40)
„příslušnými orgánem“ veřejný orgán nebo subjekt oficiálně uznaný vnitrostátními právními předpisy, který je podle vnitrostátního práva oprávněn vykonávat dohled nad institucemi jako součást systému dohledu fungujícího v daném členském státě;
41)
„orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě“ příslušný orgán odpovědný za výkon dohledu na konsolidovaném základě nad mateřskými institucemi v EU a institucemi kontrolovanými mateřskými finančními holdingovými společnostmi v EU nebo mateřskými smíšenými finančními holdingovými společnostmi v EU;
42)
„povolením“ dokument vystavený orgány v jakékoliv formě, jímž se uděluje právo vykonávat činnost;
43)
„domovským členským státem“ členský stát, v němž byla instituce povolena;
44)
„hostitelským členským státem“ členský stát, v němž má instituce pobočku nebo v němž poskytuje služby;
45)
„centrálními bankami ESCB“ národní centrální banky, které jsou členy Evropského systému centrálních bank (ESCB), a Evropská centrální banka (ECB);
46)
„centrálními bankami“ centrální banky ESCB a centrální banky ve třetích zemích;
47)
„konsolidovanou situací“ situace vyplývající z uplatnění požadavků tohoto nařízení podle části první hlavy II kapitoly 2 na jednu instituci, jako kdyby tato instituce společně s jedním nebo více jinými subjekty tvořila jednu jedinou instituci;
48)
„konsolidovaným základem“ spojení „na základě konsolidované situace“;
49)
„subkonsolidovaným základem“ na základě konsolidované situace mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti po vyloučení určité podskupiny subjektů nebo na základě konsolidované situace mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti, která není poslední mateřskou institucí, finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností;
50)
„finančními nástroji“:
a)
smlouvy, kterými vzniká finanční aktivum jedné smluvní straně a současně finanční závazek nebo nástroj vlastního kapitálu druhé smluvní straně;
b)
nástroje uvedené v části C přílohy I směrnice 2004/39/ES;
c)
derivátové finanční nástroje;
d)
primární finanční nástroje;
e)
hotovostní nástroje.
Nástroje uvedené v písmenech a), b) a c) jsou finančními nástroji, pouze pokud se jejich hodnota odvozuje od ceny podkladového finančního nástroje nebo jiné podkladové položky, sazby nebo indexu;
51)
„počátečním kapitálem“ výše a druhy kapitálu uvedené v článku 12 směrnice 2013/36/EU pro úvěrové instituce a v hlavě IV uvedené směrnice pro investiční podniky;
52)
„operačním rizikem“ riziko ztráty, které vyplývá z nedostatků či selhání vnitřních procesů, osob a systémů nebo z vnějších událostí, a zahrnuje právní riziko;
53)
„rizikem rozmělnění“ riziko, že se výše pohledávky sníží peněžním nebo nepeněžním plněním poskytnutým dlužníkovi;
54)
„pravděpodobností selhání (PD)“ pravděpodobnost selhání protistrany během jednoho roku;
55)
„ztrátovostí ze selhání (LGD)“ poměr mezi ztrátou z expozice z důvodu selhání protistrany a částkou dlužnou v okamžiku selhání;
56)
„konverzním faktorem“ poměr mezi dosud nevyčerpanou částkou příslibu, která by mohla být vyčerpána, a tudíž by byla nesplacena v okamžiku selhání, a dosud nevyčerpanou částkou příslibu, přičemž se rozsah příslibu stanoví podle doporučeného limitu, pokud nedoporučený limit není vyšší;
57)
„snižováním úvěrového rizika“ technika, kterou instituce používá ke snižování úvěrového rizika spojeného s expozicí nebo expozicemi, které si nadále ponechává;
58)
„majetkovým zajištěním úvěrového rizika“ technika snižování úvěrového rizika, při níž snížení úvěrového rizika spojeného s expozicí instituce vyplývá z práva dané instituce v případě selhání protistrany nebo v případě jiné předem určené úvěrové události týkající se protistrany realizovat, obdržet, přivlastnit si nebo zadržet určitá aktiva nebo částky nebo snížit hodnotu expozice na částku nebo ji nahradit částkou, která představuje rozdíl mezi hodnotou této expozice a hodnotou pohledávky za institucí;
59)
„osobním zajištěním úvěrového rizika“ technika snižování úvěrového rizika, při níž snížení úvěrového rizika spojeného s expozicí instituce vyplývá ze závazku třetí strany zaplatit částku v případě selhání dlužníka nebo v případě jiné předem určené úvěrové události;
60)
„hotovostním nástrojem“ vkladní list, dluhopis včetně krytého dluhopisu nebo jakýkoli jiný nepodřízený nástroj, který instituce vydala, za který již obdržela úplnou úhradu a který musí bezpodmínečně proplatit v jeho nominální hodnotě;
61)
„sekuritizací“ transakce nebo systém transakcí, jímž je úvěrové riziko související s jednou expozicí či seskupením expozic rozloženo do jednotlivých tranší, přičemž:
a)
finanční toky v rámci této transakce nebo systému transakcí závisejí na kvalitě expozice či seskupení expozic;
b)
podřízenost tranší určuje rozložení ztrát v průběhu transakce nebo systému transakcí;
62)
„sekuritizovanou pozicí“ expozice v sekuritizaci;
63)
„resekuritizací“ sekuritizace, u níž je riziko spojené s podkladovým seskupením expozic rozděleno do tranší a alespoň jedna z podkladových expozic je sekuritizovanou pozicí;
64)
„resekuritizovanou pozicí“ expozice v resekuritizaci;
65)
„úvěrovým posílením“ smluvní ujednání, na jehož základě dojde ke zvýšení úvěrové kvality pozice v sekuritizaci oproti kvalitě, kterou by pozice měla bez takového posílení, včetně posílení provedeného zařazením tranší, které jsou v sekuritizaci podřízenější, nebo jinými typy zajištění úvěrového rizika;
66)
„sekuritizační jednotkou pro speciální účel“ svěřenecký nebo jiný subjekt, který není institucí a je zřízen za účelem provedení jedné či více sekuritizací, jeho činnost je omezena na úkony, které jsou nezbytné k dosažení uvedeného cíle, jeho struktura je navržena tak, aby zajistila oddělení závazků tohoto subjektu od závazků původce, a držitelé účasti v tomto subjektu ji mohou volně vyměňovat nebo zastavovat;
67)
„tranší“ smluvně vytvořený segment úvěrového rizika souvisejícího s expozicí nebo více expozicemi, přičemž pozice v tomto segmentu představuje větší nebo menší úvěrové riziko než stejně velká pozice v jakémkoli jiném segmentu, aniž by se přihlíželo k zajištění úvěrového rizika, které držitelům pozic v daném segmentu nebo v jiných segmentech přímo poskytly třetí strany;
68)
„tržním oceněním“ ocenění pozic pomocí uzavíracích cen, které jsou snadno k dispozici a které jsou získávány z nezávislých zdrojů, včetně burzovních cen, cen z obrazovek či kotací od několika renomovaných nezávislých brokerů;
69)
„oceněním pomocí modelu“ jakékoli ocenění, které musí být stanoveno prostřednictvím srovnávacího standardu, extrapolováno či jinak vypočteno z jednoho či více tržních vstupů;
70)
„nezávislým ověřováním cen“ postup, jímž se pravidelně ověřuje přesnost a nezávislost tržních cen či vstupů pro oceňování pomocí modelu;
71)
„použitelným kapitálem“ součet:
a)
kapitálu tier 1 uvedeného v článku 25;
b)
kapitálu tier 2 uvedeného v článku 71, který je roven nejvýše jedné třetině kapitálu tier 1;
72)
„uznanou burzou“ burza, která splňuje všechny tyto podmínky:
a)
je regulovaným trhem;
b)
má clearingový mechanismus, v jehož rámci smlouvy uvedené v příloze II podléhají požadavkům na denní aktualizaci marží, které podle názoru příslušných orgánů poskytují vhodnou ochranu;
73)
„zvláštními penzijními výhodami“ vyšší penzijní výhody poskytované institucí podle jejího uvážení pracovníkovi jako součást pohyblivé složky jeho odměny, které nezahrnují kumulované nároky pracovníka získané v souladu s podmínkami zaměstnaneckého penzijního systému dané společnosti;
74)
„zástavní hodnotou nemovitosti“ hodnota nemovitosti stanovená obezřetným posouzením budoucí prodejnosti nemovitosti s ohledem na její trvalé a dlouhodobé vlastnosti, obvyklé a místní podmínky trhu, stávající využití a jiná možná vhodná využití;
75)
„obytnou nemovitostí“ obytný prostor, který obývá vlastník nebo nájemce tohoto obytného prostoru nebo družstevník v bytových družstvech, jako jsou například bytová družstva ve Švédsku;
76)
„tržní hodnotou“ v případě nemovitostí odhadovaná částka, za kterou by měla být nemovitost v den ocenění po řádném uvedení na trh převedena mezi dobrovolným kupujícím a dobrovolným prodávajícím v nezávislém vztahu, přičemž obě strany jednají vědomě, obezřetně a bez donucení;
77)
„použitelným účetním rámcem“ účetní standardy, kterým instituce podléhá podle nařízení (ES) č. 1606/2002 nebo směrnice 86/635/EHS;
78)
„jednoletým poměrem selhání“ poměr mezi počtem selhání, k nimž došlo během období jednoho roku před datem T, a počtem dlužníků zařazených do daného stupně nebo seskupení jeden rok před tímto datem;
79)
„spekulativním financováním nemovitostí“ půjčky poskytnuté pro účely pořízení, technické přípravy nebo výstavby nemovitosti nebo v souvislosti s těmito činnostmi nebo pro účely takové nemovitosti nebo v souvislosti s ní, s cílem dalšího prodeje se ziskem;
80)
„financováním obchodu“ financování včetně záruk spojené s výměnou zboží a služeb prostřednictvím finančních produktů s pevnou krátkodobou splatností obecně kratší než jeden rok bez automatického obnovování;
81)
„státem podporovanými vývozními úvěry“ půjčky či úvěry k financování vývozu zboží a služeb, pro něž státní vývozní úvěrová agentura poskytuje záruky, pojištění nebo přímé financování;
82)
repem“ a „reverzním repem“ jakákoli dohoda, v rámci níž instituce nebo její protistrana převádí cenné papíry nebo komodity nebo zaručené právní nároky k jednomu z následujícího:
a)
k cenným papírům nebo komoditám, pokud uvedenou záruku poskytuje uznaná burza, která je držitelem práv k těmto cenným papírům nebo komoditám, a pokud dohoda instituci nedovoluje určitý cenný papír nebo komoditu převést nebo zastavit najednou více než jedné straně, se současným závazkem zpětného odkupu těchto cenných papírů nebo komodit,
b)
k náhradním cenným papírům či komoditám stejného druhu za stanovenou cenu k datu, které je určeno nebo má být určeno převodcem, přičemž u instituce, jež cenné papíry či komodity prodává, jde o repo, a u instituce, jež cenné papíry či komodity kupuje, jde o reverzní repo;
83)
„repo obchodem“ jakákoli transakce uskutečněná na základě dohody, která odpovídá definici pro repo nebo reverzní repo;
84)
„prostým repem“ transakce zpětného odkupu aktiva v případě jednoho nekomplexního aktiva nebo podobných nekomplexních aktiv, na rozdíl od koše aktiv;
85)
pozicemi drženými se záměrem obchodovat“ tyto pozice:
a)
vlastní pozice a pozice vyplývající z poskytování služeb klientům a z tvorby trhu;
b)
pozice držené pro opětovný prodej v krátkodobém horizontu;
c)
pozice držené se záměrem využít skutečných nebo očekávaných krátkodobých cenových rozdílů mezi kupní a prodejní cenou nebo jiných výkyvů v ceně či úrokové sazbě;
86)
„obchodním portfoliem“ veškeré pozice ve finančních nástrojích a komoditách, jež instituce drží se záměrem obchodovat, nebo s cílem zajistit pozice držené se záměrem obchodovat;
87)
„mnohostranným systémem obchodování“ mnohostranný systém obchodování ve smyslu čl. 4 bodu 15 směrnice 2004/39/ES;
88)
„způsobilou ústřední protistranou“ ústřední protistrana povolená v souladu s článkem 14 nařízení (EU) č. 648/2012 nebo uznaná v souladu s článkem 25 uvedeného nařízení;
89)
„fondem pro riziko selhání“ fond zřízený ústřední protistranou v souladu s článkem 42 nařízení (EU) č. 648/2012 a používaný v souladu s článkem 45 uvedeného nařízení;
90)
„předfinancovaným příspěvkem do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany příspěvek do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany, který je splacen institucí;
91)
„obchodní expozicí“ současná expozice člena clearingového systému variační marži, kterou má obdržet, ale dosud neobdržel, a potenciální budoucí expozice člena clearingového systému nebo klienta ústřední protistrany vyplývající z transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. a) až e), jakož i počáteční marže;
92)
„regulovaným trhem“ regulovaný trh ve smyslu čl. 4 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
93)
„pákou“ relativní objem aktiv instituce, jejích podrozvahových závazků a podmíněných závazků zaplatit, dodat nebo poskytnout kolaterál, včetně závazků plynoucích z přijatých prostředků, učiněných příslibů, derivátů či rep, avšak s výjimkou závazků, které lze vymáhat pouze v případě likvidace instituce, v poměru ke kapitálu instituce;
94)
„rizikem nadměrné páky“ riziko, které vyplývá ze zranitelnosti instituce z důvodu páky nebo podmíněných pák, jež mohou vyžadovat nezamýšlenou korekci jejího obchodního plánu, včetně prodeje aktiv v tísni, který by mohl vést ke ztrátám či k úpravám ocenění jejích zbývajících aktiv;
95)
„úpravou o úvěrové riziko“ objem specifických a obecných rezerv na krytí úvěrových ztrát pro úvěrová rizika, který byl vykázán v účetní závěrce instituce v souladu s použitelným účetním rámcem;
96)
„vnitřním zajištěním“ pozice, která podstatně kompenzuje složky rizika mezi pozicemi nebo skupinami pozic v obchodním a investičním portfoliu;
97)
„referenčním závazkem“ závazek použitý pro účely stanovení vypořádací hodnoty úvěrového derivátu;
98)
„externí ratingovou agenturou“ ratingová agentura, které je registrována nebo certifikována v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (25), nebo centrální banka vydávající ratingy, jež jsou z působnosti nařízení (ES) č. 1060/2009 vyňaty;
99)
„určenou externí ratingovou agenturou“ externí ratingová agentura určená institucí;
100)
„kumulovaný ostatní úplný výsledek hospodaření“ má stejný význam jako v mezinárodním účetním standardu IAS 1 použitelném podle nařízení (ES) č. 1606/2002;
101)
„primárním kapitálem“ primární kapitál ve smyslu článku 88 směrnice 2009/138/ES;
102)
„položkami kapitálu tier 1 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 1 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 1 uvedené směrnice;
103)
„položkami vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, pokud jsou tyto položky zařazeny do kapitálu tier 1 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 1 uvedené směrnice a jejich zahrnutí je omezeno akty v přenesené pravomoci přijatými v souladu s článkem 99 uvedené směrnice;
104)
„položkami kapitálu tier 2 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 2 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 2 uvedené směrnice;
105)
„položkami kapitálu tier 3 pojišťovny“ položky primárního kapitálu podniků, na něž se vztahují požadavky směrnice 2009/138/ES, které jsou zařazeny do kapitálu tier 3 ve smyslu směrnice 2009/138/ES v souladu s čl. 94 odst. 3 uvedené směrnice;
106)
„odložené daňové pohledávky“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
107)
„odloženými daňovými pohledávkami závislými na budoucím zisku“ odložené daňové pohledávky, jejichž budoucí hodnotu lze realizovat pouze v případě, že instituce v budoucnu vytvoří zdanitelný zisk;
108)
„odložené daňové závazky“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
109)
„aktivy penzijního fondu definovaných požitků“ se rozumějí aktiva penzijního fondu definovaných požitků, případně plánu, po snížení o částku závazků tohoto fondu nebo plánu;
110)
„rozdělením výnosů“ výplata dividend nebo úroků v jakékoli podobě;
111)
„finanční podnik“ má stejný význam jako v čl. 13 bodu 25 písm. b) a d) směrnice 2009/138/ES;
112)
„rezervní fond na všeobecná bankovní rizika“ má stejný význam jako v článku 38 směrnice 86/635/EHS
113)
„goodwill“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
114)
„nepřímou kapitálovou investicí“ jakákoli expozice vůči zprostředkujícímu subjektu, který má expozici v kapitálových nástrojích vydaných subjektem finančního sektoru, jestliže by se při trvalém odpisu kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru ztráta, která by instituci v důsledku toho vznikla, podstatně nelišila od ztráty, která by instituci vznikla z přímé kapitálové investice do těchto kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru;
115)
„nehmotná aktiva“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci a zahrnují goodwill;
116)
„jinými kapitálovými nástroji“ kapitálové nástroje vydané subjekty finančního sektoru, které nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 ani za položky kapitálu tier 1 pojišťovny, položky vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny, položky kapitálu tier 2 pojišťovny nebo položky kapitálu tier 3 pojišťovny;
117)
„ostatními fondy“ fondy ve smyslu použitelného účetního rámce, které musí být zveřejněny podle tohoto použitelného účetního rámce a nezahrnují částky již zahrnuté do kumulovaného ostatního úplného výsledku hospodaření nebo nerozděleného zisku;
118)
„kapitálem“ součet kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2;
119)
„kapitálovými nástroji“ kapitálové nástroje vydané institucí, které lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2;
120)
„menšinovým podílem“ objem kmenového kapitálu tier 1 dceřiného podniku instituce, jenž lze přiřadit fyzickým nebo právnickým osobám jiným, než jsou ty, které byly zahrnuty do obezřetnostní konsolidace dané instituce;
121)
„zisk“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
122)
„vzájemnou účastí“ situace, kdy instituce drží kapitálové nástroje nebo jiné kapitálové nástroje vydané subjekty finančního sektoru a tyto subjekty současně drží kapitálové nástroje vydané institucí;
123)
„nerozděleným ziskem“ zisky a ztráty z předchozích období po započtení hospodářského výsledku podle použitelného účetního rámce;
124)
„emisní ážio“ má stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
125)
„přechodné rozdíly“ mají stejný význam jako v použitelném účetním rámci;
126)
„syntetickou kapitálovou investicí“ investice instituce do finančního nástroje, jehož hodnota je přímo vázána na hodnotu kapitálových nástrojů vydaných subjektem finančního sektoru;
127)
„křížovým záručním systémem“ se rozumí systém, jenž splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce spadají do stejného institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7;
b)
instituce jsou plně konsolidovány v souladu s čl. 1 odst. 1 písm. b), c), d) nebo čl. 1 odst. 2 směrnice 83/349/EHS a podléhají dohledu na konsolidovaném základě ze strany instituce, jež je mateřskou institucí v členském státě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2 tohoto nařízení a na niž se vztahují kapitálové požadavky;
c)
mateřská instituce v členském státě a její dceřiné podniky jsou usazeny v tomtéž členském státě a podléhají povolení a dohledu ze strany téhož příslušného orgánu;
d)
mateřská instituce v členském státě a její dceřiné podniky uzavřely smluvní nebo právními předpisy stanovenou dohodu o závazku, která tyto instituce chrání a která zejména zajišťuje jejich likviditu a platební schopnost, aby se v případě nutnosti zabránilo úpadku;
e)
jsou zavedena opatření, na jejichž základě dojde k okamžitému poskytnutí finančních prostředků formou kapitálu a likvidity, pokud jsou vyžadovány na základě smluvní nebo právními předpisy stanovené dohody o závazku uvedené v písmenu d);
f)
příslušný orgán přiměřenost opatření uvedených v písmenech d) a e) pravidelně sleduje;
g)
minimální výpovědní lhůta pro dobrovolné odstoupení dceřiného podniku od dohody o závazku je 10 let;
h)
příslušný orgán je zmocněn dobrovolné odstoupení dceřiného podniku od dohody o závazku zakázat;
128)
„položkami k rozdělení“ výše zisku na konci posledního účetního období zvýšená o veškerý zisk z předchozích období a fondy určené k tomuto účelu před rozdělením mezi držitele kapitálových nástrojů a snížená o veškeré ztráty z předchozích období, o zisk, který podle právních předpisů nebo pravidel instituce rozdělit nelze, a o platby vložené do nedělitelných fondů v souladu s příslušnými právními předpisy nebo stanovami instituce, přičemž výše těchto ztrát a fondů se určuje na základě individuální, nikoliv konsolidované účetní závěrky instituce.
2. Pro účely tohoto nařízení veškeré odkazy na nemovitosti nebo obytné či obchodní nemovitosti nebo na zástavní právo k těmto nemovitostem zahrnují akcie ve finských společnostech zajišťujících bytovou výstavbu v souladu s finským zákonem o společnostech zajišťujících výstavbu z roku 1991 nebo odpovídajícími pozdějšími předpisy. Členské státy nebo jejich příslušné orgány mohou povolit, aby se s podíly představujícími rovnocennou nepřímou účast na nemovitosti zacházelo jako s přímou účastí na nemovitosti, a to za podmínky, že je tato nepřímá účast konkrétně upravena ve vnitrostátním právu daného členského státu, a je-li poskytnuta jako kolaterál, přináší věřitelům rovnocennou ochranu.
3. Financování obchodu uvedené v odst. 1 bodu 80 je obecně nezávazné a při každé žádosti o čerpání je vyžadována dostatečná podpůrná dokumentace k transakci, což umožňuje v případě jakýchkoli pochybností ohledně bonity nebo podpůrné dokumentace k transakci toto financování odmítnout. Splacení expozic z financování obchodu je obvykle nezávislé na dlužníkovi, finanční prostředky namísto toho pocházejí z peněz obdržených od dovozců nebo plynou z výnosů z prodeje příslušného zboží.
Článek 5
Definice týkající se kapitálových požadavků na krytí úvěrového rizika
Pro účely části třetí hlavy II se rozumí:
1)
„expozicí“ aktivum nebo podrozvahová položka
2)
„ztrátou“ ekonomická ztráta, včetně podstatných účinků diskontu a podstatných přímých i nepřímých nákladů souvisejících se získáváním částek splatných podle nástroje;
3)
„očekávanou ztrátou“ poměr mezi výší očekávané ztráty z expozice při možném selhání protistrany nebo v případě rozmělnění v období jednoho roku a částkou dlužnou v okamžiku selhání;
HLAVA II
ÚROVEŇ UPLATŇOVÁNÍ POŽADAVKŮ
KAPITOLA 1
Uplatňování požadavků na individuálním základě
Článek 6
Obecné zásady
1. Instituce plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části druhé až páté a v části osmé.
2. Od instituce, která je buď dceřiným podnikem v členském státě, v němž je povolena a kde podléhá dohledu, nebo mateřským podnikem, ani instituce, která je zahrnuta do konsolidace podle článku 19, se nevyžaduje, aby na individuálním základě plnila povinnosti stanovené v článcích 89, 90 a 91.
3. Od instituce, která je buď mateřským, nebo dceřiným podnikem, a instituce, která je zahrnuta do konsolidace podle článku 19, se nevyžaduje, aby na individuálním základě plnila povinnosti stanovené v části osmé.
4. Úvěrové instituce a investiční podniky, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddílu A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES, plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části šesté. Do předložení zprávy Komise v souladu s čl. 508 odst. 3 mohou příslušné orgány osvobodit investiční podniky od požadavku plnit povinnosti stanovené v části šesté s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich činnosti.
5. Instituce s výjimkou investičních podniků podle čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1 a institucí, v jejichž případě příslušné orgány uplatnily výjimku stanovenou v čl. 6 odst. 1 nebo čl. 7 odst. 3, plní na individuálním základě povinnosti stanovené v části sedmé.
Článek 7
Výjimky z uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě
1. Příslušné orgány mohou upustit od uplatňování čl. 6 odst. 1 na kterýkoli dceřiný podnik instituce, pokud dceřiný podnik i instituce podléhají povolení a dohledu dotyčného členského státu a dceřiný podnik je zahrnut do dohledu na konsolidovaném základě nad institucí, která je jeho mateřským podnikem, a pokud jsou splněny všechny následující podmínky, aby bylo zajištěno přiměřené rozdělení kapitálu mezi mateřský podnik a dceřiný podnik:
a)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mateřským podnikem;
b)
mateřský podnik buď splňuje podmínky příslušného orgánu ohledně obezřetného řízení dceřiného podniku a prohlásí se svolením příslušného orgánu, že se zaručuje za závazky přijaté dceřiným podnikem, nebo mají rizika v dceřiném podniku zanedbatelný význam;
c)
postupy hodnocení, měření a kontroly rizika používané v mateřském podniku se vztahují i na dceřiný podnik;
d)
mateřský podnik drží více než 50 % hlasovacích práv plynoucích z podílu na kapitálu dceřiného podniku nebo má právo jmenovat nebo odvolat většinu členů vedoucího orgánu dceřiného podniku.
2. Příslušné orgány mohou využít možnosti stanovené v odstavci 1, je-li mateřský podnik finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností zřízenou v témže členském státě jako instituce, za předpokladu, že podléhá stejnému dohledu, jaký je vykonáván nad institucemi, a zejména standardům stanoveným v čl. 11 odst. 1.
3. Příslušné orgány mohou upustit od uplatňování čl. 6 odst. 1 na mateřskou instituci v členském státě, pokud tato instituce podléhá povolení a dohledu dotyčného členského státu a je zahrnuta do dohledu na konsolidovaném základě a pokud jsou splněny všechny následující podmínky, aby bylo zajištěno přiměřené rozdělení kapitálu mezi mateřský podnik a dceřiné podniky:
a)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mateřské instituci v členském státě;
b)
na mateřskou instituci v členském státě se vztahují postupy hodnocení, měření a kontroly rizika, které odpovídají podmínkám dohledu na konsolidovaném základě.
Příslušný orgán, který využívá tento odstavec, informuje příslušné orgány všech ostatních členských států.
Článek 8
Výjimky z uplatňování požadavků na likviditu na individuálním základě
1. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně upustit od uplatňování části šesté na instituci a všechny nebo některé z jejích dceřiných podniků v Unii a vykonávat nad nimi dohled jako nad jedinou podskupinou pro účely likvidity, pokud splňují všechny tyto podmínky:
a)
mateřská instituce na konsolidovaném základě nebo dceřiná instituce na subkonsolidovaném základě splňuje povinnosti stanovené v části šesté;
b)
mateřská instituce na konsolidovaném základě nebo dceřiná instituce na subkonsolidovaném základě neustále sleduje a dohlíží na likviditu všech institucí uvnitř skupiny nebo podskupiny, na něž se vztahuje výjimka, a zajišťuje dostatečnou úroveň likvidity pro všechny tyto instituce;
c)
instituce uzavřely smlouvy ke spokojenosti příslušných orgánů, které umožňují volný pohyb finančních prostředků mezi nimi, aby mohly plnit své individuální a společné závazky podle splatnosti;
d)
neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící plnění smluv uvedených v písmenu c).
Do 1. ledna 2014 Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o veškerých právních překážkách, které mohou znemožnit uplatňování prvního pododstavce písm. c), a vyzývá se, aby případně potřeby předložila do 31. prosince 2015 legislativní návrh k odstranění těchto překážek.
2. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně upustit od uplatňování části šesté na instituci a na všechny nebo některé její dceřiné podniky, pokud jsou všechny instituce jediné podskupiny pro účely likvidity povoleny ve stejném členském státě a jsou splněny podmínky v odstavci 1.
3. Pokud jsou instituce jediné podskupiny pro účely likvidity povoleny v několika členských státech, použije se odstavec 1 pouze po uplatnění postupu stanoveného v článku 21 a pouze na instituce, jejichž příslušné orgány se dohodnou na následujícím:
a)
hodnocení souladu organizace a ošetření rizika likvidity v rámci jediné podskupiny pro účely likvidity s podmínkami stanovenými v článku 86 směrnice 2013/36/EU;
b)
rozdělení objemů, umístění a vlastnictví požadovaných likvidních aktiv, která mají být v jediné podskupině pro účely likvidity držena;
c)
stanovení minimálních objemů likvidních aktiv, která mají držet instituce, u nichž bude upuštěno od uplatňování části šesté;
d)
potřebě přísnějších parametrů, než jsou parametry uvedené v části šesté;
e)
neomezeném sdílení veškerých informací mezi příslušnými orgány;
f)
plném chápání důsledků této výjimky.
4. Příslušné orgány mohou použít odstavce 1, 2 a 3 rovněž na instituce, které jsou členy téhož institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7 písm. b), za předpokladu, že splňují všechny podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7, a na další instituce, které jsou ve vzájemném vztahu uvedeném v čl. 113 odst. 6, za předpokladu, že splňují všechny podmínky v něm stanovené. Příslušné orgány v takovém případě určí jednu z institucí, na něž se vztahuje výjimka, aby splnila část šestou na základě konsolidované situace všech institucí z jediné podskupiny pro účely likvidity.
5. V případě udělení výjimky podle odstavce 1 nebo odstavce 2 může příslušný orgán rovněž uplatnit článek 86 směrnice 2013/36/EU nebo jeho části na úrovni jediné podskupiny pro účely likvidity a upustit od uplatňování článku 86 směrnice 2013/36/EU nebo jeho části na individuálním základě.
Článek 9
Individuální konsolidace
1. S výhradou odstavců 2 a 3 tohoto článku a čl. 144 odst. 3 směrnice 2013/36/EU mohou příslušné orgány v konkrétních případech povolit, aby mateřské instituce do výpočtu svého požadavku podle čl. 6 odst. 1 zahrnuly dceřiné podniky, které splňují podmínky stanovené v čl. 7 odst. 1 písm. c) a d) a jejichž podstatné expozice nebo závazky jsou vůči dané mateřské instituci.
2. Postup stanovený v odstavci 1 se povolí pouze tehdy, pokud mateřská instituce příslušným orgánům plně doloží okolnosti a opatření včetně právních, na jejichž základě neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení splatných závazků dceřiným podnikem mateřskému podniku.
3. Využije-li příslušný orgán možnosti stanovené v odstavci 1, pravidelně a nejméně jednou ročně informuje příslušné orgány všech ostatních členských států o použití odstavce 1 a okolnostech a opatřeních ve smyslu odstavce 2. Nachází-li se dceřiný podnik ve třetí zemi, informují příslušné orgány stejným způsobem také příslušné orgány této třetí země.
Článek 10
Výjimky pro úvěrové instituce trvale přidružené k ústřednímu subjektu
1. Příslušné orgány mohou v souladu s vnitrostátním právem částečně nebo zcela upustit od uplatňování požadavků stanovených v části druhé až osmé na jednu nebo více úvěrových institucí, které se nacházejí v témže členském státě a které jsou trvale přidruženy k ústřednímu subjektu, jenž nad nimi vykonává dohled a je usazen v témže členském státě, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
závazky ústředního subjektu a přidružených institucí jsou společné a nerozdílné nebo za závazky přidružených institucí plně ručí ústřední subjekt;
b)
platební schopnost a likvidita ústředního subjektu a všech přidružených institucí jsou sledovány jako celek na základě konsolidovaných účetních závěrek těchto institucí;
c)
vedoucí orgány ústředního subjektu jsou oprávněny vydávat pokyny vedoucím orgánům přidružených institucí.
Členské státy mohou v souvislosti s uplatňováním výjimky uvedené v prvním pododstavci zachovávat a využívat stávající vnitrostátní právní předpisy, pokud nejsou v rozporu s tímto nařízením a směrnicí 2013/36/EU.
2. Pokud se příslušné orgány ujistily, že podmínky uvedené v odstavci 1 jsou splněny, a pokud jsou závazky ústředního subjektu plně zaručeny přidruženými institucemi, mohou příslušné orgány v jednotlivých případech upustit od uplatňování ustanovení části druhé až osmé na tento ústřední subjekt.
KAPITOLA 2
Obezřetnostní konsolidace
Oddíl 1
Uplatňování požadavků na konsolidovaném základě
Článek 11
Obecná ustanovení
1. Mateřské instituce v členském státě plní povinnosti stanovené v části druhé až čtvrté a části sedmé v rozsahu a způsobem uvedeným v článku 18 na základě své konsolidované situace. Mateřské podniky a jejich dceřiné podniky, na něž se vztahuje toto nařízení, mají zavedenu řádnou organizační strukturu a odpovídající mechanismy vnitřní kontroly, aby zajistily řádné zpracovávání a předávání údajů nezbytných ke konsolidaci. Zejména zajistí, aby dceřiné podniky, na něž se nevztahuje toto nařízení, zavedly opatření, postupy a mechanismy pro zajištění náležité konsolidace.
2. Instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v členském státě plní povinnosti stanovené v části druhé až čtvrté a části sedmé v rozsahu a způsobem uvedeným v článku 18 na základě konsolidované situace dané finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
Pokud mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost v členském státě kontroluje více než jednu instituci, použije se první pododstavec pouze na instituci, na niž se vztahuje dohled na konsolidovaném základě v souladu s článkem 111 směrnice 2013/36/EU.
3. Mateřské instituce v EU a instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU a instituce kontrolované mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU plní povinnosti stanovené v části šesté na základě konsolidované situace dané mateřské instituce, finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti, pokud skupina sestává z jedné nebo více úvěrových institucí nebo investičních podniků, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddíle A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES. Do předložení zprávy Komise v souladu s čl. 508 odst. 2, a pokud skupina sestává pouze z investičních podniků, mohou příslušné orgány osvobodit investiční podniky od požadavku plnit povinnosti stanovené v části šesté na konsolidovaném základě, s ohledem na povahu, rozsah a složitost jejich činnosti.
4. Pokud se použije článek 10, ústřední subjekt uvedený v daném článku plní požadavky části druhé až osmé na základě konsolidované situace celku tvořeného ústředním subjektem a jeho přidruženými institucemi.
5. Vedle požadavků podle odstavců 1 až 4, a aniž jsou dotčena jiná ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU, mohou příslušné orgány od strukturálně oddělených institucí vyžadovat dodržování povinností stanovených v části druhé až čtvrté a části šesté až osmé tohoto nařízení a v hlavě VII směrnice 2013/36/EU na subkonsolidovaném základě, jestliže k tomu pro účely dohledu existují důvody plynoucí ze zvláštností rizika nebo kapitálové struktury instituce, včetně případů, kdy členské státy ve svém vnitrostátním právu vyžadují strukturální oddělení činností v rámci určité bankovní skupiny.
Uplatněním přístupu uvedeného v prvním pododstavci nesmí být dotčen účinný dohled na konsolidovaném základě a jeho uplatnění rovněž nesmí vést k neúměrným nepříznivým účinkům na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku ani nesmí vytvářet překážku bránící fungování vnitřního trhu.
Článek 12
Finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti s dceřinou úvěrovou institucí a současně s dceřiným investičním podnikem
Pokud má finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost jako dceřiný podnik nejméně jednu úvěrovou instituci a jeden investiční podnik, vztahují se požadavky uplatňované na základě konsolidované situace finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti na úvěrovou instituci.
Článek 13
Uplatňování požadavků na zveřejňování na konsolidovaném základě
1. Mateřské instituce v EU plní povinnosti stanovené v části osmé na základě své konsolidované situace.
Významné dceřiné podniky mateřských institucí v EU a dceřiné podniky, které mají pro svůj místní trh podstatný význam, zveřejňují informace uvedené v článcích 437, 438, 440, 442, 450, 451 a 453 na individuálním nebo subkonsolidovaném základě.
2. Instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU plní povinnosti stanovené v části osmé na základě konsolidované situace dané finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
Významné dceřiné podniky mateřských institucí v EU a dceřiné podniky, které mají pro svůj místní trh podstatný význam, zveřejňují informace uvedené v článcích 437, 438, 440, 442, 450, 451 a 453 na individuálním nebo subkonsolidovaném základě.
3. Odstavce 1 a 2 se zcela nebo částečně nepoužijí na mateřské instituce v EU, instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU, pokud jsou tyto instituce zahrnuty do rovnocenného zveřejňování informací, které na konsolidovaném základě provádí mateřský podnik usazený ve třetí zemi.
4. Pokud se použije článek 10, ústřední subjekt uvedený v daném článku plní požadavky části osmé na základě konsolidované situace ústředního subjektu. Na ústřední subjekt se použije čl. 18 odst. 1 a s přidruženými institucemi se nakládá jako s dceřinými podniky ústředního subjektu.
Článek 14
Uplatňování požadavků části páté na konsolidovaném základě
1. Mateřské a dceřiné podniky, na něž se vztahuje toto nařízení, plní povinnosti stanovené v části páté na konsolidovaném nebo subkonsolidovaném základě, aby zajistily, že jejich opatření, postupy a mechanismy požadované danými ustanoveními jsou konzistentní a integrované a že je možné získat veškeré údaje a informace, které mají význam pro účely dohledu. Zejména zajistí, aby dceřiné podniky, na něž se nevztahuje toto nařízení, zavedly opatření, postupy a mechanismy pro zajištění souladu s uvedenými ustanoveními.
2. Při uplatňování článku 92 na konsolidovaném nebo subkonsolidovaném základě použijí instituce dodatečnou rizikovou váhu podle článku 407, pokud jsou na úrovni subjektu usazeného ve třetí zemi, který je zahrnut do konsolidace v souladu s článkem 18, porušeny požadavky článku 405 nebo 406 a porušení je podstatné ve vztahu k celkovému rizikovému profilu skupiny.
3. Povinnosti vyplývající z části páté týkající se dceřiných podniků, na něž se nevztahuje toto nařízení, se neuplatní, pokud mateřská instituce v EU nebo instituce kontrolované mateřskou finanční holdingovou společností v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností v EU mohou příslušným orgánům prokázat, že použití části páté je z hlediska zákonů třetí země, kde je dceřiný podnik usazen, protiprávní.
Článek 15
Výjimky z uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě pro skupiny investičních podniků
1. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě může v konkrétních případech upustit od uplatňování části třetí tohoto nařízení a hlavy VII kapitoly 4 směrnice 2013/36/EU na konsolidovaném základě za předpokladu, že platí tyto podmínky:
a)
každý investiční podnik v EU v dané skupině používá alternativní výpočet celkového objemu rizikové expozice uvedený v čl. 95 odst. 2;
b)
všechny investiční podniky v dané skupině spadají do kategorií uvedených v čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1;
c)
každý investiční podnik v EU v dané skupině splňuje na individuálním základě požadavky uložené článkem 95 a současně odečítá z kmenového kapitálu tier 1 veškeré podmíněné závazky ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány;
d)
jakákoli finanční holdingová společnost, která je mateřskou finanční holdingovou společností v členském státě jakéhokoli investičního podniku v dané skupině, drží kapitál alespoň ve výši, která je určena součtem položek uvedených v čl. 26 odst. 1, čl. 51 odst. 1 a čl. 62 odst. 1,: za účelem pokrytí součtu těchto položek:
i)
součtu účetních hodnot veškerých účastí, podřízených pohledávek a nástrojů uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. h) a i), čl. 56 odst. 1 písm. c) a d) a čl. 66 odst. 1 písm. c) a d) v investičních podnicích, finančních institucích, společnostech spravujících aktiva a podnicích pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány; a
ii)
celkové hodnoty veškerých podmíněných závazků ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány;
e)
skupina nezahrnuje úvěrové instituce.
Pokud jsou splněna kritéria prvního pododstavce, musí mít každý investiční podnik v EU zavedeny systémy pro sledování a kontrolu zdrojů kapitálu a financování všech finančních holdingových společností, investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb v rámci skupiny.
2. Příslušné orgány mohou výjimku uplatnit rovněž tehdy, pokud finanční holdingová společnost drží kapitál ve výši, která je nižší než hodnota vypočtená podle odst. 1 písm. d), avšak nikoli nižší než součet kapitálových požadavků uložených na individuálním základě investičním podnikům, finančním institucím, společnostem spravujícím aktiva a podnikům pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány, a celkové hodnoty veškerých podmíněných závazků ve prospěch investičních podniků, finančních institucí, společností spravujících aktiva a podniků pomocných služeb, které by jinak byly konsolidovány. Pro účely tohoto odstavce je kapitálový požadavek pro investiční podniky ze třetích zemí, finanční instituce, společnosti spravující aktiva a podniky pomocných služeb pomyslným kapitálovým požadavkem.
Článek 16
Výjimky z uplatňování požadavků na pákový poměr na konsolidovaném základě pro skupiny investičních podniků
Pokud jsou všechny subjekty v rámci skupiny investičních podniků, včetně mateřského podniku, investičními podniky, které jsou vyňaty z uplatňování požadavků stanovených v části sedmé na individuálním základě v souladu s čl. 6 odst. 5, může se mateřský investiční podnik rozhodnout, že neuplatní požadavky stanovené v části sedmé na konsolidovaném základě.
Článek 17
Dohled nad investičními podniky, u nichž bylo upuštěno od uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě
1. Investiční podniky ve skupině, jíž byla udělena výjimka podle článku 15, informují příslušné orgány o rizicích, která by mohla ohrozit jejich finanční situaci, včetně rizik spojených se složením a zdroji kapitálu, vnitřně stanoveného kapitálu a financování.
2. Jestliže příslušné orgány odpovědné za obezřetnostní dohled nad investičním podnikem upustí od povinného dohledu na konsolidovaném základě podle článku 15, přijmou jiná vhodná opatření ke sledování rizik celé skupiny, zejména velkých expozic, a to včetně všech podniků, které se nenacházejí v členském státě.
3. Jestliže příslušné orgány odpovědné za obezřetnostní dohled nad investičním podnikem upustí od uplatňování kapitálových požadavků na konsolidovaném základě podle článku 15, uplatňují se požadavky části osmé na individuálním základě.
Oddíl 2
Metody obezřetnostní konsolidace
Článek 18
Metody obezřetnostní konsolidace
1. Instituce, které jsou povinny plnit požadavky uvedené v oddíle 1 na základě konsolidované situace, provedou plnou konsolidaci všech institucí a finančních institucí, které jsou jejich dceřinými podniky, případně dceřinými podniky téže mateřské finanční holdingové společnosti nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti. Pokud se část šestá použije na základě konsolidované situace instituce, nepoužijí se odstavce 2 až 8 tohoto článku.
2. Příslušné orgány však mohou v konkrétních případech povolit poměrnou konsolidaci podle podílu na kapitálu, který mateřský podnik drží v dceřiném podniku. Poměrná konsolidace může být povolena pouze tehdy, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
ručení mateřského podniku je omezeno do výše podílu na kapitálu, který mateřský podnik v dceřiném podniku drží, s ohledem na ručení ostatních akcionářů nebo společníků;
b)
platební schopnost ostatních akcionářů nebo společníků je uspokojivá;
c)
ručení ostatních akcionářů a společníků je jasně stanoveno právně závazným způsobem.
3. Jsou-li podniky propojeny vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS, určí příslušné orgány způsob provedení konsolidace.
4. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě vyžaduje poměrnou konsolidaci podle podílů na kapitálu držených v institucích a finančních institucích, které jsou řízeny podnikem zahrnutým do konsolidace spolu s jedním nebo více podniky nezahrnutými do konsolidace, je-li ručení těchto podniků omezeno do výše drženého podílu na kapitálu.
5. V případě jiných účastí nebo kapitálových vazeb, než které jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2, určí příslušné orgány, zda a jak má být konsolidace provedena. Zejména mohou povolit nebo požadovat použití ekvivalenční metody. Tato metoda však nevede k zahrnutí daných podniků do dohledu na konsolidovaném základě.
6. Příslušné orgány určí, zda a jak má být konsolidace provedena v následujících případech:
a)
pokud podle názoru příslušných orgánů instituce uplatňuje významný vliv na jednu nebo více institucí nebo finančních institucí, ale nemá v těchto institucích účast ani k nim nemá jiné kapitálové vazby, a
b)
pokud jsou dvě nebo více institucí nebo finančních institucí podřízeny jednomu vedení jinak než na základě smlouvy, zakládací listiny nebo stanov.
Příslušné orgány mohou zejména povolit nebo požadovat použití metody uvedené v článku 12 směrnice 83/349/EHS. Tato metoda však nevede k zahrnutí daných podniků do dohledu na konsolidovaném základě.
7. Evropský orgán pro bankovnictví (EBA) vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se provádí konsolidace v případech uvedených v odstavcích 2 až 6 tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
8. Pokud se vyžaduje dohled na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU, podniky pomocných služeb a společnosti spravující aktiva definované v čl. 2 bodu 5 směrnice 2002/87/ES se v případech stanovených v tomto článku a v souladu s postupy stanovenými v tomto článku zahrnují do konsolidace.
Oddíl 3
Působnost obezřetnostní konsolidace
Článek 19
Subjekty vyňaté z působnosti obezřetnostní konsolidace
1. Instituce, finanční instituce nebo podnik pomocných služeb, které jsou dceřiným podnikem nebo podnikem, v němž je držena účast, nemusí být zahrnuty do konsolidace, pokud je celková hodnota aktiv a podrozvahových položek dotčeného podniku nižší než nižší z těchto dvou částek:
a)
10 milionů EUR;
b)
1 % celkové hodnoty aktiv a podrozvahových položek mateřského podniku nebo podniku, který drží účast.
2. Orgány příslušné k dohledu na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU mohou v konkrétních případech rozhodnout, že instituce, finanční instituce nebo podnik pomocných služeb, které jsou dceřiným podnikem nebo podnikem, v němž je držena účast, nemusí být zahrnuty do konsolidace, a to v následujících případech:
a)
pokud se dotčený podnik nachází ve třetí zemi, kde existují právní překážky pro předávání nezbytných informací;
b)
pokud má dotčený podnik vzhledem k cílům dohledu nad úvěrovými institucemi pouze zanedbatelný význam;
c)
pokud by podle názoru orgánů příslušných k dohledu na konsolidovaném základě byla konsolidace finanční situace dotčeného podniku vzhledem k cílům dohledu nad úvěrovými institucemi nevhodná nebo zavádějící.
3. Pokud však v případech podle odstavce 1 a odst. 2 písm. b) splňuje kritéria stanovená v uvedených ustanoveních více podniků, které jako celek nemají zanedbatelný význam vzhledem k uvedeným cílům, jsou zahrnuty do konsolidace.
Článek 20
Společná rozhodnutí o obezřetnostních požadavcích
1. Příslušné orgány spolupracují a vzájemně projednávají relevantní otázky:
a)
v případě žádostí o svolení podle čl. 143 odst. 1, čl. 151 odst. 4, čl. 151 odst. 9, článku 283, čl. 312 odst. 2 a článku 363 předložených mateřskou institucí v EU a jejími dceřinými podniky nebo společně dceřinými podniky mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU, aby rozhodly, zda požadované svolení udělit, a případně určily podmínky, kterým by toto svolení mělo podléhat;
b)
aby určily, zda jsou splněna kritéria pro zvláštní postup uvnitř skupiny podle čl. 422 odst. 9 a čl. 425 odst. 5 doplněná regulačními technickými normami podle čl. 422 odst. 10 a čl. 425 odst. 6 vypracovanými orgánem EBA.
Žádosti se podávají pouze orgánu vykonávajícímu dohled na konsolidovaném základě.
Žádost uvedená v čl. 312 odst. 2 obsahuje popis metodiky používané k rozdělení kapitálového požadavku k operačnímu riziku mezi jednotlivé subjekty ve skupině. V žádosti je nutno uvést, zda a jakým způsobem budou do systému měření rizika promítnuty účinky diverzifikace.
2. Příslušné orgány učiní vše, co je v jejich silách, aby do šesti měsíců dosáhly společného rozhodnutí:
a)
o žádosti uvedené v odst. 1 písm. a);
b)
o posouzení kritérií a o uplatnění zvláštního postupu podle odst. 1 písm. b).
Toto společné rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a žadateli ho předá příslušný orgán uvedený v odstavci 1.
3. Lhůta uvedená v odstavci 2 počíná běžet:
a)
dnem, kdy orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě obdrží úplnou žádost uvedenou v odst. 1 písm. a). Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě neprodleně předá úplnou žádost ostatním příslušným orgánům;
b)
dnem, kdy příslušné orgány obdrží zprávu vypracovanou orgánem vykonávajícím dohled na konsolidovaném základě, jež obsahuje analýzu vzájemných závazků uvnitř skupiny.
4. Nepřijmou-li příslušné orgány společné rozhodnutí do šesti měsíců, vydá orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě ve věci odst. 1 písm. a) vlastní rozhodnutí. Rozhodnutí orgánu vykonávajícího dohled na konsolidovaném základě nesmí omezit pravomoci příslušných orgánů podle článku 105 směrnice 2013/36/EU.
Rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a bere v úvahu názory a námitky ostatních příslušných orgánů vyjádřené v daném šestiměsíčním období.
Rozhodnutí předává orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě mateřské instituci v EU, mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU a ostatním příslušným orgánům.
Pokud ke konci daného šestiměsíčního období kterýkoli z dotčených příslušných orgánů postoupil věc orgánu EBA v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010, odloží orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě své rozhodnutí ve věci podle odst. 1 písm. a) tohoto článku a vyčká na rozhodnutí, které EBA může ve vztahu k jeho rozhodnutí učinit podle čl. 19 odst. 3 uvedeného nařízení, a poté rozhodne v souladu s rozhodnutím EBA. Šestiměsíční období se považuje za lhůtu pro smírné urovnání sporu ve smyslu uvedeného nařízení. EBA přijme své rozhodnutí do jednoho měsíce. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
5. Nepřijmou-li příslušné orgány do šesti měsíců společné rozhodnutí, vydá příslušný orgán odpovědný za dohled nad dceřiným podnikem na individuálním základě ve věci podle odst. 1 písm. b) vlastní rozhodnutí.
Rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a bere v úvahu názory a námitky ostatních příslušných orgánů vyjádřené v daném šestiměsíčním období.
Rozhodnutí musí být předáno orgánu vykonávajícímu dohled na konsolidovaném základě, který informuje mateřskou instituci v EU, mateřskou finanční holdingovou společnost v EU nebo mateřskou smíšenou finanční holdingovou společnost v EU.
Pokud ke konci daného šestiměsíčního období tento orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě postoupil věc orgánu EBA v souladu s článkem 19 nařízení (EU) č. 1093/2010, odloží příslušný orgán odpovědný za dohled nad dceřiným podnikem na individuálním základě své rozhodnutí ve věci podle odst. 1 písm. b) tohoto článku a vyčká na rozhodnutí, které EBA může ve vztahu k jeho rozhodnutí učinit podle čl. 19 odst. 3 uvedeného nařízení, a poté rozhodne v souladu s rozhodnutím EBA. Šestiměsíční období se považuje za lhůtu pro smírné urovnání sporu ve smyslu uvedeného nařízení. EBA přijme své rozhodnutí do jednoho měsíce. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
6. Pokud mateřská instituce v EU a její dceřiné podniky, dceřiné podniky mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo dceřiné podniky mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU používají pokročilý přístup k měření podle čl. 312 odst. 2 nebo přístup IRB podle článku 143 na jednotném základě, povolí příslušné orgány, aby kvalifikační kritéria stanovená v článcích 321 a 322 nebo v části třetí hlavě II kapitole 3 oddílu 6 splnily mateřský podnik a jeho dceřiné podniky společně, způsobem, který je v souladu se strukturou skupiny a jejími systémy, postupy a metodikami řízení rizik.
7. Rozhodnutí uvedená v odstavcích 2, 4 a 5 jsou považována za směrodatná a uplatňována příslušnými orgány v dotčených členských státech.
8. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění postupu společného rozhodování podle odst. 1 písm. a) s ohledem na žádosti o svolení podle čl. 143 odst. 1, čl. 151 odst. 4 a 9, článku 283, čl. 312 odst. 2 a článku 363 s cílem usnadnit přijímání společných rozhodnutí.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 21
Společná rozhodnutí o úrovni uplatňování požadavků na likviditu
1. Na žádost mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU nebo subkonsolidovaného dceřiného podniku mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU učiní orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě a orgány příslušné k dohledu nad dceřinými podniky mateřské instituce v EU nebo mateřské finanční holdingové společnosti v EU nebo mateřské smíšené finanční holdingové společnosti v EU v členském státě vše, co je v jejich silách, aby přijaly společné rozhodnutí o tom, zda jsou splněny podmínky čl. 8 odst. 1 písm. a) až d), a v němž vymezí jedinou podskupinu pro účely likvidity pro použití článku 8.
Společného rozhodnutí musí být dosaženo do šesti měsíců poté, co orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě předloží zprávu vymezující jedinou podskupinu pro účely likvidity na základě kritérií stanovených v článku 8. Jestliže se orgány během daného šestiměsíčního období neshodnou, obrátí se orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě na žádost kteréhokoli z ostatních dotčených příslušných orgánů na orgán EBA. Orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě se může na orgán EBA obrátit z vlastního podnětu.
Společným rozhodnutím mohou být rovněž uložena omezení týkající se umístění a vlastnictví likvidních aktiv a stanoveny požadované minimální objemy likvidních aktiv, která mají držet instituce vyňaté z použití části šesté.
Toto společné rozhodnutí má podobu dokumentu obsahujícího plně odůvodněné rozhodnutí a orgán vykonávající dohled na konsolidovaném základě toto rozhodnutí předá mateřské instituci dotyčné jediné podskupiny pro účely likvidity.
2. Není-li společné rozhodnutí přijato do šesti měsíců, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí.
Kterýkoli příslušný orgán se však může v průběhu daného šestiměsíčního období obrátit na orgán EBA s dotazem, zda jsou splněny podmínky čl. 8 odst. 1 písm. a) až d). EBA může v tomto případě provést nezávazné zprostředkování v souladu s čl. 31 písm. c) nařízení (EU) č. 1093/2010 a všechny zúčastněné příslušné orgány odloží svá rozhodnutí do ukončení nezávazného zprostředkování. Pokud během zprostředkování nedosáhly příslušné orgány do tří měsíců dohody, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí, přičemž vezme v úvahu přiměřenost přínosů a rizik na úrovni členského státu mateřské instituce a přiměřenost přínosů a rizik na úrovni členského státu dceřiného podniku. Věc nelze orgánu EBA postoupit po skončení daného šestiměsíčního období nebo po dosažení společného rozhodnutí.
Společné rozhodnutí uvedené v odstavci 1 a rozhodnutí uvedená v druhém pododstavci tohoto odstavce jsou závazná.
3. Kterýkoli příslušný orgán se může také během daného šestiměsíčního období obrátit na orgán EBA v případě nedosažení dohody ohledně podmínek čl. 7 odst. 3 písm. a) až d). EBA může v tomto případě provést nezávazné zprostředkování v souladu s čl. 31 písm. c) nařízení (EU) č. 1093/2010 a všechny zúčastněné příslušné orgány odloží svá rozhodnutí do ukončení nezávazného zprostředkování. Pokud během zprostředkování nedosáhly příslušné orgány do tří měsíců dohody, přijme každý orgán příslušný k dohledu na individuálním základě vlastní rozhodnutí.
Článek 22
Subkonsolidace v případě subjektů ve třetích zemích
Dceřiné instituce uplatňují požadavky stanovené v článcích 89 až 91 a v části třetí a páté na subkonsolidovaném základě, jestliže tyto instituce nebo mateřský podnik v případě, že jím je finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost, mají ve třetí zemi dceřiný podnik ve formě instituce nebo finanční instituce nebo v takové instituci či společnosti drží účast.
Článek 23
Podniky ve třetích zemích
Pro účely výkonu dohledu na konsolidovaném základě v souladu s touto kapitolou se pojmy „investiční podnik“, „úvěrová instituce“, „finanční instituce“ a „instituce“ vztahují rovněž na podniky usazené ve třetích zemích, které by, pokud by byly usazeny v Unii, odpovídaly definicím těchto termínů v článku 4.
Článek 24
Oceňování aktiv a podrozvahových položek
1. Oceňování aktiv a podrozvahových položek se provádí v souladu s použitelným účetním rámcem.
2. Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány vyžadovat, aby instituce prováděly oceňování aktiv a podrozvahových položek a určování výše kapitálu v souladu s mezinárodními účetními standardy podle nařízení (ES) č. 1606/2002.
ČÁST DRUHÁ
KAPITÁL
HLAVA I
SLOŽKY KAPITÁLU
KAPITOLA 1
Kapitál tier 1
Článek 25
Kapitál tier 1
Kapitál tier 1 instituce je součtem kmenového kapitálu tier 1 a vedlejšího kapitálu tier 1 instituce.
KAPITOLA 2
Kmenový kapitál tier 1
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1
Článek 26
Položky kmenového kapitálu tier 1
1. Položky kmenového kapitálu tier 1 instituce jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje, jsou-li splněny podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
nerozdělený zisk;
d)
kumulovaný ostatní úplný výsledek hospodaření;
e)
ostatní fondy;
f)
rezervní fond na všeobecná bankovní rizika.
Položky uvedené v písm. c) až f) se považují za kmenový kapitál tier 1 pouze tehdy, může-li je instituce neomezeně a okamžitě použít na pokrytí rizik nebo ztrát ve chvíli, kdy se objeví.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) mohou instituce předtím, než formálně schválí svůj hospodářský výsledek za daný rok, a pouze s předchozím svolením příslušného orgánu zahrnout do kmenového kapitálu tier 1 mezitímní zisk nebo zisk ke konci roku. Příslušný orgán svolení udělí, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
údaje o zisku ověřily osoby nezávislé na instituci, které jsou odpovědné za audit účetnictví této instituce;
b)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že všechny předvídatelné výplaty nebo dividendy byly od výše tohoto zisku odečteny.
Ověření mezitímního zisku instituce nebo zisku ke konci roku musí poskytovat přiměřenou úroveň jistoty, že zisk byly vykázán podle zásad stanovených v použitelném účetním rámci.
3. Příslušné orgány vyhodnotí, zda emise nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 splňují kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29. Pokud jde o emise po 31. prosince 2014 zařadí instituce kapitálové nástroje mezi nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 až poté, co udělí svolení příslušné orgány, jež mohou konzultovat orgán EBA.
V případě kapitálových nástrojů mimo státní podporu, které příslušný orgán schválí jako způsobilé nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, ale u kterých je podle názoru orgánu EBA značně složité určit, zda jsou kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29 splněna, vysvětlí příslušné orgány orgánu EBA důvody svého rozhodnutí.
Na základě informací poskytnutých jednotlivými příslušnými orgány orgán EBA vypracuje, udržuje a zveřejňuje seznam všech forem kapitálových nástrojů v každém členském státě, které jsou považovány za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1. EBA tento seznam poprvé vypracuje a zveřejní 1. února 2015.
Po provedení přezkumu podle článku 80 a v případě, že se objeví významné důkazy o tom, že uvedené nástroje kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29 nesplňují, může orgán EBA rozhodnout tyto kapitálové nástroje vydané po 31. prosince 2014, nejedná-li se o nástroje státní podpory, ze seznamu vyřadit a učinit v tomto smyslu oznámení.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění významu slova „předvídatelný“ při určování, zda byly odečteny všechny předvídatelné výplaty nebo dividendy.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 27
Kapitálové nástroje vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí v kmenovém kapitálu tier 1
1. Položky kmenového kapitálu tier 1 zahrnují jakékoli kapitálové nástroje vydané institucí na základě jejích statutárních ustanovení, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
jedná se o typ instituce definovaný v použitelném vnitrostátním právu a podle názoru příslušných orgánů ji lze pro účely této části nařízení považovat za:
i)
vzájemnou institucí,
ii)
družstvo,
iii)
spořitelnu,
iv)
podobnou instituci,
v)
úvěrovou instituci, která je plně ve vlastnictví jedné z institucí uvedených v bodech i) až iv) a má povolení příslušného orgánu využívat ustanovení tohoto článku, a pokud a dokud daná instituce uvedená v bodech i) až iv) přímo či nepřímo drží 100 % kmenových akcií vydaných touto úvěrovou institucí;
b)
jsou splněny podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29.
Tyto vzájemné instituce, družstva nebo spořitelny uznané jako takové podle použitelného vnitrostátního práva před 31. prosincem 2012 jsou pro účely této časti za takové považovány i nadále, nepřestávají-li splňovat kritéria, na jejichž základě byly uznány.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž mohou příslušné orgány určit, zda typ podniku uznaného podle použitelného vnitrostátního práva lze pro účely této části nařízení považovat za vzájemnou instituci, družstvo, spořitelnu nebo podobnou instituci;
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 28
Nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1
1. Kapitálové nástroje lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány přímo institucí s předchozím souhlasem vlastníků instituce nebo, je-li to povoleno podle použitelného vnitrostátního práva, vedoucího orgánu instituce;
b)
nástroje jsou plně uhrazeny a jejich nákup není přímo ani nepřímo financován institucí;
c)
nástroje splňují všechny tyto podmínky, pokud jde o jejich klasifikaci:
i)
lze je považovat za kapitál ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS;
ii)
jsou klasifikovány jako vlastní kapitál ve smyslu použitelného účetního rámce;
iii)
jsou klasifikovány jako vlastní kapitál pro účely určení platební neschopnosti na základě rozvahy, stanoví-li tak vnitrostátní insolvenční právo;
d)
nástroje jsou jasně a odděleně uvedeny v rozvaze v rámci účetní závěrky instituce;
e)
nástroje nemají stanovenu splatnost (věčné nástroje);
f)
jistinu nástrojů nelze snížit nebo vyplatit, s výjimkou těchto případů:
i)
likvidace instituce;
ii)
diskrečního zpětného odkupu nástrojů nebo jiného způsobu snížení kapitálu na základě vlastního rozhodnutí, pokud instituce obdržela předchozí svolení příslušného orgánu v souladu s článkem 77;
g)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by jistina nástrojů byla nebo mohla být snížena nebo vyplacena jinak než při likvidaci instituce, a instituce něco takového před vydáním ani při vydání nástrojů neuvádí, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27, u nichž je podle použitelného vnitrostátního práva zakázáno, aby instituce odmítla jejich splacení;
h)
nástroje splňují tyto podmínky, pokud jde o rozdělení výnosů:
i)
neexistuje přednostní zacházení při rozdělování výnosů, pokud jde o pořadí výplat rozdělených výnosů, a to i ve vztahu k jiným nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, a podmínky, kterými se nástroje řídí, nestanoví přednostní práva na výplatu rozdělených výnosů;
ii)
rozdělení výnosů držitelům nástrojů může být provedeno pouze z položek k rozdělení;
iii)
podmínky, kterými se nástroje řídí, nezahrnují strop nebo jiné omezení maximální výše rozdělených výnosů, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27;
iv)
výše rozdělených výnosů se neurčuje na základě částky, za kterou byly nástroje při emisi zakoupeny, s výjimkou nástrojů uvedených v článku 27;
v)
podmínky, kterými se nástroje řídí, neukládají instituci povinnost rozdělit výnosy držitelům nástrojů a instituce není žádnou takovouto povinností ani jinak vázána;
vi)
neprovedení rozdělení výnosů nepředstavuje nesplnění závazků ze strany instituce;
vii)
zrušením rozdělení výnosů nevznikají instituci žádná omezení;
i)
v porovnání se všemi kapitálovými nástroji vydanými institucí absorbují tyto nástroje první a proporcionálně největší podíl vzniklých ztrát a každý nástroj absorbuje ztráty stejnou měrou jako všechny ostatní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
j)
v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce se nástroje řadí za všechny ostatní pohledávky;
k)
nástroje opravňují své vlastníky k podílu na zbylých aktivech instituce, který je v případě její likvidace a po zaplacení všech přednostních pohledávek úměrný hodnotě vydaných nástrojů a není pevně stanoven ani nepodléhá stropu, s výjimkou kapitálových nástrojů uvedených v článku 27;
l)
nástroje nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevtahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností a jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
m)
nástroje nejsou předmětem žádných ujednání, ať smluvních či jiných, která v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce zvyšují pořadí uspokojení pohledávek z nich plynoucích.
Podmínka stanovená v prvním pododstavci písm. j) se považuje za splněnou bez ohledu na to, zda jsou dané nástroje zahrnuty podle čl. 484 odst. 3 do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, jsou-li na stejné úrovni.
2. Podmínky stanovené v odst. 1 písm. i) se považují za splněné bez ohledu na trvalé snížení účetní hodnoty jistiny nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
Podmínka stanovená v odst. 1 písm. f) se považuje za splněnou bez ohledu na snížení jistiny kapitálového nástroje v rámci řízení k řešení problémů nebo v důsledku snížení účetní hodnoty kapitálových nástrojů vyžadovaného orgánem pro řešení problémů příslušným pro danou instituci.
Podmínka stanovená v odst. 1 písm. g) se považuje za splněnou bez ohledu na ustanovení, jimiž se kapitálový nástroj řídí a jež výslovně či implicitně uvádějí, že by jistina nástroje byla nebo mohla být snížena v rámci řízení k řešení problémů nebo v důsledku snížení účetní hodnoty kapitálových nástrojů vyžadovaného orgánem pro řešení problémů příslušným pro danou instituci.
3. Podmínka stanovená v odst. 1 písm. h) bodě iii) se považuje za splněnou bez ohledu na to, že je nástroj spojen s výplatou dividendového násobku, jestliže tento dividendový násobek nevede k rozdělení výnosů, které má nepřiměřený negativní vliv na kapitál.
4. Pro účely odst. 1 písm. h) bodu i odráží diferencované rozdělení výnosů pouze diferencovaná hlasovací práva. V této souvislosti se vyšší rozdělení výnosů vztahuje pouze na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, s nimiž je spojeno méně hlasovacích práv nebo žádná hlasovací práva.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
použitelné formy a povaha nepřímého financování kapitálových nástrojů;
b)
zda a kdy by několikanásobné rozdělení výnosů mohlo mít nepřiměřený negativní vliv na kapitál;
c)
co se rozumí přednostním rozdělováním výnosů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 29
Kapitálové nástroje vydané vzájemnými institucemi, družstvy, spořitelnami a podobnými institucemi
1. Kapitálové nástroje vydané vzájemnými institucemi, družstvy, spořitelnami a podobnými institucemi lze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 28 spolu se změnami vyplývajícími z použití tohoto článku.
2. Pokud jde o splacení kapitálových nástrojů, musí být splněny tyto podmínky:
a)
s výjimkou případů, kdy to zakazuje použitelné vnitrostátní právo, musí mít instituce možnost odmítnout splacení nástrojů;
b)
pokud použitelné vnitrostátní právo zakazuje odmítnutí splacení nástrojů, dávají ustanovení, kterými se nástroje řídí, instituci možnost toto splacení omezit;
c)
odmítnutí splacení nástrojů, nebo případně jeho omezení, nesmí představovat neplnění závazků ze strany instituce.
3. Kapitálové nástroje mohou zahrnovat strop nebo omezení maximální výše rozdělených výnosů, pouze pokud je tento strop nebo omezení stanoveno použitelným vnitrostátním právem nebo stanovami instituce.
4. Pokud kapitálové nástroje dávají vlastníkovi právo na podíl na fondech instituce v případě platební neschopnosti nebo likvidace, který je omezen do výše nominální hodnoty nástrojů, vztahuje se toto omezení ve stejné míře na držitele všech ostatních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných danou institucí.
Podmínkou stanovenou v prvním pododstavci není dotčena možnost vzájemných institucí, družstev, spořitelen nebo podobných institucí uznat v rámci kmenového kapitálu tier 1 nástroje, které svému držiteli nepřiznávají hlasovací práva a které splňují obě následující podmínky:
a)
nárok držitelů těchto nástrojů, které nezakládají hlasovací práva, v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce úměrně odpovídá podílu těchto nástrojů bez hlasovacího práva na nástrojích zahrnovaných do celkového kmenového kapitálu tier 1;
b)
tyto nástroje se jinak považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
5. Pokud kapitálové nástroje dávají vlastníkovi právo na podíl na aktivech instituce v případě platební neschopnosti nebo likvidace, který je pevně stanoven nebo omezen stropem, vztahuje se toto omezení ve stejné míře na všechny držitele všech nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných danou institucí.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění povahy nezbytných omezení splacení nástrojů, pokud použitelné vnitrostátní právo instituci zakazuje splacení kapitálových nástrojů odmítnout.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 30
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do kmenového kapitálu tier 1 přestanou být podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v 29 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1;
b)
emisní ážio související s tímto nástrojem přestane být okamžitě považováno za položku kmenového kapitálu tier 1.
Článek 31
Kapitálové nástroje upsané veřejnými orgány v mimořádných situacích
1. V naléhavých situacích mohou příslušné orgány institucím povolit, aby do kmenového kapitálu tier 1 zahrnuly kapitálové nástroje, které splňují alespoň podmínky stanovené v čl. 28 odst. 1 písm. b) až e), jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
kapitálové nástroje byly vydány po 1. ledna 2014;
b)
Komise tyto kapitálové nástroje považuje za státní podporu;
c)
kapitálové nástroje jsou vydány v rámci rekapitalizačních opatření podle pravidel státní podpory platných v daném okamžiku;
d)
kapitálové nástroje jsou v plném rozsahu upsány a drženy státem nebo příslušným veřejným orgánem či státem vlastněným subjektem;
e)
kapitálové nástroje jsou schopny absorbovat ztráty;
f)
s výjimkou kapitálových nástrojů uvedených v článku 27 opravňují v případě likvidace tyto kapitálové nástroje své vlastníky požadovat podíl na zbylých aktivech instituce po zaplacení všech přednostních pohledávek;
g)
existují vhodné mechanismy pro ukončení účasti státu nebo v příslušných případech příslušného veřejného orgánu či státem vlastněného subjektu;
h)
příslušný orgán předem udělil svolení a své rozhodnutí společně s odůvodněním zveřejnil.
2. Na základě odůvodněné žádosti dotyčného příslušného orgánu a ve spolupráci s tímto orgánem považuje orgán EBA pro účely tohoto nařízení kapitálové nástroje uvedené v odstavci 1 za rovnocenné nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1.
Oddíl 2
Obezřetnostní filtry
Článek 32
Sekuritizovaná aktiva
1. Instituce vyloučí ze všech složek kapitálu zvýšení vlastního kapitálu podle použitelného účetního rámce, které vyplývá ze sekuritizace aktiv, včetně těchto případů:
a)
zvýšení souvisejícího s budoucím maržovým příjmem, který pro instituci znamená zisk z prodeje;
b)
čistého zisku plynoucího z kapitalizace budoucího příjmu ze sekuritizovaných aktiv, která zajišťují úvěrové posílení pozic v sekuritizaci, je-li instituce původcem sekuritizace.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění pojmu „zisk z prodeje“ uvedeného v odst. 1 písm. a).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 33
Zajištění peněžních toků a změny hodnoty vlastních závazků
1. Instituce nezahrnou do složek kapitálu tyto položky:
a)
oceňovací rozdíly ze změn reálné hodnoty spojené se zisky nebo ztrátami ze zajištění peněžních toků z finančních nástrojů, které nejsou oceněny reálnou hodnotou, včetně plánovaných peněžních toků;
b)
zisky nebo ztráty ze závazků instituce oceněných reálnou hodnotou, které vyplývají ze změn vlastního úvěrového hodnocení instituce;
c)
v reálné hodnotě vyjádřené veškeré zisky a ztráty, které vyplývají z vlastního úvěrového rizika instituce v souvislosti s derivátovými závazky.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) nesmějí instituce zisky nebo ztráty v reálné hodnotě, které vyplývají z jejich vlastního úvěrového rizika, kompenzovat zisky nebo ztrátami v reálné hodnotě, které vyplývají z úvěrového rizika jejich protistran.
3. Aniž je dotčen odst. 1 písm. b), instituce může do kapitálu zahrnout výši zisku nebo ztráty ze svých závazků, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
závazky mají formu dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
b)
změny v hodnotě aktiv a závazků instituce jsou důsledkem stejných změn ve vlastním úvěrovém hodnocení instituce;
c)
existuje úzká spojitost mezi hodnotou dluhopisů uvedených v písmeni a) a hodnotou aktiv instituce;
d)
hypoteční úvěry je možné umořit tím, že dluhopisy, jimiž jsou tyto hypoteční úvěry financovány, jsou odkoupeny za tržní nebo nominální hodnotu.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění úzké spojitosti mezi hodnotou dluhopisů a hodnotou aktiv, jak je uvedena v odst. 3 písm. c).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. září 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 34
Dodatečné úpravy ocenění
1. Instituce při výpočtu výše svého kapitálu uplatní požadavky článku 105 na veškerá svá aktiva oceněná reálnou hodnotou a odečtou z kmenového kapitálu tier 1 částku ve výši nezbytných dodatečných úprav ocenění.
Článek 35
Nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou
Kromě položek uvedených v článku 33 neprovádějí instituce takové úpravy, kterými by ze svého kapitálu vyloučily nerealizované zisky nebo ztráty z aktiv nebo závazků oceněných reálnou hodnotou.
Oddíl 3
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1, výjimky a alternativní postupy
Pododdíl 1
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
Článek 36
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Instituce od položek kmenového kapitálu tier 1 odečtou toto:
a)
ztráty běžného účetního roku;
b)
nehmotná aktiva;
c)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku;
d)
instituce počítající objemy rizikově vážených expozic pomocí přístupu IRB odečtou záporné hodnoty vyplývající z výpočtu výše očekávaných ztrát podle článků 158 a 159;
e)
aktiva penzijního fondu definovaných požitků v rozvaze instituce.
f)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, které je instituce povinna odkoupit na základě skutečného nebo podmíněného závazku plynoucího z existující smlouvy;
g)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, pokud tyto subjekty mají s institucí vztah vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
h)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici;
i)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce má významnou investici;
j)
hodnotu položek, jež mají být odečteny od položek vedlejšího kapitálu tier 1 podle článku 56, která přesahuje vedlejší kapitál tier 1 instituce;
k)
objem expozice u následujících položek, kterým se má přiřadit riziková váha 1 250 %, pokud instituce odečítá tento objem expozice z objemu položek kmenového kapitálu tier 1 jako alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 %:
i)
u kvalifikovaných účastí mimo finanční sektor;
ii)
u sekuritizovaných pozic v souladu s čl. 243 odst. 1 písm. b), čl. 244 odst. 1 písm. b) a článkem 258;
iii)
u volných dodávek v souladu s čl. 379 odst. 3;
iv)
u pozic v koši, pro které instituce nemůže určit rizikovou váhu v rámci přístupu IRB v souladu s čl. 153 odst. 8;
v)
u akciových expozic v rámci přístupu založeného na interních modelech v souladu s čl. 155 odst. 4;
l)
daňové platby týkající se položek kmenového kapitálu tier 1 předvídatelné v době výpočtu, s výjimkou případu, kdy instituce vhodně upraví hodnotu položek kmenového kapitálu tier 1, pokud tyto daňové platby snižují částku, do jejíž výše lze dané položky použít ke krytí rizik nebo ztrát.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění toho, jak mají být uplatňovány odpočty podle odst. 1 písm. a), c), e), f), h), i) a l) tohoto článku a související odpočty uvedené v čl. 56 písm. a), c), d) a f) a v čl. 66 písm. a), c) a d).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění druhů kapitálových nástrojů finančních institucí a, za konzultace Evropského orgánu dohledu (Evropského orgánu pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) (EIOPA) zřízeného nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (26) orgánu EIOPA, pojišťoven a zajišťoven ze třetích zemí a podniků vyňatých z působnosti směrnice 2009/138/ES v souladu s článkem 4 uvedené směrnice, které se odečítají od těchto složek kapitálu:
a)
od položek kmenového kapitálu tier 1;
b)
od položek vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
od položek kapitálu tier 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 37
Odpočty nehmotných aktiv
Instituce určí objem nehmotných aktiv, která mají být odečtena, podle těchto ustanovení:
a)
částka, která má být odečtena, se sníží o související odložené daňové závazky, které by zanikly, kdyby došlo ke snížení hodnoty nehmotných aktiv nebo jejich odúčtování podle použitelného účetního rámce;
b)
částka, která má být odečtena, zahrnuje goodwill zahrnutý v ocenění významných investic instituce.
Článek 38
Odpočty odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku
1. Instituce určí výši odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku, které mají být odečteny, podle tohoto článku.
2. S výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3, se výše odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku vypočítává, aniž by byla snížena o související odložené daňové závazky instituce.
3. Výše odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku může být snížena o související odložené daňové závazky instituce, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
daný subjekt má podle použitelného vnitrostátního práva ze zákona právo započítat tyto splatné daňové pohledávky vůči splatným daňovým závazkům;
b)
odložené daňové pohledávky a odložené daňové závazky se vztahují k daním, které jsou vybírány stejným daňovým orgánem a od stejného subjektu podléhajícího dani.
4. Související odložené daňové závazky instituce použité pro účely odstavce 3 nesmějí zahrnovat odložené daňové závazky, o které je snížena hodnota nehmotných aktiv nebo aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jež má být odečtena.
5. Výše souvisejících odložených daňových závazků uvedená v odstavci 4 se rozdělí mezi:
a)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů, které nejsou odečteny podle čl. 48 odst. 1;
b)
všechny ostatní odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku.
Instituce rozdělí související odložené daňové závazky podle poměrných částí, jaké představují odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku uvedené v písmenech a) a b).
Článek 39
Přeplatky daně, zpětně použité daňové ztráty a odložené daňové pohledávky nezávislé na budoucím zisku
1. Následující položky se neodečítají od kapitálu a uplatňuje se na ně riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo případně kapitolou 3:
a)
přeplatky daně instituce v běžném roce;
b)
daňové ztráty instituce v běžném roce použité zpětně na předchozí roky, z nichž vyplývá pohledávka za ústřední vládou, regionální vládou nebo místním daňovým orgánem.
2. Odložené daňové pohledávky nezávislé na budoucím zisku jsou omezeny na odložené daňové pohledávky vyplývající z přechodných rozdílů, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
v případě, že instituce při formálním schvalování své roční účetní závěrky vykáže ztrátu, nebo v případě likvidace či platební neschopnosti instituce jsou automaticky a povinně neprodleně nahrazeny slevou na dani;
b)
instituce může podle použitelného vnitrostátního daňového práva kompenzovat slevu na dani podle písmene a) jakýmkoli daňovým závazkem instituce nebo jakéhokoli jiného podniku, který je podle tohoto práva pro daňové účely zahrnut do téže konsolidace jako daná instituce, či jakéhokoli jiného podniku, který podléhá dohledu na konsolidovaném základě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2;
c)
pokud hodnota slev na dani podle písmene b) převyšuje daňové závazky podle uvedeného písmene, je tento případný rozdíl neprodleně nahrazen přímou pohledávkou za ústřední vládou členského státu, v němž má instituce sídlo.
Jsou-li splněny podmínky stanovené v písmenech a), b) a c), uplatní instituce na odložené daňové pohledávky rizikovou váhu ve výši 100 %.
Článek 40
Odpočty záporných hodnot vyplývajících z výpočtu výše očekávaných ztrát
Částka, která má být odečtena v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. d), se nesnižuje o nárůst odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku nebo o jiné dodatečné daňové účinky, které by mohly vzniknout, pokud by se rezervy měly zvýšit na úroveň očekávaných ztrát podle hlavy I kapitoly 3 oddílu 3.
Článek 41
Odpočty aktiv penzijního fondu definovaných požitků
1. Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. e) se výše aktiv penzijního fondu definovaných požitků, která má být odečtena, sníží o tyto částky:
a)
výši všech souvisejících odložených daňových závazků, které by mohly zaniknout, kdyby došlo ke snížení hodnoty aktiv nebo jejich odúčtování podle použitelného účetního rámce;
b)
výši aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jež instituce může bez omezení používat, pokud obdržela předchozí svolení příslušného orgánu. Aktivům použitým ke snížení částky, která má být odečtena, se přidělí riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2, případně 3.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění kritérií, podle nichž příslušný orgán povoluje institucím snížit výši aktiv penzijního fondu definovaných požitků, jak je uvedeno v odst. 1 písm. b).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 42
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1
Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. f) počítají instituce kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1 zahrnutým do těchto indexů;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě drženy v investičním portfoliu.
Článek 43
Významné investice v subjektech finančního sektoru
Pro účely odpočtu se investice instituce v subjektu finančního sektoru považuje za významnou, pokud je splněna některá z těchto podmínek:
a)
instituce vlastní více než 10 % nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných daným subjektem;
b)
instituce má s daným subjektem úzké propojení a vlastní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 vydané daným subjektem;
c)
instituce vlastní nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 vydané daným subjektem a tento subjekt není zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, avšak je zahrnut do téže účetní konsolidace jako instituce pro účely účetního výkaznictví podle použitelného účetního rámce.
Článek 44
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. g), h) a i) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 a jiných kapitálových nástrojů subjektů finančního sektoru se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se položky kapitálu tier 1 pojišťovny považují za kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1.
Článek 45
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. h) a i) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok;
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 46
Odpočty nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 v případě, že instituce nemá v subjektu finančního sektoru významnou investici
1. Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. h) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, převyšují 10 % hodnoty souhrnné výše kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení na položky kmenového kapitálu tier 1:
i)
článků 32 až 35;
ii)
odpočtů uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou částky, která má být odečtena za odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do kapitálových nástrojů těchto subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, je rozdělena mezi všechny držené nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1. Instituce určí podíl kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, který má být odečten podle odstavce 1, vynásobením hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částí stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
poměrná část souhrnné hodnoty přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, kterou představuje každý nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1, do něhož bylo investováno.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 36 odst. 1 písm. h), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i) až iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Článek 47
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 v případě, že instituce má v subjektu finančního sektoru významnou investici
Pro účely čl. 36 odst. 1 písm. i) se z příslušné částky, která má být odečtena z kmenového kapitálu tier 1, vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů a částka se určí v souladu s články 44 a 45 a pododdílem 2.
Pododdíl 2
Výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1 a alternativní postupy k těmto odpočtům
Článek 48
Prahové hodnoty pro výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Při odpočtech požadovaných podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i) instituce nemají povinnost odečítat objemy položek uvedených níže v písmenech a) a b) tohoto odstavce, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než prahová hodnota uvedená v odstavci 2:
a)
odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
v případech, kdy má instituce významnou investici v subjektu finančního sektoru, přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 těchto subjektů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
2. Pro účely odstavce 1 musí být prahová hodnota rovna částce uvedené v písmeni a) tohoto odstavce vynásobené procentní hodnotou uvedenou v písmeni b) tohoto odstavce:
a)
zbývající objem položek kmenového kapitálu tier 1 poté, co jsou v plném rozsahu uplatněny úpravy a odpočty podle článků 32 až 36, a aniž by se uplatnily prahové hodnoty pro výjimky podle tohoto článku;
b)
17,65 %.
3. Pro účely odstavce 1 instituce určí část odložených daňových pohledávek v celkovém objemu položek kmenového kapitálu tier 1, které nemusí být odečteny, vydělením hodnoty stanovené v písm. a) tohoto odstavce hodnotou stanovenou v písm. b) tohoto odstavce:
a)
hodnota odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce;
b)
součet těchto hodnot:
i)
hodnota uvedená v písm. a);
ii)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do kapitálových nástrojů subjektů finančního sektoru, v nichž instituce má významnou investici, jejichž souhrnná výše je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce.
Poměrná část významných investic do celkového objemu položek, které nemusí být odečteny, se rovná jedné minus poměrná část uvedená v prvním pododstavci.
4. Objemy položek, které nejsou odečteny podle odstavce 1, podléhají rizikové váze 250 %.
Článek 49
Požadavek na odpočet, pokud se uplatňuje konsolidace, doplňkový dozor nebo institucionální systémy ochrany
1. Pro účely výpočtu individuálního, subkonsolidovaného a konsolidovaného kapitálu, kdy příslušné orgány vyžadují nebo povolují, aby instituce použily metody 1, 2 nebo 3 uvedené v příloze I směrnice 2002/87/ES, mohou příslušné orgány institucím povolit, aby neodečítaly investice do kapitálových nástrojů subjektu finančního sektoru, v němž mateřská instituce, mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost nebo instituce má významnou investici, a to za předpokladu, že jsou splněny podmínky uvedené v písm. a) až e) tohoto odstavce:
a)
subjekt finančního sektoru je pojišťovnou, zajišťovnou nebo pojišťovací holdingovou společností;
b)
tato pojišťovna, zajišťovna nebo pojišťovací holdingová společnost je zahrnuta ve stejném doplňkovém dozoru podle směrnice 2002/87/ES jako mateřská instituce, mateřská finanční holdingová společnost nebo mateřská smíšená finanční holdingová společnost nebo instituce, která dané kapitálové nástroje drží;
c)
instituce obdržela předchozí svolení příslušných orgánů;
d)
před udělením svolení podle písmene c) a soustavně se příslušné orgány přesvědčují, že integrované řízení, řízení rizik a systém interní kontroly subjektů, které by byly zahrnuty do konsolidace podle metody 1, 2 nebo 3, jsou adekvátní;
e)
kapitálové investice v daném subjektu patří jednomu z těchto subjektů:
i)
mateřské úvěrové instituci;
ii)
mateřské finanční holdingové společnosti;
iii)
mateřské smíšené finanční holdingové společnosti;
iv)
instituci;
v)
dceřinému podniku jednoho ze subjektů uvedených v bodech i) až iv), který je zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
Zvolená metoda je uplatňována dlouhodobě a konzistentně.
2. Pro účely výpočtu individuálního a subkonsolidovaného kapitálu neodečítají instituce podléhající dohledu na konsolidovaném základě v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2 kapitálové investice do kapitálových nástrojů vydaných subjekty finančního sektoru zahrnutými do dohledu na konsolidovaném základě, pokud příslušné orgány nerozhodly, že tyto odpočty musí být vyžadovány pro konkrétní účely, zejména pro účely strukturálního oddělení bankovních činností a plánování procesů k řešení úpadku.
Uplatnění přístupu uvedeného v prvním pododstavci nesmí mít neúměrné nepříznivé účinky na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v celé Unii tím, že by vytvářel nebo představoval překážku fungování vnitřního trhu nebo že by vytvářel překážky bránící jeho fungování.
3. Příslušné orgány mohou pro účely výpočtu kapitálu na individuálním či subkonsolidovaném základě institucím povolit, aby neodečítaly kapitálové investice do kapitálových nástrojů v těchto případech:
a)
má-li instituce kapitálovou investici v jiné instituci a jsou-li splněny podmínky uvedené v bodech i) až v);
i)
instituce spadají do stejného institucionálního systému ochrany uvedeného v čl. 113 odst. 7;
ii)
příslušné orgány udělily svolení uvedené v čl. 113 odst. 7;
iii)
podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7 jsou splněny;
iv)
institucionální systém ochrany sestavuje konsolidovanou rozvahu podle čl. 113 odst. 7 písm. e), nebo není-li stanovena povinnost sestavovat konsolidovanou účetní závěrku, rozšířený souhrnný výpočet, o němž se příslušné orgány přesvědčí, že je rovnocenný ustanovením směrnice 86/635/EHS, jež zahrnuje některé úpravy ustanovení směrnice 83/349/EHS nebo nařízení (ES) č. 1606/2002, jimiž se řídí konsolidované účetní závěrky skupin úvěrových institucí. Rovnocennost uvedeného rozšířeného souhrnného výpočtu potvrdí externí auditor, a zejména to, že při výpočtu nedochází ani k vícenásobnému použití prvků způsobilých pro výpočet kapitálu, ani k žádné nevhodné tvorbě kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany. Konsolidovaná rozvaha nebo rozšířený souhrnný výpočet se oznamují příslušným orgánům přinejmenším tak často, jak je stanoveno v článku 99;
v)
instituce zahrnuté do institucionálního systému ochrany společně splňují na konsolidovaném nebo rozšířeném souhrnném základě požadavky stanovené v článku 92 a podávají zprávy o dodržování těchto požadavků v souladu s článkem 99. V rámci institucionálního systému ochrany se nevyžaduje odpočet podílu ve vlastnictví členů, kteří jsou družstvy, nebo právních subjektů, jestliže nejsou členy tohoto systému, a to za podmínky, že nedochází ani k vícenásobnému použití prvků použitelných pro výpočet kapitálu, ani k žádné nevhodné tvorbě kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany a držitelem menšinového podílu, je-li institucí;
b)
pokud má regionální úvěrová instituce účast ve své ústřední nebo jiné regionální úvěrové instituci a jsou splněny podmínky stanovené v písm. a) bodech i) až v).
4. Účasti, u nichž se v souladu s odstavci 1, 2 nebo 3 neprovádí odpočet, se považují za expozice a jsou rizikově váženy v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3.
5. Pokud instituce uplatňuje metodu 1 nebo 2 uvedenou v příloze I směrnice 2002/87/ES, zveřejní doplňkový kapitálový požadavek a ukazatel kapitálové přiměřenosti finančního konglomerátu vypočtené v souladu s článkem 6 a přílohou I uvedené směrnice.
6. EBA, EIOPA a Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro cenné papíry a trhy) (dále jen „ESMA“ nebo „orgán ESMA“) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 ze dne 24. listopadu 2010 (27) ESMA vypracují prostřednictvím smíšeného výboru pro účely tohoto článku návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek použití metod výpočtu uvedených v příloze I části II směrnice 2002/87/ES pro účely alternativních postupů k odpočtům uvedených v odstavci 1 tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
Oddíl 4
Kmenový kapitál tier 1
Článek 50
Kmenový kapitál tier 1
Kmenový kapitál tier 1 instituce se skládá z položek kmenového kapitálu tier 1 po provedení úprav vyžadovaných články 32 až 35, odpočtů podle článku 36 a uplatnění výjimek a alternativních postupů stanovených v článcích 48, 49 a 79.
KAPITOLA 3
Vedlejší kapitál tier 1
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 51
Položky vedlejšího kapitálu tier 1
Položky vedlejšího kapitálu tier 1 jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje za předpokladu splnění podmínek stanovených v čl. 52 odst. 1;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a).
Nástroje zahrnuté do písmene a) nejsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
Článek 52
Nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1
1. Kapitálové nástroje lze považovat za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány a plně uhrazeny;
b)
nástroje nezakoupil žádný z těchto subjektů:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
podnik, v němž má instituce účast ve formě přímého vlastnictví nebo kontroly nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu daného podniku;
c)
nákup nástrojů není přímo ani nepřímo financován institucí;
d)
v případě platební neschopnosti instituce se nástroje řadí za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2;
e)
nástroje nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevztahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností a jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
f)
nástroje nejsou předmětem žádných ujednání, ať smluvních či jiných, která v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce zvyšují pořadí uspokojení pohledávek z nich plynoucích;
g)
nástroje nemají stanovenu splatnost (věčné nástroje) a ustanovení, jimiž se řídí, neobsahují žádnou pobídku k tomu, aby je instituce splatila;
h)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, obsahují jednu nebo více kupních opcí, může být tato opce uplatněna dle vlastního uvážení emitenta;
i)
nástroje mohou být vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 77, a nejdříve po uplynutí pěti let ode dne jejich vydání, s výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v čl. 78 odst. 4;
j)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by nástroje byly nebo mohly být institucí vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny, a instituce něco takového ani jinak neuvádí, a to s výjimkou těchto případů;
i)
po likvidaci instituce;
ii)
diskrečního zpětného odkupu nástrojů nebo jiného způsobu snížení kapitálu na základě vlastního rozhodnutí, pokud instituce obdržela předchozí svolení příslušného orgánu v souladu s článkem 7;
k)
instituce výslovně ani implicitně neuvádí, že by příslušný orgán souhlasil s žádostí o vypovězení, splacení nebo zpětný odkup nástrojů;
l)
rozdělení výnosů z nástrojů splňuje tyto podmínky:
i)
je vypláceno z položek k rozdělení;
ii)
výše rozdělených výnosů z nástrojů se nebude měnit na základě úvěrového hodnocení instituce nebo jejího mateřského podniku;
iii)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, dávají instituci možnost dle vlastního uvážení kdykoli na neomezenou dobu a na nekumulativním základě zrušit rozdělení výnosů z nástrojů, přičemž instituce může zrušené platby bez omezení použít k úhradě svých závazků podle jejich splatnosti;
iv)
zrušení rozdělení výnosů nepředstavuje nesplnění závazků ze strany instituce;
v)
zrušením rozdělení výnosů nevznikají instituci žádná omezení;
m)
nástroje nejsou jedním z důvodů vedoucích ke zjištění, že závazky instituce převyšují její aktiva, pokud takové zjištění představuje test platební neschopnosti podle použitelného vnitrostátního práva;
n)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby v případě rozhodné události byla trvale nebo dočasně účetně snížena hodnota jistiny nástrojů nebo aby byly nástroje převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
o)
ustanovení, jimiž se nástroje řídí, neobsahují žádné prvky, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce;
p)
pokud nástroje nevydává přímo instituce, jsou splněny obě tyto podmínky:
i)
nástroje jsou vydány prostřednictvím subjektu zahrnutého do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
ii)
výnosy jsou okamžitě, bez omezení a v podobě, která splňuje podmínky stanovené v tomto odstavci, k dispozici instituci.
Podmínka stanovená v prvním pododstavci písm. d) se považuje za splněnou bez ohledu na to, zda jsou dané nástroje zahrnuty podle čl. 484 odst. 3 do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, jsou-li na stejné úrovni.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění všech těchto otázek:
a)
forma a povaha možných pobídek ke splacení nástrojů;
b)
povaha jakéhokoli účetního zvýšení hodnoty jistiny nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 po dočasném účetním snížení hodnoty jeho jistiny;
c)
postupy a načasování, pokud jde o následující:
i)
určení, že došlo k rozhodné události;
ii)
účetní zvýšení hodnoty jistiny nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 po dočasném účetním snížení hodnoty jeho jistiny;
d)
vlastnosti nástrojů, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce;
e)
použití jednotek pro speciální účel k nepřímé emisi kapitálových nástrojů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 53
Omezení týkající se zrušení rozdělení výnosů z nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a prvky, které by mohly bránit rekapitalizaci instituce
Pro účely čl. 52 odst. 1 písm. l) bodu v) a písmena o) nesmí ustanovení, jimiž se řídí nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, obsahovat především následující:
a)
požadavek rozdělení výnosů z nástrojů v případě, že se provádí rozdělení výnosů z nástroje vydaného institucí, který je ve stejném nebo podřízenějším pořadí než nástroj zahrnovaný do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně nástroje zahrnovaného do kmenového kapitálu tier 1;
b)
požadavek zrušení výplaty rozdělení výnosů z nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 v případě, že se neprovádí rozdělení výnosů z daných nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
povinnost nahradit výplatu úroků nebo dividend platbou v jakékoli jiné formě. Instituci není taková povinnost uložena jinak.
Článek 54
Snížení hodnoty nebo konverze nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
1. Pro účely čl. 52 odst. 1 písm. n) se na nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 vztahují tato ustanovení:
a)
rozhodná událost nastává tehdy, když se poměr kmenového kapitálu tier 1 instituce uvedený v čl. 92 odst. 1 písm. a) sníží pod jednu z těchto hodnot:
i)
5,125 %;
ii)
hodnotu vyšší než 5,125 %, kterou určí instituce a která je upřesněna v ustanoveních, jimiž se nástroj řídí;
b)
instituce mohou v ustanoveních, jimiž se nástroj řídí, vymezit jednu nebo více rozhodných událostí navíc k události vymezené v písmeni a);
c)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby nástroje byly v případě rozhodné události převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, musí současně stanovit jedno z následujícího:
i)
převodní poměr a maximální povolenou částku převodu;
ii)
rozsah, v němž budou nástroje převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1;
d)
pokud ustanovení, jimiž se nástroje řídí, vyžadují, aby v případě rozhodné události byla snížena hodnota jistiny těchto nástrojů, jsou současně sníženy všechny tyto položky:
i)
pohledávka držitele nástroje v případě platební neschopnosti nebo likvidace instituce;
ii)
částka, která má být vyplacena v případě vypovězení nebo splacení nástroje;
iii)
rozdělení výnosů z nástroje.
2. Účetním snížením hodnoty nebo konverzí nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 podle použitelného účetního rámce se vytvoří položky, které jsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1.
3. Hodnota nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uznaných jako položky vedlejšího kapitálu tier 1 je omezena na minimální hodnotu položek kmenového kapitálu tier 1, které by byly vytvořeny, pokud by účetní hodnota jistiny nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 byla plně snížena nebo by tyto nástroje byly převedeny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
4. Úhrnná hodnota nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, kterou je zapotřebí v případě rozhodné události účetně snížit nebo převést, nesmí být nižší než nižší z následujících hodnot:
a)
hodnota potřebná k plnému obnovení poměru kmenového kapitálu tier 1 instituce na hodnotu 5,125 %;
b)
plná hodnota jistiny nástroje.
5. Nastane-li rozhodná událost, musí instituce:
a)
neprodleně informovat příslušné orgány;
b)
informovat držitele nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
c)
v souladu s požadavky tohoto článku účetně snížit hodnotu jistiny nástrojů, nebo tyto nástroje neprodleně, nejpozději však do jednoho měsíce, převést na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1.
6. Instituce vydávající nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, jež jsou v případě rozhodné události převáděny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, zajistí, aby neustále měla dostatek schváleného základního kapitálu, jenž umožní v případě rozhodné události převést veškeré tyto nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 na akcie. Ke dni vydání těchto konvertibilních nástrojů vedlejšího kapitálu tier 1 musí být získána všechna nezbytná povolení. Instituce si neustále ponechává předem získané povolení nezbytné k tomu, aby mohla vydat nástroje kmenového kapitálu tier 1, na něž jsou v případě rozhodné události tyto nástroje vedlejšího kapitálu tier 1 převedeny.
7. Instituce vydávající nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, jež jsou v případě rozhodné události převáděny na nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, zajistí, aby této konverzi nebránily žádné procesní překážky stanovené v zakládacích dokumentech či stanovách nebo ve smluvních ujednáních.
Článek 55
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 přestanou být podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do vedlejšího kapitálu tier 1;
b)
podíl emisního ážia souvisejícího s tímto nástrojem přestane být okamžitě považován za položku vedlejšího kapitálu tier 1.
Oddíl 2
Odpočty od položek vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 56
Odpočty od položek kapitálu tier 1
Instituce od položek vedlejšího kapitálu tier 1 odečítají tyto položky:
a)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajících smluvních závazků;
b)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, s nimiž je instituce ve vztahu vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
c)
příslušnou výši přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, určenou v souladu s článkem 60;
d)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž má instituce významnou investici, s vyloučením pozic z upisování držených pět nebo méně pracovních dnů;
e)
hodnotu položek, které mají být odečteny od položek kapitálu tier 2 podle článku 66, která převyšuje kapitál tier 2 instituce;
f)
daňové platby týkající se položek vedlejšího kapitálu tier 1 předvídatelné v době výpočtu, s výjimkou případu, kdy instituce vhodně upraví hodnotu položek vedlejšího kapitálu tier 1, pokud tyto daňové platby snižují částku, do jejíž výše lze dané položky použít ke krytí rizik nebo ztrát.
Článek 57
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1
Pro účely čl. 56 písm. a) vypočítají instituce kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice jsou drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé nebo syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1 zahrnutým do těchto indexů;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu.
Článek 58
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 56 písm. b), c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se položky vedlejšího kapitálu tier 1 pojišťovny považují za kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1.
Článek 59
Odpočty kapitálových investic nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 56 písm. c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 60
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 v případě, že instituce nemá v subjektu finančního sektoru významnou investici
1. Pro účely čl. 56 písm. c) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru převyšují 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou všech přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 uvedených subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, je rozdělena mezi všechny držené nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena od každého nástroje vedlejší kapitálu tier 1, se vypočte vynásobením hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částí stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celkový objem nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 56 písm. c), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i), ii) a iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Oddíl 3
Vedlejší kapitál tier 1
Článek 61
Vedlejší kapitál tier 1
Vedlejší kapitál tier 1 instituce se skládá z položek vedlejšího kapitálu tier 1 po odpočtu položek uvedených v článku 56 a uplatnění článku 79.
KAPITOLA 4
Kapitál tier 2
Oddíl 1
Položky a nástroje zahrnované do kapitálu tier 2
Článek 62
Položky kapitálu tier 2
Položky kapitálu tier 2 jsou tyto:
a)
kapitálové nástroje a podřízené půjčky za předpokladu splnění podmínek stanovených v článku 63;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
u institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, obecné úpravy o úvěrové riziko bez zohlednění daňových účinků do výše 1,25 % objemu rizikově vážených expozic vypočítaného podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
d)
u institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, kladné částky bez zohlednění daňových účinků vypočtené podle článků 158 a 159 do výše 0,6 % objemu rizikově vážených expozic vypočítaného podle části třetí hlavy II kapitoly 3.
Položky zahrnuté do písmene a) nejsou považovány za položky kmenového kapitálu tier 1 ani vedlejšího kapitálu tier 1.
Článek 63
Nástroje zahrnované do kapitálu tier 2
Kapitálové nástroje a podřízené půjčky lze považovat za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje jsou vydány nebo podřízené půjčky získány a plně uhrazeny;
b)
nástroje nezakoupil nebo podřízené půjčky neposkytl žádný z těchto subjektů:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
podnik, v němž má instituce účast ve formě přímého vlastnictví nebo kontroly nejméně 20 % hlasovacích práv nebo kapitálu daného podniku;
c)
nákup nástrojů nebo poskytnutí podřízených půjček nejsou přímo ani nepřímo financovány institucí;
d)
nárok na částku jistiny nástrojů podle ustanovení, kterými se nástroje řídí, nebo nárok na částku jistiny podřízených půjček podle ustanovení, jimiž se podřízené půjčky řídí, je zcela podřízen pohledávkám všech nepodřízených věřitelů;
e)
nástroje nebo podřízené půjčky nejsou zajištěny žádným z těchto subjektů ani se na ně nevztahuje záruka žádného z těchto subjektů, která by zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek:
i)
institucí nebo jejími dceřinými podniky;
ii)
mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky;
iii)
mateřskou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
iv)
holdingovou společností se smíšenou činností nebo jejími dceřinými podniky;
v)
smíšenou finanční holdingovou společností nebo jejími dceřinými podniky;
vi)
podnikem, který má úzké propojení se subjekty uvedenými v bodech i) až v);
f)
nástroje nebo podřízené půjčky nejsou předmětem žádných ujednání, která by jinak zvyšovala pořadí uspokojení pohledávek z těchto nástrojů nebo podřízených půjček;
g)
nástroje nebo podřízené půjčky mají dobu splatnosti nejméně pěti let;
h)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, neobsahují žádnou pobídku pro instituci, aby umořila nebo splatila jejich jistinu přede dnem splatnosti;
i)
pokud nástroje nebo podřízené půjčky zahrnují jednu nebo více kupních opcí nebo možnost/opci předčasného splacení, mohou být opce uplatněny dle vlastního uvážení emitenta nebo případně dlužníka;
j)
nástroje nebo podřízené půjčky mohou být vypovězeny, splaceny nebo zpětně odkoupeny či předčasně splaceny, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 77, a nejdříve po uplynutí pěti let ode dne jejich vydání nebo získání, s výjimkou případů, kdy jsou splněny podmínky stanovené v čl. 78 odst. 4;
k)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, výslovně ani implicitně neuvádějí, že by nástroje nebo podřízené půjčky byly nebo mohly být vypovězeny, umořeny, zpětně odkoupeny nebo předčasně splaceny jindy než při platební neschopnosti nebo likvidaci instituce a instituce něco takového ani jinak neuvádí;
l)
ustanovení, jimiž se nástroje nebo podřízené půjčky řídí, nedávají držiteli či věřiteli právo na urychlení plánované budoucí výplaty úroků nebo jistiny jindy než při platební neschopnosti nebo likvidaci instituce;
m)
výše vyplácených úroků nebo případně dividend z nástrojů nebo podřízených půjček se nebude měnit na základě úvěrového hodnocení instituce nebo jejího mateřského podniku;
n)
pokud nástroje nevydává přímo instituce nebo pokud podřízené půjčky nezískává přímo instituce, musí být splněny obě tyto podmínky:
i)
nástroje jsou vydány nebo podřízené půjčky získány prostřednictvím subjektu zahrnutého do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
ii)
výnosy jsou okamžitě, bez omezení a v podobě, která splňuje podmínky stanovené v tomto odstavci, k dispozici instituci.
Článek 64
Umořování nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2
Nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 lze v posledních pěti letech do splatnosti považovat za položky kapitálu tier 2 v míře, která se určí vynásobením výsledku výpočtu uvedeného v písmenu a) hodnotou uvedenou v písmenu b):
a)
nominální hodnota nástrojů nebo podřízených půjček k prvnímu dni závěrečného pětiletého období jejich smluvní splatnosti vydělená počtem kalendářních dnů v daném období;
b)
počet zbývajících kalendářních dní smluvní splatnosti nástrojů nebo podřízených půjček.
Článek 65
Důsledky nesplnění podmínek týkajících se nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2
Jestliže v případě nástroje zahrnovaného do kapitálu tier 2 přestanou být podmínky stanovené v článku 63 plněny, platí následující:
a)
tento nástroj přestane být okamžitě považován za nástroj zahrnovaný do kapitálu tier 2;
b)
podíl emisního ážia souvisejícího s tímto nástrojem přestane být okamžitě považován za položku kapitálu tier 2.
Oddíl 2
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Článek 66
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Od položek kapitálu tier 2 se odečítá následující:
a)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do vlastních nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, včetně vlastních nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajících smluvních závazků;
b)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, s nimiž je instituce ve vztahu vzájemné účasti a příslušné orgány se domnívají, že jeho účelem je uměle zvýšit kapitál instituce;
c)
použitelnou hodnotu přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, přičemž tato hodnota se určí v souladu s článkem 70;
d)
přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž má instituce významnou investici, s vyloučením pozic z upisování držených pět nebo méně pracovních dnů.
Článek 67
Odpočty kapitálových investic do vlastních nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2
Pro účely čl. 66 písm. a) počítají instituce kapitálové investice na základě hrubých dlouhých pozic s těmito výjimkami:
a)
instituce mohou vypočítat objem kapitálových investic na základě čisté dlouhé pozice, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v téže podkladové expozici a s krátkými pozicemi není spojeno žádné riziko protistrany;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice jsou drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
instituce určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči vlastním nástrojům zahrnovaným do kapitálu tier 2 zahrnutým do těchto indexů,;
c)
instituce mohou vzájemně započíst hrubé dlouhé pozice ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kapitálu tier 2 vyplývající z kapitálových investic do indexových cenných papírů proti krátkým pozicím ve vlastních nástrojích zahrnovaných do kapitálu tier 2 vyplývajícím z krátkých pozic v podkladových indexech, včetně případů, kdy je s těmito krátkými pozicemi spojeno riziko protistrany, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
dlouhé a krátké pozice jsou v týchž podkladových indexech;
ii)
buď jsou dlouhé i krátké pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu.
Článek 68
Odpočty kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru v případech vzájemné účasti, jejímž účelem je umělé zvýšení kapitálu
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 66 písm. b), c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 se vypočítají na základě hrubých dlouhých pozic;
b)
pro účely odpočtu se s položkami kapitálu tier 2 pojišťovny a položkami kapitálu tier 3 pojišťovny zachází jako s kapitálovými investicemi do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2.
Článek 69
Odpočty kapitálových investic nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru
Instituce provádějí odpočty uvedené v čl. 66 písm. c) a d) v souladu s těmito ustanoveními:
a)
mohou vypočítat přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru na základě čisté dlouhé pozice v téže podkladové expozici, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
i)
splatnost krátké pozice odpovídá splatnosti dlouhé pozice nebo její zbytková splatnost činí nejméně jeden rok
ii)
buď je krátká i dlouhá pozice držena v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
určí částku, která má být odečtena za přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do indexových cenných papírů, pomocí výpočtu podkladové expozice vůči kapitálovým nástrojům subjektů finančního sektoru zahrnutým do těchto indexů.
Článek 70
Odpočty nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 v případě, že instituce nemá v příslušném subjektu významnou investici
1. Pro účely čl. 66 písm. c) instituce vypočítají příslušnou částku, která má být odečtena, vynásobením hodnoty uvedené v písmenu a) tohoto odstavce faktorem získaným z výpočtu uvedeného v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
souhrnná hodnota, o kterou přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru převyšují 10 % hodnoty položek kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočtené po uplatnění těchto ustanovení:
i)
článků 32 až 35;
ii)
čl. 36 odst. 1 písm. a) až g), písm. k) bodů ii) až v) a písm. l), s výjimkou částky, která má být odečtena za odložené daňové pohledávky závislé na budoucím zisku a vyplývající z přechodných rozdílů;
iii)
článků 44 a 45;
b)
hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 těch subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici, vydělená souhrnnou hodnotou všech přímých, nepřímých a syntetických investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 těchto subjektů finančního sektoru.
2. Instituce z částky uvedené v odst. 1 písm. a) a z výpočtu faktoru uvedeného v odst. 1 písm. b) vyloučí pozice z upisování držené pět nebo méně pracovních dnů.
3. Částka, která má být podle odstavce 1 odečtena, se rozdělí mezi všechny držené nástroje zahrnované do kapitálu tier 2. Instituce určí podíl kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, který se odečte po vynásobení hodnoty stanovené v písmenu a) tohoto odstavce poměrnou částkou stanovenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
celková hodnota kapitálových investic, která má být odečtena podle odstavce 1;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celkový objem nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
4. Hodnota kapitálových nástrojů uvedená v čl. 66 odst. 1 písm. c), která je rovna nebo nižší než 10 % položek kmenového kapitálu tier 1 instituce po uplatnění ustanovení uvedených v odst. 1 písm. a) bodech i) až iii), se neodečítá a podléhá příslušným rizikovým vahám v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a případně požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
5. Instituce určí podíl kapitálových investic do kapitálových nástrojů, na nějž se použijí rizikové váhy, vydělením hodnoty stanovené v písmenu a) hodnotou stanovenou v písmenu b):
a)
hodnota kapitálových investic, na niž se mají použít rizikové váhy podle odstavce 4;
b)
hodnota stanovená v bodě i) vydělená hodnotou stanovenou v bodě ii):
i)
celková hodnota nástrojů kmenového kapitálu tier 1;
ii)
souhrnná hodnota přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, v nichž instituce nemá významnou investici.
Oddíl 3
Kapitál tier 2
Článek 71
Kapitál tier 2
Kapitál tier 2 instituce se skládá z položek kapitálu tier 2 po odpočtech uvedených v článku 66 a uplatnění článku 79.
KAPITOLA 5
Kapitál
Článek 72
Kapitál
Kapitál instituce je součtem jejího kapitálu tier 1 a tier 2.
KAPITOLA 6
Obecné požadavky
Článek 73
Rozdělení výnosů z kapitálových nástrojů
1. Kapitálové nástroje, u nichž může instituce podle svého uvážení rozhodnout o vyplacení rozdělených výnosů jinou formou než formou hotovosti či kapitálového nástroje, nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, pokud instituce neobdržela předchozí svolení příslušných orgánů.
2. Příslušné orgány udělí svolení podle odstavce 1, pouze pokud jsou podle jejich názoru splněny všechny tyto podmínky:
a)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by neměly nepříznivý vliv na schopnost instituce zrušit výplaty spojené s daným nástrojem;
b)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by neměly nepříznivý vliv na schopnost nástroje absorbovat ztráty;
c)
možnost volného uvážení podle odstavce 1 ani forma, v níž by mohlo být rozdělení výnosů provedeno, by žádným jiným způsobem nesnižovaly kvalitu kapitálového nástroje.
3. Kapitálové nástroje, u nichž právo rozhodnout nebo požadovat, aby rozdělené výnosy z nástroje byly vyplaceny jinou formou než formou hotovosti či kapitálového nástroje, náleží jiné právnické osobě než instituci, která tyto kapitálové nástroje vydává, nelze považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2.
4. Instituce mohou využít široký tržní index jako jeden ze základů pro stanovení výše rozdělených výnosů z nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2.
5. Je-li instituce v rámci uvedeného indexu širšího trhu jedním z referenčních subjektů, odstavec 4 se nepoužije, pokud nejsou splněny obě tyto podmínky:
a)
instituce se domnívá, že neexistuje významná míra korelace mezi pohyby v rámci uvedeného indexu širšího trhu a úvěrovým hodnocením instituce, její mateřské instituce, mateřské finanční holdingové společnosti, mateřské smíšené finanční holdingové společnosti nebo mateřské holdingové společnosti se smíšenou činností;
b)
příslušný orgán nedospěl k odlišnému zjištění, než jaké je uvedeno v písmenu a).
6. Instituce podávají zprávy o širokých tržních indexech, o něž se jejich kapitálové nástroje opírají, a zveřejňují je.
7. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se pro účely odstavce 4 indexy považují za široké tržní indexy.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 74
Kapitálové investice do kapitálových nástrojů emitovaných regulovanými subjekty finančního sektoru, které nesplňují podmínky pro regulativní kapitál
Instituce nesmí od žádné složky kapitálu odečíst přímé, nepřímé či syntetické kapitálové investice do kapitálových nástrojů emitovaných regulovanými subjekty finančního sektoru, které nesplňují podmínky pro regulativní kapitál daného subjektu. Instituce na tyto investice uplatní rizikovou váhu v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2, případně 3.
Článek 75
Požadavky týkající se odpočtu a splatnosti v případě krátkých pozic
Požadavky týkající se splatnosti se v případě krátkých pozic podle čl. 45 písm. a), čl. 59 písm. a) a čl. 69 písm. a) považují ve vztahu k drženým pozicím za splněné, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce má smluvně dané právo zajišťovanou dlouhou pozici k určitému budoucímu datu prodat protistraně, která poskytuje zajištění;
b)
protistrana, která instituci poskytuje zajištění, má smluvní povinnost dlouhou pozici podle písmene a) od dané instituce k uvedenému určitému budoucímu datu odkoupit.
Článek 76
Investice do kapitálových nástrojů zahrnutých do indexů
1. Pro účely čl. 42 písm. a), čl. 45 písm. a), čl. 57 písm. a), čl. 59 písm. a), čl. 67 písm. a) a čl. 69 písm. a) může instituce snížit hodnotu dlouhé pozice v kapitálovém nástroji o tu část indexu, která je tvořena stejnou podkladovou expozicí, která je zajišťována, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
buď jsou zajišťovaná dlouhá pozice i krátká pozice v indexu použitá k zajištění této dlouhé pozice drženy v obchodním portfoliu, nebo jsou obě pozice drženy v investičním portfoliu;
b)
pozice uvedené v písmenu a) jsou v rozvaze instituce oceněny reálnou hodnotou;
c)
krátkou pozici uvedenou v písmenu a) lze v rámci postupů vnitřní kontroly uplatňovaných institucí považovat za účinné zajištění;
d)
příslušné orgány alespoň jednou ročně posuzují přiměřenost kontrolních postupů podle písmene c) a přesvědčí se, že tyto postupy jsou i nadále přiměřené.
2. S předchozím svolením příslušného orgánu může instituce místo výpočtu své expozice vůči položkám uvedeným v písmenu a) nebo b) jako alternativní postup použít konzervativní odhad své podkladové expozice vůči těmto kapitálovým nástrojům zahrnutým do indexů:
a)
nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 zahrnutým do indexů;
b)
nástrojům zahrnovaným do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 subjektů finančního sektoru zahrnutým do indexů.
3. Příslušné orgány udělí svolení uvedené v odstavci 2 pouze tehdy, jestliže instituce k jejich spokojenosti prokázala, že by pro ni sledování podkladové expozice vůči položkám uvedeným v odst. 2 písm. a) či podle okolností v písm. b) nebo v obou bylo provozně nepřiměřeně náročné.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění:
a)
toho, kdy je provádění odhadů použitých jako alternativa k výpočtu podkladové expozice podle odstavce 2 dostatečně konzervativní;
b)
významu spojení „provozně nepřiměřeně náročné“ pro účely odstavce 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 77
Podmínky pro snížení kapitálu
Instituce musí požádat o předchozí svolení příslušného orgánu k provedení jednoho nebo obou těchto kroků:
a)
k snížení, splacení nebo zpětnému odkoupení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 a vydaných institucí způsobem, který je povolen podle použitelného vnitrostátního práva;
b)
k případnému vypovězení, umoření, splacení nebo zpětnému odkoupení nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo do kapitálu tier 2 před datem jejich smluvní splatnosti.
Článek 78
Svolení příslušných orgánů ke snížení kapitálu
1. Příslušný orgán udělí instituci svolení ke snížení, zpětnému odkupu, vypovězení nebo splacení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, pokud je splněna kterákoli z těchto podmínek:
a)
nejpozději současně s postupem podle článku 77 instituce nahradí nástroje uvedené v článku 77 kapitálovými nástroji stejné nebo vyšší kvality za podmínek, které jsou udržitelné z hlediska jejích ekonomických možností;
b)
instituce ke spokojenosti příslušného orgánu prokázala, že její kapitál by v důsledku tohoto postupu překročil požadavky stanovené v čl. 92 odst. 1 tohoto nařízení a požadavek kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU v míře, kterou příslušný orgán může na základě čl. 104 odst. 3 směrnice 2013/36/EU považovat za nezbytnou.
2. Při posuzování udržitelnosti náhradních nástrojů z hlediska ekonomických možností instituce prováděného podle odst. 1 písm. a) příslušné orgány zváží, nakolik by tyto náhradní kapitálové nástroje byly pro instituci nákladnější než nástroje, které by jimi byly nahrazeny.
3. Pokud instituce postupuje podle čl. 77 písm. a) a použitelné vnitrostátní právo zakazuje odmítnout splacení nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 uvedených v článku 27, může příslušný orgán upustit od podmínek stanovených v odstavci 1 tohoto článku za předpokladu, že vyžaduje, aby instituce přiměřeně omezila splacení těchto nástrojů.
4. Příslušné orgány mohou institucím povolit, aby nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 splatily před uplynutím pěti let ode dne vydání, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 1 a v písmenu a) nebo b) tohoto odstavce:
a)
dochází ke změně regulační klasifikace těchto nástrojů, která by pravděpodobně vedla k tomu, že by tyto nástroje byly vyloučeny z kapitálu nebo reklasifikovány jako kvalitativně nižší forma kapitálu, a jsou splněny obě tyto podmínky:
i)
příslušný orgán považuje tuto změnu za dostatečně jistou;
ii)
instituce příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že regulační reklasifikace těchto nástrojů nebyla v době jejich vydání reálně předvídatelná;
b)
dochází ke změně použitelného daňového režimu pro tyto nástroje, u níž instituce příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že je podstatná a nebyla v době jejich vydání reálně předvídatelná.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
význam spojení „udržitelné z hlediska ekonomických možností instituce“;
b)
přiměřenost omezení splacení uvedeného v odstavci 3;
c)
postup, jakým instituce žádají o svolení příslušného orgánu s provedením kroků uvedených v článku 77, požadavky na údaje v žádostech, jakož i postup, který se použije při odkupu podílů vydaných členům družstev, a lhůty pro vyřízení žádostí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 79
Dočasná výjimka z odpočtů od kapitálu
1. Pokud instituce drží v subjektu finančního sektoru kapitálové nástroje nebo případně poskytla podřízené půjčky, které se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, přičemž je drží dočasně a jejich účelem je podle názoru příslušných orgánů finanční pomoc určená k reorganizaci a záchraně daného subjektu, může příslušný orgán dočasně upustit od uplatňování ustanovení o odpočtech, která by se jinak na tyto nástroje vztahovala.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění pojmu dočasnosti pro účely odstavce 1 a podmínek, podle nichž může příslušný orgán usoudit, že účelem uvedených dočasných kapitálových investic je finanční pomoc určená k reorganizaci a záchraně příslušného subjektu.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 80
Průběžný přezkum kvality kapitálu
1. EBA sleduje kvalitu kapitálových nástrojů vydávaných institucemi po celé Unii a neprodleně informuje Komisi, pokud se objeví významné důkazy, že uvedené nástroje nesplňují kritéria stanovená v článku 28 nebo v příslušných případech v článku 29.
Aby mohl orgán EBA sledovat kvalitu kapitálových nástrojů vydávaných institucemi po celé Unii, příslušné orgány na jeho žádost neprodleně postoupí veškeré informace o nově emitovaných kapitálových nástrojích, jež považuje za relevantní.
2. Oznámení zahrnuje:
a)
podrobné vysvětlení povahy a rozsahu zjištěného nedostatku;
b)
odborné poradenství týkající se kroků Komise, které EBA považuje za nezbytné.
c)
významné změny metodiky EBA pro zátěžové testování platební schopnosti institucí.
3. EBA poskytne Komisi odborné poradenství k významným změnám definice kapitálu, které považuje za nutné v důsledku některé z následujících příčin:
a)
relevantních změn standardů nebo zvyklostí na trhu;
b)
změn příslušných právních předpisů nebo účetních standardů;
c)
významných změn metodiky EBA pro zátěžové testování platební schopnosti institucí.
4. Do 1. ledna 2014 poskytne EBA Komisi odborné poradenství týkající se dalšího možného zacházení s nerealizovanými zisky při oceňování reálnou hodnotou kromě jejich zahrnutí do kmenového kapitálu tier 1 bez úprav. Doporučení EBA zohlední relevantní vývoj mezinárodních účetních standardů a mezinárodních dohod o obezřetnostních standardech pro banky.
HLAVA II
MENŠINOVÉ PODÍLY A NÁSTROJE ZAHRNOVANÉ DO VEDLEJŠÍHO KAPITÁLU TIER 1 A KAPITÁLU TIER 2 VYDANÉ DCEŘINÝMI PODNIKY
Článek 81
Menšinové podíly, které splňují podmínky pro zařazení do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1
1. Menšinové podíly zahrnují součet nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1, emisního ážia souvisejícího s těmito nástroji, nerozděleného zisku, a ostatních fondů dceřiného podniku, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
dceřiný podnik je jedním z těchto subjektů:
i)
institucí;
ii)
podnikem, který na základě použitelného vnitrostátního práva podléhá požadavkům tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
b)
dceřiný podnik je v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
c)
tyto nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 uvedené v návětí tohoto odstavce vlastní jiné osoby než podniky zahrnuté do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
2. Menšinové podíly, které jsou přímo či nepřímo prostřednictvím jednotky pro speciální účel nebo jinak financovány mateřským podnikem instituce nebo jeho dceřinými podniky, nelze považovat za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1.
Článek 82
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 1 a tier 2 a kvalifikovaný kapitál
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 1 a tier 2 a kvalifikovaný kapitál zahrnuje menšinový podíl, nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 včetně souvisejícího nerozděleného zisku a emisního ážia dceřiného podniku, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
dceřiný podnik je jedním z těchto subjektů:
i)
institucí;
ii)
podnikem, který na základě použitelného vnitrostátního práva podléhá požadavkům tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
b)
dceřiný podnik je v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
c)
tyto nástroje vlastní jiné osoby než podniky zahrnuté do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
Článek 83
Kvalifikovaný vedlejší kapitál tier 1 a kapitál tier 2 vydané jednotkou pro speciální účel
1. Nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 vydané jednotkou pro speciální účel a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2 nebo případně kvalifikovaného kapitálu, pouze pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
jednotka pro speciální účel, jež tyto nástroje vydala, je v plném rozsahu zahrnuta do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2;
b)
nástroje a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1;
c)
nástroje a související emisní ážio se zahrnují do kvalifikovaného kapitálu tier 2, pouze pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 63;
d)
jediným aktivem jednotky pro speciální účel je její investice do kapitálu mateřského podniku nebo jeho dceřiného podniku, který je plně zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, jejíž forma splňuje příslušné podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1, případně v článku 63.
Pokud příslušný orgán považuje aktiva jednotky pro speciální účel jiná než její investice do kapitálu mateřského podniku nebo jeho dceřiného podniku, jež jsou zahrnuty do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2 za zanedbatelný a pro takovou jednotku nevýznamný, může příslušný orgán upustit od podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. d).
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění typů aktiv, která souvisejí s provozem jednotky pro speciální účel, a pojmů „zanedbatelný“ a „nevýznamný“ uvedených v odst. 1 druhém pododstavci.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 84
Menšinové podíly zahrnuté do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1
1. Instituce určí hodnotu menšinových podílů dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, tak, že z menšinových podílů daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kmenový kapitál tier 1 dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kmenového kapitálu tier 1 daného dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. a), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kmenový kapitál tier 1;
ii)
výše konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, která se vztahuje k danému dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. a), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kmenový kapitál tier 1;
b)
menšinové podíly dceřiného podniku vyjádřené jako procentní podíl všech nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto podniku včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, menšinový podíl daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1.
3. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, menšinový podíl v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažuje za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění výpočtu na subkonsolidovaném základě požadovaného podle odstavce 2 tohoto článku a článků 85 a 87.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. Příslušné orgány mohou udělit výjimku z uplatňování tohoto článku mateřské finanční holdingové společnosti, která splňuje všechny tyto podmínky:
a)
její hlavní činností je nabývání účastí;
b)
podléhá obezřetnostnímu dohledu na konsolidovaném základě;
c)
konsoliduje dceřinou instituci, v níž má pouze menšinovou účast prostřednictvím kontroly ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS;
d)
více než 90 % konsolidovaného požadovaného kmenového kapitálu tier 1 pochází od dceřiné instituce uvedené v písmeni c) při výpočtu na subkonsolidovaném základě.
Pokud se po dni 31. prosince 2014 mateřská finanční holdingová společnost, která splňuje podmínky stanovené v prvním pododstavci, stane mateřskou smíšenou finanční holdingovou společností, příslušné orgány mohou této mateřské smíšené finanční holdingové společnosti udělit výjimku podle prvního pododstavce, splňuje-li podmínky tohoto pododstavce.
6. Jestliže úvěrové instituce trvale přidružené v síti k ústřednímu subjektu a instituce uvnitř institucionálního systému ochrany, na nějž se vztahují podmínky stanovené v čl. 113 odst. 7, uzavřely dohody o křížových zárukách, podle nichž neexistují ani se nepředpokládají závažné věcné nebo právní překážky bránící převodu části kapitálu, jež převyšuje regulatorní požadavky, od protistrany dané úvěrové instituci, jsou tyto instituce osvobozeny od ustanovení tohoto článku týkajících se odpočtů a mohou v plném rozsahu uznat jakýkoli menšinový podíl vznikající uvnitř křížového záručního systému.
Článek 85
Kvalifikované nástroje zahrnované do kapitálu tier 1 zahrnuté do konsolidovaného kapitálu tier 1
1. Instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu, tak, že z kapitálu daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kapitál tier 1 dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. b), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kapitál tier 1;
ii)
výše konsolidovaného kapitálu tier 1, která se vztahuje k dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. b), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích, pokud jsou tyto požadavky stanoveny pro kapitál tier 1;
b)
kvalifikovaný kapitál tier 1 dceřiného podniku vyjádřený jako procentní podíl všech nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 1 tohoto podniku včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, kvalifikovaný kapitál tier 1 daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kapitálu tier 1.
3. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, nástroje zahrnované do kapitálu tier 1 v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažují za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
Článek 86
Kvalifikovaný kapitál tier 1 zahrnutý do konsolidovaného vedlejšího kapitálu tier 1
Aniž je dotčen čl. 84 odst. 5 a 6, instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu tier 1 dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného vedlejšího kapitálu tier 1, tak, že z kvalifikovaného kapitálu tier 1 daného podniku zahrnutého do konsolidovaného kapitálu tier 1 odečtou menšinové podíly tohoto podniku, které jsou zahrnuty do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1.
Článek 87
Kvalifikovaný kapitál zahrnutý do konsolidovaného kapitálu
1. Instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu, tak, že z kvalifikovaného kapitálu daného podniku odečtou součin částky uvedené v písmenu a) a procentního podílu uvedeného v písmenu b):
a)
kapitál dceřiného podniku minus nižší z těchto hodnot:
i)
výše kapitálu dceřiného podniku, která se požaduje pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 82 odst. 1 písm. c), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních předpisů v oblasti dohledu ve třetích zemích;
ii)
výše kapitálu, která se vztahuje k tomuto dceřinému podniku a která se požaduje na konsolidovaném základě pro hromadné splnění požadavku stanoveného v čl. 92 odst. 1 písm. c), požadavků uvedených v článcích 458 a 459, specifických požadavků na kapitál uvedených v článku 104 směrnice 2013/36/EU, požadavku kombinovaných kapitálových rezerv ve smyslu čl. 128 bodu 6 směrnice 2013/36/EU, požadavků uvedených v článku 500 a veškerých dodatečných místních dohledových požadavků na kapitál ve třetích zemích;
b)
kvalifikovaný kapitál dceřiného podniku vyjádřený jako procentní podíl všech kapitálových nástrojů tohoto podniku, které jsou zahrnuty do položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2, včetně souvisejícího emisního ážia, nerozděleného zisku a ostatních fondů.
2. Výpočet podle odstavce 1 se provádí na subkonsolidovaném základě pro jednotlivé dceřiné podniky uvedené v čl. 81 odst. 1.
Instituce se může rozhodnout, že tento výpočet pro dceřiný podnik podle čl. 81 odst. 1 neprovede. Přijme-li instituce takové rozhodnutí, kvalifikovaný kapitál daného dceřiného podniku nesmí být zahrnut do konsolidovaného kapitálu.
2a. Pokud se příslušný orgán odchýlí od uplatňování obezřetnostních požadavků na individuálním základě, jak je stanoveno v článku 7, kapitálové nástroje v rámci dceřiných podniků, na něž se výjimka uplatňuje, se nepovažují za kapitál na subkondosolidované či případně konsolidované úrovni.
Článek 88
Kvalifikované kapitálové nástroje zahrnuté do konsolidovaného kapitálu tier 2
Aniž je dotčen čl. 84 odst. 5 a 6, instituce určí výši kvalifikovaného kapitálu dceřiného podniku, která se zahrne do konsolidovaného kapitálu tier 2, tak, že z kvalifikovaného kapitálu daného podniku zahrnutého do konsolidovaného kapitálu odečtou kvalifikovaný kapitál tier 1 tohoto podniku, který je zahrnut do konsolidovaného kapitálu tier 1.
HLAVA III
KVALIFIKOVANÉ ÚČASTI MIMO FINANČNÍ SEKTOR
Článek 89
Rizikové vážení a zákaz kvalifikovaných účastí mimo finanční sektor
1. Kvalifikovaná účast, jejíž výše přesahuje 15 % použitelného kapitálu instituce, se řídí ustanoveními odstavce 3, pokud se jedná o účast v podniku, který není jedním z následujících subjektů:
a)
subjektem finančního sektoru;
b)
podnikem, který není subjektem finančního sektoru a provozuje činnosti, které příslušný orgán považuje za kteroukoli z těchto aktivit:
i)
přímé rozšíření bankovnictví
ii)
pomocné služby pro bankovnictví,
iii)
leasing, faktoring, správu podílových fondů, řízení služeb zpracování údajů nebo jiné podobné činnosti.
2. Pokud celková výše kvalifikovaných účastí instituce v jiných podnicích, než jsou podniky uvedené v odst. 1 písm. a) a b), přesahuje 60 % jejího použitelného kapitálu, řídí se ustanoveními odstavce 3.
3. Na kvalifikované účasti institucí uvedené v odstavcích 1 a 2 uplatňují příslušné orgány požadavky stanovené v písmenu a) nebo b):
a)
pro účely výpočtu kapitálového požadavku v souladu s částí třetí použijí instituce rizikovou váhu 1 250 % na vyšší z těchto hodnot:
i)
výši kvalifikovaných účastí podle odstavce 1 přesahující 15 % použitelného kapitálu;
ii)
celkovou výši kvalifikovaných účastí podle odstavce 2 přesahující 60 % použitelného kapitálu instituce;
b)
příslušné orgány zakážou institucím držet kvalifikované účasti uvedené v odstavcích 1 a 2, jejichž výše přesahuje procentní podíly použitelného kapitálu stanovené v uvedených odstavcích.
Příslušné orgány zveřejní, zda uplatnily požadavky stanovené v písmeni a) nebo b).
4. Pro účely odst. 1 písm. b) vydá EBA pokyny pro upřesnění těchto skutečností:
a)
činností, které jsou přímým rozšířením bankovnictví;
b)
pomocných služeb pro bankovnictví;
c)
podobných činností.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 90
Alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 %
Jako alternativní postup k použití rizikové váhy 1 250 % na částky přesahující limity uvedené v čl. 89 odst. 1 a 2 může instituce tyto částky odečíst od položek kmenového kapitálu tier 1 v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k).
Článek 91
Výjimky
1. Podíly v podnicích, které nejsou uvedeny v čl. 89 odst. 1 písm. a) a b), se nezahrnují do výpočtu limitních procentních podílů použitelného kapitálu stanovených v uvedeném článku, je-li splněna některá z následujících podmínek:
a)
tyto podíly jsou drženy dočasně během finanční pomoc, jak je uvedeno v článku 79;
b)
tyto držené podíly jsou pozicí z upisování drženou pět nebo méně pracovních dnů;
c)
tyto podíly jsou drženy vlastním jménem instituce a na účet jiných osob.
2. Podíly, které nemají povahu dlouhodobých finančních aktiv uvedených v čl. 35 odst. 2 směrnice 86/635/EHS, se do výpočtu podle článku 89 nezahrnují.
ČÁST TŘETÍ
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY
HLAVA I
OBECNÉ POŽADAVKY, OCEŇOVÁNÍ A PODÁVÁNÍ ZPRÁV
KAPITOLA 1
Požadovaná úroveň kapitálu
Oddíl 1
Požadavky na kapitál pro instituce
Článek 92
Požadavky na kapitál
1. S výhradou článků 93 a 94 musí instituce neustále splňovat tyto požadavky na kapitál:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 ve výši 4,5 %;
b)
kapitálový poměr tier 1 ve výši 6 %;
c)
celkový kapitálový poměr ve výši 8 %.
2. Instituce vypočítají kapitálové poměry takto:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 je kmenový kapitál tier 1 instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice;
b)
kapitálový poměr tier 1 je kapitál tier 1 instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice;
c)
celkový kapitálový poměr je kapitál instituce vyjádřený jako procentní podíl celkového objemu rizikové expozice.
3. Celkový objem rizikové expozice se vypočítá jako součet hodnot v písmenech a) až f) tohoto odstavce po zohlednění ustanovení uvedených v odstavci 4:
a)
objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění vypočítané v souladu s hlavou II a článkem 379 pro všechny obchodní činnosti instituce s výjimkou objemů rizikově vážených expozic z transakcí zahrnutých do obchodního portfolia instituce;
b)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s touto částí hlavou IV, případně částí čtvrtou, pro transakce zahrnuté do obchodního portfolia instituce:
i)
k pozičnímu riziku;
ii)
pro velké expozice přesahující limity stanovené v článcích 395 až 401, pokud je instituci povoleno tyto limity překročit;
c)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s touto částí hlavou IV, případně hlavou V, s výjimkou článku 379:
i)
k měnovému riziku;
ii)
k vypořádacímu riziku;
iii)
ke komoditnímu riziku;
d)
požadavky na kapitál vypočítané v souladu s hlavou VI k riziku úvěrových úprav v ocenění nástrojů OTC derivátů jiných, než jsou úvěrové deriváty uznané ke snížení objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko;
e)
požadavky na kapitál stanovené v souladu s hlavou III k operačnímu riziku;
f)
objemy rizikově vážených expozic určené v souladu s hlavou II pro riziko protistrany vyplývající z transakcí zahrnutých do obchodního portfolia instituce pro následující typy transakcí a dohod:
i)
kontrakty uvedené v příloze II a úvěrové deriváty;
ii)
repo obchody, půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit založené na cenných papírech nebo komoditách;
iii)
maržové obchody založené na cenných papírech nebo komoditách;
iv)
transakce s delší dobou vypořádání.
4. Při výpočtu celkového objemu expozice podle odstavce 3 platí tato ustanovení:
a)
požadavky na kapitál uvedené v písmenech c), d) a e) daného odstavce zahrnují požadavky vyplývající ze všech obchodních činností instituce;
b)
instituce vynásobí požadavky na kapitál stanovené v písmenech b) až e) uvedeného odstavce číslem 12,5.
Článek 93
Požadavek na počáteční kapitál u již fungujících subjektů
1. Kapitál instituce nesmí poklesnout pod výši počátečního kapitálu požadovanou při vydání povolení.
2. Úvěrové instituce, které již existovaly k 1. lednu 1993 a výše jejich kapitálu nedosahuje požadované výše počátečního kapitálu, mohou pokračovat v provozování činnosti. Výše kapitálu těchto institucí nesmí poklesnout pod nejvyšší úroveň dosaženou po 22. prosinci 1989.
3. Povolené investiční podniky a podniky podle článku 6 směrnice 2006/49/ES, které existovaly již před 31. prosincem 1995 a výše jejich kapitálu nedosahuje požadované výše počátečního kapitálu, mohou pokračovat ve své činnosti. Kapitál takových investičních podniků nebo podniků nesmí klesnout pod nejvyšší vztažnou hodnotu vypočtenou po dni oznámení uvedeném ve směrnici Rady 93/6/EHS ze dne 15. března 1993 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (28). Tato vztažná hodnota je průměrná denní výše kapitálu vypočtená za dobu šesti měsíců předcházejících datu výpočtu. Vypočítává se každých šest měsíců pro příslušné předchozí období.
4. Pokud nad institucí spadající do kategorie uvedené v odstavci 2 nebo 3 převezme kontrolu jiná fyzická nebo právnická osoba než ta, která měla nad institucí kontrolu dříve, musí výše kapitálu této instituce dosáhnout požadované výše počátečního kapitálu.
5. Při fúzi dvou nebo více institucí spadajících do kategorie uvedené v odstavci 2 nebo 3 nesmí výše kapitálu instituce vzniklé touto fúzí klesnout pod souhrn kapitálu fúzujících institucí v okamžiku fúze, pokud nebylo dosaženo požadované výše počátečního kapitálu.
6. Pokud příslušné orgány usoudí, že k zajištění solventnosti instituce je nezbytné, aby byl požadavek stanovený v odstavci 1 splněn, ustanovení odstavců 2 až 5 se nepoužijí.
Článek 94
Výjimka pro malá obchodní portfolia
1. Instituce může pro transakce zahrnuté do obchodního portfolia nahradit kapitálový požadavek uvedený v čl. 92 odst. 3 písm. b) kapitálovým požadavkem vypočteným v souladu s písmenem a) uvedeného odstavce, pokud objem jejích rozvahových a podrozvahových položek zahrnutých do obchodního portfolia splňuje obě tyto podmínky:
a)
činí obvykle méně než 5 % celkových aktiv a 15 milionů EUR;
b)
nikdy nepřesahuje 6 % celkových aktiv a 20 milionů EUR.
2. Při výpočtu objemu rozvahových a podrozvahových položek musí instituce dodržovat tyto zásady:
a)
dluhové nástroje jsou oceněny v tržních cenách nebo v nominální hodnotě, akcie v jejich tržních cenách a deriváty podle nominální nebo tržní hodnoty podkladových nástrojů;
b)
absolutní hodnota dlouhé pozice se sčítá s absolutní hodnotou krátké pozice.
3. Pokud instituce nesplní podmínku uvedenou v odst. 1 písm. b), neprodleně uvědomí příslušný orgán. Pokud příslušný orgán v návaznosti na vlastní posouzení zjistí a uvědomí instituci, že požadavek stanovený v odst. 1 písm. a) není splněn, přestane instituce odstavec 1 používat od příštího data pro vykazování.
Oddíl 2
Kapitálové požadavky pro investiční podniky s omezeným povolením k poskytování investičních služeb
Článek 95
Kapitálové požadavky pro investiční podniky s omezeným povolením k poskytování investičních služeb
1. Investiční podniky, které nejsou oprávněny poskytovat investiční služby a činnosti uvedené v oddíle A bodech 3 a 6 přílohy I směrnice 2004/39/ES, postupují při výpočtu celkového objemu rizikové expozice pro účely čl. 92 odst. 3 podle odstavce 2.
2. Investiční podniky uvedené v odstavci 1 tohoto článku a podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené oddíle A bodech 2 a 4 přílohy I směrnice 2004/39/ES, vypočítají celkový objem rizikové expozice jako vyšší z následujících hodnot:
a)
součet položek uvedených v čl. 92 odst. 3 písm. a) až d) a f) po použití čl. 92 odst. 4;
b)
hodnota určená v článku 97 vynásobená číslem 12,5.
Podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené oddíle A bodech 2 a 4 přílohy I směrnice 2004/39/ES, musí splňovat požadavky čl. 92 odst. 1 a 2 vycházející z celkového objemu rizikové expozice uvedeného v prvním pododstavci.
Příslušné orgány mohou stanovit kapitálové požadavky pro podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené na seznamu v oddíle A bodech 2 a 4 v přílohy I směrnice 2004/39/ES, jako kapitálové požadavky, které by pro tyto podniky byly závazné podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnicím 2006/49/ES a 2006/48/ES, platných k 31. prosinci 2013.
3. Na investiční podniky uvedené v odstavci 1 se vztahují všechna ostatní ustanovení týkající se operačního rizika stanovená v hlavě VII kapitole 3 oddílu II pododdílu 1 směrnice 2013/36/EU.
Článek 96
Kapitálové požadavky pro investiční podniky, které drží počáteční kapitál podle čl. 28 odst. 2 směrnice 2013/36/EU
1. Následující kategorie investičních podniků, které drží počáteční kapitál podle čl. 28 odst. 2 směrnice 2013/36/EU, postupují při výpočtu celkového objemu rizikové expozice pro účely čl. 92 odst. 3 podle odstavce 2 tohoto článku:
a)
investiční podniky, které obchodují na vlastní účet výhradně za účelem splnění nebo provedení pokynu klienta nebo za účelem získání přístupu ke clearingovému a vypořádacímu systému nebo uznané burze, jestliže jednají v postavení zprostředkovatele nebo provádějí pokyn klienta;
b)
investiční podniky, které splňují všechny tyto podmínky:
i)
nedrží peníze nebo cenné papíry klienta;
ii)
obchodují pouze na vlastní účet;
iii)
nemají žádné vnější klienty;
iv)
provedení a vypořádání se u jejich transakcí uskutečňuje na odpovědnost clearingové instituce a jsou uvedenou clearingovou institucí zaručeny.
2. Investiční podniky uvedené v odstavci 1 vypočítají celkový objem rizikové expozice jako součet následujících hodnot:
a)
čl. 92 odst. 3 písm. a) až d) a f) po použití čl. 92 odst. 4;
b)
hodnoty určené v článku 97 vynásobené číslem 12,5.
3. Na investiční podniky uvedené v odstavci 1 se vztahují všechna ostatní ustanovení týkající se operačního rizika stanovená v hlavě VII kapitole 3 oddílu II pododdílu 1 směrnice 2013/36/EU.
Článek 97
Kapitálový požadavek založený na fixních režijních nákladech
1. V souladu s články 95 a 96 drží investiční podnik a podniky uvedené v čl. 4 odst. 1 bodě 2 písm. c), které poskytují investiční služby a činnosti uvedené na seznamu v oddíle A bodech 2 a 4 v přílohy I směrnice 2004/39/ES, použitelný kapitál ve výši alespoň jedné čtvrtiny svých fixních režijních nákladů za předchozí rok.
2. Pokud oproti předchozímu roku dojde ke změně činnosti investičního podniku, kterou příslušný orgán považuje za podstatnou, může příslušný orgán požadavek stanovený v odstavci 1 upravit.
3. Investiční podnik, který dosud neprovozuje činnost po dobu jednoho roku, musí počínaje dnem zahájení činnosti držet použitelný kapitál ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů odhadovaných v jeho podnikatelském plánu, s výjimkou případů, kdy příslušný orgán vyžaduje úpravu podnikatelského plánu.
4. EBA za konzultace s orgánem ESMA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
výpočet požadavku na držení použitelného kapitálu ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů za předchozí rok;
b)
podmínky, podle nichž příslušný orgán upravuje požadavek na držení použitelného kapitálu ve výši alespoň jedné čtvrtiny fixních režijních nákladů za předchozí rok;
c)
výpočet odhadovaných fixních režijních nákladů v případě investičního podniku, který dosud neprovozuje činnost po dobu jednoho roku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 98
Kapitálový požadavek pro investiční podniky na konsolidovaném základě
1. V případě investičních podniků uvedených v čl. 95 odst. 1, jež jsou ve skupině, která nezahrnuje úvěrové instituce, uplatní mateřský investiční podnik v členském státě článek 92 na konsolidovaném základě takto:
a)
pomocí výpočtu celkového objemu rizikové expozice stanoveného v čl. 95 odst. 2;
b)
vypočtením kapitálu na základě konsolidované situace mateřského investičního podniku nebo případně finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti.
2. V případě investičních podniků uvedených v čl. 96 odst. 1, jež jsou ve skupině, která nezahrnuje úvěrové instituce, uplatní mateřský investiční podnik v členském státě a investiční podnik kontrolovaný finanční holdingovou společností nebo smíšenou finanční holdingovou společností článek 92 na konsolidovaném základě takto:
a)
pomocí výpočtu celkového objemu rizikové expozice stanoveného v čl. 96 odst. 2;
b)
vypočtením kapitálu na základě konsolidované situace mateřského investičního podniku nebo případně kapitálu finanční holdingové společnosti nebo smíšené finanční holdingové společnosti a v souladu s částí první hlavou II kapitolou 2.
KAPITOLA 2
Požadavky na výpočty a podávání zpráv
Článek 99
Podávání zpráv o požadavcích na kapitál a finančních informací
1. O povinnostech podle článku 92 vypracovávají instituce nejméně jednou za 6 měsíců zprávy určené příslušným orgánům.
2. Finanční informace podávají rovněž instituce, na něž se vztahuje článek 4 nařízení (ES) č. 1606/2002, a ty úvěrové instituce, které nejsou uvedeny v článku 4 uvedeného nařízení a které připravují své konsolidované účetní závěrky v souladu s mezinárodními účetními standardy přijatými postupem stanoveným v čl. 6 odst. 2 uvedeného nařízení.
3. Od úvěrových institucí, které používají mezinárodní účetní standardy na základě nařízení (ES) č. 1606/2002 k podávání zpráv o kapitálu na konsolidovaném základě podle čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení, mohou příslušné orgány požadovat, aby rovněž podávaly finanční informace podle odstavce 2 tohoto článku.
4. Finanční informace uvedené v odstavci 2 a v odst. 3 prvním pododstavci se podávají v rozsahu nezbytném pro získání komplexního pohledu na rizikový profil činností instituce a přehledu o systémových rizicích představovaných institucemi pro finanční sektor nebo reálnou ekonomiku podle nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění jednotných formátů, četnosti, lhůt pro podávání zpráv, definic, jakož i informačních technologií, které mají být v Unii k podávání zpráv uvedených v odstavcích 1 až 4 používány.
Požadavky na podávání zpráv musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností institucí.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
6. Má-li příslušný orgán za to, že finanční informace požadované podle odstavce 2 jsou nezbytné k získání komplexního pohledu na rizikový profil činností a přehledu o systémových rizicích, jež pro finanční sektor nebo reálnou ekonomiku představují instituce jiné než uvedené v odstavcích 2 a 3, které podléhají účetnímu rámci podle směrnice 86/635/EHS, konzultují příslušné orgány orgán EBA ohledně rozšíření požadavků na podávání finančních informacích na konsolidovaném základě i na tyto instituce, pokud již tyto zprávy na konsolidovaném základě nepodávají.
EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění formátů, jež mají používat instituce, na které mohou příslušné orgány rozšířit požadavky na podávání zpráv podle prvního pododstavce.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené ve druhém pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Má-li příslušný orgán za to, že pro účely stanovené v odstavci 1 jsou nezbytné informace, které nejsou zařazeny do prováděcích technických norem uvedených v odstavce 5, uvědomí orgán EBA a ESRB o dalších informacích, jejichž zařazení do prováděcích technických norem uvedených v odstavci 5 považuje za nezbytné.
Článek 100
Doplňující požadavky na podávání zpráv
Instituce příslušným orgánům podávají zprávy alespoň v souhrnné podobě o úrovni rep, půjček cenných papírů a všech formách zatížení aktiv.
EBA tyto informace zahrne do prováděcích technických norem uvedených v čl. 99 odst. 5 týkajících se podávání zpráv.
Článek 101
Zvláštní oznamovací povinnosti
1. Instituce každých šest měsíců oznamují příslušným orgánům za každý stát, vůči jehož trhu s nemovitostmi mají expozici, tyto údaje:
a)
ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, do výše zastavené částky a 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, podle toho, která z těchto částek je nižší, není-li v souladu s čl. 124 odst. 2 rozhodnuto jinak;
b)
celkové ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, do výše hodnoty té části expozice, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obytnými nemovitostmi;
c)
hodnotu expozice u všech nesplacených expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obytné nemovitosti, omezenou na tu část, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obytnými nemovitostmi;
d)
ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, do výše zastavené částky a 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti, a to podle toho, která z těchto částek je nižší, není-li v souladu s čl. 124 odst. 2 rozhodnuto jinak;
e)
celkové ztráty z expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, do výše hodnoty té části expozice, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obchodními nemovitostmi;
f)
hodnotu expozice u všech nesplacených expozic, u nichž instituce uznala jako kolaterál obchodní nemovitosti, omezenou na tu část, která je podle čl. 124 odst. 1 považována za plně zajištěnou obchodními nemovitostmi.
2. Údaje uvedené v odstavci 1 se oznamují příslušnému orgánu domovského členského státu příslušné instituce. Pokud má instituce pobočku v jiném členském státě, oznamují se údaje týkající se této pobočky rovněž příslušným orgánům hostitelského členského státu. Údaje se oznamují samostatně za každý jednotlivý trh s nemovitostmi v rámci Unie vůči nimž má příslušná instituce expozici.
3. Příslušné orgány každoročně zveřejní údaje uvedené v odst. 1 písm. a) až f) na agregovaném základě spolu s historickými údaji, jsou-li k dispozici. Příslušný orgán poskytne jinému příslušnému orgánu v členském státě nebo orgánu EBA na jejich žádost podrobnější informace o situaci na trzích s obytnými nebo obchodními nemovitostmi v daném členském státě.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotných formátů, definic, četnosti a lhůt pro oznamování a informačních technologií položek uvedených v odstavci 1;
b)
jednotných formátů, definic, četnosti a lhůt pro oznamování a informačních technologií pro souhrnné údaje uvedené v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 3
Obchodní portfolio
Článek 102
Požadavky na obchodní portfolio
1. Pozice v obchodním portfoliu musí být prosty omezení, pokud jde o jejich obchodovatelnost, nebo je musí být možno zajistit.
2. Záměr obchodovat je třeba prokázat pomocí strategií, zásad a postupů vytvořených institucí pro řízení pozice nebo portfolia v souladu s článkem 103.
3. Instituce vytvoří a udržují systémy a kontrolní mechanismy pro řízení svého obchodního portfolia v souladu s články 104 a 105.
4. Instituce mohou do výpočtu kapitálových požadavků k pozičnímu riziku zahrnovat interní zajištění za předpokladu, že je drženo se záměrem obchodovat a že jsou splněny požadavky článků 103 až 106.
Článek 103
Řízení obchodního portfolia
Při řízení svých pozic či skupin pozic v obchodním portfoliu musí instituce splňovat všechny tyto požadavky:
a)
instituce musí mít zavedenu jednoznačně zdokumentovanou strategii obchodování pro pozice, nástroje nebo portfolia, která je schválená vrcholným vedením a zahrnuje očekávané období držení;
b)
instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro aktivní řízení pozic, které jsou otevírány obchodním útvarem. Tyto zásady a postupy zahrnují:
i)
vymezení pozic, které může obchodní útvar otevírat;
ii)
stanovení limitů na pozice a sledování jejich přiměřenosti;
iii)
obchodníci jsou oprávněni otevírat a řídit pozici v rámci schválených limitů a v souladu se schválenou strategií;
iv)
pozice jsou hlášeny vrcholnému vedení jako nedílná součást procesu řízení rizik instituce;
v)
pozice jsou aktivně sledovány s ohledem na zdroje informací o trhu a je hodnocena prodejnost či realizovatelnost zajištění pozice či rizik jejích složek, včetně hodnocení, kvality a dostupnosti tržních vstupů pro proces oceňování, úrovně obratu a objemu pozic obchodovaných na trhu;
vi)
aktivní postupy a kontroly pro boj proti podvodům;
c)
instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro sledování pozic vzhledem k její strategii obchodování, včetně sledování obratu a pozic, u nichž byla překročena původně zamýšlená doba držení.
Článek 104
Zařazení do obchodního portfolia
1. Instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro určování toho, které pozice se zařazují do obchodního portfolia pro účely výpočtu kapitálových požadavků v souladu s požadavky stanovenými v článku 102 a definicí obchodního portfolia podle čl. 4 odst. 1 bodu 86, přičemž zohlední své schopnosti a praxi v řízení rizik. Instituce v plném rozsahu dokumentuje dodržování těchto zásad a postupů a podrobuje je pravidelnému vnitřnímu auditu.
2. Instituce musí mít jasně definované zásady a postupy pro celkové řízení obchodního portfolia. Tyto zásady a postupy vymezují alespoň:
a)
činnosti, které instituce považuje za obchodování a za součást obchodního portfolia pro účely kapitálových požadavků;
b)
rozsah, v jakém lze pozici denně přeceňovat tržní hodnotou podle situace na aktivním a likvidním oboustranném trhu;
c)
u pozic oceňovaných pomocí modelu rozsah, v jakém instituce může:
i)
určit všechna podstatná rizika spojená s pozicí;
ii)
zajistit se proti všem podstatným rizikům spojeným s pozicí pomocí nástrojů, pro které existuje aktivní a likvidní oboustranný trh;
iii)
spolehlivě odhadnout klíčové předpoklady a parametry použité v modelu;
d)
rozsah, v jakém instituce může a je povinna generovat ocenění pozic, které lze systematicky externě validovat;
e)
rozsah, v jakém by právní omezení nebo jiné provozní požadavky ovlivnily schopnost instituce uzavřít nebo zajistit pozici v krátkém období;
f)
rozsah, v jakém instituce může a je povinna aktivně řídit rizika spojená s pozicemi v rámci obchodních operací;
g)
rozsah, v jakém instituce může převádět riziko nebo pozice mezi investičním a obchodním portfoliem, a kritéria pro tyto převody.
Článek 105
Požadavky obezřetného oceňování
1. Veškeré pozice v obchodním portfoliu se řídí zásadami obezřetného oceňování uvedenými v tomto článku. Instituce musí zejména zajistit, aby obezřetné oceňování pozic v obchodním portfoliu bylo prováděno s odpovídajícím stupněm jistoty s ohledem na dynamickou povahu pozic v obchodním portfoliu, požadavky obezřetnosti a přiměřenosti a způsob fungování a účel kapitálových požadavků týkajících se pozic v obchodním portfoliu.
2. Instituce vytvoří a udržují dostatečné systémy a kontrolní mechanismy k poskytování obezřetných a spolehlivých odhadů ocenění. Systémy a kontrolní mechanismy obsahují alespoň tyto prvky:
a)
zdokumentované zásady a postupy pro proces oceňování, včetně jednoznačně vymezených odpovědností za jednotlivé oblasti související s oceňováním, včetně zdrojů informací o trhu a přezkoumávání jejich vhodnosti, pokynů pro používání nezjistitelných vstupů odrážejících předpoklady instituce ohledně prvků, které by účastníci trhu použili při oceňování pozice, četnosti nezávislého oceňování, načasování uzavíracích cen, postupů pro úpravy ocenění a postupů pro měsíční a ad hoc ověřování;
b)
jasné vymezení podřízenosti útvaru odpovědného za oceňování, který je nezávislý na útvaru sjednávání obchodů (front office).
Útvar odpovědný za oceňování je v konečném důsledku podřízen vedoucímu orgánu.
3. Instituce přeceňují pozice v obchodním portfoliu alespoň jednou denně.
4. Instituce provádějí tržní přecenění pozic, kdykoli je to možné a rovněž při uplatnění kapitálových požadavků na obchodní portfolio.
5. Při tržním ocenění instituce používá obezřetnější z cen poptávky a nabídky, ledaže je schopna uzavírat za cenu střed. Jestliže instituce využívají této odchylky, informují jednou za šest měsíců své příslušné orgány o dotyčných pozicích a doloží, že jsou schopny uzavírat za cenu střed.
6. Kde tržní ocenění není možné, používají instituce konzervativní ocenění pozic a portfolií pomocí modelu, a to rovněž při výpočtu kapitálových požadavků pro pozice v obchodním portfoliu.
7. Při ocenění pomocí modelu dodržují instituce tyto požadavky:
a)
vrcholnému vedení musí být známo, které prvky obchodního portfolia nebo jiné pozice oceňované reálnou hodnotou jsou oceňovány pomocí modelu, i jak podstatná je z toho plynoucí nejistota při vykazování výkonnosti obchodní činnosti a souvisejících rizik;
b)
instituce získávají tržní vstupy do modelu pokud možno v souladu s tržními cenami a pravidelně posuzují vhodnost těchto vstupů pro ocenění příslušné pozice, jakož i parametry modelu;
c)
instituce používají metodiky oceňování, které jsou na trhu akceptovanou praxí pro konkrétní finanční nástroje nebo komodity, jsou-li takové metodiky k dispozici;
d)
pokud se jedná o model vyvinutý institucí, musí být založen na adekvátních předpokladech, které byly posouzeny a kriticky přezkoumány náležitě kvalifikovanými stranami nezávislými na procesu vývoje modelu;
e)
instituce mají zavedeny formální postupy pro kontrolu změn a udržují záložní kopii modelu, která je pravidelně používána ke kontrole ocenění;
f)
útvaru řízení rizik musí být známy slabé stránky používaných modelů a musí znát způsob, jak je nejvhodněji zohlednit ve výstupech z oceňování; a
g)
modely používané institucí se pravidelně přezkoumávají za účelem stanovení míry přesnosti jejich výsledků, což zahrnuje posouzení trvalé adekvátnosti předpokladů, analýzu zisků a ztrát ve vztahu k rizikovým faktorům a porovnání skutečných uzavíracích hodnot s výstupy modelu.
Pro účely písmene d) musí být model vyvinut nebo schválen nezávisle na obchodním útvaru a nezávisle testován, včetně validace matematické stránky, předpokladů a softwarového provedení.
8. Kromě každodenního tržního ocenění nebo ocenění pomocí modelu provádějí instituce nezávislé ověřování cen. Ověřování tržních cen a vstupů modelu provádí osoba nebo útvar nezávislé na osobách nebo útvarech, které využívají obchodní portfolio, nejméně jedenkrát za měsíc nebo v závislosti na povaze trhu nebo obchodní činnosti častěji. Pokud nejsou k dispozici nezávislé zdroje ocenění nebo jsou subjektivní, je vhodné uplatnit obezřetnostní opatření, například úpravy ocenění.
9. Instituce vytvoří a udržují postupy pro rozhodování o úpravách ocenění.
10. Instituce pro účely úprav ocenění zohledňuje: nepodchycená úvěrová rozpětí, náklady na uzavření pozice, operační rizika, nejistotu tržních cen, předčasné ukončení, investiční náklady a náklady na financování, budoucí administrativní náklady, a pokud je to relevantní, rizika modelů.
11. Instituce vytvoří a udržují postupy pro výpočet úpravy aktuálního ocenění méně likvidních pozic, které mohou vznikat zejména vlivem událostí na trhu nebo situací souvisejících s institucí, například koncentrované pozice nebo pozice, u nichž byla překročena původně zamýšlená doba držení. Instituce v případě potřeby provede tyto úpravy navíc vedle změny hodnoty pozice vyžadované pro účely finančního výkaznictví a v úpravách zohlední nelikvidnost pozice. V rámci těchto postupů instituce při rozhodování, zda je pro méně likvidní pozice úprava ocenění nezbytná, zváží několik faktorů. Mezi tyto faktory patří:
a)
čas potřebný k zajištění pozice či rizik v rámci pozice;
b)
volatilita a průměrné rozpětí nákup/prodej;
c)
dostupnost tržních kotací (počet a identita tvůrců trhu) a volatilita a průměrný objem transakcí, včetně objemů transakcí během období krizových podmínek na trhu;
d)
tržní koncentrace;
e)
stárnutí pozic;
f)
míra, v jaké ocenění vychází z oceňování pomocí modelu;
g)
dopad jiných rizik modelů.
12. Při použití ocenění třetí stranou nebo ocenění pomocí modelu musí instituce zvážit, zda použijí úpravu ocenění. Kromě toho instituce zvažují potřebu úprav pro méně likvidní pozice a průběžně přezkoumávají jejich trvající adekvátnost. Instituce rovněž explicitně posoudí potřebu provedení úprav ocenění vzhledem k nejistotě vstupních parametrů používaných v rámci modelů.
13. Pokud jde o složité produkty, včetně sekuritizovaných expozic a úvěrových derivátů n-tého selhání, instituce explicitně posoudí, zda je nutné provést úpravy ocenění, které by odrážely rizika modelů spojená s použitím potenciálně nesprávné metodiky oceňování a rizika modelů spojená s použitím nezjistitelných (a potenciálně nesprávných) kalibračních parametrů v oceňovacím modelu.
14. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž se pro účely odstavce 1 tohoto článku uplatňují požadavky uvedené v článku 105.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 106
Vnitřní zajištění
1. Vnitřní zajištění musí zejména splňovat tyto požadavky:
a)
jeho účelem není vyhnout se kapitálovým požadavkům nebo je snížit;
b)
je řádně zdokumentováno a podléhá zvláštním vnitřním postupům schvalování a auditu;
c)
je uskutečňováno za tržních podmínek;
d)
tržní riziko, které je vyvoláno vnitřním zajištěním, je dynamicky řízeno v obchodním portfoliu v rámci přípustných limitů;
e)
je pečlivě sledováno.
Sledování je zajištěno náležitými postupy.
2. Požadavky odstavce 1 se uplatňují, aniž jsou dotčeny požadavky vztahující se na zajištěnou pozici v investičním portfoliu.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2, jestliže instituce zajišťuje expozici úvěrovému riziku nebo riziku protistrany v investičním portfoliu v rámci vnitřního zajištění pomocí úvěrového derivátu zařazeného do jejího obchodního portfolia, nepovažuje se tato expozice pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic za zajištěnou, pokud instituce nekoupí od způsobilé třetí strany poskytující zajištění odpovídající úvěrový derivát splňující požadavky na osobní zajištění úvěrového rizika v investičním portfoliu. Aniž je dotčen čl. 299 odst. 2 písm. h), pokud je toto zajištění třetí stranou zakoupeno a uznáno jako zajištění expozice v investičním portfoliu pro účely výpočtu kapitálových požadavků, nezahrnují se pro účely výpočtu kapitálových požadavků vnitřní ani vnější zajištění úvěrovým derivátem do obchodního portfolia.
HLAVA II
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K ÚVĚROVÉMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecné zásady
Článek 107
Přístupy k úvěrovému riziku
1. Pro výpočet objemů svých rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) použijí instituce buď standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2, nebo, je-li to povoleno příslušnými orgány v souladu s článkem 143, přístup IRB uvedený v kapitole 3.
2. V případě obchodních expozic vůči ústřední protistraně a v případě příspěvků do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany použijí instituce pro výpočet objemů svých rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) postup stanovený v kapitole 6 oddíle 9. V případě všech ostatních druhů expozic vůči ústřední protistraně zachází instituce s těmito expozicemi takto:
a)
v případě všech ostatních druhů expozic vůči způsobilé ústřední protistraně jako s expozicemi vůči institucím;
b)
v případě všech ostatních druhů expozic vůči nezpůsobilé ústřední protistraně jako s expozicemi vůči podnikům.
3. Pro účely tohoto nařízení zacházejí instituce s expozicemi vůči investičním podnikům ze třetích zemí, s expozicemi vůči úvěrovým institucím ze třetích zemí a s expozicemi vůči clearingovým střediskům a burzám ze třetích zemí jako s expozicemi vůči institucím pouze v případě, že třetí země uplatňuje na uvedený subjekt požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii.
4. Pro účely odstavce 3 může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále zacházet s expozicemi vůči subjektům uvedeným v odstavci 3 jako s expozicemi vůči institucím, pokud dotčené příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro takové zacházení před 1. lednem 2014.
Článek 108
Použití techniky snižování úvěrového rizika v rámci standardizovaného přístupu a přístupu IRB
1. Pro expozici, na niž instituce použije standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2, nebo přístup IRB uvedený v kapitole 3, avšak bez použití svých vlastních odhadů ztrátovosti ze selhání (LGD) a konverzních faktorů v souladu s článkem 151, může instituce při výpočtu objemů rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a) a f) nebo případně výše očekávaných ztrát pro účely výpočtu stanoveného v čl. 36 odst. 1 písm. d) a čl. 62 písm. c) uplatnit techniku snižování úvěrového rizika v souladu s kapitolou 4.
2. Pro expozici, na niž instituce použije přístup IRB s použitím svých vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů podle článku 151, může instituce uplatnit techniku snižování úvěrového rizika v souladu s kapitolou 3.
Článek 109
Zacházení se sekuritizovanými expozicemi v rámci standardizovaného přístupu a přístupu IRB
1. Pokud instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro kategorii expozic, do níž by sekuritizované expozice byly zařazeny podle článku 112, používá standardizovaný přístup podle kapitoly 2, potom objem rizikově vážené expozice pro sekuritizovanou pozici vypočítá podle článků 245, 246 a 251 až 258. Instituce používající standardizovaný přístup mohou tam, kde to bylo povoleno podle čl. 259 odst. 3, uplatnit také metodu interního hodnocení.
2. Pokud instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro kategorii expozic, do níž by sekuritizovaná expozice byla zařazena podle článku 147, používá přístup IRB podle kapitoly 3, potom objem rizikově vážené expozice vypočítá podle článků 245, 246 a 259 až 266.
Kromě metody interního hodnocení, pokud se přístup IRB používá pouze pro část sekuritizovaných expozic, které jsou podkladem pro sekuritizaci, instituce uplatní přístup podle převažujícího podílu sekuritizovaných expozic, jež jsou podkladem pro tuto sekuritizaci.
Článek 110
Postup úpravy o úvěrové riziko
1. Instituce, které používají standardizovaný přístup, postupují při obecných úpravách o úvěrové riziko v souladu s čl. 62 písm. c).
2. Instituce, které používají přístup IRB, postupují při obecných úpravách o úvěrové riziko v souladu s článkem 159, čl. 62 písm. d) a čl. 36 odst. 1 písm. d).
Pro účely tohoto článku a kapitol 2 a 3 nezahrnují obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko rezervy na všeobecná bankovní rizika.
3. Instituce používající přístup IRB, které uplatňují standardizovaný přístup na část svých expozic na konsolidovaném nebo individuálním základě v souladu s článkem 148 a 150, určí část obecné úpravy o úvěrové riziko, která bude přidělena v rámci postupu obecné úpravy o úvěrové riziko podle standardizovaného přístupu a v rámci postupu obecné úpravy o úvěrové riziko podle IRB, takto:
a)
pokud instituce zahrnutá do konsolidace používá výhradně přístup IRB, obecné úpravy o úvěrové riziko této instituce jsou vázány na postup uvedený v odstavci 2, je-li to možné;
b)
pokud instituce zahrnutá do konsolidace používá výhradně standardizovaný přístup, obecná úprava o úvěrové riziko této instituce je vázána na postup uvedený v odstavci 1, je-li to možné;
c)
zbývající úprava o úvěrové riziko se přiřadí poměrně podle podílu objemů rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a podle přístupu IRB.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění výpočtu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko podle použitelného účetního rámce pro:
a)
hodnotu expozice podle standardizovaného přístupu podle článku 111;
b)
hodnotu expozice podle přístupu IRB podle článků 166 až 168;
c)
zacházení s výší očekávaných ztrát podle článku 159;
d)
hodnotu expozice pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro sekuritizovanou pozici podle článku 246 a 266;
e)
určení selhání podle článku 178.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. února 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 2
Standardizovaný přístup
Oddíl 1
Obecné zásady
Článek 111
Hodnota expozice
1. Hodnotou expozice položky aktiv se rozumí její účetní hodnota po specifických úpravách o úvěrové riziko, dodatečných úpravách ocenění v souladu s články 34 a 110 a dalším snížení kapitálu souvisejícím s danou položkou aktiv. Hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I je tato procentuální část její nominální hodnoty po odečtení specifických úprav o úvěrové riziko:
a)
100 % u položek s vysokým rizikem;
b)
50 % u položek se středním rizikem;
c)
20 % u položek se středně nízkým rizikem a
d)
0 % u položek s nízkým rizikem.
Podrozvahové položky podle druhé věty prvního pododstavce se přiřadí ke kategoriím rizika, jak je uvedeno v příloze I.
Pokud instituce používá komplexní metodu finančního kolaterálu podle článku 223, hodnota expozice cenných papírů nebo komodit prodaných, složených nebo zapůjčených v rámci repo obchodů nebo na základě půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit a maržových obchodů se zvýší o koeficient volatility příslušný pro takové cenné papíry nebo komodity, jak je stanoveno v článcích 223 až 225.
2. Hodnota expozice derivátového nástroje uvedeného v příloze II se určí podle kapitoly 6 se zohledněním dopadů smluv o novaci a ostatních dohod o započtení, které se berou v úvahu pro účely těchto metod v souladu s kapitolou 6. Hodnota expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů se může určit buď v souladu s kapitolou 6, nebo kapitolou 4.
3. Pokud se k expozici vztahuje majetkové zajištění úvěrového rizika, může být hodnota expozice této položky pozměněna v souladu s kapitolou 4.
Článek 112
Kategorie expozic
Každá expozice se zařadí do jedné z těchto kategorií expozic:
a)
expozice vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám;
b)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům;
c)
expozice vůči subjektům veřejného sektoru;
d)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám;
e)
expozice vůči mezinárodním organizacím;
f)
expozice vůči institucím;
g)
expozice vůči podnikům;
h)
retailové expozice;
i)
expozice zajištěné nemovitostmi;
j)
expozice v selhání;
k)
expozice spojené s obzvláště vysokým rizikem;
l)
expozice v krytých dluhopisech;
m)
položky představující sekuritizované pozice;
n)
expozice vůči institucím a podnikům s krátkodobým úvěrovým hodnocením;
o)
expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování;
p)
akciové expozice;
q)
ostatní položky.
Článek 113
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
1. Pro výpočet objemů rizikově vážených expozic se na všechny expozice, pokud nejsou odečteny z kapitálu, použijí rizikové váhy v souladu s ustanoveními oddílu 2. Použití rizikových vah vychází z kategorie expozice, do níž je expozice zařazena, a v míře, která je stanovena v oddíle 2, z její úvěrové kvality. Úvěrovou kvalitu lze vymezit odkazem na úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami nebo úvěrová hodnocení vypracovaná exportními úvěrovými agenturami podle oddílu 3.
2. Pro účely použití rizikové váhy podle odstavce 1 se hodnota expozice vynásobí rizikovou vahou specifikovanou nebo stanovenou podle oddílu 2.
3. Pokud se k expozici vztahuje zajištění úvěrového rizika, může být riziková váha použitelná na tuto položku pozměněna podle kapitoly 4.
4. Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice se vypočítají podle kapitoly 5.
5. Expozicím, pro něž není výpočet v oddíle 2 uveden, se přidělí riziková váha 100 %.
6. S výjimkou expozic, které vedou ke vzniku položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 nebo kapitálu tier 2, se může instituce s předchozím souhlasem příslušných orgánů rozhodnout, že nebude uplatňovat požadavky odstavce 1 tohoto článku na své expozice vůči protistraně, která je jejím mateřským podnikem, jejím dceřiným podnikem, dceřiným podnikem jejího mateřského podniku nebo podnikem ve vzájemném vztahu podle čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS. Příslušné orgány jsou oprávněny udělit souhlas, pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
protistranou je instituce, finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost, finanční instituce, společnost spravující aktiva nebo podnik pomocných služeb, na něž se vztahují odpovídající obezřetnostní požadavky;
b)
protistrana je zahrnuta do stejné konsolidace jako instituce v plném rozsahu;
c)
protistrana podléhá stejnému hodnocení rizik, měření rizik a stejným kontrolním postupům jako instituce;
d)
protistrana je usazena ve stejném členském státě jako instituce;
e)
v současné době neexistuje ani se nepředpokládá žádná podstatná věcná nebo právní překážka bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků protistrany instituci.
Pokud je instituci v souladu s tímto odstavcem povoleno nepoužít požadavky odstavce 1, může přidělit rizikovou váhu 0 %.
7. S výjimkou expozic, které vedou ke vzniku položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2, mohou instituce s předchozím svolením příslušných orgánů nepoužít požadavky odstavce 1 tohoto článku na expozice vůči protistranám, se kterými instituce uzavřela institucionální systém ochrany, jenž je smluvní nebo právními předpisy stanovenou dohodou o závazku, která instituce chrání, a zejména zajišťuje jejich likviditu a platební schopnost k odvrácení úpadku, je-li to nezbytné. Příslušné orgány jsou oprávněny udělit svolení, pokud jsou splněny následující podmínky:
a)
jsou splněny požadavky stanovené v odst. 6 písm. a), d) a e);
b)
dohody zajišťují, že institucionální systém ochrany je schopen poskytnout nutnou podporu v rámci svého závazku z finančních prostředků, které má okamžitě k dispozici;
c)
institucionální systém ochrany má k dispozici vhodné a jednotně stanovené systémy sledování a klasifikace rizik, které poskytují dokonalý přehled o rizicích jednotlivých členů a o institucionálním systému ochrany jako celku, včetně odpovídajících možností, jak je ovlivnit; tyto systémy vhodně sledují expozice, u nichž došlo k selhání, v souladu s čl. 178 odst. 1;
d)
institucionální systém ochrany provádí svůj vlastní přezkum rizik a oznamuje jeho výsledky jednotlivým členům;
e)
za institucionální systém ochrany se každoročně sestavuje a zveřejňuje konsolidovaná zpráva obsahující rozvahu, výsledovku, situační zprávu a hodnocení rizik za institucionální systém ochrany jako celek nebo zpráva obsahující souhrnnou rozvahu, souhrnnou výsledovku, situační zprávu a hodnocení rizik za institucionální systém ochrany jako celek;
f)
účastníci institucionálního systému ochrany jsou povinni oznámit nejméně 24 měsíců předem, pokud si přejí z něj vystoupit;
g)
je nutno vyloučit vícenásobné použití prvků způsobilých pro výpočet kapitálu (dále jen „vícenásobné použití“) a jakoukoli nevhodnou tvorbu kapitálu mezi členy institucionálního systému ochrany;
h)
institucionální systém ochrany je založen na široké účasti úvěrových institucí, které mají převážně homogenní obchodní profil;
i)
přiměřenost systémů uvedených v písmenech c) a d) je schválena a v pravidelných odstupech sledována příslušnými pověřenými orgány.
Pokud se instituce v souladu s tímto odstavcem rozhodne nepoužít požadavky odstavce 1, může přidělit rizikovou váhu 0 %.
Oddíl 2
Rizikové váhy
Článek 114
Expozice vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám
1. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám se přiděluje riziková váha 100 %, pokud se na ně nevztahují postupy uvedené v odstavcích 2 až 7.
2. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 1, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Expozicím vůči ECB se přidělí riziková váha 0 %.
4. Expozicím vůči ústředním vládám a centrálním bankám členských států, pokud jsou denominovány a financovány v národní měně dané ústřední vlády a centrální banky, se přidělí riziková váha 0 %.
5. Do 31. prosince 2017 se expozicím vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám členských států, které jsou denominovány a financovány v národní měně kteréhokoli členského státu, přidělí riziková váha, která by se uplatnila v případě, že by tyto expozice byly denominovány a financovány v jejich národní měně.
6. Pro expozice uvedené v odstavci 5 platí, že:
a)
v roce 2018 činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 20 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2;
b)
v roce 2019 činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 50 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2;
c)
v roce 2020 a v následujících letech činí vypočtené objemy rizikově vážených expozic 100 % rizikové váhy přidělené těmto expozicím v souladu s čl. 114 odst. 2.
7. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, přidělí expozicím vůči vlastní ústřední vládě a centrální bance, jež jsou denominovány a financovány v národní měně, rizikovou váhu nižší, než jak je uvedeno v odstavcích 1 a 2, mohou instituce odpovídajícím expozicím přidělit rizikovou váhu stejným způsobem.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat na expozice vůči ústřední vládě nebo centrální bance třetí země postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
Článek 115
Expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům
1. Expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům se přidělí stejná riziková váha jako expozicím vůči institucím, pokud nejsou posuzovány jako expozice vůči ústředním vládám podle odstavce 2 nebo 4 nebo jim nebyla přidělena riziková váha podle odstavce 5. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2 a čl. 120 odst. 2 se nepoužije preferenční zacházení.
2. S expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům se zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci regionální vlády nebo místní orgány spadají, pokud neexistuje rozdíl v riziku mezi těmito expozicemi vzhledem ke specifickým možnostem získávání příjmů na straně regionálních vlád nebo místních orgánů a vzhledem k existenci zvláštního institucionálního uspořádání, které snižuje jejich riziko selhání.
EBA povede veřejně přístupnou databázi všech těchto regionálních vlád a místních orgánů v Unii, s nimiž příslušné orgány zacházejí jako s expozicemi vůči jejich ústředním vládám.
3. S expozicemi vůči církvím nebo náboženským společnostem zřízeným jako právnické osoby podle veřejného práva, pokud vybírají příspěvky v souladu s právními předpisy, které je k tomu opravňují, se zachází stejně jako s expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům. V tomto případě se odstavec 2 nepoužije a pro účely čl. 150 odst. 1 písm. a) se nevylučuje svolení používat standardizovaný přístup.
4. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, zacházejí s expozicemi vůči regionálním vládám nebo místním orgánům jako s expozicemi vůči své ústřední vládě a neexistuje rozdíl v riziku mezi těmito expozicemi vzhledem ke specifickým možnostem získávání příjmů na straně regionálních vlád nebo místních orgánů a vzhledem k existenci zvláštního institucionálního uspořádání, které snižuje jejich riziko selhání, mohou instituce expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům přidělit rizikovou váhu stejným způsobem.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
5. Expozicím vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, které nejsou uvedeny v odstavcích 2 až 4 a jsou denominovány a financovány v národní měně dané regionální vlády nebo místního orgánu, se přidělí riziková váha 20 %.
Článek 116
Expozice vůči subjektům veřejného sektoru
1. Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle stupně úvěrové kvality, který je přiřazen expozicím vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci subjekty veřejného sektoru spadají, v souladu s touto tabulkou č. 2:
Tabulka č. 2
Stupeň úvěrové kvality, který je přiřazen ústřední vládě
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru, které spadají do pravomocí zemí, jejichž ústřední vláda nemá rating, se přidělí riziková váha 100 %.
2. S expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se zachází podle článku 120. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2 a čl. 120 odst. 2 se nepoužije preferenční zacházení.
3. Expozicím vůči subjektům veřejného sektoru s původní splatností tři měsíce nebo kratší se přidělí riziková váha 20 %.
4. Ve výjimečných případech lze expozice vůči subjektům veřejného sektoru posuzovat jako expozice vůči ústřední vládě, regionální vládě nebo místnímu orgánu, do jejichž pravomoci spadají, pokud podle příslušných orgánů této jurisdikce neexistuje mezi takovými expozicemi rozdíl v riziku z důvodu existence vhodné záruky ústřední vlády, regionální vlády nebo místního orgánu.
5. Pokud příslušné orgány třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii, zacházejí s expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru podle odstavce 1 nebo 2, mohou instituce expozicím vůči takovým subjektům veřejného sektoru přidělit rizikovou váhu stejným způsobem. Instituce v opačném případě použijí rizikovou váhu 100 %.
Pro účely tohoto odstavce může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
Článek 117
Expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám
1. S expozicemi vůči mezinárodním rozvojovým bankám, které nejsou uvedeny v odstavci 2, se zachází stejným způsobem jako s expozicemi vůči institucím. Pro krátkodobé expozice popsané v čl. 119 odst. 2, čl. 120 odst. 2 a čl. 121 odst. 3 se nepoužije preferenční zacházení.
Korporace pro meziamerické investice (Inter-American Investment Corporation), Černomořská banka pro obchod a rozvoj (Black Sea Trade and Development Bank), Středoamerická banka pro ekonomickou integraci (Central American Bank for Economic Integration) a Latinskoamerická rozvojová banka (CAF-Development Bank of Latin America) se považují za mezinárodní rozvojové banky.
2. Expozicím vůči těmto mezinárodním rozvojovým bankám se přiděluje riziková váha 0 %:
a)
Mezinárodní banka pro obnovu a rozvoj (International Bank for Reconstruction and Development);
b)
Mezinárodní finanční korporace (International Finance Corporation);
c)
Meziamerická rozvojová banka (Inter-American Development Bank);
d)
Asijská rozvojová banka (Asian Development Bank);
e)
Africká rozvojová banka (African Development Bank);
f)
Rozvojová banka Rady Evropy (Council of Europe Development Bank);
g)
Severská investiční banka (Nordic Investment Bank);
h)
Karibská rozvojová banka (Caribbean Development Bank);
i)
Evropská banka pro obnovu a rozvoj (European Bank for Reconstruction and Development);
j)
Evropská investiční banka (European Investment Bank);
k)
Evropský investiční fond (European Investment Fund);
l)
Multilaterální agentura pro investiční záruky (Multilateral Investment Guarantee Agency);
m)
Mezinárodní finanční nástroj na imunizaci (International Finance Facility for Immunisation);
n)
Islámská rozvojová banka (Islamic Development Bank).
3. Nesplacené části upsaného kapitálu Evropského investičního fondu se přidělí riziková váha 20 %.
Článek 118
Expozice vůči mezinárodním organizacím
Expozicím vůči těmto mezinárodním organizacím se přidělí riziková váha 0 %:
a)
Unie;
b)
Mezinárodní měnový fond;
c)
Banka pro mezinárodní platby;
d)
Evropský nástroj finanční stability;
e)
Evropský mechanismus stability;
f)
mezinárodní finanční instituce založená dvěma nebo více členskými státy, jejímž úkolem je získávat finanční prostředky a poskytovat finanční pomoc ve prospěch svých členů, kteří zažívají vážné problémy s financováním nebo jsou jimi ohroženi.
Článek 119
Expozice vůči institucím
1. Expozicím vůči institucím, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha v souladu s článkem 120. Expozicím vůči institucím, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha v souladu s článkem 121.
2. Expozicím vůči institucím, které mají zbytkovou splatnost tři měsíce nebo kratší a jsou denominovány a financovány v národní měně dlužníka, se přidělí riziková váha o jednu kategorii horší, než je preferenční riziková váha uvedená v čl. 114 odst. 4 až 7, jež se přiděluje expozicím vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci daná instituce patří.
3. Žádné expozici se zbytkovou splatností tři měsíce nebo kratší denominované a financované v národní měně dlužníka nelze přidělit rizikovou váhu nižší než 20 %.
4. Expozici vůči instituci ve formě minimálních rezerv vyžadovaných ECB nebo centrální bankou členského státu, které má mít instituce v držení, může být přidělena riziková váha jako expozicím vůči centrální bance daného členského státu, pokud:
a)
jsou rezervy udržovány v souladu s nařízením Evropské centrální banky (ES) č. 1745/2003 ze dne 12. září 2003 o uplatňování minimálních rezerv (29) nebo v souladu s vnitrostátními požadavky, které jsou uvedenému nařízení ve všech podstatných aspektech rovnocenné;
b)
v případě úpadku nebo platební neschopnosti instituce, u které jsou rezervy udržovány, jsou tyto rezervy včas v plném rozsahu vráceny instituci a nepoužijí se ke krytí jiných závazků dané instituce.
5. S expozicemi vůči finančním institucím, které jsou povoleny příslušnými orgány, podléhají jejich dohledu a řídí se obezřetnostními požadavky, které jsou co do důslednosti srovnatelné s požadavky uplatňovanými vůči institucím, se zachází jako s expozicemi vůči institucím.
Článek 120
Expozice vůči institucím s úvěrovým hodnocením
1. Expozicím vůči institucím se zbytkovou splatností delší než tři měsíce, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 3, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 3
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Expozicím vůči institucím se zbytkovou splatností maximálně tři měsíce, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 4, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 4
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Interakce mezi zacházením s krátkodobým úvěrovým hodnocením podle článku 131 a všeobecným preferenčním zacházením pro krátkodobé expozice uvedeným v odstavci 2 jsou tyto:
a)
pokud není krátkodobé úvěrové hodnocení expozice k dispozici, na všechny expozice vůči institucím se zbytkovou splatností maximálně tři měsíce se použije všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice uvedené v odstavci 2;
b)
pokud je krátkodobé úvěrové hodnocení k dispozici a v souladu s ním by se měla použít příznivější nebo stejná riziková váha jako v případě všeobecného preferenčního zacházení pro krátkodobé expozice uvedeného v odstavci 2, pak se toto krátkodobé úvěrové hodnocení použije pouze pro tuto konkrétní expozici. V případě ostatních krátkodobých expozic se použije všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice popsané v odstavci 2;
c)
pokud je krátkodobé úvěrové hodnocení k dispozici a v souladu s ním by se měla použít méně příznivá riziková váha než v případě všeobecného preferenčního zacházení pro krátkodobé expozice uvedeného v odstavci 2, potom se všeobecné preferenční zacházení pro krátkodobé expozice nepoužije a všem krátkodobým pohledávkám bez úvěrového hodnocení se přidělí stejná riziková váha, jako je riziková váha použitá v případě tohoto specifického krátkodobého úvěrového hodnocení.
Článek 121
Expozice vůči institucím bez úvěrového hodnocení
1. Expozicím vůči institucím, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle stupně úvěrové kvality, který je přiřazen expozicím vůči ústřední vládě státu, ve kterém má instituce sídlo, v souladu s tabulkou č. 5.
Tabulka č. 5
Stupeň úvěrové kvality, který je přiřazen ústřední vládě
1
2
3
4
5
6
Riziková váha expozice
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení, které mají sídlo v zemích, jejichž ústřední vláda nemá úvěrové hodnocení, se přidělí riziková váha 100 %.
3. Expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení s původní efektivní splatností 3 měsíce nebo kratší se přidělí riziková váha 20 %.
4. Bez ohledu na odstavce 2 a 3 se expozicím vůči institucím bez úvěrového hodnocení v oblasti financování obchodu, na něž odkazuje čl. 162 odst. 3 druhý pododstavec písm. b), přiděluje riziková váha 50 %, a pokud je zbytková splatnost těchto expozic vůči institucím bez úvěrového hodnocení v oblasti financování obchodu tři měsíce nebo méně, přiděluje se jim riziková váha 20 %.
Článek 122
Expozice vůči podnikům
1. Expozicím, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 6, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 6
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Expozicím, pro které není takové úvěrové hodnocení k dispozici, se přidělí riziková váha 100 % nebo riziková váha expozic vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci daný podnik patří, podle toho, která z nich je vyšší.
Článek 123
Retailové expozice
Expozicím, které splňují tato kritéria, se přidělí riziková váha 75 %:
a)
jedná se o expozici vůči fyzické osobě nebo osobám nebo vůči malému či střednímu podniku;
b)
expozice je jednou z velkého počtu expozic s takovými podobnými vlastnostmi, že se podstatně sníží rizika spojená s takovým půjčováním;
c)
celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina klientů dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice v selhání, ale s výjimkou expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi, které byly zařazeny do kategorie expozic stanovené v čl. 112 písm. i), nepřekročí, podle informací, které má instituce k dispozici, 1 milion EUR. Instituce podnikne patřičné kroky k získání takových informací.
Cenné papíry nejsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic.
Expozice, které nesplňují kritéria uvedená v písmenech a) až c) prvního pododstavce nejsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic.
Do kategorie retailových expozic lze zařadit současnou hodnotu retailové minimální platby pronájmu.
Článek 124
Expozice zajištěné nemovitostmi
1. Pokud nejsou splněny podmínky podle článků 125 a 126, expozici nebo jakékoli její části plně zajištěné nemovitostmi se přidělí riziková váha 100 %, s výjimkou jakékoli části expozice, která je zařazena do jiné kategorie expozic. Části expozice převyšující hodnotu zástavního práva nemovitosti se přidělí riziková váha použitelná pro nezajištěné expozice zapojené protistrany.
Část expozice, která je považována za plně zajištěnou nemovitostmi, nesmí být vyšší než zastavená výše tržní hodnoty nebo v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonných nebo regulačních ustanoveních, zástavní hodnota daných nemovitostí.
2. Na základě údajů shromážděných podle článku 101 a všech ostatních relevantních ukazatelů příslušné orgány pravidelně a nejméně jednou ročně posuzují, zda riziková váha 35 % pro expozice zajištěné obytnými nemovitostmi uvedená v článku 125 a riziková váha 50 % pro expozice zajištěné obchodními nemovitostmi uvedená v článku 126 v případě nemovitostí, které se nacházejí se na jejich území, jsou odpovídajícím způsobem založeny na:
a)
realizovaných ztrátách z expozic zajištěných nemovitostmi;
b)
budoucím vývoji trhů s nemovitostmi.
Příslušné orgány mohou stanovit vyšší rizikovou váhu nebo přísnější kritéria než ta, která jsou stanovena v čl. 125 odst. 2 a v čl. 126 odst. 2, případně mohou vzít v úvahu finanční stabilitu.
V případě expozic zajištěných obytnými nemovitostmi stanoví příslušný orgán rizikovou váhu v procentním rozpětí od 35 % do 150 %.
V případě expozic zajištěných obchodními nemovitostmi stanoví příslušný orgán rizikovou váhu v procentním rozpětí od 50 % do 150 %.
V rámci těchto rozpětí se vyšší riziková váha stanoví na základě realizovaných ztrát a s přihlédnutím k budoucímu vývoji trhů a k finanční stabilitě. Pokud se na základě posouzení prokáže, že rizikové váhy stanovené v čl. 125 odst. 2 a čl. 126 odst. 2 neodrážejí skutečná rizika spojená s jedním nebo více segmenty nemovitostí tvořícími součást těchto expozic plně zajištěných obytnými nemovitostmi nebo obchodními nemovitostmi, které se nacházejí na jedné nebo více částech jejich území, příslušné orgány stanoví pro tyto segmenty nemovitostí tvořící součást expozic vyšší rizikovou váhu odpovídající skutečným rizikům.
Příslušné orgány konzultují orgán EBA ohledně úprav uplatňovaných rizikových vah a kritérií, které se vypočítají v souladu s kritérii stanovenými v tomto odstavci, jež jsou upřesněna v regulačních technických normách uvedených v odstavci 4 tohoto článku. EBA zveřejní rizikové váhy a kritéria, které příslušné orgány stanovily pro expozice uvedené v článcích 125, 126 a 199.
3. Jestliže příslušné orgány stanoví vyšší rizikovou váhu nebo přísnější kritéria, instituce mají před uplatněním této nové rizikové váhy k dispozici šestiměsíční přechodné období.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění:
a)
přísných kritérií pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti podle odstavce 1;
b)
podmínek uvedených v odstavci 2, které musí vzít příslušné orgány v úvahu při stanovování vyšších rizikových vah, zejména pokud jde o pojem „finanční stabilita“.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. Instituce jednoho členského státu použijí rizikové váhy a kritéria, které byly určeny příslušnými orgány jiného členského státu, na expozice zajištěné obchodními a obytnými nemovitostmi, které se nacházejí v daném jiném členském státě.
Článek 125
Expozice plně a zcela zajištěné obytnými nemovitostmi
1. Pokud příslušné orgány nerozhodnou v souladu s čl. 124 odst. 2 jinak, zachází se s expozicemi plně a zcela zajištěnými obytnými nemovitostmi takto:
a)
expozicím nebo jakýmkoli jejím částem plně a zcela zajištěným obytnými nemovitostmi, které obývá nebo bude obývat nebo pronajímá nebo bude pronajímat majitel nebo uživatel v případě soukromých investičních společností, se přidělí riziková váha 35 %;
b)
expozicím vůči nájemci v rámci pronájmu obytných nemovitostí, kdy je instituce pronajímatel a nájemce má předkupní právo, se přidělí riziková váha 35 % za předpokladu, že expozice instituce je plně a zcela zajištěna jejím vlastnictvím nemovitosti.
2. Instituce považuje expozici nebo jakoukoli její část pro účely odstavce 1 za plně a zcela zajištěnou pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota nemovitostí nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z daných nemovitostí či projektu, ale na schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení nástroje nezávisí významně na jakémkoliv peněžním toku vytvořeném danými nemovitostmi, které slouží jako kolaterál. Pokud jde o jiné zdroje, instituce musí v rámci své úvěrové politiky určit maximální poměry úvěru k příjmu a při poskytnutí úvěru získat vhodné důkazy o příslušných příjmech;
c)
jsou splněny požadavky stanovené v článku 208 a pravidla oceňování stanovená v čl. 229 odst. 1;
d)
není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, části úvěru, kterým je přidělena riziková váha 35 %, nepřesahují 80 % tržní hodnoty daných nemovitostí, nebo 80 % zástavní hodnoty daných nemovitostí v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonných nebo regulačních ustanoveních, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak.
3. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) v případě expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obytnými nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi až do výše 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnými nemovitostmi v daném roce.
4. Pokud je některý z limitů uvedených v odstavci 3 v daném roce překročen, nelze již odstavec 3 použít; až do doby, kdy budou splněny podmínky odstavce 3 v následujícím roce, se použije podmínka uvedená v odst. 2 písm. b).
Článek 126
Expozice plně a zcela zajištěné obchodními nemovitostmi
1. Pokud příslušné orgány nerozhodnou v souladu s čl. 124 odst. 2 jinak, zachází se s expozicemi plně a zcela zajištěnými obchodními nemovitostmi takto:
a)
expozicím nebo jakýmkoli jejím částem plně a zcela zajištěným kancelářemi nebo jinými obchodními prostory může být přidělena riziková váha 50 %;
b)
expozicím souvisejícím s pronájmy kanceláří nebo jiných obchodních prostor, kde je instituce pronajímatelem a nájemce má předkupní právo, může být přidělena riziková váha 50 % za předpokladu, že expozice instituce je plně a zcela zajištěna jejím vlastnictvím nemovitosti.
2. Instituce považuje expozici nebo jakoukoli její část pro účely odstavce 1 za plně a zcela zajištěnou pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota nemovitostí nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z daných nemovitostí či projektu, ale na schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení nástroje nezávisí významně na jakémkoliv peněžním toku vytvořeném danými nemovitostmi, které slouží jako kolaterál.
c)
jsou splněny požadavky stanovené v článku 208 a pravidla oceňování stanovená v čl. 229 odst. 1;
d)
riziková váha ve výši 50 %, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, se přidělí té části úvěru, která nepřesahuje 50 % tržní hodnoty nemovitostí nebo 60 % zástavní hodnoty daných nemovitostí, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, v těch členských státech, které stanovily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti v zákonném nebo regulačním ustanovení.
3. Instituce se mohou odchýlit od písmene b) v odstavci 2 v případě expozic plně a zcela zajištěných obchodními nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obchodními nemovitostmi, který nevykazuje ztráty vyšší než tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi až do výše 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li podle čl. 124 odst. 2 stanoveno jinak, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi.
4. Pokud je některý z limitů uvedených v odstavci 3 v daném roce překročen, nelze již odstavec 3 použít; až do doby, kdy budou splněny podmínky odstavce 3 v následujícím roce, se použije podmínka uvedená v odst. 2 písm. b).
Článek 127
Expozice v selhání
1. Nezajištěné části jakékoli položky, u níž je dlužník v selhání podle článku 178, nebo - v případě retailových expozic - nezajištěné části jakéhokoli úvěrového příslibu, u něhož došlo k selhání podle článku 178, se přidělí riziková váha ve výši:
a)
150 %, pokud jsou specifické úpravy o úvěrové riziko nižší než 20 % nezajištěné části hodnoty expozice bez těchto úprav;
b)
100 %, pokud specifické úpravy o úvěrové riziko nejsou nižší než 20 % nezajištěné části hodnoty expozice bez těchto úprav.
2. Pro účely definování zajištěné části expozice po splatnosti se způsobilým kolaterálem a zárukami rozumí kolaterál a záruky způsobilé pro účely snižování úvěrového rizika podle kapitoly 4.
3. U expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi v souladu s článkem 125 se přidělí riziková váha 100 % hodnotě expozice zbývající po specifické úpravě o úvěrové riziko, pokud došlo k selhání podle článku 178.
4. U expozic plně a zcela zajištěných obytnými nemovitostmi v souladu s článkem 126 se přidělí riziková váha 100 % hodnotě expozice zbývající po specifické úpravě o úvěrové riziko, pokud došlo k selhání podle článku 178.
Článek 128
Položky spojené s obzvlášť vysokým rizikem
1. V příslušných případech instituce přidělí rizikovou váhu 150 % expozicím, včetně expozic ve formě akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování, které jsou spojeny s obzvláště vysokým rizikem.
2. Expozice s obzvláště vysokým rizikem zahrnují tyto expozice:
a)
investice do rizikového kapitálu společností;
b)
investice do alternativních investičních fondů ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. a) směrnice 2011/61/EU, kromě případů, kdy mandát fondu neumožňuje využít páky, která by převyšovala páku požadovanou v čl. 51 odst. 3 směrnice 2009/65/ES;
c)
investice do soukromého kapitálu;
d)
spekulativní financování nemovitostí.
3. Při posuzování, zda expozice jiná než expozice uvedené v odstavci 2 je spojena s obzvláště vysokým rizikem, vezme instituce v úvahu tyto charakteristiky rizika:
a)
existuje vysoké riziko ztráty v důsledku selhání dlužníka;
b)
není možné řádně posoudit, zda expozice spadá pod písmeno a).
EBA vydá pokyny, které upřesní, jaké druhy expozic jsou spojeny s obzvláště vysokým rizikem a za jakých okolností.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 129
Expozice v krytých dluhopisech
1. Aby byly způsobilé pro preferenční zacházení uvedené v odstavcích 4 a 5, splňují kryté dluhopisy uvedené v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES požadavky stanovené v odstavci 7 a jsou zajištěné některými z těchto způsobilých aktiv:
a)
expozicemi vůči ústředním vládám, centrálním bankám ESCB, subjektům veřejného sektoru, regionálním vládám nebo místním orgánům v Unii nebo jimi zaručenými;
b)
expozicemi vůči ústředním vládám třetích zemí, centrálním bankám třetích zemí, multilaterálním rozvojovým bankám, mezinárodním organizacím, které splňují stupeň úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, nebo jimi zaručenými a expozicemi vůči subjektům veřejného sektoru třetích zemí, regionálním vládám nebo místním orgánům třetích zemí nebo jimi zaručenými expozicemi, jimž je přidělena stejná riziková váha jako expozicím vůči institucím nebo ústředním vládám a centrálním bankám v souladu s čl. 115 odst. 1 nebo 2, čl. 116 odst. 1, 2 nebo 4 a které patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a expozicemi ve smyslu tohoto odstavce, které splňují minimálně stupeň úvěrové kvality 2, jak je stanoveno v této kapitole, za předpokladu, že nepřesahují 20 % nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitujících institucí;
c)
expozicemi vůči institucím, které patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole. Celková expozice tohoto druhu nepřesahuje 15 % nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitující instituce. Expozice vůči institucím v Unii, u nichž splatnost nepřesahuje 100 dní, se nezahrnují do požadavku stupně 1, ale tyto instituce musí splňovat minimálně podmínky stupně úvěrové kvality 2, jak je stanoveno v této kapitole;
d)
úvěry zajištěnými:
i)
obytnými nemovitostmi až do výše jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou spojenými s předchozími zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo do výše 80 % hodnoty zastavených nemovitostí, podle toho, která z částek je nižší; nebo
ii)
úvěry zajištěnými podíly s přednostním vypořádáním emitovanými francouzskými Fonds Communs de Titrisation nebo rovnocennými sekuritizačními společnostmi řídícími se právními předpisy členského státu, které sekuritizují expozice zajištěné obytnými nemovitostmi. V případě, že jsou tyto podíly s přednostním vypořádáním používány jako kolaterál, zvláštní veřejný dohled na ochranu držitelů dluhopisů v souladu s čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES zajistí, že aktiva zajišťující tyto dluhopisy jsou tvořena kdykoli během jejich začlenění do krycího portfolia nejméně z 90 % zástavním právem na obchodní nemovitosti nebo obdobnou jistotou spojenými s jakýmkoli předchozím zástavním právem nebo obdobnou jistotou do výše nejnižší z těchto částek - částky dlužné na základě uvedených podílů, jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo 80 % hodnoty zastavených nemovitostí, - že uvedené podíly patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a že tyto podíly nepřesahují 10 % nominální hodnoty nesplacené emise.
e)
úvěry na obytné nemovitosti plně zajištěnými způsobilým poskytovatelem zajištění uvedeným v článku 201, který je klasifikován ve stupni úvěrové kvality 2 nebo výše, jak je uvedeno v této kapitole, jestliže podíl každého z těchto úvěrů, který je použit ke splnění požadavku na úroveň zajištění krytých dluhopisů podle tohoto odstavce, nepředstavuje více než 80 % hodnoty příslušné obytné nemovitosti nacházející se ve Francii a jestliže poměr úvěru k příjmu je v době poskytnutí úvěru nanejvýš 33 %. Obytná nemovitost nesmí být v době poskytnutí úvěru zatížena zástavními právy a u úvěrů poskytnutých od 1. ledna 2014 se dlužník musí smluvně zavázat, že bez souhlasu úvěrové instituce, která poskytla daný úvěr, žádné takové právo nezřídí. Poměr úvěru k příjmu představuje část hrubého příjmu dlužníka, která kryje splácení úvěru včetně úroků. Poskytovatelem zajištění je finanční instituce, jež byla povolena příslušnými orgány a jež podléhá jejich dohledu a na kterou se vztahují obezřetnostní požadavky srovnatelné z hlediska robustnosti s požadavky uplatňovanými na instituce, nebo instituce nebo pojišťovna. Poskytovatel zajištění zřídí vzájemný záruční fond nebo odpovídající ochranu, aby mohly pojišťovny vstřebat ztráty z úvěrového rizika, jejichž nastavení příslušné orgány pravidelně přezkoumávají. Úvěrová instituce i poskytovatel zajištění provedou posouzení úvěruschopnosti dlužníka;
f)
půjčkami zajištěnými:
i)
obytnými nemovitostmi až do výše jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou spojenými s předchozími zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo do výše 60 % hodnoty zastavených nemovitostí, podle toho, která z částek je nižší; nebo
ii)
úvěry zajištěnými podíly s přednostním vypořádáním emitovanými francouzskými Fonds Communs de Titrisation nebo rovnocennými sekuritizačními společnostmi řídícími se právními předpisy členského státu, které sekuritizují expozice zajištěné obchodními nemovitostmi. V případě, že jsou tyto podíly s přednostním vypořádáním používány jako kolaterál, zvláštní veřejný dohled na ochranu držitelů dluhopisů v souladu s čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES zajistí, že aktiva zajišťující tyto dluhopisy jsou tvořena kdykoli během jejich začlenění do krycího portfolia nejméně z 90 % zástavním právem na obchodní nemovitosti nebo obdobnou jistotou spojenými s jakýmkoli předchozím zástavním právem nebo obdobnou jistotou do výše nejnižší z těchto částek - částky dlužné na základě uvedených podílů, jistiny kryté zástavním právem nebo obdobnou jistotou nebo 60 % hodnoty zastavených nemovitostí, - že uvedené podíly patří do stupně úvěrové kvality 1, jak je stanoveno v této kapitole, a že tyto podíly nepřesahují 10 % nominální hodnoty nesplacené emise.
Úvěry zajištěné obchodními nemovitostmi jsou způsobilé, pokud je poměr úvěru k hodnotě nemovitostí, stanovený na 60 %, překročen maximálně do výše 70 %, přesahuje-li hodnota celkových aktiv, která jsou zastavena jako kolaterál pro kryté dluhopisy, nesplacenou nominální hodnotu krytého dluhopisu o nejméně 10 % a pohledávka držitele dluhopisu splňuje požadavky právní jistoty stanovené v kapitole 4. Pohledávka držitele dluhopisu má přednost před všemi ostatními pohledávkami týkajícími se daného kolaterálu;
g)
úvěry zajištěnými námořním zástavním právem na lodě do výše rozdílu mezi 60 % hodnoty zastavené lodě a hodnotou jakéhokoli předchozího námořního zástavního práva.
Pro účely prvního pododstavce písm. c), písm. d) bodu ii) a písm. f) bodu ii) se expozice vyplývající z převodu a správy plateb dlužníků majících úvěry zajištěné nemovitostmi držitelů krytých dluhopisů nebo expozice vyplývající z jejich likvidace do limitů stanovených v uvedených písmenech nezapočítávají.
Příslušné orgány mohou po konzultaci s orgánem EBA částečně upustit od uplatňování prvního pododstavce písm. c) a povolit stupeň úvěrové kvality 2 až do výše 10 % celkové expozice nominální hodnoty nesplacených krytých dluhopisů emitující instituce, za předpokladu, že významné potenciální problémy koncentrace mohou být v dotčených členských státech zdokumentovány v důsledku uplatnění požadavku stupně úvěrové kvality 1 uvedeného v uvedeném písmenu.
2. Situace uvedené v odst. 1 písm. a) až f) zahrnují rovněž kolaterál, který je právními předpisy určen výhradně na ochranu držitelů dluhopisů před ztrátami.
3. V případě krytých dluhopisů zajištěných nemovitostmi musí instituce splnit požadavky stanovené v článku 208 a pravidla ocenění stanovená v čl. 229 odst. 1.
4. Krytým dluhopisům, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 6a, která odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 6a
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Krytým dluhopisům, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha na základě rizikové váhy přidělené přednostním nezajištěným expozicím vůči instituci, která je vydává. Pro rizikové váhy se použijí tyto vztahy:
a)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 20 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 10 %;
b)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 50 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 20 %;
c)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 100 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 50 %;
d)
pokud je expozicím vůči dané instituci přidělena riziková váha 150 %, krytému dluhopisu se přidělí riziková váha 100 %.
6. Kryté dluhopisy vydané před 31. prosincem 2007 nepodléhají požadavkům odstavců 1 a 3. Jsou způsobilé pro preferenční zacházení podle odstavců 4 a 5 až do doby své splatnosti.
7. Expozice ve formě krytých dluhopisů jsou způsobilé pro preferenční zacházení, pokud instituce investující do krytých dluhopisů může příslušných orgánům doložit, že:
a)
dostává informace o portfoliu týkající se alespoň:
i)
hodnoty krycího portfolia a nesplacených krytých dluhopisů,
ii)
zeměpisného rozdělení a druhu krytých aktiv, velikostí úvěrů, úrokové sazby a měnových rizik,
iii)
struktura splatnosti krytých aktiv a dluhopisů, a
iv)
procentní podíl úvěrů, které jsou více než 90 dní po splatnosti;
b)
emitent zpřístupňuje instituci informace uvedené v písmeni a) alespoň jednou za půl roku.
Článek 130
Položky představující sekuritizované pozice
Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované pozice se určí v souladu s ustanoveními kapitoly 5.
Článek 131
Expozice vůči institucím a podnikům s krátkodobým úvěrovým hodnocením
Expozicím vůči institucím a expozicím vůči podnikům, pro které je k dispozici krátkodobé úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 7, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 7
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Článek 132
Expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování
1. Expozicím ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování se přidělí riziková váha 100 %, pokud instituce nepoužije metodu posuzování úvěrového rizika podle odstavce 2 nebo přístup uvedený v odstavci 4 nebo průměrnou rizikovou váhu podle odstavce 5, pokud jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
2. Expozicím ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování, pro které je k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 8, jež odpovídá úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury v souladu s článkem 136.
Tabulka č. 8
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4
5
6
Riziková váha
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Instituce mohou rizikovou váhu pro subjekt kolektivního investování stanovit podle odstavců 4 a 5, pokud jsou splněna tato kritéria způsobilosti:
a)
subjekt kolektivního investování je řízen společností, která podléhá dohledu v členském státě, nebo, v případě subjektu kolektivního investování ze třetí země, pokud jsou splněny tyto podmínky:
i)
subjekt kolektivního investování je řízen společností, která podléhá dohledu považovanému za rovnocenný dohledu podle práva Unie;
ii)
je dostatečně zajištěna spolupráce mezi příslušnými orgány;
b)
prospekt subjektu kolektivního investování nebo jiný rovnocenný dokument zahrnuje:
i)
kategorie aktiv, do kterých smí subjekt kolektivního investování investovat;
ii)
pokud pro jeho investice platí určité limity, pak tyto relativní limity a metodiky jejich výpočtu;
c)
subjekt kolektivního investování podává alespoň jednou ročně zprávu o své obchodní činnosti, aby mohly být posouzeny jeho aktiva a pasiva, hospodářský výsledek a činnost za dané období.
Pro účely písmene a) může Komise přijmout formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat u expozic ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování ze třetích zemí postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily danou třetí zemi jako způsobilou pro uvedený postup před 1. lednem 2014.
4. Pokud je instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může na základě těchto podkladových expozic vypočítat průměrnou rizikovou váhu pro své expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování v souladu s metodami stanovenými v této kapitole. Pokud je podkladová expozice subjektu kolektivního investování expozicí ve formě akcií v jiném subjektu kolektivního investování, který splňuje kritéria odstavce 3, může instituce přihlédnout k podkladovým expozicím tohoto jiného subjektu kolektivního investování.
5. Pokud není instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může průměrnou rizikovou váhu svých expozic ve formě podílových jednotek nebo akcií v daném subjektu kolektivního investování vypočítat v souladu s metodami stanovenými v této kapitole, za předpokladu, že daný subjekt kolektivního investování nejprve investuje v maximálním objemu, který má povolen podle svého oprávnění, do kategorií expozic, na které se vztahují nejvyšší kapitálové požadavky, a poté dále investuje v sestupném pořadí, dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice.
Instituce mohou při výpočtu a vykazování rizikové váhy v souladu s metodami stanovenými v odstavcích 4 a 5 pro daný subjekt kolektivního investování spoléhat na tyto třetí strany:
a)
depozitář nebo finanční instituce ve funkci depozitáře subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry u tohoto depozitáře nebo finanční instituce;
b)
v případě subjektů kolektivního investování, na které se nevztahuje písmeno a), společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu uvedeného v prvním pododstavci potvrdí externí auditor.
Článek 133
Akciové expozice
1. Tyto expozice se považují za akciové expozice:
a)
expozice, které nemají povahu dluhu a které vyjadřují podřízený podíl na zbývajících aktivech nebo na příjmech emitenta;
b)
dluhové expozice a jiné cenné papíry, podíly společníků, deriváty nebo jiné nástroje, jejichž ekonomická podstata je podobná jako u expozic uvedených v písmenu a).
2. Akciovým expozicím se přidělí riziková váha 100 %, pokud se nevyžaduje, aby byly odečteny v souladu s druhou částí, v souladu s čl. 48 odst. 4 se jim přidělí riziková váha 250 %, v souladu s čl. 89 odst. 3 se jim přidělí riziková váha 1 250 % nebo se s nimi zachází jako s vysoce rizikovými položkami v souladu s článkem 128.
3. Investice do nástrojů vlastního nebo regulatorního kapitálu emitovaných institucemi se klasifikují jako akciové pohledávky, pokud nejsou odečteny z kapitálu, nebo se jim přidělí riziková váha 250 % podle čl. 48 odst. 4 nebo se s nimi zachází jako s vysoce rizikovými položkami v souladu s článkem 128.
Článek 134
Ostatní položky
1. Hmotným aktivům ve smyslu čl. 4 bodu 10 směrnice 86/635/EHS se přidělí riziková váha 100 %.
2. Nákladům a příjmům příštích období v souladu se směrnicí 86/635/EHS, u nichž nedokáže instituce určit protistranu, se přidělí riziková váha 100 %.
3. Hotovostním položkám v procesu inkasa se přidělí riziková váha 20 %. Pokladní hotovosti a obdobným hotovostním položkám se přidělí riziková váha 0 %.
4. Zlatým rezervám drženým ve vlastních trezorech nebo ve společné správě do výše, do jaké jsou kryty závazky ve zlatě, se přidělí riziková váha 0 %.
5. Dohodám o prodeji a zpětném odkupu aktiv (repo) a přímým forwardům na koupi se přidělí riziková váha náležející daným aktivům, a nikoliv riziková váha protistran těchto operací.
6. V případě, že instituce poskytne koši expozic zajištění úvěrového rizika za podmínky, že n-té selhání u expozic povede k použití zajištění a ukončení smlouvy, a jestliže je pro tento produkt k dispozici úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, přidělí se rizikové váhy předepsané v kapitole 5. Pokud produkt nebyl ohodnocen externí ratingovou agenturou, rizikové váhy expozic v daném koši se sečtou, s výjimkou expozic n-1, do maximální výše 1 250 % a vynásobí se nominální hodnotou zajištění poskytnutého úvěrovým derivátem, čímž se získá hodnota rizikově váženého aktiva. Expozice n-1, které mají být z agregace vyloučeny, jsou ty, jejichž objem rizikově vážené expozice je nižší než objem rizikově vážené expozice kterékoli z expozic zahrnutých do agregace.
7. Hodnota expozice u pronájmů odpovídá diskontovaným minimálním platbám pronájmu. Minimální platby pronájmu jsou platby v době pronájmu, k nimž nájemce je nebo může být zavázán, a každé výhodné předkupní právo, které se velmi pravděpodobně realizuje. Po jiné smluvní straně, než je nájemce, lze vyžadovat platbu v souvislosti se zbytkovou hodnotou pronajaté nemovitosti a tato platební povinnost splňuje soubor podmínek stanovených v článku 201 týkajících se způsobilosti poskytovatelů zajištění a požadavky na uznání jiných typů záruk uvedené v článcích 213 až 215, takže lze tuto platební povinnost považovat za osobní zajištění úvěrového rizika podle kapitoly 4. Tyto expozice se zařadí do příslušné kategorie expozic v souladu s článkem 112. Je-li expozice zbytkovou hodnotou pronajatých aktiv, objemy rizikově vážených expozic se vypočítají takto: 1/t * 100 % * zbytková hodnota, kde t je větší z následujících dvou hodnot: 1 nebo nejbližší počet celých zbývajících let pronájmu.
Oddíl 3
Uznávání a přiřazování hodnocení úvěrového rizika
Poddíl 1
Uznávání externích ratingových agentur
Článek 135
Využití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami
1. Externí úvěrové hodnocení lze použít pro určení rizikové váhy expozice podle této kapitoly pouze tehdy, pokud bylo vydáno externí ratingovou agenturou nebo bylo schváleno externí ratingovou agenturou v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009.
2. EBA na svých internetových stránkách zveřejní seznam externích ratingových agentur v souladu s čl. 2 odst. 4 a čl. 18 odst. 3 nařízení (ES) č. 1060/2009.
Pododdíl 2
Přiřazování úvěrových hodnocení poskytnutých externími ratingovými agenturami
Článek 136
Přiřazování úvěrových hodnocení poskytnutých externími ratingovými agenturami
1. EBA, EIOPA a ESMA prostřednictvím společného výboru vypracují návrhy prováděcích technických norem, kterými pro všechny externí ratingové agentury upřesní, jaké stupně úvěrové kvality stanovené v oddílu 2 odpovídají příslušným úvěrovým hodnocením externí ratingové agentury („přiřazování“). Toto určení musí být objektivní a konzistentní.
EBA, EIOPA a ESMA tyto návrhy prováděcích technických norem předloží Komisi do 1. července 2014 a v případě potřeby předloží revidované návrhy prováděcích technických norem.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
2. Při určení přiřazování úvěrových hodnocení splní EBA, EIOPA a ESMA tyto požadavky:
a)
aby bylo možné rozlišovat mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými úvěrovými hodnoceními, musí vzít EBA, EIOPA a ESMA v úvahu kvantitativní faktory, jako například dlouhodobý poměr selhání spojený se všemi položkami, jimž bylo přiděleno stejné úvěrové hodnocení. V případě ratingových agentur, které vznikly teprve nedávno nebo dosud neshromáždily dlouhodobé záznamy o selhání, musí EBA, EIOPA a ESMA takovou agenturu požádat, aby jim sdělila, jaký je podle ní dlouhodobý poměr selhání spojený se všemi položkami, jimž bylo přiděleno stejné úvěrové hodnocení;
b)
aby bylo možné rozlišovat mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými úvěrovými hodnoceními, musí vzít EBA, EIOPA a ESMA v úvahu kvalitativní faktory, jako například skupinu emitentů, které daná externí ratingová agentura hodnotí, rozsah úvěrových hodnocení, jež externí ratingová agentura přiděluje, význam jednotlivých úvěrových hodnocení a jak daná agentura definuje pojem „selhání“;
c)
EBA, EIOPA a ESMA porovnají poměry selhání v případě každého úvěrového hodnocení určité externí ratingové agentury a srovnají je s referenční hodnotou vytvořenou na základě poměrů selhání zjištěných ostatními ratingovými agenturami u skupiny emitentů, kteří představují stejné úvěrové riziko;
d)
tam, kde jsou poměry selhání v případě úvěrového hodnocení určité externí ratingové agentury systematicky podstatně vyšší než referenční hodnota, přidělí EBA, EIOPA a ESMA úvěrovému hodnocení externí ratingové agentury vyšší stupeň úvěrové kvality na stupnici úvěrového hodnocení externí ratingové agentury;
e)
pokud EBA, EIOPA a ESMA zvýšily související rizikovou váhu pro konkrétní úvěrové hodnocení určité externí ratingové agentury a poměry selhání v případě úvěrových hodnocení určité ratingové agentury již nejsou systematicky podstatně vyšší než referenční hodnota, může EBA, EIOPA a ESMA obnovit původní stupeň úvěrové kvality na stupnici úvěrového hodnocení pro úvěrové hodnocení externí ratingové agentury.
3. EBA, EIOPA a ESMA vypracují návrh prováděcích technických norem pro upřesnění kvantitativních faktorů uvedených v odst. 2 písm. a), kvalitativních faktorů uvedených v odst. 2 písm. b) a referenční hodnoty uvedené v odst. 2 písm. c).
EBA, EIOPA a ESMA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010, nařízení (EU) č. 1094/2010 a nařízení (EU) č. 1095/2010.
Pododdíl 3
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných exportními úvěrovými agenturami
Článek 137
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných exportními úvěrovými agenturami
1. Pro účely článku 114 mohou instituce využívat úvěrová hodnocení vypracovaná exportní úvěrovou agenturou, kterou instituce určila, pokud je splněna jedna z těchto podmínek:
a)
jde o vyhodnocení rizika, na kterém se shodly exportní úvěrové agentury účastnící se „Ujednání o pravidlech pro státem podporované vývozní úvěry“ v rámci OECD;
b)
exportní úvěrová agentura zveřejňuje svá úvěrová hodnocení a dodržuje dohodnutou metodiku OECD a úvěrové hodnocení je vázáno na jednu z osmi minimálních exportních pojišťovacích prémií (MEPP), které stanoví dohodnutá metodika OECD. Instituce může zrušit své určení exportní úvěrové agentury. Toto zrušení určení musí instituce doložit, pokud existují konkrétní náznaky, že záměrem pro uvedené zrušení je snížení požadavků na kapitálovou přiměřenost.
2. Expozicím, pro něž je pro účely vážení rizika uznáno úvěrové hodnocení vypracované exportní úvěrovou agenturou, se přidělí riziková váha podle tabulky č. 9.
Tabulka č. 9
MEPP
0
1
2
3
4
5
6
7
Riziková váha
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Oddíl 4
Použití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami pro stanovení rizikových vah
Článek 138
Obecné požadavky
Instituce si může určit jednu nebo několik externích ratingových agentur, které bude využívat pro určení rizikových vah pro svá aktiva a podrozvahové položky. Instituce může zrušit své určení externí ratingové agentury. Toto zrušení určení musí instituce doložit, pokud existují konkrétní náznaky, že záměrem pro uvedené zrušení je snížení požadavků na kapitálovou přiměřenost. Úvěrová hodnocení se nepoužívají selektivně. Instituce využívají vyžádaná úvěrová hodnocení. Mohou však využít i nevyžádaná úvěrová hodnocení v případě, že EBA potvrdil, že kvalita nevyžádaných úvěrových hodnocení externí ratingové agentury se neliší od vyžádaných úvěrových hodnocení této externí ratingové agentury. EBA odmítne udělit nebo zruší toto potvrzení zejména, pokud daná externí ratingová agentura využila nevyžádaná úvěrová hodnocení k vyvinutí tlaku na hodnocený subjekt k tomu, aby si objednal úvěrové hodnocení nebo jiné služby. Při využívání úvěrových hodnocení splňuje instituce tyto požadavky:
a)
instituce, která se rozhodne použít pro některou kategorii položek úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, použije tato úvěrová hodnocení soustavně pro všechny expozice patřící do dané kategorie;
b)
instituce, která se rozhodne používat úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, je používá průběžně a soustavně po celou dobu;
c)
instituce používá pouze ta úvěrová hodnocení externích ratingových agentur, které berou v úvahu všechny dlužné částky, tj. jistinu i úroky;
d)
pokud je pro hodnocenou položku k dispozici pouze jedno úvěrové hodnocení od určené externí ratingové agentury, použije se pro určení rizikové váhy dané položky toto úvěrové hodnocení;
e)
pokud jsou k dispozici dvě úvěrová hodnocení od určených externích ratingových agentur a každé z nich odpovídá v případě hodnocené položky jiné rizikové váze, přidělí se vyšší riziková váha;
f)
pokud jsou pro hodnocenou položku k dispozici více než dvě úvěrová hodnocení od určených externích ratingových agentur, vychází se ze dvou úvěrových hodnocení s nejnižšími rizikovými váhami. Pokud se tyto dvě nejnižší rizikové váhy liší, přidělí se vyšší z nich. Pokud jsou tyto dvě nejnižší rizikové váhy stejné, přidělí se tato riziková váha.
Článek 139
Úvěrové hodnocení emitenta a emise
1. Pokud je k dispozici úvěrové hodnocení konkrétního emisního programu nebo facility, k nimž položka představující expozici patří, použije se toto úvěrové hodnocení ke stanovení rizikové váhy pro tuto položku.
2. Pokud neexistuje přímo použitelné úvěrové hodnocení pro určitou položku, ale existuje úvěrové hodnocení konkrétního emisního programu nebo facility, k nimž položka představující expozici nepatří, nebo obecné úvěrové hodnocení emitenta, potom se toto úvěrové hodnocení použije v jednom z těchto případů:
a)
v případě, že znamená vyšší rizikovou váhu, než by tomu bylo jinak, a daná expozice je ve všech ohledech rovnocenná nebo podřízená zvláštnímu emisnímu programu nebo facilitě nebo přednostním nezajištěným expozicím daného emitenta;
b)
v případě, že znamená nižší rizikovou váhu a daná expozice je ve všech ohledech rovnocenná nebo nadřazená zvláštnímu emisnímu programu nebo facilitě nebo přednostním nezajištěným expozicím tohoto emitenta.
Ve všech ostatních případech se s expozicí zachází jako s expozicí bez ratingu.
3. Odstavce 1 a 2 nevylučují použití článku 129.
4. Úvěrová hodnocení emitentů v rámci skupiny společností nelze použít jako úvěrové hodnocení jiného emitenta v rámci stejné skupiny společností.
Článek 140
Dlouhodobá a krátkodobá úvěrová hodnocení
1. Krátkodobá úvěrová hodnocení lze použít pouze pro krátkodobá aktiva a podrozvahové položky představující expozice vůči institucím a podnikům.
2. Jakékoli krátkodobé úvěrové hodnocení se použije pouze na položku, k níž se toto krátkodobé úvěrové hodnocení vztahuje, a nepoužije se k určování rizikových vah pro žádnou jinou položku, s výjimkou těchto případů:
a)
pokud se krátkodobé facilitě s ratingem přidělí riziková váha 150 %, pak se všem nezajištěným expozicím bez ratingu vůči danému dlužníkovi, ať už krátkodobým nebo dlouhodobým, přidělí rovněž riziková váha 150 %;
b)
pokud se krátkodobé facilitě s ratingem přidělí riziková váha 50 %, pak se žádné krátkodobé expozici bez ratingu nepřidělí riziková váha nižší než 100 %.
Článek 141
Položky v národní a zahraniční měně
Úvěrové hodnocení, které se týká položky v národní měně dlužníka, nelze použít ke stanovení rizikové váhy jiné expozice vůči stejnému dlužníkovi v zahraniční měně.
Pokud expozice vznikne prostřednictvím účasti instituce na úvěru od mezinárodní rozvojové banky, jejíž statut preferovaného věřitele je na trhu uznávaný, úvěrové hodnocení položky dlužníka v národní měně lze použít pro účely vážení rizika.
KAPITOLA 3
Přístup založený na interním ratingu (IRB)
Oddíl 1
Svolení příslušných orgánů k použití přístupu IRB
Článek 142
Definice
1. Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„ratingovým systémem“ veškeré metody, postupy, kontroly, sběr údajů a informační systémy, které podporují hodnocení úvěrového rizika, zařazování expozic do ratingových stupňů nebo seskupení a kvantifikaci odhadů ohledně selhání a ztráty, které byly vypracovány u konkrétních druhů expozic;
2)
„druhem expozic“ skupina homogenně řízených expozic, které jsou tvořeny určitým typem transakcí a které mohou být omezeny na jediný subjekt nebo jedinou podskupinu subjektů v rámci skupiny za předpokladu, že stejný druh expozic je v jiných subjektech skupiny řízen odlišně;
3)
„obchodní jednotkou“ jakékoli oddělené organizační nebo právní subjekty, linie podnikání a zeměpisné oblasti;
4)
„velkým subjektem finančního sektoru“ jakýkoli subjekt finančního sektoru jiný než subjekty uvedené v čl. 4 odst. 1 bodu 27 písm. j), který splňuje tyto podmínky:
a)
jeho celková aktiva vypočítaná na individuálním nebo konsolidovaném základě jsou vyšší než nebo rovna 70 miliardám EUR, pokud se ke stanovení výše aktiv použije nejnovější auditovaná účetní závěrka nebo konsolidovaná účetní závěrka; a
b)
subjekt samotný nebo alespoň jeden z jeho dceřiných podniků podléhá obezřetnostní regulaci v Unii nebo právním předpisům třetí země, která uplatňuje požadavky na dohled a regulaci, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům na dohled a regulaci uplatňovanými v Unii;
5)
„neregulovaným finančním subjektem“ jakýkoli jiný subjekt, který není regulovaným subjektem finančního sektoru, ale vykonává jako svou hlavní podnikatelskou činnost jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU nebo uvedených v příloze I směrnice 2004/39/ES;
6)
„stupněm dlužníka“ kategorie rizika na ratingové stupnici dlužníků v rámci ratingového systému, do níž jsou dlužníci zařazováni na základě konkrétních a zřejmých ratingových kritérií, z nichž se odvozují odhady pravděpodobnosti selhání (PD);
7)
„stupněm transakce“ kategorie rizika na ratingové stupnici transakcí v rámci ratingového systému, do níž jsou expozice zařazovány na základě konkrétních a zřejmých ratingových kritérií, z nichž se odvozují vlastní odhady LGD;
8)
„obsluhovatelem“ subjekt, který každodenně spravuje seskupení pohledávek nabytých za úplatu nebo podkladových úvěrových expozic.
2. Pro účely odst. 1 bodu 4 písm. b) tohoto článku může Komise formou prováděcích aktů a s výhradou přezkumného postupu uvedeného v čl. 464 odst. 2 přijmout rozhodnutí o tom, zda třetí země uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii. V případě, že takové rozhodnutí neexistuje, mohou instituce do 1. ledna 2015 i nadále uplatňovat vůči dané třetí zemi postup stanovený v tomto odstavci, pokud dotyčné příslušné orgány schválily třetí zemi jako způsobilou pro tento postup před 1. lednem 2014.
Článek 143
Svolení používat přístup IRB
1. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v této kapitole, svolí příslušný orgán, aby instituce vypočítaly objemy svých rizikově vážených expozic s použitím přístupu IRB.
2. Předchozí svolení používat přístup IRB včetně vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů se požaduje pro každou kategorii expozic a pro každý ratingový systém a všechny přístupy k akciovým expozicím založené na interních modelech a pro každý přístup použitý k odhadování LGD a konverzních faktorů.
3. Instituce musí získat předchozí svolení příslušných orgánů v těchto případech:
a)
podstatné změny rozsahu použití ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, ke kterým instituce obdržela svolení k použití;
b)
podstatné změny ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, ke kterým instituce obdržela svolení k použití.
Rozsah použití ratingového systému zahrnuje všechny expozice příslušného druhu, pro které byl ratingový systém vypracován.
4. Instituce uvědomí příslušné orgány o všech změnách ratingových systémů a přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek pro posouzení podstatnosti použití stávajícího ratingového systému pro jiné dodatečné expozice, na něž se daný ratingový systém dosud nevztahuje, a změn ratingových systémů nebo přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech v rámci přístupu IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 144
Posouzení žádosti používat přístup IRB provedené příslušnými orgány
1. Příslušný orgán udělí instituci svolení podle článku 143 k použití přístupu IRB, včetně použití vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, pouze tehdy, pokud se příslušný orgán přesvědčí, že požadavky uvedené v této kapitole jsou splněny, zejména požadavky stanovené v oddíle 6, a že systémy, které instituce zavedla pro řízení a rating expozic úvěrového rizika, jsou spolehlivé a jsou uplatňovány jednotně, a zejména že instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že jsou splněny tyto standardy:
a)
ratingové systémy instituce poskytují smysluplné hodnocení charakteristik dlužníka a transakce, smysluplné rozlišení rizika a přesné a konzistentní kvantitativní odhady rizika;
b)
interní ratingy a odhady ztráty a selhání použité při výpočtu kapitálových požadavků a přidružené systémy a postupy hrají zásadní úlohu při řízení rizik a v rozhodovacím procesu a při schvalování úvěru, při rozložení vnitřně stanoveného kapitálu a ve správě a řízení instituce;
c)
instituce má útvar řízení úvěrového rizika a který je odpovědný za její ratingové systémy, přičemž je přiměřeně nezávislý a nepodléhá nepatřičným vlivům;
d)
instituce shromažďuje a ukládá všechny relevantní údaje, aby účinně podpořila svůj postup měření a řízení úvěrového rizika;
e)
instituce uchovává doklady o svých ratingových systémech a o důvodech, které ji vedly k výběru dané podoby systému, a provádí ověřování svých ratingových systémů;
f)
instituce ověřila všechny ratingové systémy a všechny přístupy k akciovým expozicím založené na interních modelech v přiměřeném časovém období, které předcházelo svolení používat daný ratingový systém nebo přístup k akciovým expozicím založený na interních modelech, posoudila během tohoto období, zda tento ratingový systém nebo přístup k akciovým expozicím založený na interních modelech odpovídá rozsahu použití ratingového systému nebo přístupu k akciovým expozicím založeného na interních modelech, a učinila nezbytné změny těchto ratingových systémů nebo přístupů k akciovým expozicím založených na interních modelech, jež vyplynuly z jejího posouzení;
g)
instituce vypočítala kapitálové požadavky vyplývající z jejích odhadů rizikových parametrů podle přístupu IRB a je schopna předkládat zprávy, jak vyžaduje článek 99.
h)
instituce zařadila a nadále zařazuje každou expozici, která spadá do rozsahu použití ratingového systému, do ratingového stupně nebo seskupení v rámci tohoto ratingového systému; instituce zařadila a nadále zařazuje každou expozici, která spadá do rozsahu použití přístupu k akciovým expozicím, do tohoto přístupu založeného na interních modelech.
Požadavky na použití přístupu IRB, včetně vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, se rovněž uplatní, pokud instituce zavedla ratingový systém nebo model použitý v rámci ratingového systému, který zakoupila od třetí strany.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění metodiky posuzování, podle které příslušné orgány posuzují, zda instituce dodržuje požadavky na použití přístupu IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 145
Předchozí zkušenosti s použitím přístupu IRB
1. Instituce, která žádá o použití přístupu IRB, používá pro dotčené kategorie expozic, na něž se vztahuje přístup IRB, ratingové systémy, které jsou obecně v souladu s požadavky pro účely měření a řízení interního rizika stanovenými v oddíle 6 po dobu nejméně tří let před tím, než bude způsobilá používat přístup IRB.
2. Instituce, která žádá o použití vlastních odhadů LGD a konverzních faktorů, příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že odhaduje a využívá vlastní odhady LGD a konverzních faktorů způsobem, který je obecně v souladu s požadavky na použití vlastních odhadů těchto parametrů stanovenými v oddíle 6 po dobu nejméně tří let tím, než bude způsobilá používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů.
3. Pokud instituce rozšiřuje použití přístupu IRB poté, co již získala počáteční svolení, zkušenosti instituce postačují, aby vyhověly požadavkům uvedeným v odstavcích 1 a 2, které se vztahují na dodatečné expozice. Pokud se použití ratingových systémů rozšiřuje na expozice, které se výrazně liší od rozsahu stávajícího pokrytí a to tak, že stávající zkušenosti nelze vzhledem k dodatečným expozicím reálně považovat za dostatečné ke splnění požadavků těchto ustanovení, potom se požadavky odstavců 1 a 2 použijí na dodatečné expozice samostatně.
Článek 146
Opatření, která mají být přijata v případě nesplnění požadavků této kapitoly
Pokud instituce přestane plnit požadavky stanovené v této kapitole, vyrozumí příslušný orgán a učiní jeden z těchto kroků:
a)
příslušnému orgánu předloží uspokojivý plán včasného návratu k plnění těchto požadavků a tento plán uskuteční ve lhůtě dohodnuté s příslušným orgánem;
b)
příslušným orgánům uspokojivě prokáže, že dopad neplnění je nepodstatný.
Článek 147
Metodika zařazování expozic do kategorií expozic
1. Metodika, kterou instituce používá pro zařazování expozic do různých kategorií, je vhodná a používá se soustavně.
2. Každá expozice se zařadí do jedné z těchto kategorií expozic:
a)
expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám;
b)
expozice vůči institucím;
c)
expozice vůči podnikům;
d)
retailové expozice;
e)
akciové expozice;
f)
položky představující sekuritizované pozice;
g)
jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku.
3. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. a):
a)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům nebo subjektům veřejného sektoru, s nimiž se podle článků 115 a 116 zachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
b)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám uvedeným v čl. 117 odst. 2;
c)
expozice vůči mezinárodním organizacím, kterým se v souladu s článkem 118 přiřazuje riziková váha 0 %.
4. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. b):
a)
expozice vůči regionálním vládám nebo místním orgánům, s nimiž se podle čl. 115 odst. 2 a 4 nezachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
b)
expozice vůči subjektům veřejného sektoru, s nimiž se podle čl. 116 odst. 4 nezachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám;
c)
expozice vůči mezinárodním rozvojovým bankám, kterým není podle článku 117 přidělena riziková váha 0 %; a
d)
expozice vůči finančním institucím, s nimiž se podle čl. 119 odst. 5 zachází jako s expozicemi vůči institucím.
5. Expozice jsou způsobilé k zařazení do kategorie retailových expozic uvedené v odst. 2 písm. d), jestliže splňují tato kritéria:
a)
jedná se o jeden z těchto případů:
i)
expozice vůči jedné či více fyzickým osobám;
ii)
expozice vůči malému nebo střednímu podniku, pokud v tomto případě celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina klientů dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice po splatnosti, ale s výjimkou expozic zajištěných obytnými nemovitostmi, nepřevýší, podle vědomí instituce, která musí učinit přiměřené kroky s cílem potvrdit situaci, částku 1 milion EUR,
b)
instituce s nimi při řízení svého úvěrového rizika zachází v průběhu času konzistentně a podobným způsobem;
c)
nejsou řízeny individuálně do té míry jako expozice v kategorii expozic vůči podnikům;
d)
každá představuje jednu z velkého počtu podobně řízených expozic.
Kromě expozic uvedených v prvním pododstavci se do kategorie retailových expozic zahrne současná hodnota retailových minimálních splátek pronájmu.
6. Tyto expozice se zařadí do kategorie uvedené v odst. 2 písm. e):
a)
expozice, které nemají povahu dluhu a které vyjadřují podřízený podíl na zbývajících aktivech nebo na příjmech emitenta;
b)
dluhové expozice a jiné cenné papíry, podíly společníků, deriváty nebo jiné nástroje, jejichž ekonomická podstata je podobná jako u expozic uvedených v písmenu a).
7. Jakýkoli úvěrový závazek, který není zařazen do kategorií expozic uvedených v odst. 2 písm. a), b), d), e) a f), se zařadí do kategorie expozic vůči podnikům uvedené v písmenu c) daného odstavce.
8. V rámci kategorie expozic vůči podnikům uvedené v odst. 2 písm. c) instituce odděleně rozlišují jako specializované úvěrové expozice takové expozice, které mají tyto vlastnosti:
a)
jedná se o expozici vůči subjektu, který byl speciálně vytvořen za účelem financování nebo řízení hmotných aktiv nebo se jedná o z hospodářského hlediska srovnatelnou expozici;
b)
smluvní ujednání poskytují věřiteli značný stupeň kontroly nad aktivy a příjmy, která tato aktiva vytvářejí;
c)
primárním zdrojem splácení závazku je příjem vytvářený aktivy, která jsou financována, nikoliv nezávislá schopnost samostatného podnikání.
9. Zbytková hodnota pronajatých nemovitostí se zařadí do kategorie expozic uvedené v odst. 2 písm. g), kromě části zbytkové hodnoty, která je již zahrnuta v expozici z pronájmu uvedené v čl. 166 odst. 4.
10. Expozice vyplývající z poskytnutí zajištění na základě úvěrového derivátu n-tého selhání v koši se zařadí do téže kategorie podle odstavce 2, do které by byly zařazeny expozice obsažené v koši; pokud by jednotlivé expozice obsažené v koši byly zařazeny do různých kategorií expozic, zařadí se daná expozice do kategorie expozic vůči podnikům stanovené v odst. 2 písm. c).
Článek 148
Podmínky zavádění přístupu IRB v různých kategoriích expozic a obchodních jednotkách
1. Instituce a jakýkoli mateřský podnik a jeho dceřiné podniky zavedou přístup IRB pro všechny expozice, pokud neobdržely svolení příslušných orgánů trvale používat standardizovaný přístup v souladu s článkem 150.
S předchozím svolením příslušných orgánů může zavádění probíhat postupně napříč různými kategoriemi expozic uvedenými v článku 147 uvnitř téže obchodní jednotky, napříč různými obchodními jednotkami uvnitř stejné skupiny nebo pro využití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů pro výpočet rizikových vah expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám.
V případě kategorie retailových expozic uvedené v čl. 147 odst. 5 může zavádění probíhat postupně napříč kategoriemi expozic, jimž odpovídají různé korelace podle článku 154.
2. Příslušné orgány stanoví lhůtu, během níž se po institucích a jakémkoli mateřském podniku a jeho dceřiných podnicích vyžaduje, aby zavedly přístup IRB pro všechny expozice. Stanovenou lhůtu musí příslušné orgány považovat za odpovídající vzhledem k povaze a rozsahu aktivit institucí nebo jakéhokoli mateřského podniku a jeho dceřiných podniků a počtu a povaze ratingových systémů, které mají být zavedeny.
3. Instituce zavedou přístup IRB v souladu s podmínkami stanovenými příslušnými orgány. Příslušný orgán navrhne uvedené podmínky tak, aby zajistily, že se flexibilita uvedená v odstavci 1 nepoužívá selektivně za účelem snížení kapitálových požadavků u těch kategorií expozic nebo obchodních jednotek, které teprve mají být zahrnuty do přístupu IRB nebo do použití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů.
4. Institucím, které začnou používat přístup IRB až po 1. lednu 2013 nebo od nich příslušné orgány do tohoto data vyžadovaly, aby k výpočtu svých kapitálových požadavků byly schopny používat standardizovaný přístup, zůstává během lhůty pro zavedení možnost vypočítat kapitálové požadavky pro všechny své expozice podle standardizovaného přístupu, dokud jim příslušné orgány neoznámí, že jsou přesvědčeny, že zavedení přístupu IRB bude dokončeno s přiměřenou jistotou.
5. Instituce, která má povoleno používat přístup IRB pro jakoukoli kategorii expozic, používá přístup IRB pro kategorii akciových expozic stanovenou v čl. 147 odst. 2 písm. e), s výjimkou případů, kdy má instituce povoleno používat standardizovaný přístup podle článku 150 pro akciové expozice a pro kategorii expozic ostatních aktiv nemajících povahu úvěrového závazku stanovenou v čl. 147 odst. 2 písm. g).
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány stanoví odpovídající povahu a časový harmonogram postupného zavádění přístupu IRB na kategorie expozic uvedené v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 149
Podmínky opětovného použití méně propracovaných přístupů
1. Instituce, která používá přístup IRB pro konkrétní kategorii expozic nebo druh expozic, nepřestane tento přístup používat a nezačne místo něho pro výpočet objemů rizikově vážených expozic používat standardizovaný přístup, pokud nejsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že použití standardizovaného přístupu se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce, ale že je nezbytné na základě povahy a složitosti jejích celkových expozic tohoto druhu a nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
2. Instituce, které získaly svolení podle čl. 151 odst. 9 používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, opětovně nepoužijí hodnoty LGD a konverzních faktorů uvedené v čl. 151 odst. 8, pokud nejsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že použití hodnot LGD a konverzních faktorů uvedených v čl. 151 odst. 8 pro určitou kategorii expozic nebo druh expozic se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce, ale že je nezbytné na základě povahy a složitosti jejích celkových expozic tohoto druhu a nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
3. Na použití odstavců 1 a 2 se vztahují podmínky pro zavedení přístupu IRB stanovené příslušnými orgány v souladu s článkem 148 a svolení pro trvalé částečné použití podle článku 150.
Článek 150
Podmínky pro trvalé částečné použití
1. S předchozím svolením příslušných orgánů mohou instituce, které mají povoleno používat přístup IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát pro jednu nebo více kategorií expozic, použít standardizovaný přístup pro tyto expozice:
a)
kategorii expozic uvedenou v čl. 147 odst. 2 písm. a), kde je počet podstatných protistran omezen a pro instituci by uplatnění ratingového systému na tyto protistrany bylo nepřiměřeně zatěžující;
b)
kategorii expozic uvedenou v čl. 147 odst. 2 písm. b), kde je počet podstatných protistran omezen a pro instituci by uplatnění ratingového systému na tyto protistrany bylo nepřiměřeně zatěžující;
c)
expozice v nevýznamných obchodních jednotkách a kategorie expozic nebo druhy expozic, které jsou nepodstatné z hlediska velikosti a předpokládaného rizikového profilu;
d)
expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám členských států a vůči jejich regionálním vládám a místním orgánům a správním orgánům a subjektům veřejného sektoru za předpokladu, že:
i)
neexistuje rozdíl v riziku expozic vůči této ústřední vládě a centrální bance a ostatních obdobných expozic v důsledku zvláštních veřejnoprávních ustanovení a
ii)
expozicím vůči ústřední vládě a centrální bance je podle čl. 114 odst. 2, 4 nebo 5 přidělena riziková váha 0 %;
e)
expozice instituce vůči protistraně, která je jejím mateřským podnikem, jejím dceřiným podnikem nebo dceřiným podnikem jejího mateřského podniku, za předpokladu, že tato protistrana je institucí nebo finanční holdingovou společností, smíšenou finanční holdingovou společností, finanční institucí, společností spravující aktiva nebo podnikem pomocných služeb, na něž se vztahují odpovídající obezřetnostní požadavky, nebo podnikem propojeným vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
f)
expozice mezi institucemi, které splňují požadavky uvedené v čl. 113 odst. 7;
g)
akciové expozice vůči subjektům, jejichž úvěrovým závazkům je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2, včetně těch subjektů veřejného sektoru, u kterých může být použita riziková váha 0 %;
h)
akciové expozice nabyté v rámci legislativních programů na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které poskytují instituci významné dotace na tuto investici a zahrnují určitou formu státního dohledu a omezení kapitálových investic, přičemž tyto expozice mohou být v souhrnu vyloučeny z přístupu IRB pouze do výše 10 % kapitálu;
i)
expozice vymezené v čl. 119 odst. 4, které splňují podmínky tam uvedené;
j)
státní a státem zajištěné záruky uvedené v čl. 215 odst. 2.
Příslušné orgány povolí použití standardizovaného přístupu pro akciové expozice uvedené v prvním pododstavci písm. g) a h), u nichž toto zacházení již bylo povoleno v ostatních členských státech. EBA na svých internetových stránkách zveřejňuje a pravidelně aktualizuje seznam expozic stanovených v uvedených ustanoveních, pro které se má použít standardizovaný přístup.
2. Pro účely odstavce 1 se kategorie akciových expozic instituce považuje za podstatnou, pokud jejich souhrnná hodnota snížená o akciové expozice nabyté v rámci legislativních programů, jak je uvedeno v odst. 1 písm. g), převýší v průměru za předchozí rok 10 % kapitálu instituce. Je-li počet těchto akciových expozic nižší než 10 jednotlivých účastí, činí tento limit 5 % kapitálu instituce.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení podmínek uplatňování odst. 1 písm. a), b) a c).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. EBA vydá pokyny k uplatňování odst. 1 písm. d) v roce 2018, v nichž doporučí limity procentního podílu celkové rozvahy nebo rizikově vážených aktiv, pro jejichž výpočet má být použit standardizovaný přístup.
Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Oddíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
Poddíl 1
Zacházení podle kategorie expozice
Článek 151
Zacházení podle kategorie expozice
1. Objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko u expozic, které náleží do jedné z kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až e) a g) se, pokud nejsou odečteny z kapitálu, vypočítají v souladu s pododdílem 2 s výjimkou případů, kdy se tyto expozice odečtou z kmenového kapitálu tier 1, položek vedlejšího kapitálu tier 1 nebo položek kapitálu tier 2.
2. Objemy rizikově vážených expozic u pohledávek nabytých za úplatu se pro na riziko rozmělnění vypočítají podle článku 157. Pokud má instituce vůči prodejci pohledávek nabytých za úplatu právo plného postihu za riziko selhání nebo za riziko rozmělnění, ustanovení tohoto článku, článku 152 a čl. 158 odst. 1 až 4 se ve vztahu k pohledávkám nabytým za úplatu nepoužijí a s expozicí se zachází jako se zajištěnou expozicí.
3. Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění se zakládá na relevantních parametrech, které se vztahují k dané expozici. Tyto parametry zahrnují PD, LGD, splatnost (dále jen „M“) a hodnotu expozice. PD a LGD mohou být zohledněny odděleně nebo společně v souladu s oddílem 4.
4. Instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko u všech expozic, které náleží do kategorie akciových expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. e) v souladu s článkem 155. Instituce mohou využít přístupy podle čl. 155 odst. 3 a 4, pokud obdržely předchozí svolení příslušných orgánů. Příslušné orgány instituci povolí používat přístup založený na interních modelech podle čl. 155 odst. 4 za předpokladu, že instituce splňuje požadavky stanovené v oddílu 6 pododdílu 4.
5. Objemy rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko pro specializované úvěrové expozice se vypočítají v souladu s čl. 153 odst. 5.
6. Pro expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až d), stanoví instituce své vlastní odhady PD v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
7. Pro expozice, které náleží do kategorie expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. d), stanoví instituce své vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
8. Pro expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až c), použije instituce hodnoty LGD stanovené v čl. 161 odst. 1 a hodnoty konverzních faktorů stanovené v čl. 166 odst. 8 písm. a) až d), pokud nebylo u těchto kategorií expozic povoleno používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s odstavcem 9.
9. Pro všechny expozice, které náleží do kategorií expozic uvedených v čl. 147 odst. 2 písm. a) až c), příslušný orgán institucím povolí, aby používaly vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143 a oddílem 6.
10. Objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice a pro expozice, které náleží do kategorie expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. f), se vypočítají v souladu s kapitolou 5.
Článek 152
Zacházení s expozicemi ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování
1. Pokud expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektech kolektivního investování splňují kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 a instituci jsou známy všechny nebo části podkladových expozic subjektu kolektivního investování, přihlédne instituce k těmto podkladovým expozicím při výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v souladu s metodami stanovenými v této kapitole.
Pokud je podkladová expozice subjektu kolektivního investování sama o sobě jinou expozicí ve formě podílových jednotek nebo akcií v jiném subjektu kolektivního investování, první instituce rovněž přihlédne k podkladovým expozicím tohoto jiného subjektu kolektivního investování.
2. Pokud instituce nesplňuje podmínky pro použití metod stanovených v této kapitole na všechny podkladové expozice subjektu kolektivního investování nebo jejich části, vypočítají se objemy rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle těchto přístupů:
a)
pro expozice, které jsou zařazeny do kategorie akciových expozic uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. e), použijí instituce metodu zjednodušené rizikové váhy stanovenou v čl. 155 odst. 2;
b)
pro všechny ostatní podkladové expozice uvedené v odstavci 1 použijí instituce standardizovaný přístup uvedený v kapitole 2 a splní toto:
i)
pro expozice, na které se použije specifická riziková váha pro expozice bez ratingu nebo stupeň úvěrové kvality vedoucí k nejvyšší rizikové váze pro danou kategorii expozice, se riziková váha násobí koeficientem 2, avšak nesmí být vyšší než 1 250 %,
ii)
u všech ostatních expozic se riziková váha násobí koeficientem 1,1 a musí činit alespoň 5 %.
Pokud není instituce pro účely písmene a) schopna rozlišit mezi akciovými expozicemi neobchodovanými a obchodovanými na regulovaných trzích a ostatními akciovými expozicemi, zachází s těmito expozicemi jako s ostatními akciovými expozicemi. Pokud tyto expozice společně s přímými expozicemi instituce v této kategorii expozic nejsou podstatné ve smyslu čl. 150 odst. 2, lze použít čl. 150 odst. 1 se svolením příslušných orgánů.
3. Pokud expozice ve formě podílových jednotek nebo akcií v subjektu kolektivního investování nesplňují kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 nebo instituci nejsou známy všechny podkladové expozice subjektu kolektivního investování nebo jeho podkladové expozice, které jsou samy o sobě expozicemi ve formě podílových jednotek nebo akcií v jiném subjektu kolektivního investování, přihlédne instituce k těmto podkladovým expozicím a vypočítá objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát v souladu s metodou zjednodušené rizikové váhy uvedenou v čl. 155 odst. 2.
Pokud není instituce schopna rozlišit mezi akciovými expozicemi neobchodovanými a obchodovanými na regulovaných trzích a ostatními akciovými expozicemi, zachází s těmito expozicemi jako s ostatními akciovými expozicemi. Ty expozice, které nejsou akciovými expozicemi, zařadí do kategorie ostatních akciových expozic.
4. Jako alternativu k metodě popsané v odstavci 3 si instituce při výpočtu a vykazování průměrného objemu rizikově vážených expozic na základě podkladových expozic subjektu kolektivního investování v souladu s přístupy uvedenými v odst. 2 písm. a) a b) mohou provést výpočet samy nebo se spolehnout na níže uvedené třetí strany:
a)
depozitáře nebo finanční instituci subjektu kolektivního investování ve funkci depozitáře za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře nebo finanční instituce;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování na společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány mohou institucím povolit, aby použily standardizovaný přístup uvedený v čl. 150 odst. 1, jak je stanoveno v odst. 2 písm. b) tohoto článku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Pododdíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko
Článek 153
Objemy rizikově vážených expozic pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám
1. S výhradou použití zvláštního zacházení stanoveného v odstavcích 2, 3 a 4 se objemy rizikově vážených expozic pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vypočítají podle těchto vzorců:
kde riziková váha RW je definována takto:
i)
jestliže PD = 0, RW je 0;
ii)
jestliže PD = 1, tj. pro expozice, u nichž došlo k selhání:
-
pokud instituce používají hodnoty LGD stanovené v čl. 161 odst. 1, RW je 0,
-
pokud instituce používají vlastní odhady LGD, RW je; ;
kde nejlepší odhad očekávané ztráty (dále jen „ELBE“) je nejlepším odhadem očekávané ztrátovosti pro expozici, u níž došlo k selhání, ve smyslu čl. 181 odst. 1 písm. h);
iii)
jestliže 0 PD 1
kde:
N(x)
=
kumulativní distribuční funkce normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. pravděpodobnost, že náhodná veličina se střední hodnotou 0 a rozptylem 1 nabývá hodnoty menší nebo rovné x),
G (Z)
=
inverzní funkce k distribuční funkci normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. hodnota x je taková, že N(x) = (z),
R
=
koeficient korelace, který je definován jako
b
=
faktor splatnosti, který je definován jako.
.
2. Pro všechny expozice vůči velkým subjektům finančního sektoru se koeficient korelace podle odst. 1 bodu iii) násobí hodnotou 1,25. Pro všechny expozice vůči neregulovaným finančním subjektům se koeficienty korelace stanovené v odst. 1 bodě iii) a případně v odst. 4 násobí hodnotou 1,25.
3. Objem rizikově vážené expozice pro každou expozici, která splňuje požadavky stanovené v článcích 202 a 217, může být upraven podle následujícího vzorce:
kde:
PDpp
=
PD poskytovatele zajištění.
RW se vypočítá podle příslušného vzorce rizikové váhy uvedeného v bodě 1 pro expozici, PD dlužníka a LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění. Faktor splatnosti b se vypočítá pomocí nižší z těchto hodnot: PD poskytovatele zajištění a PD dlužníka.
4. V případě expozic vůči společnostem, kdy celkový roční obrat konsolidované skupiny, k níž daný podnik patří, činí méně než 50 milionů EUR, mohou instituce pro výpočet rizikových vah expozic vůči podnikům použít následující vzorec korelace podle odst. 1 bodu iii). V tomto vzorci S vyjadřuje celkový roční obrat v milionech EUR, přičemž 5 milionů EUR ≤ S ≤ 50 milionů EUR. V případě vykázaného obratu nižšího než 5 milionů EUR se postupuje tak, jako kdyby obrat dosahoval 5 milionů EUR. V případě pohledávek nabytých za úplatu odpovídá celkový roční obrat váženému průměru jednotlivých expozic daného seskupení.
Pokud celkový roční obrat není smysluplným ukazatelem velikosti daného podniku a výstižnějším ukazatelem jsou celková aktiva, nahradí instituce celkový roční obrat bilanční sumou konsolidované skupiny.
5. V případě specializovaných úvěrových expozic, pro které instituce není schopna odhadnout PD nebo odhady PD instituce nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6, přidělí instituce těmto expozicím rizikové váhy podle tabulky č. 1 takto:
Tabulka č. 1
Zbývající doba splatnosti
Kategorie 1
Kategorie 2
Kategorie 3
Kategorie 4
Kategorie 5
Méně než 2,5 roku
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
2,5 roku a více
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
Při přidělování rizikových vah specializovaným úvěrovým expozicím musí instituce vzít v úvahu tyto faktory: finanční sílu, politické a právní prostředí, charakteristiku transakce nebo aktiva, postavení sponzora a developera, včetně všech příjmů vyplývajících z partnerství veřejného a soukromého sektoru, bezpečnostní opatření.
6. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky dodržují instituce požadavky stanovené v článku 184. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky, které navíc splňují i podmínky stanovené v čl. 154 odst. 5, pokud by pro instituci bylo zbytečně náročné použít pravidla pro výpočet rizika platná pro expozice vůči podnikům stanovená v oddíle 6, lze použít pravidla pro výpočet rizika platná pro retailové expozice stanovená v oddíle 6.
7. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky lze s diskonty s budoucí úhradou, kolaterálem nebo částečnými zárukami, které poskytují ochranu před první ztrátou pro ztráty ze selhání, ztráty z rozmělnění nebo v obou těchto případech, zacházet jako s pozicemi první ztráty v rámci přístupu IRB pro sekuritizaci.
8. V případě, že instituce poskytne koši expozic zajištění úvěrového rizika za podmínky, že n-té selhání u expozic povede k použití zajištění a ukončení smlouvy, a jestliže je pro tento produkt k dispozici externí úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, přidělí se rizikové váhy předepsané v kapitole 5. Pokud produkt nebyl ohodnocen externí ratingovou agenturou, rizikové váhy expozic v daném koši se sečtou, s výjimkou expozic n-1, přičemž součet výše očekávané ztráty vynásobené hodnotou 12,5 a objemu rizikově vážené expozice nesmí přesáhnout nominální hodnotu zajištění poskytnutého úvěrovým derivátem vynásobenou hodnotou 12,5. Expozice n-1, které mají být ze součtu vyloučeny, jsou ty, jejichž objem rizikově vážené expozice je nižší než objem rizikově vážené expozice kterékoli z expozic zahrnutých do agregace. Na pozice v koši se použije riziková váha 1 250 %, pro které instituce nemůže určit rizikovou váhu v rámci přístupu IRB.
9. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění způsobu, jakým instituce zohlední faktory uvedené v odst. 5 druhém pododstavci při přidělování rizikových vah specializovaným úvěrovým expozicím.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 154
Objemy rizikově vážených expozic pro retailové expozice
1. Objemy rizikově vážených expozic pro retailové expozice se vypočítají podle těchto vzorců:
kde riziková váha RW je definována takto:
i)
jestliže PD = 1, tj. pro expozice, u nichž došlo k selhání, RW je;
;
kde ELBE je co nejlepší odhad očekávané ztrátovosti pro expozici, u níž došlo k selhání podle čl. 181 odst. 1 písm. h);
ii)
jestliže 0 PD 1, tj. pro každou jinou možnou hodnotu pro PD, než je uvedena v bodě i)
kde:
N(x)
=
kumulativní distribuční funkce normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. pravděpodobnost, že náhodná veličina se střední hodnotou 0 a rozptylem 1 nabývá hodnoty menší nebo rovné x),
G(Z)
=
inverzní funkce k distribuční funkci normovaného normálního rozdělení náhodné veličiny (tj. hodnota x je taková, že N(x) = (z),
R
=
koeficient korelace, který je definován jako
2. Objem rizikově vážené expozice pro každou expozici vůči malému a střednímu podniku uvedenou v čl. 147 odst. 5, která splňuje požadavky stanovené v článcích 202 a 217, lze vypočítat podle čl. 153 odst. 3.
3. V případě retailových expozic zajištěných nemovitostmi se číselný údaj, který vyplynul ze vzorce korelace v odstavci 1, nahradí koeficientem korelace R s hodnotou 0,15.
4. V případě kvalifikovaných revolvingových retailových expozic podle písmen a) až e) se číselný údaj ze vzorce korelace v odstavci 1 nahradí koeficientem korelace R s hodnotou 0,04.
Za kvalifikované revolvingové retailové expozice se považují expozice, které splňují tyto podmínky:
a)
jedná se o expozice vůči fyzickým osobám;
b)
jedná se o nezajištěné revolvingové expozice, které, pokud nejsou čerpány okamžitě a bezpodmínečně, může instituce zrušit. V tomto smyslu jsou revolvingové expozice definovány jako expozice, u nichž mohou zůstatky na účtech klientů kolísat na základě jejich rozhodnutí půjčit si nebo splatit dluh, a to až do určitého limitu stanoveného institucí. Nevyčerpané přísliby lze považovat za bezpodmínečně zrušitelné, pokud podmínky, které se k nim vztahují, instituci umožňují, aby je zrušila v rozsahu povoleném právními předpisy na ochranu spotřebitele a souvisejícími právními předpisy;
c)
maximální expozice vůči jedné fyzické osobě v dílčím portfoliu činí 100 000 EUR nebo méně;
d)
použití hodnoty korelace podle tohoto odstavce je omezeno na portfolia, která vykazují relativně nízkou volatilitu ztrátovosti ve srovnání s průměrnou ztrátovostí, zejména v nižších pásmech PD;
e)
zacházení jako s kvalifikovanou revolvingovou retailovou expozicí je v souladu s charakteristikami podkladového rizika dílčího portfolia.
U zajištěných úvěrových příslibů spojených s účtem, na který se převádí plat, se odchylně od písmene b) nepoužije podmínka, aby byl úvěr nezajištěný. V takovém případě se při odhadu LGD nepřihlíží k výnosům z tohoto kolaterálu.
Příslušné orgány posuzují relativní volatilitu ztrátovosti dílčích portfolií kvalifikovaných revolvingových retailových expozic i souhrnného portfolia kvalifikovaných revolvingových retailových expozic a informace o typických charakteristikách této ztrátovosti poskytují členským státům.
5. Aby pohledávky nabyté za úplatu byly způsobilé pro stejné zacházení jako retailové expozice, musí splnit požadavky stanovené v článku 184 a tyto podmínky:
a)
instituce pohledávky nakoupila od třetí strany, s níž není nijak spojená, a její expozice vůči dlužníkovi dané pohledávky nezahrnuje žádné expozice, jejichž přímým či nepřímým původcem je sama instituce;
b)
pohledávky nabyté za úplatu vznikly na základě nezávislého vztahu mezi prodejcem a dlužníkem; jako takové nejsou přípustné vzájemné pohledávky a závazky podniků, které mezi sebou prodávají a nakupují;
c)
nakupující instituce má nárok na veškeré výnosy z pohledávek nabytých za úplatu nebo na poměrný úrok z výnosů; a
d)
portfolio pohledávek nabytých za úplatu je dostatečně diverzifikované.
6. V případě pohledávek nabytých za úplatu za podniky lze s diskonty s budoucí úhradou, kolaterálem nebo částečnými zárukami, které poskytují ochranu před první ztrátou pro ztráty ze selhání, ztráty z rozmělnění nebo v obou těchto případech, zacházet jako s pozicemi první ztráty v rámci přístupu IRB pro sekuritizaci.
7. V případě hybridních seskupení retailových pohledávek nabytých za úplatu, kdy nakupující instituce nedokáží oddělit expozice zajištěné nemovitostmi a kvalifikované revolvingové retailové expozice od ostatních retailových expozic, se použije funkce rizikové váhy, která dává pro tyto expozice nejvyšší kapitálový požadavek.
Článek 155
Objemy rizikově vážených expozic pro akciové expozice
1. Instituce určí objemy svých rizikově vážených expozic pro akciové expozice, kromě těch, které byly odečteny v souladu s částí druhou nebo jimž byla přiřazena riziková váha 250 % podle článku 48, v souladu s přístupy stanovenými v odstavcích 2, 3 a 4 tohoto článku. Instituce může použít různé přístupy k různým akciovým portfoliím, pokud sama používá různé přístupy pro účely interního řízení rizik. Pokud instituce používá různé přístupy, výběr metody PD/LGD nebo přístupu založeného na interních modelech musí být konzistentní, a to dlouhodobě a včetně přístupu použitého pro interní řízení rizik příslušné akciové expozice, a nesmí vycházet ze snahy o regulatorní arbitráž.
Instituce mohou zacházet s akciovými expozicemi vůči podnikům pomocných služeb stejně jako s jinými aktivy, která nemají povahu úvěrového závazku.
2. V souladu s metodou zjednodušené rizikové váhy se objem rizikově vážených expozic vypočítá podle těchto vzorců:
kde:
Riziková váha (RW)= 190 % v případě akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích.
Riziková váha (RW)= 290 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze.
Riziková váha (RW)= 370 % v případě veškerých ostatních akciových expozic.
Je povoleno, aby krátké hotovostní pozice a derivátové nástroje držené v investičním portfoliu kompenzovaly dlouhé pozice ve stejných nástrojích za předpokladu, že tyto nástroje byly výslovně určeny k zajištění konkrétních akciových expozic a toto zajištění budou poskytovat ještě nejméně rok. S ostatními krátkými pozicemi se zachází jako s dlouhými pozicemi, přičemž absolutní hodnotě každé pozice se přidělí příslušná riziková váha. V případě nesouladu splatností se použije stejná metoda jako u expozic vůči podnikům stanovená v čl. 162 odst. 5.
Instituce mohou uznat osobní zajištění úvěrového rizika v případě akciové expozice v souladu s metodami stanovenými v kapitole 4.
3. V rámci metody PD/LGD se objemy rizikově vážených expozic vypočítají podle vzorců v čl. 153 odst. 1. Pokud nemají instituce dostatek informací, aby mohly použít definici selhání stanovenou v článku 178, rizikové váhy se upraví o faktor navýšení 1,5.
Na úrovni jednotlivých expozic nesmí součet výše očekávaných ztrát vynásobené 12,5 a objemu rizikově vážené expozice přesáhnout hodnotu expozice vynásobenou 12,5.
Instituce mohou uznat osobní zajištění úvěrového rizika v případě akciové expozice v souladu s metodami stanovenými v kapitole 4. Pro expozici vůči poskytovateli zajištění přitom platí LGD ve výši 90 %. Pro akciové expozice neobchodované na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích lze použít LGD ve výši 65 %. Pro tyto účely je splatnost M pět let.
4. Podle přístupu založeného na interních modelech je objemem rizikově vážených expozic potenciální ztráta z akciových expozic instituce odvozená za použití interních modelů hodnoty v riziku s tím, že je použit jednostranný interval spolehlivosti s hladinou spolehlivosti 99 % pro rozdíl mezi čtvrtletními výnosy a odpovídající bezrizikovou úrokovou mírou, přičemž výpočet je prováděn za delší období a percentil je vynásoben hodnotou 12,5. Objemy rizikově vážených expozic na úrovni akciového portfolia nesmí být menší než součet těchto celkových částek:
a)
objemů rizikově vážených expozic, které jsou požadovány v rámci metody PD/LGD; a
b)
odpovídající výše očekávaných ztrát vynásobené hodnotou 12,5.
Hodnoty uvedené v písm. a) a b) se vypočítají na základě hodnot PD stanovených v čl. 165 odst. 1 a odpovídajících hodnot LGD stanovených v čl. 165 odst. 2.
Instituce mohou v případě akciové pozice uznat osobní zajištění úvěrového rizika.
Článek 156
Objemy rizikově vážených expozic pro jiná aktiva, která nemají povahu úvěrového závazku
Objemy rizikově vážených expozic pro jiná aktiva, která nemají povahu úvěrového závazku, se vypočítají podle tohoto vzorce:,
,
s výjimkou:
a)
pokladní hotovosti a obdobných hotovostních položek, jakož i zlatých rezerv držených ve vlastním trezoru nebo ve společné správě do výše, do jaké jsou kryty závazky ve zlatě, jimž se přidělí riziková váha 0 %;
b)
případů, kdy expozicí je zbytková hodnota pronajatých aktiv - v tomto případě by měla být vypočítána takto:
kde t je počet celých zbývajících let pronájmu, nejméně však 1.
Pododdíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu
Článek 157
Objemy rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu
1. Instituce vypočítají objemy rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu za podniky a retailových pohledávek podle vzorce stanoveného v čl. 153 odst. 1.
2. Instituce určuje vstupní parametry PD a LGD v souladu s oddílem 4.
3. Instituce stanovuje hodnotu expozice v souladu s oddílem 5.
4. Pro účely tohoto článku činí hodnota M 1 rok.
5. Příslušné orgány osvobodí instituci od výpočtu a uznávání objemů rizikově vážených expozic pro riziko rozmělnění u druhu expozic vyplývajících z pohledávek nabytých za úplatu za podniky nebo z retailových pohledávek, pokud instituce příslušnému orgánu uspokojivě prokázala, že riziko rozmělnění je v případě tohoto druhu expozic pro danou instituci nepodstatné.
Oddíl 3
Výše očekávaých ztrát
Článek 158
Zacházení podle druhu expozice
1. Výpočet výše očekávaných ztrát se zakládá na týchž vstupních údajích PD, LGD a hodnotě expozice pro každou expozici, jako jsou ty, které se používají pro výpočet objemů rizikově vážených expozic v souladu s článkem 151.
2. Výše očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice se vypočítá podle kapitoly 5.
3. Výše očekávaných ztrát pro expozice, které náleží do kategorie expozic „jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku“ uvedené v čl. 147 odst. 2 písm. g), je nulová.
4. Výše očekávaných ztrát pro expozice ve formě akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování uvedené v článku 152 se vypočítají v souladu s metodami stanovenými v tomto článku.
5. Očekávaná ztráta (EL) a výše očekávaných ztrát pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a pro retailové expozice se vypočítá podle následujících vzorců:
Výše očekávaných ztrát
=
EL znásobená hodnotou expozice.
U expozic, u nichž došlo k selhání, (PD = 100 %) a pro které instituce používají vlastní odhady LGD, se EL rovná ELBE, tj. co nejlepšímu vlastnímu odhadu očekávané ztráty u expozice v selhání podle čl. 181 odst. 1 písm. h).
V případě expozic, pro něž platí zacházení uvedené v čl. 153 odst. 3, se EL rovná 0 %.
6. Hodnoty EL pro specializované úvěrové expozice, u nichž instituce používají metody pro přidělování rizikových vah stanovené v čl. 153 odst. 5, se přidělí podle tabulky č. 2.
Tabulka č. 2
Zbývající doba splatnosti
Kategorie 1
Kategorie 2
Kategorie 3
Kategorie 4
Kategorie 5
Méně než 2,5 roku
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
2,5 roku a více
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle zjednodušené metody rizikové váhy, se vypočítá podle tohoto vzorce:
Hodnoty EL jsou tyto:
Očekávaná ztráta (EL)= 0,8 % v případě akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích
Očekávaná ztráta (EL)= 0,8 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze.
Očekávaná ztráta (EL)= 2,4 % v případě všech ostatních akciových expozic.
8. Očekávaná ztráta a výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle metody PD/LGD, se vypočítá podle tohoto vzorce:
9. Výše očekávaných ztrát pro akciové expozice, u nichž se objemy rizikově vážených expozic počítají podle metody interního modelu, je nula.
10. Výše očekávaných ztrát pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu se vypočítá podle tohoto vzorce:
Článek 159
Zacházení s výší očekávané ztráty
Instituce odečítá výši očekávaných ztrát vypočítanou v souladu s čl. 158 odst. 5, 6 a 10 od obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko, dodatečných úprav ocenění v souladu s články 34 a 110 a dalších snížení kapitálu vztahujících se k těmto expozicím. S diskonty rozvahových expozic nabytých v selhání podle čl. 166 odst. 1 se zachází stejně jako se specifickými úpravami o úvěrové riziko. Specifické úpravy o úvěrové riziko pro expozice v selhání se nepoužijí na pokrytí výše očekávaných ztrát u jiných expozic. Do tohoto výpočtu se nezahrnuje výše očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice a obecné a specifické úpravy o úvěrové riziko související s těmito expozicemi.
Oddíl 4
PD, LGD a splatnost
Pododdíl 1
Expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám
Článek 160
Pravděpodobnost selhání (PD)
1. PD expozice vůči podniku nebo instituci činí alespoň 0,03 %.
2. V případě pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu, u nichž instituce není schopna PD odhadnout nebo odhady PD instituce nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6, se PD pro tyto expozice určí pomocí těchto metod:
a)
pro přednostní pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu odpovídá PD vlastnímu odhadu EL vydělenému hodnotou LGD pro tyto pohledávky;
b)
pro podřízené pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu odpovídá PD vlastnímu odhadu EL;
c)
instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a která je schopna své odhady EL u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může používat odhad PD vyplývající z tohoto rozkladu.
3. PD dlužníků v selhání je 100 %.
4. Instituce mohou v hodnotě PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními kapitoly 4. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
podnik má úvěrové hodnocení vypracované některou externí ratingovou agenturou, které podle vymezení EBA odpovídá stupni úvěrové kvality 3 nebo vyššímu podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2;
b)
v případě institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, podnik nemá úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a podle interního ratingu je jeho PD stejná jako u úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami, kterým podle vymezení EBA odpovídá stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2.
5. Instituce, které používají vlastní odhady LGD, mohou zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD za podmínek čl. 161 odst. 3.
6. Pro účely rizika rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu se PD rovná vlastnímu odhadu EL pro riziko rozmělnění. Instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a je schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může používat odhad PD vyplývající z tohoto rozkladu. Instituce mohou v hodnotě PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními kapitoly 4. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v odstavci 4.
7. Odchylně od čl. 201 odst. 1 písm. g) jsou podniky, které splňují podmínky stanovené v odstavci 4, způsobilé.
Instituce, která obdržela svolení příslušného orgánu podle článku 143 používat vlastní odhady LGD pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu, může zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD za podmínek čl. 161 odst. 3.
Článek 161
Ztrátovost ze selhání (LGD)
1. Instituce použijí tyto hodnoty LGD:
a)
pro přednostní expozice bez způsobilého kolaterálu: 45 %;
b)
pro podřízené expozice bez způsobilého kolaterálu: 75 %;
c)
instituce mohou v hodnotě LGD zohlednit majetkové a osobní zajištění úvěrového rizika v souladu s kapitolou 4;
d)
krytým dluhopisům způsobilým pro postup stanovený v čl. 129 odst. 4 nebo 5 lze přidělit hodnotu LGD ve výši 11,25 %;
e)
pro přednostní pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, pokud instituce není schopna odhadnout hodnoty PD nebo vlastní odhady PD nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6: 45 %;
f)
pro podřízené pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, pokud instituce není schopna odhadnout hodnoty PD nebo vlastní odhady PD nesplňují požadavky stanovené v oddíle 6: 100 %;
g)
pro riziko rozmělnění u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu: 75 %.
2. Pro účely rizika rozmělnění a rizika selhání, pokud instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům podle článku 143 a je schopna své odhady EL u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušný orgán považuje za spolehlivý, může pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu používat odhad LGD.
3. Pokud instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám v souladu s článkem 143, může zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika úpravou PD nebo LGD za předpokladu, že jsou splněny požadavky stanovené v oddíle 6 a ve svolení příslušných orgánů. Instituce nesmí zaručeným expozicím přidělit upravené hodnoty PD nebo LGD tak, že by upravená riziková váha byla nižší než riziková váha srovnatelné přímé expozice vůči danému ručiteli.
4. Pro účely podniků uvedených v čl. 153 odst. 3 je LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění buď LGD související s nezajištěnou transakcí vůči ručiteli, nebo s nezajištěnou transakcí dlužníka podle toho, zda z dostupné dokumentace a ze struktury záruky vyplývá, že navrácená částka by závisela na finanční situaci ručitele či dlužníka, pokud se ručitel i dlužník dopustí během zajištěné transakce platebního selhání.
Článek 162
Splatnost
1. Instituce, které neobdržely svolení používat vlastní LGD a vlastní konverzní faktory pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám, přidělí expozicím vzniklým v důsledku repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit splatnost (M) 0,5 roku a veškerým ostatním expozicím splatnost (M) 2,5 roku.
Obdobně v rámci svolení uvedeného v článku 143 rozhodnou příslušné orgány o tom, zda instituce použije splatnost (M) pro každou expozici, jak je stanoveno v odstavci 2.
2. Instituce, které obdržely svolení příslušného orgánu používat vlastní LGD a vlastní konverzní faktory pro expozice vůči podnikům, institucím nebo ústředním vládám a centrálním bankám podle článku 143, vypočítají M pro každou z těchto expozic v souladu s písmeny a) až e) tohoto odstavce a s výhradou odstavců 3 až 5 tohoto článku. M není delší než pět let kromě případů uvedených v čl. 384 odst. 1, kde M vymezená podle tohoto článku se použije:
a)
pro nástroje, které podléhají plánu peněžních toků, se M vypočítá podle tohoto vzorce:
kde CFt označuje peněžní toky v čase t (jistina, úroky a poplatky) smluvně dohodnuté s dlužníkem;
b)
pro deriváty, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti expozice, přičemž nesmí být kratší než 1 rok, a pro vážení splatnosti se použije pomyslná hodnota každé expozice;
c)
pro expozice vzniklé v důsledku derivátových nástrojů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem uvedených v příloze II a maržových obchodů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti těchto transakcí, přičemž nesmí být kratší než 10 dní;
d)
v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, které podléhají rámcové dohodě o započtení, odpovídá M váženému průměru zbytkové splatnosti transakcí, přičemž M nesmí být kratší než 5 dnů. Pro vážení splatnosti se použije pomyslná hodnota každé transakce;
e)
v případě institucí, které obdržely svolení příslušného orgánu podle článku 143 používat vlastní odhady PD pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu, odpovídá M pro vyčerpané částky váženému průměru splatnosti těchto pohledávek, přičemž nesmí být kratší než 90 dnů. Stejná hodnota M se použije i pro nevyčerpanou část poskytnutého příslibu odkoupit pohledávky za předpokladu, že tento příslib obsahuje účinné omezovací doložky, doložky o předčasném umoření nebo jiné prvky, které nabývající instituci chrání před výrazným zhoršením kvality budoucích pohledávek, které musí v průběhu platnosti příslibu nakoupit. Pokud takové účinné ochranné prvky neexistují, vypočítá se M pro nevyčerpané částky jako součet nejzazšího data splatnosti možné pohledávky v rámci kupní smlouvy a zbytkové splatnosti příslibu, přičemž nesmí být kratší než 90 dnů;
f)
v případě jiných nástrojů než uvedených v tomto odstavci nebo pokud instituce není schopna vypočítat M v souladu s pokyny v písmenu a), odpovídá M maximální zbytkové době (v letech), která je dlužníkovi povolena pro splnění jeho smluvních závazků, přičemž nesmí být kratší než 1 rok;
g)
v případě institucí, které používají k výpočtu hodnot expozic metodu interního modelu uvedenou v kapitole 6 oddíle 6, se M vypočítá pro expozice, na něž instituce tuto metodu uplatňují a u nichž je splatnost smlouvy s nejzazším datem zahrnuté do skupiny transakcí se započtením delší než rok, podle tohoto vzorce:
kde:
=
formální proměnná, jejíž hodnota v budoucím období tk se rovná 0, je-li tk 1 rok, a 1, jestliže tk ≤ 1;
=
očekávaná expozice v budoucím období tk;
=
efektivní očekávaná expozice v budoucím období tk;
=
bezrizikový diskontní faktor pro budoucí časové období tk;
;
h)
instituce, která k výpočtu jednostranné úvěrové úpravy v ocenění používá interní model, může se svolením příslušných orgánů používat efektivní duraci úvěru odhadnutou na základě interního modelu stejně jako v případě M.
S výhradou odstavce 2 platí pro skupiny transakcí se započtením, u nichž je původní splatnost všech smluv kratší než rok, vzorec uvedený v písmenu a);
i)
v případě institucí, které používají k výpočtu hodnot expozic metodu interního modelu uvedenou v kapitole 6 oddíle 6 a mají svolení použít interní model pro specifické riziko spojené s obchodovanými dluhovými pozicemi v souladu s částí třetí hlavou IV kapitolou 5, odpovídá M ve vzorci stanoveném v čl. 153 odst. 1 hodnotě 1 za předpokladu, že instituce je schopna příslušným orgánům prokázat, že její interní model pro specifické riziko spojené s obchodovanými dluhovými pozicemi použitý v článku 383 obsahuje dopady migrace mezi ratingy;
j)
pro účely čl. 153 odst. 3 odpovídá M efektivní splatnosti úvěrového zajištění, ale činí minimálně jeden rok.
3. Pokud je dle dokumentace nutné každodenní dozajištění a přecenění a v dokumentaci jsou ustanovení, která umožňují rychlé zpeněžení nebo započtení kolaterálu v případě selhání nebo neprovedená dozajištění, nesmí být M kratší než jeden den v případě:
a)
derivátových nástrojů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem, které jsou uvedeny v příloze II;
b)
maržových obchodů plně či téměř plně zajištěných kolaterálem;
c)
repo obchodů a transakcí půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit.
Kromě toho pro kvalifikované krátkodobé expozice, které nejsou součástí probíhajícího financování dlužníka ze strany instituce, činí M nejméně jeden den. Kvalifikované krátkodobé expozice zahrnují:
a)
expozice vůči institucím vyplývající z vypořádání měnových závazků;
b)
samolikvidující se krátkodobé transakce financování obchodu spojené s výměnou zboží nebo služeb se zbytkovou splatností do jednoho roku, jak je uvedeno v čl. 4 odst. 1 bodě 80;
c)
expozice vyplývající z vypořádání nákupu a prodeje cenných papírů během obvyklé dodací lhůty nebo dvou obchodních dnů;
d)
expozice vyplývající z hotovostních vypořádání převodem a z vypořádání elektronických platebních transakcí a předplacených nákladů, včetně přečerpání vyplývajících z neúspěšných transakcí, které nepřekračují nízký, pevně dohodnutý počet obchodních dnů.
4. V případě expozic vůči podnikům v rámci Unie s konsolidovaným obratem a bilanční sumou nižší než 500 milionů EUR se může instituce rozhodnout soustavně stanovovat M tak, jak je uvedeno v odstavci 1, namísto použití odstavce 2. V případě podniků, které především vlastní a pronajímají nespekulativní obytné nemovitosti, mohou instituce místo limitu pro bilanční sumu ve výši 500 milionů EUR použít limit 1 000 milionů EUR.
5. V případě nesouladu splatností se postupuje tak, jak je uvedeno v kapitole 4.
Pododdíl 2
Retailové expozice
Článek 163
Pravděpodobnost selhání (PD)
1. PD expozice činí alespoň 0,03 %.
2. PD dlužníků nebo, v případě použití metody založené na závazcích dlužníků, PD expozic v selhání je 100 %.
3. Pro účely rizika rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu se PD rovná odhadu EL pro riziko rozmělnění. Pokud je instituce schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu rozkládat na hodnoty PD a LGD způsobem, jenž příslušné orgány považují za spolehlivý, lze použít odhad PD.
4. S výhradou čl. 164 odst. 2 lze úpravou hodnot PD zohlednit osobní zajištění úvěrového rizika. Pro účely rizika rozmělnění, kromě poskytovatelů zajištění uvedených v čl. 201 odst. 1 písm. g), je prodávající pohledávek nabytých za úplatu způsobilý za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 160 odst. 4.
Článek 164
Ztrátovost ze selhání (LGD)
1. Instituce stanovují vlastní odhady LGD s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v oddíle 6 a svolení příslušných orgánů vydanému podle článku 143. Pro účely rizika rozmělnění se u pohledávek nabytých za úplatu použije hodnota LGD ve výši 75 %. Pokud je instituce schopna své odhady EL pro riziko rozmělnění u pohledávek nabytých za úplatu spolehlivě rozkládat na hodnoty PD a LGD, může instituce použít vlastní odhad LGD.
2. Osobní zajištění úvěrového rizika lze uznat za způsobilé úpravou odhadů hodnot PD nebo LGD s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v čl. 183 odst. 1, 2 a 3 a svolení příslušných orgánů, a to pro jednotlivou expozici nebo seskupení expozic. Instituce nesmí zaručeným expozicím přidělit upravené hodnoty PD nebo LGD tak, že by upravená riziková váha byla nižší než riziková váha srovnatelné přímé expozice vůči danému ručiteli.
3. Pro účely čl. 154 odst. 2 je LGD srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění podle čl. 153 odst. 3 buď LGD související s nezajištěnou transakcí vůči ručiteli, nebo s nezajištěnou transakcí dlužníka podle toho, zda z dostupné dokumentace a ze struktury záruky vyplývá, že navrácená částka by závisela na finanční situaci ručitele, případně dlužníka, pokud se ručitel či dlužník dopustí během zajištěné transakce platebního selhání.
4. Průměrná vážená hodnota LGD, kde vahou jsou expozice, nesmí být pro žádnou retailovou expozici, která je zajištěna obytnými nemovitostmi a na kterou se nevztahují záruky ústředních vlád, nižší než 10 %.
Průměrná vážená hodnota LGD, kde vahou jsou expozice, nesmí být pro žádnou retailovou expozici, která je zajištěna obytnými nemovitostmi a na kterou se nevztahují záruky ústředních vlád, nižší než 15 %.
5. Na základě údajů shromážděných podle článku 101 a s přihlédnutím k budoucímu vývoji trhu s nemovitostmi a veškerým dalším relevantním ukazatelům příslušné orgány pravidelně, alespoň jednou ročně, posuzují, zda jsou minimální hodnoty LGD uvedené v odstavci 4 tohoto článku vhodné pro expozice zajištěné obytnými nebo obchodními nemovitostmi nacházejícími se na jejich území. Příslušné orgány mohou vzít případně v úvahu finanční stabilitu a pro expozice zajištěné nemovitostmi na jejich území stanovit vyšší minimální hodnoty expozicí vážené průměrné hodnoty LGD.
Příslušné orgány oznámí EBA jakékoli změny minimálních hodnot LGD, které učiní v souladu s prvním pododstavcem a EBA tyto hodnoty LGD zveřejní.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, které příslušné orgány vezmou v úvahu pro určování vyšších minimálních hodnot LGD.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31.prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Instituce jednoho členského státu použijí vyšší minimální hodnoty LGD, které byly určeny příslušnými orgány jiného členského státu, na expozice zajištěné nemovitostmi, které se nacházejí v daném jiném členském státě.
Pododdíl 3
Akciové expozice, na které se vztahuje metoda PD/LGD
Článek 165
Akciové expozice, na které se vztahuje metoda PD/LGD
1. Hodnoty PD se určí pomocí metod používaných pro expozice vůči podnikům.
Použijí se tyto minimální hodnoty PD:
a)
0,09 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze, pokud je tato investice součástí dlouhodobého vztahu se zákazníkem;
b)
0,09 % v případě akciových expozic neobchodovaných na burze, u nichž je návratnost investice založena na pravidelně se opakujících hotovostních tocích, které nejsou odvozeny z kapitálových výnosů;
c)
0,40 % v případě akciových expozic obchodovaných na burze, včetně ostatních krátkých pozic uvedených v čl. 155 odst. 2;
d)
1,25 % v případě všech ostatních akciových expozic, včetně ostatních krátkých pozic uvedených v čl. 155 odst. 2.
2. Akciovým expozicím neobchodovaným na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích lze přidělit LGD ve výši 65 %. Všem ostatním takovým expozicím se přidělí LGD ve výši 90 %.
3. Všem expozicím se přidělí M v délce pěti let.
Oddíl 5
Hodnota expozice
Článek 166
Expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a retailové expozice
1. Pokud není uvedeno jinak, hodnotou expozice u rozvahových expozic je účetní hodnota měřená bez ohledu na veškeré provedené úpravy o úvěrové riziko.
Toto pravidlo platí i v případě aktiv nakoupených za cenu, která se liší od dlužné částky.
V případě nakoupených aktiv je rozdíl mezi dlužnou částkou a účetní hodnotou po uplatnění specifické úpravy o úvěrové riziko, která byla institucí zaznamenána v rozvaze při nákupu aktiva, označen jako diskont, pokud je dlužná částka vyšší, nebo jako prémie, pokud je dlužná částka nižší.
2. Pokud instituce používají v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit rámcové dohody o započtení, vypočítá se hodnota expozice podle kapitoly 4 nebo 6.
3. Pro výpočet hodnoty expozice pro rozvahové započtení úvěrů a vkladů použijí instituce metody stanovené v kapitole 4.
4. Hodnota expozice u pronájmů odpovídá diskontovaným minimálním platbám pronájmu. Minimální platby pronájmu zahrnují platby v době pronájmu, k nimž je nebo může být nájemce zavázán, a jakékoli výhodné předkupní právo (tj. právo, které se velmi pravděpodobně realizuje). Pokud lze vyžadovat platbu v souvislosti se zbytkovou hodnotou pronajaté nemovitosti po jiné smluvní straně, než je nájemce, a platební povinnost splňuje řadu podmínek stanovených v článku 201 týkajících se způsobilosti poskytovatelů zajištění a požadavků na uznání jiných typů záruk uvedených v článku 213, platební povinnost může být zohledněna jako osobní zajištění úvěrového rizika podle kapitoly 4.
5. U veškerých kontraktů uvedených v příloze II se hodnota expozice určí metodami stanovenými v kapitole 6 a nezohlední se žádné provedené úpravy o úvěrové riziko.
6. Hodnota expozice pro výpočet objemů rizikově vážených expozic u pohledávek nabytých za úplatu odpovídá hodnotě určené podle odstavce 1 minus kapitálové požadavky k riziku rozmělnění před snižováním úvěrového rizika.
7. Pokud expozici tvoří cenné papíry nebo komodity prodané, složené či zapůjčené v rámci repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit, transakce s delší dobou vypořádání a maržového obchodu, odpovídá hodnota expozice hodnotě daných cenných papírů nebo komodit určené podle článku 24. Pokud se použije komplexní metoda finančního kolaterálu uvedená v článku 223, navýší se hodnota expozice vynásobením koeficientem volatility příslušným pro takové cenné papíry nebo komodity, jak je stanoveno v daném článku. Hodnota expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů se může určit buď podle kapitoly 6, nebo čl. 220 odst. 2.
8. Hodnota expozice u následujících položek se vypočítá tak, že se přislíbená, ale nevyčerpaná částka vynásobí konverzním faktorem. Instituce použijí tyto konverzní faktory v souladu s čl. 151 odst. 8 na expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám:
a)
na úvěrové linky, které může instituce kdykoli a bez předchozího oznámení bezpodmínečně zrušit, nebo které umožňují automatické zrušení v důsledku zhoršení úvěruschopnosti dlužníka, se použije konverzní faktor 0 %. Aby mohly instituce uplatnit konverzní faktor 0 %, musí aktivně sledovat finanční situaci dlužníka a jejich systémy interní kontroly jim musí umožnit okamžitě zjistit zhoršení úvěruschopnosti dlužníka. Nevyčerpané úvěrové linky lze považovat za bezpodmínečně zrušitelné, pokud podmínky, které se k nim vztahují, umožňují instituci zrušit je v plném rozsahu, jak to povolují právní předpisy na ochranu spotřebitele a související právní předpisy;
b)
na krátkodobé akreditivy vzniklé v důsledku pohybu zboží se použije konverzní faktor 20 % jak u emitující instituce, tak u potvrzující instituce;
c)
na nevyčerpané přísliby nákupu revolvingových pohledávek nabývaných za úplatu, jež mohou být bezpodmínečně zrušeny nebo které umožňují kdykoli a bez předchozího oznámení automatické zrušení ze strany instituce, se použije konverzní faktor 0 %. Aby mohly instituce uplatnit konverzní faktor 0 %, musí aktivně sledovat finanční situaci dlužníka a jejich systémy interní kontroly jim musí umožnit okamžitě zjistit zhoršení úvěrové kvality dlužníka;
d)
na ostatní úvěrové linky, přísliby nakoupit dluhové cenné papíry (NIF) a přísliby revolvingových úvěrů (RUF) se použije konverzní faktor 75 %;
e)
instituce, které splňují požadavky pro používání vlastních odhadů konverzních faktorů uvedené v oddíle 6, mohou používat vlastní odhady konverzních faktorů pro různé typy produktů, jak je stanoveno v písmenech a) až d), se svolením příslušných orgánů.
9. Pokud se některý příslib vztahuje k prodloužení jiného příslibu, použije se nižší ze dvou konverzních faktorů spojených s jednotlivými přísliby.
10. V případě jiných podrozvahových položek, než které jsou uvedeny v odstavcích 1 až 8, se hodnota expozice vypočítá jako tato procentuální část její hodnoty:
a)
100 % u položek s vysokým rizikem;
b)
50 % u položek se středním rizikem;
c)
20 % u položek se středně nízkým rizikem a
d)
0 % u položek s nízkým rizikem.
Pro účely tohoto odstavce se podrozvahové položky zařazují do kategorií rizika podle přílohy I.
Článek 167
Akciové expozice
1. Hodnota expozice u akciových expozic odpovídá účetní hodnotě poté, co byla uplatněna specifická úprava o úvěrové riziko.
2. Hodnotou expozice podrozvahových akciových expozic je jejich nominální hodnota poté, co byly od nominální hodnoty odečteny specifické úpravy o úvěrové riziko pro tuto expozici.
Článek 168
Jiná aktiva nemající povahu úvěrového závazku
Hodnota expozic u jiných aktiv nemajících povahu úvěrového závazku odpovídá účetní hodnotě poté, co byla uplatněna specifická úprava o úvěrové riziko.
Oddíl 6
Požadavky týkající se přístupu IRB
Pododdíl 1
Ratingové systémy
Článek 169
Obecné zásady
1. Používá-li instituce několik ratingových systémů, rozhodnutí o volbě ratingového systému pro daného dlužníka či transakci musí být doloženo a použito způsobem, který přiměřeně odráží úroveň rizika.
2. Kritéria a postupy pro volbu ratingového systému se pravidelně vyhodnocují, přičemž se posuzuje, zda zůstávají vhodné pro aktuální portfolio a vnější podmínky.
3. Pokud instituce používá přímé odhady rizikových parametrů u jednotlivých dlužníků nebo expozic, lze na ně pohlížet jako na odhady přiřazené stupňům na spojité ratingové stupnici.
Článek 170
Struktura ratingových systémů
1. Struktura ratingových systémů pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám splňuje tyto požadavky:
a)
ratingový systém zohledňuje rizikové charakteristiky dlužníka a transakce;
b)
ratingový systém má ratingovou stupnici dlužníků, která odráží výlučně kvantifikaci rizika selhání dlužníků. Ratingová stupnice dlužníků musí mít minimálně 7 stupňů pro dlužníky, kteří nejsou v selhání, a jeden pro dlužníky, kteří jsou v selhání;
c)
instituce dokladuje vztah mezi stupni dlužníků jak ve smyslu úrovně rizika selhání, které jednotlivé stupně předpokládají, tak kritérií užívaných k rozlišení jednotlivých úrovní tohoto rizika;
d)
instituce s portfolii soustředěnými do určitého tržního segmentu a v určitém rozpětí rizika selhání musí mít v tomto rozpětí dostatek stupňů dlužníka, aby se zamezilo nadměrné koncentraci dlužníků v jednom stupni. Výrazné koncentrace v rámci jednoho stupně musí být podpořeny přesvědčivými empirickými důkazy, že stupeň dlužníka pokrývá přiměřeně úzké pásmo PD a riziko selhání představované všemi dlužníky v daném stupni spadá do tohoto pásma;
e)
aby příslušný orgán povolil používat vlastní odhady LGD pro výpočet kapitálového požadavku, musí ratingový systém obsahovat jasně odlišenou ratingovou stupnici transakcí, která odráží výlučně charakteristiky transakcí související s LGD. Vymezení jednotlivých stupňů transakce zahrnuje jak popis zařazování expozic do stupňů, tak kritérií používaných k rozlišení úrovně rizika mezi jednotlivými stupni;
f)
významné koncentrace v rámci jednoho stupně transakce musí být podpořeny přesvědčivými empirickými důkazy, že stupeň transakce pokrývá přiměřeně úzké pásmo LGD a riziko představované všemi expozicemi v daném stupni spadá do tohoto pásma.
2. Instituce používající k určení rizikových vah pro specializované úvěrové expozice metody stanovené v čl. 153 odst. 5 jsou osvobozeny od požadavku mít ratingovou stupnici dlužníků, která odráží výlučně kvantifikaci rizika selhání dlužníků u těchto expozic. Tyto instituce musí mít pro výše zmíněné expozice alespoň 4 stupně pro dlužníky, kteří nejsou v selhání, a alespoň jeden pro dlužníky, kteří jsou v selhání.
3. Struktura ratingových systémů pro retailové expozice splňuje tyto požadavky:
a)
ratingové systémy odráží riziko dlužníka i riziko transakce a zachycují všechny odpovídající charakteristiky dlužníka a transakce;
b)
úroveň diferenciace rizik zajišťuje, že počet expozic v daném stupni nebo seskupení je dostatečný, aby umožnil věrohodnou kvantifikaci a validaci charakteristik ztráty na úrovni stupně nebo seskupení. Rozdělení expozic a dlužníků napříč stupni nebo seskupeními zamezuje nadměrným koncentracím;
c)
proces zařazování expozic do stupňů nebo seskupení zajišťuje věrohodnou diferenciaci rizika, sdružení dostatečně homogenních expozic a umožňuje přesný a soustavný odhad charakteristik ztráty v rámci stupně či seskupení. U pohledávek nabytých za úplatu odráží seskupení postupy upisování prodávajícího a různorodost jeho klientů.
4. Při zařazování expozic do stupňů nebo seskupení vezmou instituce v úvahu tyto rizikové faktory:
a)
rizikové charakteristiky dlužníka;
b)
rizikové charakteristiky transakce, včetně typu produktu či kolaterálu, případně obojího. Instituce explicitně řeší případy, kdy je pro několik expozic použit stejný kolaterál;
c)
nesplácení, kromě případů, kdy instituce svému příslušnému orgánu uspokojivě prokáže, že nesplácení není podstatným faktorem ovlivňujícím riziko expozice.
Článek 171
Zařazení do jednotlivých stupňů nebo seskupení
1. Pro zařazování expozic do stupňů a seskupení v rámci ratingového systému musí mít instituce specifické definice, postupy a kritéria, které splňují tyto požadavky:
a)
definice a kritéria pro stupně a seskupení jsou dostatečně podrobné, aby umožnily osobám odpovědným za přiřazování ratingu soustavně zařazovat dlužníky či transakce představující obdobné riziko do stejného ratingového stupně nebo seskupení. Tato soustavnost se musí týkat všech linií podnikání a všech útvarů a zeměpisných oblastí;
b)
podklady týkající se ratingového postupu umožňují třetím stranám pochopit způsob zařazování expozic do stupňů a seskupení, reprodukovat proces zařazování do stupňů či seskupení a hodnotit patřičnost zařazení do stupně či seskupení;
c)
kritéria jsou také v souladu s interními zásadami úvěrování dané instituce a s jejími postupy při nakládání s problémovými dlužníky a transakcemi.
2. Instituce zohledňuje při zařazování dlužníků a transakcí do ratingových stupňů nebo seskupení veškeré relevantní informace. Tyto informace musí být aktuální a musí instituci umožnit předpovídat budoucí vývoj expozice. Čím méně informací instituce má, tím je proces zařazování dlužníků a transakcí do stupňů nebo seskupení konzervativnější. Používá-li instituce externí rating jako primární faktor určující přiřazení interního ratingu, ujistí se, že bere v úvahu i ostatní relevantní informace.
Článek 172
Zařazování expozic
1. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, se zařazování expozic provádí v souladu s těmito kritérii:
a)
v rámci procesu schvalování úvěrů je každý dlužník zařazen do stupně dlužníka;
b)
u expozic, pro něž instituce obdržela svolení příslušného orgánu používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů v souladu s článkem 143, se v rámci procesu schvalování úvěrů každá expozice rovněž zařadí do stupně transakce;
c)
instituce, které používají metody stanovené v čl. 153 odst. 5 pro přiřazování rizikových vah pro specializované úvěrové expozice, zařadí jednotlivé expozice do stupňů v souladu s čl. 170 odst. 2;
d)
každý samostatný právní subjekt, vůči němuž má instituce expozici, musí být hodnocen samostatně. Instituce mají patřičné postupy pro nakládání s jednotlivými dlužícími klienty a skupinami spjatých klientů;
e)
různé expozice vůči stejnému dlužníkovi se zařadí do stejného stupně dlužníka bez ohledu na jakékoli rozdíly v povaze jednotlivých transakcí. Avšak pokud je povoleno zařazovat jednotlivé expozice vůči témuž dlužníkovi do různých ratingových stupňů, použije se toto:
i)
riziko země v závislosti na tom, zda jsou expozice denominovány v národní nebo zahraniční měně;
ii)
stupeň dlužníka lze upravit vzhledem k zárukám přidruženým k expozici;
iii)
právní předpisy o ochraně spotřebitele, zachování bankovního tajemství nebo jiné právní předpisy zakazují poskytovat údaje o klientovi.
2. U retailových expozic musí být v rámci procesu schvalování úvěrů každá expozice zařazena do stupně nebo seskupení.
3. Pro účely zařazování do stupňů a seskupení instituce zaznamenávají, v jakých situacích může osobní posouzení převážit nad vstupními parametry nebo výsledky procesu zařazování a kteří pracovníci jsou odpovědni za schvalování takovýchto odchýlení. Instituce zaznamenává tato odchýlení a odpovědné pracovníky. Instituce analyzují vývoj expozic, u nichž při zařazování do stupňů došlo k odchýlení. Tato analýza obsahuje posouzení vývoje expozic, u kterých byl rating pozměněn určitou osobou a uvádí všechny odpovědné pracovníky.
Článek 173
Spolehlivost procesu zařazování
1. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, splňuje proces zařazování tyto požadavky spolehlivosti:
a)
zařazení do ratingových stupňů a jeho pravidelný přezkum provádí nebo schvaluje nezávislá strana, která nemá přímý prospěch z rozhodování o poskytování úvěrů;
b)
instituce provádí přezkum zařazení do ratingových stupňů minimálně jednou ročně a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné. Vysoce rizikoví dlužníci a problémové expozice jsou podrobováni častějšímu přezkumu. Pokud instituce získají podstatné informace o dlužníkovi či expozici, provedou nové zařazení;
c)
instituce mají účinný postup získávání a aktualizace příslušných informací o charakteristikách dlužníka, které ovlivňují PD, a o charakteristikách transakce, které ovlivňují LGD a konverzní faktory.
2. U retailových expozic provádí instituce alespoň jednou ročně přezkum zařazení dlužníka a transakce a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné, nebo provádí přezkum charakteristik ztráty a stavu nesplácení každého identifikovaného rizikového seskupení. Instituce provádí rovněž alespoň jednou ročně na reprezentativním vzorku přezkum stavu jednotlivých expozic v rámci každého seskupení, aby se ujistila, že expozice jsou i nadále zařazovány do správného seskupení, a zařazení upraví, pokud výsledek přezkumu ukáže, že ponechání stávajícího zařazení není odůvodněné.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro metodiky příslušných orgánů používaných k posouzení spolehlivosti procesu zařazování a pravidelného a nezávislého hodnocení rizik.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 174
Použití modelů
Pokud instituce používá k zařazování expozic do stupňů či seskupení dlužníků nebo transakcí statistické modely a jiné technické metody, musí být splněny tyto požadavky:
a)
model má dobrou schopnost předpovědi a v důsledku jeho použití nejsou zkresleny kapitálové požadavky. Vstupní veličiny tvoří adekvátní a účinný základ pro výsledné předpovědi. Model nesmí vykazovat podstatná zkreslení;
b)
instituce má k dispozici postup prověřování údajů vstupujících do daného modelu, který zahrnuje posouzení přesnosti, úplnosti a vhodnosti údajů;
c)
údaje použité pro vytvoření daného modelu jsou reprezentativní pro soubor aktuálních dlužníků či expozic instituce;
d)
instituce má pravidelný cyklus validace modelu, který se skládá ze sledování výkonu a stability modelu, přezkumu specifikace modelu a testování výstupů modelu proti skutečnosti;
e)
instituce doplňuje statistický model osobním posouzením a dohledem, aby bylo možno přezkoumávat zařazení do ratingových stupňů provedená na základě modelu a zajistit správné užívání modelů. Proces přezkoumávání se zaměřuje na nalezení a omezení chyb spojených se slabinami modelu. Osobní posouzení bere v úvahu všechny relevantní informace, které model nezohledňuje. Instituce zaznamenává, jakým způsobem je osobní posouzení kombinováno s výsledky modelu.
Článek 175
Záznamy týkající se ratingových systémů
1. Instituce zaznamenává koncepci a provozní detaily svých ratingových systémů. Tyto podklady poskytují důkazy o dodržování požadavků uvedených v tomto oddíle a zahrnují oblast diferenciace portfolií, ratingová kritéria, povinnosti osob hodnotících dlužníky a expozice, četnost přezkumů zařazování a dohled nad ratingovým procesem ze strany vedení.
2. Instituce zaznamenává důvody výběru svých ratingových kritérií a analýzu podporující tento výběr. Instituce zaznamenává veškeré významné změny ve svém ratingovém procesu a tyto podklady umožňují zjistit změny, které byly v ratingovém procesu provedeny po posledním přezkumu ze strany příslušných orgánů. Organizace přiřazování ratingu, včetně procesu přiřazení ratingu a struktury interní kontroly, musí být rovněž zaznamenány.
3. Instituce zaznamenává specifické definice selhání a ztráty, které interně používá, a zajistí jejich soulad s definicemi uvedenými v tomto nařízení.
4. Pokud instituce v ratingovém procesu využívá statistické modely, zaznamená jejich metodiky. Tyto materiály:
a)
poskytují podrobný popis teorie, předpokladů a matematického a empirického základu pro přiřazování odhadů ke stupňům, jednotlivým dlužníkům, expozicím nebo seskupením a také zdroj(e) údajů užívaných k odhadování modelu;
b)
zakládají přesný statistický postup pro validaci modelu, včetně testování výkonnosti modelu na vzorku údajů z jiného časového období a na jiném vzorku údajů, než je vzorek použitý ke specifikaci modelu;
c)
poukazují na všechny okolnosti, za kterých model nefunguje účinně.
5. Instituce uspokojivě prokáže příslušnému orgánu, že požadavky tohoto článku jsou splněny, pokud získala ratingový systém nebo model používaný v rámci ratingového systému od třetí strany a daný prodejce odmítá nebo omezuje přístup instituce k informacím týkajícím se metodiky ratingového systému nebo modelu nebo podkladových údajů použitých k vývoji této metodiky nebo modelu na základě skutečnosti, že k takovým informacím má vlastnická práva.
Článek 176
Správa údajů
1. Instituce shromažďuje a ukládá údaje týkající se jejích interních ratingů v souladu s požadavky uvedenými v části osmé.
2. U expozic vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a u akciových expozic, u nichž instituce využívá přístup PD/LGD podle čl. 155 odst. 3, instituce shromažďují a ukládají toto:
a)
úplnou historii všech ratingů přidělených dlužníkům a uznaným ručitelům;
b)
data, kdy byly ratingy přiděleny;
c)
základní údaje a metodiku použitou k odvození ratingu;
d)
údaje o osobě odpovědné za přidělení ratingu;
e)
identitu dlužníků a expozic, u nichž došlo k selhání;
f)
datum a okolnosti těchto selhání;
g)
údaje týkající se PD a skutečných poměrů selhání spojených s ratingovými stupni a migrací mezi ratingy.
3. Instituce, které nepoužívají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, shromažďují a ukládají údaje o srovnání skutečných hodnot LGD s hodnotami uvedenými v čl. 161 odst. 1 a skutečných konverzních faktorů s hodnotami uvedenými v čl. 166 odst. 8.
4. Instituce, které používají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, shromažďují a ukládají:
a)
úplnou historii všech údajů týkajících se ratingů transakcí a odhadů LGD a konverzních faktorů spojených s jednotlivými ratingovými stupnicemi;
b)
data, kdy byly přiděleny ratingy a provedeny odhady;
c)
základní údaje a metodiku použitou k odvození ratingů transakcí a odhadů LGD a konverzních faktorů;
d)
údaje o osobě, která přiřadila transakci rating, a osobě, která provedla odhady LGD a konverzních faktorů;
e)
odhadnuté a skutečné hodnoty LGD a konverzních faktorů spojených s jednotlivými expozicemi, u nichž došlo k selhání;
f)
hodnoty LGD u dané expozice před a po vyhodnocení vlivu záruky či úvěrového derivátu v případě institucí, u nichž se v hodnotě LGD projevují účinky snižování úvěrového rizika prostřednictvím záruk nebo úvěrových derivátů;
g)
údaje týkající se složek ztráty pro každou expozici, u níž došlo k selhání.
5. U retailových expozic instituce shromažďují a ukládají:
a)
údaje použité při procesu zařazování expozic do stupňů či seskupení;
b)
odhady PD, LGD a konverzních faktorů spojených se stupni nebo seskupeními expozic;
c)
identitu dlužníků a expozic, u nichž došlo k selhání;
d)
v případě expozic, u nichž došlo k selhání, stupně nebo seskupení, do nichž byla daná expozice zařazena v roce předcházejícím selhání, a skutečné hodnoty LGD a konverzního faktoru;
e)
údaje o ztrátovosti v případě kvalifikovaných revolvingových retailových expozic.
Článek 177
Zátěžové testy používané při hodnocení kapitálové přiměřenosti
1. Instituce má zavedeny spolehlivé postupy zátěžového testování, které používá při hodnocení své kapitálové přiměřenosti. Zátěžové testování zahrnuje vymezení možných událostí nebo budoucích změn ekonomických podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit úvěrové expozice dané instituce, a dále posouzení schopnosti dané instituce těmto změnám čelit.
2. Instituce pravidelně provádí zátěžové testování úvěrového rizika, aby mohla vyhodnotit vliv určitých specifických podmínek na celkové kapitálové požadavky k úvěrovému riziku. Test si vybere instituce, avšak podléhá přezkumu v rámci dohledu. Používaný test má být vypovídající a zohledňovat dopady vážných, ale možných scénářů pro případ recese. Instituce v rámci zátěžového testování hodnotí rovněž migraci mezi ratingy. Portfolia podrobená zátěžovému testování zahrnují převážnou většinu celkových expozic instituce.
3. Instituce, které používají postup stanovený v čl. 153 odst. 3, vezmou v úvahu - jako součást svého zátěžového testování - dopad případného zhoršení úvěrové kvality poskytovatelů zajištění, zejména v případě, kdy poskytovatelé zajištění nesplní kritéria způsobilosti.
Pododdíl 2
Kvantifikace rizika
Článek 178
Selhání dlužníka
1. Má se za to, že u konkrétního dlužníka došlo k selhání, pokud nastane jedna nebo obě tyto situace:
a)
instituce má za to, že dlužník pravděpodobně v plném rozsahu nesplatí své úvěrové závazky vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků, aniž by instituce přistoupila ke krokům, jako je realizace zajištění;
b)
některý podstatný úvěrový závazek dlužníka vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků je více než 90 dní po splatnosti. Příslušné orgány mohou nahradit lhůtu 90 dní lhůtou 180 dnů u expozic zajištěných obytnými nebo obchodními nemovitostmi malých nebo středních podniků v kategorii retailových expozic, i u expozic vůči subjektům veřejného sektoru. Lhůta 180 dní se pro účely článku 127 nepoužije.
V případě retailových expozic mohou instituce uplatnit definici selhání stanovenou v prvním pododstavci písm. a) a b) spíše na úrovni jednotlivých úvěrových příslibů než v souvislosti s celkovými závazky dlužníka.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) platí toto:
a)
při přečerpání se dny po splatnosti začínají počítat od okamžiku, kdy dlužník překročí doporučený limit, je mu doporučen limit nižší než aktuální čerpání nebo čerpal úvěr neoprávněně a jedná se o podstatnou částku;
b)
pro účely písmene a) doporučený limit zahrnuje jakýkoli úvěrový limit stanovený institucí, o kterém instituce dlužníka informovala;
c)
dny po splatnosti pro úvěrové karty se začínají počítat dnem splatnosti minimální splátky;
d)
podstatnost úvěrového závazku po splatnosti se posuzuje podle limitu stanoveného příslušnými orgány. Tento limit odráží úroveň rizika, kterou příslušný orgán považuje za přiměřenou;
e)
instituce zaznamenala zásady, pokud jde o počítání dnů po splatnosti, zejména pokud jde o opětovné porovnání data uskutečnění transakcí a data jejich splatnosti a udělení prodloužení, změn nebo odkladů, obnovení a započtení stávajících účtů. Tyto zásady se uplatňují soustavně a jsou v souladu s interním řízením rizika a rozhodovacími procesy instituce.
3. Pro účely odst. 1 písm. a) situace, které naznačují pravděpodobnost nesplácení, zahrnují tyto případy:
a)
instituce přestane úvěrový závazek úročit;
b)
instituce uznává specifickou úpravu úvěru, která vyplývá z významného zhoršení úvěrové kvality zaznamenaného až po převzetí expozice institucí;
c)
instituce prodává úvěrový závazek s podstatnou ekonomickou ztrátou spojenou s úvěrem;
d)
instituce souhlasí s nucenou restrukturalizací úvěrového závazku, která pravděpodobně povede ke snížení finančního závazku způsobenému podstatným prominutím nebo odkladem splátek jistiny, úroků nebo (případně) poplatků. V případě akciových expozic hodnocených metodou PD/LGD to zahrnuje nucenou restrukturalizaci samotných těchto akcií;
e)
instituce podala návrh na vyhlášení úpadku dlužníka nebo podobný požadavek týkající se úvěrového závazku dlužníka vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků;
f)
dlužník požádal o vyhlášení úpadku nebo bylo vydáno rozhodnutí o jeho úpadku nebo podobné ochraně, aby se tím vyhnul splacení úvěrového závazku vůči instituci, jejímu mateřskému podniku či některému z jejích dceřiných podniků, anebo ho odložil.
4. Instituce používající externí údaje, které nejsou v souladu s definicí selhání uvedenou v odstavci 1, učiní příslušné úpravy, aby bylo dosaženo obecné shody s danou definicí selhání.
5. Má-li instituce za to, že na expozici, u které dříve došlo k selhání, již nepůsobí okolnosti vedoucí k selhání, může stanovit rating dlužníka nebo transakce způsobem, který by uplatňovala u expozice, která není ve stavu selhání. Pokud je následně třeba uplatnit definici selhání, má se za to, že došlo k dalšímu selhání.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění podmínek, podle nichž příslušný orgán stanovuje limit uvedený v odst. 2 písm. d).
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. EBA vydává pokyny o použití tohoto článku. Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 179
Obecné požadavky týkající se odhadu
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními instituce uplatňují tyto požadavky:
a)
vlastní odhady rizikových parametrů PD, LGD, konverzních faktorů a EL provedené institucí zahrnují veškeré relevantní údaje, informace a metody. Odhady se odvozují s využitím zkušeností z minulosti a empirických důkazů, nikoliv pouze na základě osobního posouzení. Odhady jsou realistické a věrohodné a vycházejí z faktorů, které podstatně ovlivňují příslušné rizikové parametry. Čím méně má instituce k dispozici údajů, tím konzervativnější je její odhad;
b)
instituce je schopna provádět rozklad realizované ztráty na četnost selhání, LGD a konverzní faktor, nebo používá-li odhady EL, na faktory, jež považuje za určující pro vývoj příslušných rizikových parametrů. Odhady instituce vycházejí z dlouhodobých zkušeností;
c)
zohlední se veškeré změny v úvěrovacích postupech nebo v postupu vymáhání pohledávek za sledovaná období uvedená v čl. 180 odst. 1 písm. h) a odst. 2 písm. e), čl. 181 odst. 1 písm. j) a odst. 2 a čl. 182 odst. 2 a 3. Odhady instituce odrážejí vliv technického pokroku, nových údajů a dalších informací, jakmile jsou k dispozici. Instituce revidují své odhady, kdykoli se objeví nové informace, vždy však alespoň jednou ročně;
d)
soubor expozic, z něhož pochází údaje používané k odhadům, úvěrové standardy používané v době vzniku údajů a další odpovídající charakteristiky jsou srovnatelné s charakteristikami expozic a standardy instituce. Ekonomické nebo tržní podmínky, jež slouží jako podklad pro údaje, jsou relevantní vzhledem k aktuálním a předvídatelným podmínkám. Počet expozic ve vzorku a časové období používané ke kvantifikaci jsou dostatečné na to, aby se mohla instituce spolehnout, že její odhady jsou přesné a spolehlivé;
e)
u pohledávek nabytých za úplatu odhady odrážejí veškeré relevantní informace, které jsou nabývající instituci k dispozici ohledně kvality podkladových pohledávek, včetně údajů o obdobných seskupeních poskytnutých prodávajícím, nabývající institucí nebo externími zdroji. Nabývající instituce vyhodnocuje veškeré údaje, ze kterých vychází a které poskytl prodávající;
f)
instituce je ve svých odhadech ohledně očekávaného rozpětí chyb přiměřeně konzervativní. Pokud jsou metody a údaje považovány za méně uspokojivé a očekávané rozpětí chyb je větší, potom je i odhad konzervativnější.
Pokud instituce používají rozdílné odhady pro výpočet rizikových vah a pro interní účely, zaznamenají tuto skutečnost a odůvodní ji. Pokud instituce mohou prokázat svým příslušným orgánům, že údaje získané před 1. lednem 2007 byly upraveny odpovídajícím způsobem tak, aby bylo dosaženo obecné shody s definicemi selhání podle článku 178 nebo ztráty, mohou příslušné orgány institucím povolit určitou flexibilitu při uplatňování požadovaných standardů ohledně údajů.
2. Pokud instituce používá údaje, které jsou sdíleny mezi institucemi, musí splňovat tyto požadavky:
a)
ratingové systémy a kritéria ostatních institucí v daném seskupení jsou podobná jejím vlastním;
b)
seskupení reprezentuje portfolio, pro něž jsou sdílené údaje použity;
c)
sdílené údaje používá instituce pro své odhadování soustavně;
d)
instituce je i nadále odpovědná za spolehlivost svých ratingových systémů;
e)
instituce dostatečně rozumí svým ratingovým systémům, včetně toho, že je schopna efektivně sledovat a kontrolovat ratingový proces.
Článek 180
Specifické požadavky týkající se odhadu PD
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se odhadu PD pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám a pro akciové expozice v případech, kdy instituce používá metodu PD/LGD uvedenou v čl. 155 odst. 3:
a)
instituce odhadují hodnoty PD pro stupně dlužníků z dlouhodobých průměrů jednoletých poměrů selhání. Odhady PD pro dlužníky, kteří jsou vysoce zadluženi, nebo pro dlužníky, jejichž aktiva jsou tvořena převážně obchodními aktivy, odrážejí výkonnost podkladových aktiv na základě časových období krizové volatilility;
b)
u pohledávek vůči podnikům nabytých za úplatu mohou instituce odhadnout EL pro stupně dlužníků z dlouhodobých průměrů skutečných jednoletých poměrů selhání;
c)
pokud instituce odvozuje dlouhodobé průměrné odhady PD a LGD pro pohledávky vůči podnikům nabyté za úplatu z odhadu EL a příslušného odhadu PD nebo LGD, pak postup odhadu celkové ztráty splňuje obecné standardy pro odhad PD a LGD stanovené v této části a výsledek musí být v souladu s konceptem LGD uvedeným v čl. 181 odst. 1 písm. a);
d)
instituce používají metody odhadu PD pouze společně s podpůrnou analýzou. Instituce si je vědoma významu osobního posouzení při kombinování výsledků různých metod a při úpravách v důsledku omezenosti daných metod a informací;
e)
používá-li instituce k odhadování PD vlastní historické údaje o selháních, potom tyto odhady odrážejí standardy pro upisování a veškeré rozdíly mezi ratingovým systémem, který tyto údaje poskytl, a aktuálně používaným ratingovým systémem. Pokud byly standardy pro upisování či ratingové systémy změněny, instituce je ve svém odhadování PD konzervativnější;
f)
pokud instituce spojuje své interní ratingové stupně se stupnicí užívanou externí ratingovou agenturou či podobnými organizacemi, nebo je k takové stupnici přiřazuje, a poté přiděluje poměr selhání zaznamenaný u ratingových stupňů externí organizace svým vlastním stupňům, musí být toto přiřazování založeno na porovnání interních ratingových kritérií a kritérií používaných danou externí organizací a na porovnání interních a externích ratingů jakýchkoli společných dlužníků. Přitom se instituce vyvaruje zkreslení či rozporů v metodě přiřazování nebo v podkladových údajích. Kritéria externí organizace, z nichž vycházejí údaje používané ke kvantifikaci, se zaměřují pouze na riziko selhání a neodrážejí charakteristiky transakcí. Analýzy provedené institucí obsahují srovnání používaných definic selhání s přihlédnutím k požadavkům uvedeným v článku 178. Instituce zásady přiřazování zaznamená;
g)
používá-li instituce statistické modely pro prognózu selhání, smí odhadovat hodnoty PD jako prostý průměr odhadů pravděpodobnosti selhání u jednotlivých dlužníků v daném ratingovém stupni. Používá-li instituce modely pravděpodobnosti selhání pro tento účel, splňuje standardy uvedené v článku 174;
h)
bez ohledu na to, zda instituce pro účely odhadování PD používá externí, interní nebo sdílené zdroje údajů nebo jejich kombinaci, je délka příslušné historické časové řady alespoň pro jeden z těchto zdrojů minimálně pět let. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období. Toto písmeno se vztahuje rovněž na metodu PD/LGD u akcií. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které neobdržely svolení příslušného orgánu podle článku 143 k použití vlastních odhadů LGD nebo konverzních faktorů, použít při uplatňování přístupu IRB odpovídající údaje za období dvou let. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
2. V případě retailových expozic se použijí tyto požadavky:
a)
instituce odhadují hodnoty PD pro stupně nebo seskupení dlužníků z dlouhodobých průměrů jednoletých poměrů selhání;
b)
odhady PD mohou být rovněž odvozeny z odhadu celkové ztráty a z příslušných odhadů LGD;
c)
převažujícím zdrojem informací instituce pro odhadování charakteristik ztráty jsou interní údaje pro zařazování expozic do stupňů nebo seskupení. Instituce mohou pro kvantifikaci použít externí údaje (včetně sdílených údajů) nebo statistické modely, za předpokladu, že existují obě tyto silné vazby:
i)
mezi procesem zařazování expozic do stupňů nebo seskupení v instituci a procesem, který používá daný externí zdroj údajů; a
ii)
mezi interním rizikovým profilem instituce a složením externích údajů;
d)
pokud instituce odvozuje dlouhodobé průměrné odhady PD a LGD pro retailové expozice z odhadu celkové ztráty a příslušného odhadu PD nebo LGD, pak postup odhadu celkové ztráty splňuje obecné standardy pro odhad PD a LGD stanovené v této části a výsledek je v souladu s konceptem LGD uvedeným v čl. 181 odst. 1 písm. a);
e)
bez ohledu na to, zda instituce pro účely odhadování charakteristik ztráty používá externí, interní nebo sdílené zdroje údajů nebo jejich kombinaci, délka podkladové historické časové řady činí minimálně pět let alespoň pro jeden z těchto zdrojů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období. Instituce nemusí přikládat historickým údajům stejný význam, pokud novější údaje předpovídají ztrátovost lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za dvouleté období. Období, které je zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let;
f)
instituce rozpoznávají a analyzují očekávané změny rizikových parametrů v průběhu trvání úvěrových expozic (sezónní vlivy).
V případě retailových pohledávek nabytých za úplatu mohou instituce používat externí i interní referenční údaje. Instituce pro porovnání použijí veškeré relevantní zdroje údajů.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky, podle nichž mohou příslušné orgány udělit svolení uvedená v odst. 1 písm. h) a odst. 2 písm. e);
b)
metodiky, podle nichž příslušné orgány posoudí metodiku instituce používanou k odhadům PD podle článku 143.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 181
Specifické požadavky týkající se vlastních odhadů LGD
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se vlastních odhadů LGD:
a)
instituce odhadují LGD pro stupně nebo seskupení transakcí na základě průměru skutečných hodnot LGD v jednotlivých stupních nebo seskupeních transakcí za použití všech selhání zjištěných ze zdrojů údajů (průměr vážený počty selhání);
b)
instituce použijí odhady LGD pro případ hospodářského poklesu, jsou-li konzervativnější než dlouhodobá průměrná úroveň. Pokud se očekává, že výstupem ratingového systému budou dlouhodobě konstantní skutečné hodnoty LGD pro jednotlivé stupně nebo seskupení, provedou instituce úpravy svých odhadů rizikových parametrů pro jednotlivé stupně nebo seskupení, aby omezily dopad hospodářského poklesu na kapitál;
c)
instituce zohlední stupeň jakékoli závislosti mezi rizikem dlužníka a rizikem kolaterálu nebo poskytovatele kolaterálu. K případům, u kterých je zjevný vysoký stupeň závislosti, se přistupuje konzervativně;
d)
při svém posuzování LGD přistupuje instituce k nesouladu měn mezi podkladovým závazkem a kolaterálem konzervativně;
e)
pokud odhady LGD zohledňují existenci kolaterálu, nejsou tyto odhady založeny výlučně na odhadované tržní hodnotě kolaterálu. Odhady LGD zohledňují dopad potenciální neschopnosti institucí získat okamžitou kontrolu nad svým kolaterálem a realizovat jej;
f)
pokud odhady LGD berou v úvahu existenci kolaterálu, stanoví instituce interní požadavky na řízení kolaterálu, právní jistotu a řízení rizika, které se obecně shodují s těmi, které jsou uvedeny v kapitole 4 oddílu 3;
g)
pokud instituce zohledňuje kolaterál při určování hodnoty expozice pro účely úvěrového rizika protistrany podle kapitoly 6 oddílu 5 nebo 6, žádnou částku, u níž očekává, že bude z kolaterálu získána, nezohlední při odhadech LGD;
h)
ve specifickém případě expozic, u nichž již došlo k selhání, použije instituce součet svého nejlepšího odhadu očekávané ztráty pro každou expozici vzhledem k daným ekonomickým podmínkám a stavu expozice a svého odhadu zvýšení ztrátovosti způsobeného možnými dalšími neočekávanými ztrátami v průběhu vymáhání dlužných částek, tj. v období mezi datem selhání a konečnou likvidací expozice;
i)
nesplacené zpožděné poplatky, které se promítly do výkazu zisků a ztrát instituce, se ve stejném rozsahu zahrnou do expozice a výše ztráty dané instituce;
j)
pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vycházejí odhady LGD z údajů za minimálně pětileté období, přičemž po zavedení se období každoročně prodluží o jeden další rok, dokud není dosaženo období minimálně sedmi let v případě alespoň jednoho ze zdrojů údajů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období.
2. V případě retailových expozic mohou instituce učinit následující:
a)
odvodit odhady LGD ze skutečné ztráty a z příslušných odhadů PD;
b)
zohlednit budoucí čerpání buď ve svých odhadech konverzních faktorů, nebo ve svých odhadech LGD;
c)
u retailových pohledávek nabytých za úplatu používat pro odhady LGD externí i interní referenční údaje.
U retailových expozic vycházejí odhady LGD z údajů za období minimálně pěti let. Instituce nemusí přikládat historickým údajům stejný význam, pokud novější údaje předpovídají ztrátovost lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za dvouleté období. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
povaha, závažnost a trvání hospodářského poklesu uvedeného v odstavci 1;
b)
podmínky, za nichž příslušný orgán může povolit a instituce podle odstavce 3 používat příslušné údaje za dvouleté období v případě, že uplatňuje přístup IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 182
Specifické požadavky týkající se vlastních odhadů konverzních faktorů
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními použijí instituce tyto specifické požadavky týkající se vlastních odhadů konverzních faktorů:
a)
instituce odhadují konverzní faktory pro jednotlivé stupně nebo seskupení transakcí na základě průměru skutečných konverzních faktorů v jednotlivých stupních nebo seskupeních transakcí za použití průměru váženého počty selhání podle všech selhání zjištěných ze zdrojů údajů;
b)
instituce použijí odhady konverzních faktorů pro případ hospodářského poklesu, jsou-li konzervativnější než dlouhodobá průměrná úroveň. Pokud se očekává, že výstupem ratingového systému budou dlouhodobě konstantní skutečné konverzní faktory pro jednotlivé ratingové stupně nebo seskupení, provedou instituce úpravy svých odhadů rizikových parametrů pro jednotlivé stupně nebo seskupení, aby omezily dopad hospodářského poklesu na kapitál;
c)
odhady konverzních faktorů provedené institucemi odrážejí možnost dodatečných čerpání dlužníkem až do okamžiku, kdy dojde k selhání, a také po tomto okamžiku. Pokud lze reálně předpokládat silnou pozitivní korelaci mezi četností selhání a rozpětím konverzního faktoru, odhad konverzního faktoru musí být konzervativnější;
d)
při odhadování konverzních faktorů instituce zohlední vlastní specifické zásady a strategie používané v souvislosti se sledováním účtů a zpracováváním plateb. Instituce vezmou také v úvahu svou schopnost a ochotu zabránit dalšímu čerpání prostředků v situaci krátce před selháním, jako je porušení smluvních podmínek nebo jiné technicky podmíněné případy selhání;
e)
instituce mají odpovídající systémy a postupy pro sledování objemů transakcí, aktuálních dlužných částek v porovnání s přislíbenými nástroji a změnami dlužné částky u jednotlivých dlužníků a stupňů. Instituce je schopna každodenně sledovat aktuální stav zůstatků;
f)
pokud instituce používají rozdílné odhady konverzních faktorů pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a pro interní účely, zaznamenají tuto skutečnost a odůvodní ji.
2. Pro expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám vycházejí odhady konverzních faktorů z údajů za minimálně pětileté období, přičemž po zavedení se období každoročně prodlouží o jeden další rok, dokud není dosaženo období minimálně sedmi let v případě alespoň jednoho ze zdrojů údajů. Zahrnuje-li časová řada pro některý ze zdrojů delší období a jsou-li tyto údaje relevantní, použije se toto delší období.
3. Pro retailové expozice mohou instituce zohlednit budoucí čerpání buď ve svých odhadech konverzních faktorů, nebo ve svých odhadech LGD.
Odhady konverzních faktorů pro retailové expozice vycházejí z údajů za minimálně pětileté období. Odchylně od odst. 1 písm. a) nemusí instituce přikládat historickým údajům stejný význam, pokud lze pomocí novějších údajů čerpání předpovědět lépe. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce, které uplatňují přístup IRB, použít relevantní údaje za období dvou let. Období, jež musí být zahrnuto, se každoročně prodlouží o jeden rok do doby, než odpovídající údaje zahrnou období pěti let.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
povaha, závažnost a trvání hospodářského poklesu uvedeného v odstavci 1;
b)
podmínky, za nichž příslušný orgán může povolit a instituce použít odpovídající údaje za období dvou let v době, kdy instituce poprvé uplatní přístup IRB.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 183
Požadavky týkající se hodnocení vlivu záruk a úvěrových derivátů na expozice vůči podnikům, institucím, ústředním vládám a centrálním bankám, u nichž se používají vlastní odhady LGD, a pro retailové expozice
1. V souvislosti se způsobilými ručiteli a zárukami se použijí tyto požadavky:
a)
instituce mají jasně stanovená kritéria pro typy ručitelů, které uznávají pro výpočet objemů rizikově vážených expozic;
b)
pro uznané ručitele se použijí stejná pravidla jako pro dlužníky, jak je uvedeno v článcích 171, 172 a 173;
c)
záruka je zaznamenaná písemně, není vypověditelná ze strany ručitele, je platná, dokud není závazek plně splacen (v závislosti na výši a době platnosti záruky) a je na ručiteli právně vymahatelná v jurisdikci, kde ručitel disponuje aktivy, jež by mohla být z rozhodnutí soudu zadržena a realizována. Podmíněné záruky, podle jejichž podmínek nemusí být ručitel povinen dostát svým závazkům, mohou být uznány s výhradou svolení příslušných orgánů. Kritéria přiřazování ke stupňům odpovídajícím způsobem zohlední jakékoli možné omezení vlivu snižování rizika.
2. Instituce má jasně stanovená kritéria pro úpravy stupňů, seskupení nebo odhadů LGD a v případě retailových expozic a způsobilých pohledávek nabytých za úplatu také pro proces zařazování expozic do stupňů nebo seskupení, aby byl zohledněn vliv záruk na výpočet objemů rizikově vážených expozic. Tato kritéria jsou v souladu s požadavky stanovenými v článcích 171, 172 a 173.
Daná kritéria jsou realistická a věrohodná. Berou v úvahu schopnost a ochotu ručitele dostát svým závazkům, pravděpodobné načasování plateb od ručitele, míru korelace mezi schopností ručitele dostát svým závazkům a schopností dlužníka splácet a rozsah, v němž přetrvává zbytkové riziko dlužníka.
3. Požadavky týkající se záruk uvedené v tomto článku se použijí rovněž na úvěrové deriváty s jedním dlužníkem. V případě nesouladu mezi podkladovým závazkem a referenčním závazkem úvěrového derivátu nebo závazkem používaným pro určení, zda nastala úvěrová událost, se použijí požadavky stanovené v čl. 216 odst. 2. V případě retailových expozic a způsobilých pohledávek nabytých za úplatu se tento odstavec použije pro proces zařazování expozic do stupňů či seskupení.
Kritéria zohledňují strukturu vyplácení úvěrového derivátu a konzervativně hodnotí vliv, který má tato struktura na úroveň a časový rozvrh splátek. Instituce zohlední rozsah, v němž přetrvávají další formy zbytkového rizika.
4. Požadavky stanovené v odstavcích 1 až 3 se nepoužijí pro záruky poskytnuté institucemi, ústředními vládami a centrálními bankami a podniky, které splňují požadavky stanovené v čl. 201 odst. 1 písm. g), pokud instituce obdržela svolení používat standardizovaný přístup pro expozice vůči těmto subjektům podle článků 148 a 150. V tomto případě se použijí požadavky kapitoly 4.
5. V případě retailových záruk se požadavky stanovené v odstavcích 1, 2 a 3 rovněž použijí na zařazování expozic do stupňů nebo seskupení a při odhadování PD.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem k upřesnění podmínek, podle nichž příslušné orgány mohou povolit, aby byly uznány podmíněné záruky.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 184
Požadavky týkající se pohledávek nabytých za úplatu
1. Při kvantifikaci rizikových parametrů spojených s ratingovými stupni nebo seskupeními u pohledávek nabytých za úplatu instituce zajistí splnění podmínek stanovených v odstavcích 2 až 6.
2. Struktura transakce zajišťuje, že instituce má za všech předvídatelných okolností skutečné právo vlastnit a kontrolovat veškeré peněžní plnění z těchto pohledávek. Pokud dlužník provádí přímé platby vůči prodávajícímu nebo obsluhovateli, instituce pravidelně prověřuje, že platby jsou vypořádávány úplně a v rámci smluvně dohodnutých podmínek. Instituce má postupy zajišťující, že vlastnické právo k pohledávkám a peněžní plnění jsou chráněny před vyhlášením úpadku nebo právním napadením, které by mohlo podstatně zpozdit schopnost věřitele zpeněžit nebo postoupit pohledávky, případně udržet si kontrolu nad peněžním plněním.
3. Instituce sleduje kvalitu pohledávek nabytých za úplatu i finanční situaci prodávajícího a obsluhovatele. Přitom platí, že:
a)
instituce vyhodnocuje korelaci mezi kvalitou pohledávek nabytých za úplatu a finanční situací prodejce i obsluhovatele a má interní zásady a postupy, které zajistí odpovídající ochranu před všemi nepředvídatelnými událostmi a zahrnují přidělení interního ratingu každému prodávajícímu a obsluhovateli;
b)
instituce má jasné a účinné zásady a postupy pro určení způsobilosti prodávajícího a obsluhovatele. Instituce nebo její zmocněnec provádí pravidelné přezkumy prodávajících a obsluhovatelů s cílem prověřit přesnost zpráv vydávaných prodávajícím nebo obsluhovatelem, odhalit podvody nebo provozní slabiny a prověřit kvalitu úvěrových zásad prodávajícího a inkasních zásad a postupů obsluhovatele. Výsledky těchto přezkumů se zaznamenají;
c)
instituce vyhodnocuje charakteristiky seskupení pohledávek nabytých za úplatu, včetně přečerpání záloh; historii nedoplatků, ohrožených pohledávek a opravných položek na ohrožené pohledávky prodejce; podmínky plateb a potenciální protiúčty;
d)
instituce má účinné zásady a postupy pro souhrnné sledování koncentrací jednoho dlužníka v rámci jednoho seskupení pohledávek nabytých za úplatu i mezi jednotlivými seskupeními pohledávek nabytých za úplatu;
e)
instituce si zajistí ze strany obsluhovatele přísun včasných a dostatečně podrobných zpráv o stárnutí a rozmělnění pohledávek, aby mohla zajistit splnění svých kritérií způsobilosti a procesů postoupení pohledávek nabytých za úplatu a účinně sledovat a potvrdit podmínky prodeje a rozmělnění pro prodávajícího.
4. Instituce má systémy a postupy pro včasné odhalení zhoršování finanční situace prodávajícího a kvality pohledávek nabytých za úplatu a pro aktivní vypořádání se s nově vznikajícími problémy. Instituce má zejména jasné a účinné zásady, postupy a informační systémy ke sledování porušování smluvních podmínek a jasné a účinné zásady a postupy pro podniknutí právních kroků a zacházení s problémovými pohledávkami nabytými za úplatu.
5. Instituce má jasné a účinné zásady a postupy týkající se kontroly pohledávek nabytých za úplatu, úvěrů a plateb v hotovosti. Písemné interní zásady upřesní zejména všechny podstatné prvky programu nabývání pohledávek za úplatu, včetně výše záloh, způsobilého kolaterálu, nezbytných záznamů, omezení koncentrací a způsobu zacházení s peněžním plněním. Tyto prvky odpovídajícím způsobem zohledňují veškeré relevantní a podstatné faktory, včetně finanční situace prodávajícího a obsluhovatele, koncentrace rizika a trendů v kvalitě pohledávek nabytých za úplatu a v portfoliu klientů daného prodejce, přičemž interní systémy zajišťují, že finanční prostředky jsou poskytovány pouze proti přesně stanovenému doprovodnému kolaterálu a záznamům.
6. Instituce má účinný interní proces hodnocení toho, jak jsou dodržovány všechny interní strategie a postupy. Tento proces zahrnuje pravidelné kontroly všech kritických fází programu nabývání pohledávek za úplatu, ověření oddělení funkcí hodnocení prodávajícího a obsluhovatele a hodnocení dlužníka a hodnocení prodávajícího a obsluhovatele a auditu prodávajícího a obsluhovatele, jakož i hodnocení činnosti provozních útvarů se zvláštním důrazem na kvalifikaci, zkušenosti a počet pracovníků a hodnocení podpůrných automatických systémů.
Pododdíl 3
Validace vlastních odhadů
Článek 185
Validace vlastních odhadů
Instituce validují své vlastní odhady v souladu s těmito požadavky:
a)
instituce mají spolehlivé systémy sloužící k vyhodnocení přesnosti a konzistentnosti ratingových systémů, procesů a odhadů všech relevantních rizikových parametrů. Interní proces validace instituci umožňuje, aby posuzovala fungování systémů interního ratingu a odhadování rizika soustavně a účelně;
b)
instituce pravidelně porovnávají skutečné poměry selhání s odhadovanými hodnotami PD pro každý stupeň, a jsou-li skutečné poměry selhání mimo očekávané rozmezí pro daný stupeň, analyzují konkrétní důvody této odchylky. Instituce, které používají vlastní odhady LGD a konverzních faktorů, provádějí také analogickou analýzu těchto odhadů. Tato srovnání vycházejí z historických údajů, které se vztahují k co nejdelšímu časovému úseku. Instituce zaznamenávají metody a údaje použité pro tato srovnání. Analýza a záznamy se aktualizují minimálně jednou ročně;
c)
instituce používají rovněž další kvantitativní nástroje validace a srovnání s relevantními externími zdroji údajů. Analýza vychází z údajů vhodných pro dané portfolio, pravidelně aktualizovaných a pokrývajících odpovídající období sledování. Interní posouzení výkonnosti ratingových systémů vychází z co nejdelšího časového úseku;
d)
metody a údaje používané pro kvantitativní validaci se používají soustavně. Změny v údajích (týkající se jak zdrojů údajů, tak období) a metodách odhadování a validace se zaznamenávají;
e)
instituce mají řádné interní standardy pro případy, kdy odchylky skutečných hodnot PD, LGD, konverzních faktorů a celkové ztráty (při použití EL) od očekávaných hodnot jsou natolik výrazné, že zpochybňují platnost odhadů. Tyto standardy berou v úvahu hospodářské cykly a podobnou systematickou proměnlivost v historii selhání. Jsou-li skutečné hodnoty stále vyšší než očekávané hodnoty, instituce upraví odhady směrem nahoru, aby odrážely historii selhání a ztráty.
Pododdíl 4
Požadavky na akciové expozice v rámci metody interních modelů
Článek 186
Kapitálové požadavky a kvantifikace rizika
Pro účely výpočtu kapitálových požadavků instituce splňují tyto standardy:
a)
odhad potenciální ztráty je dostatečně odolný vůči nepříznivým pohybům trhu souvisejícím s dlouhodobým rizikovým profilem specifických podílů držených institucí. Údaje, jež zachycují rozdělení výnosů, pokrývají nejdelší časový úsek, pro nějž jsou údaje k dispozici a věrohodně zobrazují rizikový profil specifických akciových expozic instituce. Používané údaje jsou dostačující na to, aby poskytovaly konzervativní, statisticky spolehlivé a stabilní odhady ztráty, které nejsou založeny pouze na subjektivní úvaze nebo osobním rozhodnutí. Předpoklad šoku dává konzervativní odhad potenciální ztráty pro příslušný dlouhodobý tržní nebo hospodářský cyklus. Instituce spojí empirickou analýzu dostupných údajů s úpravami, které vycházejí z celé řady faktorů, aby tak získala přiměřeně realistické a konzervativní výstupy modelu. Při vytváření modelů hodnot v riziku (VaR) pro odhad potenciálních čtvrtletních ztrát mohou instituce použít čtvrtletní údaje nebo převést údaje z kratšího období na čtvrtletní ekvivalent za použití analyticky vhodné metody podpořené empirickými důkazy a pomocí myšlenkového postupu a analýzy, které jsou dobře rozvinuty a zaznamenány. Tento přístup se používá konzervativně a soustavně. Je-li k dispozici jen omezený objem relevantních údajů, počíná si instituce přiměřeně konzervativně;
b)
používané modely jsou schopny odpovídajícím způsobem zachytit všechna podstatná rizika spojená s výnosy akcií, včetně obecného tržního rizika a specifického rizika akciového portfolia instituce. Interní modely adekvátně objasňují cenové změny v průběhu času, zachycují rozsah a změny ve složení potenciálních koncentrací a jsou odolné vůči nepříznivému tržnímu prostředí. Soubor rizikových expozic, z něhož pochází vzorek údajů použitý k vypracování odhadů, vystihuje soubory akciových expozic instituce nebo je s nimi alespoň srovnatelný;
c)
interní model odpovídá rizikovému profilu a složitosti akciového portfolia instituce. Vlastní-li instituce podstatné podíly, jejichž hodnoty jsou ze své podstaty vysoce nelineární, interní modely jsou navrženy tak, aby přiměřeně zachycovaly rizika spojená s takovými nástroji;
d)
přiřazování jednotlivých pozic k odhadům, tržním indexům a rizikovým faktorům je realistické, věrohodné a koncepčně správné;
e)
instituce pomocí empirických analýz prokáží vhodnost rizikových faktorů, včetně jejich schopnosti odrážet obecné i specifické riziko;
f)
odhady volatility výnosu akciových expozic zahrnují relevantní a dostupné údaje, informace a metody. Použijí se jak interní údaje podrobené nezávislému přezkumu, tak údaje z externích zdrojů, včetně sdílených údajů;
g)
instituce má k dispozici propracovaný a komplexní program zátěžového testování.
Článek 187
Proces řízení rizika a kontrolní mechanismy
Vzhledem k vývoji a použití interních modelů pro účely kapitálových požadavků zavádějí instituce zásady, postupy a kontrolní mechanismy, aby zajistily integritu modelu a procesu modelování. Tyto zásady, postupy a kontrolní mechanismy zahrnují:
a)
plnou integraci interního modelu do celkového řídicího informačního systému instituce a do řízení investičního akciového portfolia. Interní modely musí být plně integrovány do infrastruktury řízení rizik instituce, zejména jsou-li používány pro měření a hodnocení výkonnosti akciového portfolia, včetně rizikově upravené výkonnosti, alokaci ekonomického kapitálu do akciových expozic a hodnocení celkové kapitálové přiměřenosti a procesu řízení investic;
b)
zavedené systémy řízení, postupy a kontrolní funkce pro zajištění pravidelného a nezávislého přezkumu všech prvků interního procesu modelování, včetně schvalování revizí modelu, prověřování vstupů modelu a přezkumu výstupů modelu, jako například přímého ověření výpočtů rizika. Tyto přezkumy hodnotí přesnost, úplnost a vhodnost vstupů a výsledků modelu a zaměřují se na nalezení a omezení potenciálních chyb spojených se známými slabinami modelu a na odhalení jeho neznámých slabých stránek. Tyto přezkumy může provádět nezávislý interní útvar nebo nezávislá externí třetí strana;
c)
odpovídající systémy a postupy sledování investičních limitů a rizika u akciových expozic;
d)
útvary odpovědné za tvorbu a použití modelu jsou funkčně nezávislé na útvarech odpovědných za řízení jednotlivých investic;
e)
osoby odpovědné za některou součást procesu modelování mají odpovídající kvalifikaci. Vedení přidělí útvaru odpovědnému za modelování dostatečně schopné a kvalifikované pracovníky.
Článek 188
Validace a záznamy
Instituce mají spolehlivé systémy pro validaci přesnosti a konzistentnosti svých interních modelů a procesů modelování. Veškeré podstatné prvky interních modelů, procesů modelování a validace se zaznamenávají.
Validace a záznamy institucí týkající se interních modelů a procesů modelování splňují tyto požadavky:
a)
k posouzení výkonnosti svých interních modelů a procesů používá instituce interní proces validace soustavně a věrohodným způsobem;
b)
metody a údaje používané pro kvantitativní validaci se používají soustavně. Změny týkající se metod odhadování a validace a změny týkající se údajů (jak jejich zdrojů, tak období) se zaznamenávají;
c)
instituce pravidelně porovnávají skutečné výnosy akcií, které se vypočítají pomocí realizovaných a nerealizovaných zisků a ztrát, s modelovými odhady. Tato srovnání vycházejí z historických údajů, které se vztahují k co nejdelšímu časovému úseku. Instituce zaznamenávají metody a údaje použité pro tato srovnání. Analýza a záznamy se aktualizují minimálně jednou ročně;
d)
instituce využívají ostatní kvantitativní nástroje validace a srovnání s externími zdroji údajů. Analýza vychází z údajů vhodných pro dané portfolio, pravidelně aktualizovaných a pokrývajících odpovídající období sledování. Interní posouzení výkonnosti modelů prováděné institucemi je založeno na co nejdelším časovém úseku;
e)
instituce mají řádné interní standardy pro řešení situací, kdy srovnání skutečných výnosů akcií s odhady modelů zpochybňuje platnost odhadů nebo modelů. Tyto standardy berou v úvahu hospodářské cykly a podobnou systematickou proměnlivost ve výnosech akcií. Veškeré úpravy interních modelů provedené na základě revizí modelů se zaznamenají a musí být konzistentní se standardy pro revizi modelů dané instituce;
f)
interní model a proces modelování se zaznamená, a to včetně povinností osob účastnících se modelování a procesů schvalování a revize modelů.
Pododdíl 5
Interní správa a řízení a dohled
Článek 189
Správa a řízení společnosti
1. Všechny podstatné aspekty ratingových procesů a procesů odhadu schvaluje vedoucí orgán instituce nebo jím jmenovaný výbor a vrcholné vedení. Tyto osoby mají obecné vědomosti o ratingových systémech instituce a plně chápou informace obsažené ve zprávách pro vedení, které se systémy zabývají.
2. Vrcholné vedení plní tyto požadavky:
a)
upozorňuje vedoucí orgán nebo jím jmenovaný výbor na podstatné změny nebo výjimky v zavedených zásadách, které podstatným způsobem ovlivní fungování ratingových systémů instituce;
b)
dobře rozumí koncepci a fungování ratingových systémů;
c)
trvale zajišťuje řádné fungování ratingových systémů.
Útvary řízení úvěrového rizika pravidelně informují vrcholné vedení o fungování ratingového procesu, oblastech vyžadujících zlepšení a krocích směřujících k nápravě dříve zjištěných nedostatků.
3. Analýza profilu úvěrového rizika dané instituce, která vychází z interních ratingů, je důležitou součástí zpráv pro vedení. Zprávy obsahují alespoň rizikové profily jednotlivých stupňů, přechody mezi stupni, odhad příslušných parametrů pro jednotlivé stupně a srovnání očekávaných a skutečných poměrů selhání a případně, používají-li se vlastní odhady, očekávaných a skutečných LGD a očekávaných a skutečných konverzních faktorů, a výsledky zátěžových testů. Četnost zpráv závisí na významu a typu informací a na postavení příjemce.
Článek 190
Řízení úvěrového rizika
1. Útvar řízení úvěrového rizika je nezávislý na pracovnících a členech vedení odpovědných za vznik a obnovu expozic a podléhá přímo vrcholnému vedení. Útvar je odpovědný za koncepci nebo výběr, realizaci, dohled a fungování ratingových systémů. Pravidelně vydává a analyzuje zprávy o výstupech ratingových systémů.
2. Útvar řízení úvěrového rizika je odpovědný za:
a)
testování a sledování stupňů a seskupení;
b)
zpracování a analýzu souhrnných zpráv o ratingových systémech instituce;
c)
prováděcí postupy sloužící k ověření, zda definice stupňů a seskupení jsou soustavně používány všemi útvary a pro všechny zeměpisné oblasti;
d)
přezkum a záznamy všech změn týkajících se ratingového procesu, včetně důvodů, které k těmto změnám vedly;
e)
přezkum ratingových kritérií s cílem zjistit, zda zůstávají vhodná pro předpověď rizika. Změny v ratingovém procesu, kritériích nebo jednotlivých ratingových parametrech se zaznamenávají a uchovávají;
f)
aktivní účast na tvorbě či výběru, realizaci a validaci modelů používaných v ratingovém procesu;
g)
dohled nad modely používanými v ratingovém procesu;
h)
průběžnou kontrolu a úpravy modelů používaných v ratingovém procesu.
3. Instituce, které používají sdílené údaje podle čl. 179 odst. 2, mohou zadat externím subjektům tyto úkoly:
a)
zpracování informací týkajících se testování a sledování stupňů a seskupení;
b)
zpracování souhrnných zpráv o ratingových systémech instituce;
c)
zpracování informací týkajících se přezkumu ratingových kritérií za účelem zjištění, zda zůstávají vhodná pro předpověď rizika;
d)
záznamy změn ratingového procesu, kritérií či jednotlivých ratingových parametrů;
e)
zpracování informací týkajících se průběžné kontroly a úpravy modelů používaných v ratingovém procesu.
4. Instituce, které využijí odstavce 3, zajistí, aby příslušné orgány měly přístup ke všem relevantním informacím třetí strany, které jsou nezbytné ke kontrole splnění požadavků, a aby příslušné orgány mohly provádět kontroly na místě ve stejném rozsahu jako v instituci.
Článek 191
Interní audit
Interní audit nebo jiná srovnatelná nezávislá auditorská jednotka prověří alespoň jednou ročně ratingové systémy instituce a jejich fungování, včetně provádění úvěrových obchodů a odhadů PD, LGD, EL a konverzních faktorů. Oblasti prověřování zahrnují i dodržování všech příslušných požadavků.
KAPITOLA 4
Snižování úvěrového rizika
Oddíl 1
Definice a všeobecné požadavky
Článek 192
Definice
Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„institucí poskytující úvěr“ instituce, která má danou expozici;
2)
„zajištěnou úvěrovou transakcí“ jakákoliv transakce, na jejímž základě vzniká expozice zajištěná kolaterálem, aniž má instituce má právo obdržet rozpětí alespoň jednou denně;
3)
„transakcí na kapitálovém trhu“ jakákoliv transakce, na jejímž základě vzniká expozice zajištěná kolaterálem s tím, že instituce má právo obdržet rozpětí alespoň jednou denně;
4)
„podkladovým subjektem kolektivního investování“ subjekt kolektivního investování, do jehož akcií nebo podílových jednotek investoval jiný subjekt kolektivního investování.
Článek 193
Zásady pro uznávání účinku technik snižování úvěrového rizika
1. Žádné expozici, u které instituce získá snížení úvěrového rizika, nesmí být přiřazen vyšší objem rizikově vážené expozice nebo výše očekávané ztráty, než u jinak totožné expozice, u níž instituce nemá žádné snížení úvěrového rizika.
2. Jestliže objem rizikově vážené expozice již bere v úvahu zajištění úvěrového rizika buď podle kapitoly 2, nebo případně kapitoly 3, instituce ve výpočtech podle této kapitoly nevezme zajištění úvěrového rizika v úvahu.
3. Pokud jsou požadavky ustanovení oddílů 2 a 3 splněny, instituce mohou pozměnit výpočet objemů rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle přístupu IRB v souladu s ustanoveními oddílů 4, 5 a 6.
4. Instituce zacházejí s hotovostí, cennými papíry či komoditami nakoupenými, vypůjčenými nebo obdrženými v rámci repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů nebo komodit jako s kolaterálem.
5. Instituce, která počítá objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu a má více než jednu formu snižování úvěrového rizika, které se týkají jedné expozice, provede oba tyto postupy:
a)
rozdělí expozici do částí, na něž se vztahuje příslušný typ nástroje snižování úvěrového rizika;
b)
vypočítá objem rizikově vážené expozice zvlášť pro každou část získanou v písmenu a) podle ustanovení kapitoly 2 a této kapitoly.
6. Pokud instituce, která počítá objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, pokrývá jednu expozici zajištěním úvěrového rizika poskytnutým jedním poskytovatelem zajištění a s různými dobami splatnosti, provede oba tyto postupy:
a)
rozdělí expozici na části kryté příslušným nástrojem snižování úvěrového rizika;
b)
vypočítá objem rizikově vážené expozice zvlášť pro každou část získanou v písmenu a) podle ustanovení kapitoly 2 a této kapitoly.
Článek 194
Zásady, jimiž se řídí způsobilost technik snižování úvěrového rizika
1. Technika používaná pro zajištění úvěrového rizika spolu s provedenými akcemi a kroky, jakož i postupy a zásadami realizovanými institucí poskytující úvěr musí vést k vytvoření takových ujednání o zajištění úvěrového rizika, která jsou právně účinná a vymahatelná podle všech příslušných právních řádů.
Instituce poskytující úvěr poskytne na žádost příslušného orgánu nejaktuálnější verzi nezávislého, písemného a odůvodněného právního stanoviska či stanovisek, jichž použila k určení toho, zda její ujednání o zajištění úvěrového rizika splňuje či splňují podmínky stanovené v prvním pododstavci.
2. Instituce poskytující úvěr učiní všechny náležité kroky, aby zajistila účinnost ujednání o zajištění úvěrového rizika a aby pokryla rizika, jichž se ujednání týká.
3. Instituce případně mohou zohlednit majetkové zajištění úvěrového rizika při výpočtu účinku snižování úvěrového rizika, pouze pokud aktiva pro zajištění splňují obě tyto podmínky;
a)
jsou zařazena na seznam způsobilých aktiv stanovených v článcích 197 až 200; a
b)
jsou dostatečně likvidní a jejich hodnota v průběhu času dostatečně stabilní tak, aby poskytovala vhodnou úroveň jistoty ohledně dosaženého zajištění úvěrového rizika s přihlédnutím k přístupu, který se používá k výpočtu objemů rizikově vážených expozic, a k povolené míře uznatelnosti.
4. Instituce mohou zohlednit majetkové zajištění úvěrového rizika při výpočtu účinku snižování úvěrového rizika, pouze pokud má instituce poskytující úvěr právo v případě selhání, platební neschopnosti nebo konkursu nebo v případě jiné smluvně stanovené úvěrové události dlužníka, případně správce kolaterálu, aktiva, která byla poskytnuta jako zajištění, ve vhodném okamžiku realizovat nebo zadržet. Stupeň korelace mezi hodnotou aktiva, které poskytuje zajištění úvěru, a úvěrovou kvalitou dlužníka nesmí být nepřiměřeně vysoký.
5. V případě osobního zajištění úvěrového rizika bude poskytovatel zajištění považován za způsobilého poskytovatele zajištění pouze v případě, že poskytovatel zajištění je uveden na seznamu způsobilých poskytovatelů stanovených v článcích 201 nebo případně 202.
6. V případě osobního zajištění úvěrového rizika se dohoda o zajištění považuje za způsobilou dohodu o zajištění, pouze pokud splňuje obě tyto podmínky:
a)
je uvedena na seznamu způsobilých dohod o zajištění stanovených v článku 203 a čl. 204 odst. 1;
b)
je právně účinná a vymahatelná podle příslušných právních řádů, aby poskytovala vhodnou úroveň jistoty ohledně dosaženého zajištění úvěrového rizika s přihlédnutím k přístupu, který se používá k výpočtu objemů rizikově vážených expozic, a k povolené míře uznatelnosti;
c)
poskytovatel zajištění splňuje kritéria stanovená v odstavci 5.
7. Zajištění úvěrového rizika musí být v souladu s příslušnými požadavky uvedenými v oddíle 3.
8. Instituce musí být příslušným orgánům schopna prokázat, že zavedla přiměřené postupy pro řízení rizik, aby byla schopna kontrolovat ta rizika, jimž může být vystavena v důsledku uplatňování postupů pro snižování úvěrového rizika.
9. Bez ohledu na skutečnost, že snižování úvěrového rizika bylo vzato v úvahu pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a případně výpočtu výše očekávaných ztrát, musí instituce nadále provádět plné hodnocení úvěrového rizika podkladové expozice a musí být schopny prokázat příslušným orgánům, že tento požadavek splňují. V případě repo obchodů a půjček cenných papírů nebo půjček či výpůjček komodit bude za podkladovou expozici, pouze pro účely tohoto odstavce, považována čistá hodnota expozice.
10. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění toho, co představuje dostatečně likvidní aktiva a kdy mohou být hodnoty aktiv považovány za dostatečně stabilní pro účely odstavce 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. září 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Oddíl 2
Způsobilé formy snižování úvěrového rizika
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 195
Rozvahové započtení
Instituce může používat rozvahové započtení vzájemných pohledávek mezi ní a její protistranou jakožto způsobilou formu snižování úvěrového rizika.
Aniž je dotčen článek 196, lze uznat pouze do výše vzájemného hotovostního krytí mezi institucí a protistranou. Instituce mohou pozměnit objemy rizikově vážených expozic, a případně výši očekávaných ztrát pouze u úvěrů a vkladů, které samy obdržely a které jsou předmětem dohody o rozvahovém započtení.
Článek 196
Rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu
Instituce používající komplexní metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 223 mohou zohlednit dopady dvoustranných dohod o započtení týkajících se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu s protistranou. Aniž je dotčen článek 299, kolaterál a cenné papíry nebo komodity vypůjčené v rámci takovýchto dohod nebo transakcí musí splňovat požadavky ohledně způsobilosti kolaterálu uvedené v článcích 197 a 198.
Článek 197
Způsobilost kolaterálu pro účely všech přístupů a metod
1. Instituce mohou využívat následující položky jako způsobilý kolaterál pro účely všech přístupů a metod:
a)
složená hotovost nebo hotovostní nástroje v držení instituce poskytující úvěr;
b)
dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou nebo exportní úvěrovou agenturou uznanou pro účely kapitoly 2, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 4 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči ústředním vládám a centrálním bankám podle kapitoly 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané institucemi, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči institucím podle kapitoly 2;
d)
dluhové cenné papíry vydané jinými subjekty, pokud tyto cenné papíry mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům podle kapitoly 2;
e)
dluhové cenné papíry s krátkodobým úvěrovým hodnocením vypracovaným externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah krátkodobých expozic podle kapitoly 2;
f)
akcie nebo konvertibilní dluhopisy zahrnované do hlavního indexu;
g)
zlato;
h)
sekuritizované pozice, které nejsou resekuritizovanými pozicemi, které mají externí úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, pokud byl tomuto hodnocení orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah sekuritizovaných expozic podle přístupu uvedeného v kapitole 5 oddíle 3 pododdíle 3.
2. Pro účely odst. 1 písm. b) se do položky „dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami“ zahrnují následující:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionální vládou nebo místními orgány, pokud se s expozicemi vůči těmto orgánům zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci spadají, podle čl. 115 odst. 2;
b)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, které jsou posuzovány jako expozice vůči ústředním vládám podle čl. 116 odst. 4;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2;
d)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními organizacemi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle článku 118;
3. Pro účely odst. 1 písm. c) se do položky „dluhové cenné papíry vydané institucemi“ zahrnují následující:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionální vládou nebo místními orgány jiné než dluhové cenné papíry uvedené v odst. 2 písm. a);
b)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, pokud se s expozicemi vůči těmto subjektům zachází podle čl. 116 odst. 1 a 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami jinými než těmi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2.
4. Instituce může používat dluhové cenné papíry, které jsou vydané jinými institucemi a které nemají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, jako způsobilý kolaterál, pokud tyto dluhové cenné papíry splňují všechna tato kritéria:
a)
jsou kotovány na uznané burze;
b)
jsou přednostním dluhem;
c)
všechny ostatní emise emitující instituce s ratingem, jež mají stejnou úroveň (přednosti), mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou, kterému byl orgánem EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo lepší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči institucím nebo krátkodobých expozic podle kapitoly 2;
d)
instituce poskytující úvěr nemá k dispozici žádné informace, podle nichž by emise měla obdržet úvěrové hodnocení nižší, než je uvedeno v písmenu c);
e)
tržní likvidita daného nástroje je pro tyto účely dostatečná.
5. Instituce mohou používat podílové jednotky nebo akcie subjektů kolektivního investování jako způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
podílové jednotky nebo akcie jsou denně kótovány na kapitálovém trhu;
b)
subjekty kolektivního investování se omezují na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle odstavců 1 a 2;
c)
subjekty kolektivního financování splňují podmínky stanovené v čl. 132 odst. 3.
Pokud subjekt kolektivního investování investuje do akcií nebo podílových jednotek jiného subjektu kolektivního investování, podmínky stanovené v písmenech a) až c) prvního pododstavce se použijí obdobně na každý podkladový subjekt kolektivního investování.
Použití derivátových nástrojů k zajištění povolených investic subjektem kolektivního investování není na újmu uznání podílových jednotek nebo akcií takového subjektu jakožto kolaterálu.
6. Pro účely odstavce 5, pokud subjekt kolektivního investování (dále jen „původní subjekt kolektivního investování“) nebo jeho podkladové subjekty kolektivního investování nejsou omezeny na investice do nástrojů, které jsou způsobilé podle odstavců 1 a 4, mohou instituce použít podílové jednotky nebo akcie tohoto subjektu kolektivního investování jako kolaterál na částku rovnající se hodnotě způsobilých aktiv, které tento subjekt kolektivního investování drží, za předpokladu, že subjekt kolektivního investování nebo kterýkoliv z jeho podkladových subjektů kolektivního investování investoval do neuznatelných aktiv v maximální míře povolené v rámci svého oprávnění.
Pokud jakýkoliv podkladový subjekt kolektivního investování má svoje vlastní podkladové subjekty kolektivního investování, mohou instituce použít podílové jednotky nebo akcie původního subjektu kolektivního investování jako způsobilý kolaterál za předpokladu, že používají metodiku stanovenou v prvním pododstavci.
Pokud mohou mít neuznatelná aktiva zápornou hodnotu v důsledku závazků nebo podmíněných závazků vyplývajících z vlastnictví, instituce učiní oba tyto kroky:
a)
vypočtou celkovou hodnotu neuznatelných aktiv;
b)
pokud částka získaná podle písmene a) je negativní, odečtou absolutní hodnotu částky od celkové hodnoty způsobilých aktiv.
7. Pokud jde o odst. 1 písm. b) až e), tak v případě, že cenný papír má dvě úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami, použijí instituce méně příznivé hodnocení. Pokud má cenný papír více než dvě úvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami, instituce použijí dvě nejpříznivější úvěrová hodnocení. Pokud se tato dvě nejpříznivější úvěrová hodnocení liší, instituce použijí úvěrové hodnocení méně příznivé.
8. ESMA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
hlavní indexy uvedené v odst. 1 písm. f) tohoto článku, čl. 198 odst. 1 písm. a), čl. 224 odst. 1 a 4 a čl.299 odst. 2 písm. e);
b)
uznané burzy uvedené v odst. 4 písm. a) tohoto článku a v čl. 198 odst. 1 písm. a), čl. 224 odst. 1 a 4, čl. 299 odst. 2 písm. e), čl. 400 odst. 2 písm. k), čl. 416 odst. 3 písm. e), čl. 428 odst. 1 písm. c) a v příloze III bodu 12 podle podmínek stanovených v čl. 4 odst. 1 bodu 72.
ESMA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 198
Další možnosti uznání kolaterálu pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Kromě kolaterálu stanoveného v článku 197 může instituce, která používá komplexní metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 223, používat jako způsobilý kolaterál níže uvedené položky:
a)
akcie nebo konvertibilní dluhopisy nezahrnuté do hlavního indexu, ale obchodované na uznané burze;
b)
podílové jednotky nebo akcie subjektů kolektivního investování, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
i)
podílové jednotky nebo akcie jsou denně kótovány na kapitálovém trhu;
ii)
subjekty kolektivního investování jsou omezeny na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle čl. 197 odst. 1 a 4 a na položky uvedené v písm. a) tohoto pododstavce.
V případě, kdy subjekt kolektivního investování investuje do podílových jednotek nebo akcií jiného subjektu kolektivního investování, se podmínky písm. a) a b) tohoto odstavce použijí na takové podkladové subjekty kolektivního investování obdobně.
Použití derivátových nástrojů k zajištění povolených investic subjektem kolektivního investování není na újmu uznání podílových jednotek nebo akcií takového subjektu jakožto kolaterálu.
2. Pokud subjekt kolektivního investování nebo jakýkoliv podkladový subjekt kolektivního investování není omezen na investice do nástrojů, které jsou uznatelné podle čl. 197 odst. 1 a 4 a na položky uvedené v odst. 1 písm. a), mohou instituce používat podílové jednotky nebo akcie takového subjektu kolektivního investování jako kolaterál na částku rovnající se hodnotě způsobilých aktiv, která drží tento subjekt kolektivního investování, za předpokladu, že tento subjekt kolektivního investování nebo kterýkoliv z jeho podkladových subjektů kolektivního investování investoval do neuznatelných aktiv v maximální míře povolené v rámci svého oprávnění.
Pokud mohou mít neuznatelná aktiva zápornou hodnotu v důsledku závazků nebo podmíněných závazků vyplývajících z vlastnictví, instituce učiní oba tyto kroky:
a)
vypočtou celkovou hodnotu neuznatelných aktiv;
b)
pokud částka získaná podle písmene a) je negativní, odečtou absolutní hodnotu uvedené částky od celkové hodnoty způsobilých aktiv.
Článek 199
Další možnosti uznání kolaterálu pro účely přístupu IRB
1. Kromě kolaterálu uvedeného v článcích 197 a 198 mohou instituce, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, použít také tyto formy kolaterálu:
a)
kolaterál ve formě nemovitého majetku podle odstavců 2, 3 a 4;
b)
pohledávky podle odstavce 5;
c)
další hmotný kolaterál podle odstavců 6 a 8;
d)
pronájem podle odstavce 7.
2. Není-li stanoveno jinak podle čl. 124 odst. 2, instituce mohou použít jako způsobilý kolaterál obytné nemovitosti, které vlastník obývá nebo bude obývat, nebo které pronajímá nebo bude pronajímat nebo uživatel v případě osobních investičních společností, a obchodní nemovitosti, včetně kanceláří nebo jiných obchodních prostor, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
hodnota nemovitosti nezávisí významně na úvěrové kvalitě dlužníka. Instituce mohou při určování, zda je taková závislost významná, vyloučit situace, kdy hodnotu nemovitostí i plnění ze strany dlužníka ovlivňují čistě makroekonomické faktory;
b)
riziko dlužníka nezávisí významně na výnosech z dané nemovitosti či projektu, ale na základní schopnosti dlužníka splatit dluh z jiných zdrojů, a tudíž splacení dluhu významně nezávisí na jakémkoliv peněžním toku vytvářeném danou nemovitostí, která slouží jako kolaterál.
3. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) v případě expozic zajištěných obytnými nemovitostmi, které se nacházejí na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obytnými nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje tyto limity:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí až do výše 80 % tržní hodnoty nebo 80 % zástavní hodnoty nemovitosti, není-li stanoveno jinak podle čl. 124 odst. 2, nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obytnou nemovitostí v daném roce.
Jestliže jedna z podmínek uvedených v písmenech a) a b) prvního pododstavce není v daném roce splněna, instituce nesmí použít postup stanovený v uvedeném pododstavci, dokud obě podmínky nebudou v následujícím roce opět splněny.
4. Instituce se mohou odchýlit od odst. 2 písm. b) pro obchodní nemovitosti nacházející se na území členského státu, pokud příslušný orgán dotyčného členského státu zveřejnil důkazy o tom, že na daném území existuje rozvinutý a zavedený trh s obchodními nemovitostmi se ztrátovostí, která nepřekračuje žádný z těchto limitů:
a)
ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi až do 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti nepřekračují 0,3 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi v každém daném roce;
b)
celkové ztráty z úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi nepřesahují 0,5 % nesplacených úvěrů zajištěných obchodními nemovitostmi v každém daném roce.
Jestliže jedna z podmínek uvedených v písmenech a) a b) prvního pododstavce není v daném roce splněna, instituce nesmí použít postup stanovený v uvedeném pododstavci, dokud obě podmínky nebudou v následujícím roce opět splněny.
5. Instituce mohou využít jako způsobilý kolaterál pohledávku spojenou s obchodní transakcí nebo s transakcemi s původní splatností maximálně jeden rok. Uznatelné pohledávky nezahrnují pohledávky spojené se sekuritizací, subparticipací nebo s úvěrovými deriváty, nebo pohledávky za ekonomicky spjatými osobami.
6. Příslušné orgány povolí, aby instituce použila jako způsobilý kolaterál jiné druhy hmotného kolaterálu než ty, které jsou uvedeny v odstavcích 2, 3 a 4, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
existují likvidní trhy, doložené četnými transakcemi s ohledem na druh aktiva, pro nakládání s kolaterálem rychlým a ekonomicky účinným způsobem. Instituce posuzují tuto podmínku pravidelně a rovněž v případech, kdy z informací plyne, že nastávají podstatné změny na trhu;
b)
existují zavedené, veřejně dostupné tržní ceny daného kolaterálu. Instituce mohou považovat tržní ceny za zavedené, pokud plynou ze spolehlivých zdrojů informací, jako jsou veřejné indexy, a odrážejí cenu transakcí za obvyklých podmínek. Instituce mohou považovat tržní ceny za veřejně dostupné, pokud jsou tyto ceny zveřejňovány, snadno přístupné, a je možné je získávat pravidelně, aniž by to představovalo nepatřičnou administrativní nebo finanční zátěž;
c)
instituce analyzuje tržní ceny, čas a náklady potřebné ke zpeněžení kolaterálu a realizované výnosy z kolaterálu;
d)
instituce prokáže, že realizované výnosy z kolaterálu nejsou nižší než 70 % hodnoty kolaterálu ve více než 10 % všech likvidací pro daný typ kolaterálu. Pokud existuje podstatné kolísání tržních cen, instituce prokáže ke spokojenosti příslušných orgánů, že její ocenění kolaterálu je dostatečně konzervativní.
Instituce dokumentují splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) až d) a těch, které jsou uvedeny v článku 210.
7. S výhradou ustanovení čl. 230 odst. 2, pokud jsou požadavky uvedené v článku 211 splněny, může být s expozicemi, které vznikly z pronájmu majetku instituce třetí osobě, nakládáno stejným způsobem jako s úvěry zajištěnými stejným druhem nemovitosti.
8. EBA zveřejní seznam druhů hmotného kolaterálu, u nichž mohou instituce předpokládat, že splňují podmínky uvedené v odst. 6 písm. a) a b).
Článek 200
Ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
Instituce mohou jako způsobilý kolaterál použít tato ostatní majetková zajištění úvěrového rizika:
a)
hotovost nebo hotovostní nástroje v držení třetí strany, která je institucí, jestliže tato hotovost nebo hotovostní nástroje nejsou ve správě třetí strany a jsou zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr;
b)
životní pojistky zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr;
c)
nástroje vydané třetí stranou, která je institucí, jež budou na požádání touto institucí zpětně odkoupeny.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika
Článek 201
Způsobilost poskytovatelů zajištění pro účely všech přístupů
1. Instituce mohou jako způsobilé poskytovatele osobního zajištění úvěrového rizika použít tyto strany:
a)
ústřední vlády a centrální banky;
b)
orgány regionální nebo místní správy;
c)
mezinárodní rozvojové banky;
d)
mezinárodní organizace, pokud expozicím vůči nim je podle článku 117 přidělena riziková váha 0 %;
e)
subjekty veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami vůči nim zachází podle článku 116;
f)
instituce a finanční instituce, u nichž se s expozicemi vůči nim zachází jako s expozicemi vůči institucím podle čl. 119 odst. 5;
g)
další podniky, včetně mateřských, dceřiných a přidružených podniků instituce, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
i)
tyto další podniky mají úvěrové hodnocení vypracované externí ratingovou agenturou;
ii)
v případě institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, tyto další podniky nemají úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a jsou interně ohodnoceny danou institucí;
h)
ústřední protistrany.
2. V případě, že instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB, musí být ručitel, aby byl způsobilý jako poskytovatel osobního zajištění úvěrového rizika, institucí interně ohodnocen v souladu s ustanoveními kapitoly 3 oddílu 6.
Příslušné orgány zveřejní a budou udržovat seznam těchto finančních institucí, které jsou způsobilými poskytovateli osobního zajištění úvěrového rizika podle odst. 1 písm. f), nebo hlavních kritérií pro určování těchto způsobilých poskytovatelů osobního zajištění úvěrového rizika, spolu s popisem použitelných obezřetnostních požadavků, a svůj seznam budou sdílet s dalšími příslušnými orgány v souladu s článkem 117 směrnice 2013/36/EU.
Článek 202
Způsobilost poskytovatelů zajištění pro účely přístupu IRB, kteří splňují podmínky pro uplatnění postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3
Instituce může využívat instituce, pojišťovny a zajišťovny a exportní úvěrové agentury jako způsobilé poskytovatele osobního zajištění úvěrového rizika, kteří splňují podmínky pro uplatnění postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3 v případě, že splňují všechny tyto podmínky:
a)
mají dostatečné odborné znalosti pro poskytování osobního zajištění úvěrového rizika;
b)
jsou regulovány způsobem rovnocenným pravidlům stanoveným v tomto nařízení, nebo měly v době, kdy bylo poskytnuto zajištění úvěru, úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou, kterému byl agenturou EBA přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2;
c)
v době, kdy bylo poskytnuto zajištění úvěru nebo v jakémkoli období poté, měly interní rating, s PD stejnou nebo nižší než pravděpodobnost selhání než u stupně úvěrové kvality 2 nebo vyššího podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2;
d)
mají interní rating, s PD stejnou nebo nižší než pravděpodobnost selhání než u stupně úvěrové kvality 3 nebo vyššího podle pravidel pro stanovení rizikových vah expozic vůči podnikům uvedených v kapitole 2.
Pro účely tohoto článku nepožívá zajištění úvěru poskytnuté exportní úvěrovou agenturou výhod výslovné protizáruky ze strany ústřední vlády.
Článek 203
Způsobilost záruk jako osobního zajištění úvěrového rizika
Instituce mohou jako způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika využívat záruky.
Pododdíl 3
Druhy derivátů
Článek 204
Způsobilé druhy úvěrových derivátů
1. Instituce mohou jako způsobilé zajištění úvěrového rizika využívat následující druhy úvěrových derivátů a nástrojů, které mohou být z těchto úvěrových derivátů složeny, nebo nástrojů s obdobnou ekonomickou podstatou:
a)
swapy úvěrového selhání („credit default swaps“);
b)
swapy veškerých výnosů („total return swaps“);
c)
úvěrové dluhové cenné papíry do výše, v jaké jsou podloženy hotovostí.
Zajištění úvěrového rizika nelze uznat v případě, kdy instituce toto zajištění koupí prostřednictvím swapu veškerých výnosů a čisté platby obdržené ze swapu eviduje jako čistý příjem, avšak v evidenci nezohledňuje odpovídající snížení hodnoty zajištěných aktiv (snížením reálné hodnoty, nebo tvorbou opravných položek).
2. Pokud instituce provádí vnitřní zajištění pomocí úvěrového derivátu tak, aby toto zajištění úvěrového rizika bylo způsobilé jakožto zajištění úvěrového rizika pro účely této kapitoly, úvěrové riziko, které je převedeno do obchodního portfolia, musí být převedeno na třetí stranu nebo strany.
Pokud bylo vnitřní zajištění provedeno v souladu s prvním pododstavcem a požadavky uvedené v této kapitole byly splněny, instituce použijí pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě pořizování osobního zajištění úvěrového rizika pravidla stanovená v oddílech 4 až 6.
Oddíl 3
Požadavky
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 205
Požadavky na dohody o rozvahovém započtení jiné než rámcové dohody o započtení podle článku 206
Dohody o rozvahovém započtení jiné než rámcové dohody podle článku 206 se považují za způsobilou formu snižování úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
musí být právně účinné a vymahatelné podle všech relevantních právních řádů, a to i v případě insolvence nebo úpadku protistrany;
b)
instituce jsou schopny kdykoli určit aktiva a závazky, které jsou předmětem uvedených dohod;
c)
instituce průběžně sledují a kontrolují rizika spojená s ukončením zajištění úvěrového rizika;
d)
instituce průběžně sledují a kontrolují příslušné expozice jako čisté pozice.
Článek 206
Požadavky na rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu
Rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu se považují za způsobilé formy snižování úvěrového rizika, pokud kolaterál poskytnutý podle těchto dohod splňuje všechny požadavky stanovené v čl. 207 odst. 2 až 4 a pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jsou právně účinné a vymahatelné podle všech relevantních právních řádů, a to i v případě insolvence nebo úpadku protistrany;
b)
dávají protistraně, která není v selhání, právo ukončit a uzavřít včas všechny transakce, na které se vztahuje tato dohoda, v případě selhání druhé protistrany, a to i v případě konkursu nebo insolvence této protistrany;
c)
umožňují započtení zisků a ztrát z transakcí uzavřených podle této rámcové dohody tak, aby byla stanovena jen jediná čistá částka, kterou dluží jedna strana druhé.
Článek 207
Požadavky na finanční kolaterál
1. Finanční kolaterál a zlato se považují za způsobilý kolaterál pro účely všech přístupů a metod, jsou-li splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 až 4.
2. Mezi úvěrovou kvalitou dlužníka a hodnotou kolaterálu nesmí být podstatná pozitivní korelace. Dojde-li k výraznému snížení hodnoty kolaterálu, tato skutečnost nesmí být sama o sobě důvodem k výraznému zhoršení úvěrové kvality dlužníka. Stane-li se úvěrová kvalita dlužníka kritickou, tato skutečnost nesmí být sama o sobě důvodem k výraznému snížení hodnoty kolaterálu.
Cenné papíry vydané dlužníkem nebo členem ekonomicky spjaté skupiny osob, nejsou uznatelné jako způsobilý kolaterál. Aniž je dotčeno toto pravidlo, jsou kryté dluhopisy dlužníka, které splňují podmínky článku 129, uznatelné jako způsobilý kolaterál, pokud jsou poskytnuty jako kolaterál pro repo obchod, za předpokladu, že splňují podmínky stanovené v prvním pododstavci.
3. Instituce musí splňovat všechny smluvní a zákonné požadavky ohledně vymahatelnosti dohod o kolaterálu podle právního řádu, kterému jejich nárok na daný kolaterál podléhá, a uskutečnit všechny kroky nezbytné k tomu, aby tato vymahatelnost byla zajištěna.
Instituce musí provést dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost dohod o kolaterálu ve všech relevantních právních řádech. Dle potřeby musí takovou právní analýzu opakovat, aby byla vymahatelnost zajištěna trvale.
4. Instituce musí splňovat všechny následující provozní požadavky:
a)
řádně zdokumentují dohody o kolaterálu a mají jasný a spolehlivý postup pro včasnou realizaci kolaterálu;
b)
využívají spolehlivé procesy a postupy pro řízení rizik spojených s využitím kolaterálu - včetně rizik spojených se ztrátou nebo snížením zajištění úvěrového rizika, rizik nesprávného ocenění, rizik spojených s ukončením zajištění úvěrového rizika, rizika koncentrace vyplývajícího z využití kolaterálu a vazby na celkový rizikový profil instituce;
c)
mají zdokumentovány zásady a postupy týkající se přijímaných druhů a výše kolaterálu;
d)
vypočítávají tržní hodnotu kolaterálu a odpovídajícím způsobem ji přeceňují alespoň jednou za šest měsíců a vždy, když mají důvod se domnívat, že došlo k značnému poklesu tržní hodnoty kolaterálu;
e)
v případech, kdy je kolaterál v držení třetí strany, podniknou instituce přiměřené kroky, aby zajistily, že tato třetí strana bude kolaterál držet odděleně od svých vlastních aktiv;
f)
zajistí vyčlenění dostatečných zdrojů pro řádné plnění maržových dohod s protistranami financujícími OTC deriváty a cenné papíry, měřeno včasností a přesností jejich odchozích výzev k dodatkové úhradě marže a dobou odezvy na příchozí výzvy;
g)
mají zavedeny zásady řízení kolaterálu za účelem kontroly, sledování a vykazování následujících údajů:
i)
rizika, jimž je maržové dohody vystavují;
ii)
riziko koncentrace pro určité druhy aktiv použitých jako kolaterál;
iii)
opětovné použití kolaterálu včetně možných deficitů likvidity vyplývajících z opětovného použití kolaterálu přijatého od protistran;
iv)
vzdání se práv na kolaterál poskytnutý protistranám.
5. Kromě splnění všech požadavků stanovených v odstavcích 2 až 4, aby finanční kolaterál byl uznatelný jako způsobilý kolaterál pro účely jednoduché metody finančního kolaterálu, musí být zbytková splatnost zajištění nejméně stejně dlouhá jako zbytková splatnost expozice.
Článek 208
Požadavky na nemovitou zástavu
1. Nemovitý majetek lze považovat za způsobilý kolaterál pouze tehdy, pokud jsou splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 až 5.
2. Je třeba splňovat tyto požadavky na právní jistotu:
a)
zástavní právo nebo obdobná jistota jsou vymahatelné ve všech právních řádech relevantních k okamžiku uzavření úvěrové smlouvy a musí být řádně a včas zapsány;
b)
veškeré právní požadavky na vznik zástavy byly splněny;
c)
dohoda o zajištění a s ní související právní postupy umožňují instituci realizovat hodnotu zajištění v přiměřené lhůtě.
3. Je třeba, aby byly splněny tyto požadavky na sledování hodnoty nemovitostí a na oceňování nemovitostí:
a)
instituce sledují hodnotu nemovitosti často a nejméně jednou ročně u obchodních nemovitostí a nejméně jednou za tři roky v případě obytných nemovitostí. Instituce provádějí sledování častěji v případě, že na trhu dochází k výrazným změnám podmínek;
b)
ocenění nemovitosti se přezkoumá, pokud z údajů, které má instituce k dispozici, vyplývá, že hodnota nemovitosti se mohla v porovnání se všeobecnými tržními cenami podstatně snížit a přezkum je prováděn znalcem, který má potřebnou kvalifikaci, schopnosti a zkušenosti, aby mohl provést ocenění, a který je nezávislý na procesu rozhodování o poskytnutí úvěru. U půjček, které přesahují 3 milióny EUR nebo 5 % kapitálu instituce, musí tento znalec přezkoumat ocenění nemovitosti nejméně jednou za tři roky.
Pro sledování hodnoty nemovitosti a identifikaci nemovitosti, u níž je nutné přecenění, mohou instituce využívat statistické metody.
4. Instituce jasně zdokumentují druhy obytných a obchodních nemovitostí, které přijímají, a své zásady pro poskytování úvěrů v této oblasti.
5. Instituce mají zavedeny postupy pro sledování, zda je nemovitost přijatá jako zajištění úvěrového rizika dostatečně pojištěna proti nebezpečí poškození.
Článek 209
Požadavky na pohledávky
1. Pohledávky se považují za způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny požadavky stanovené v odstavcích 2 a 3.
2. Je třeba splňovat tyto požadavky na právní jistotu:
a)
právní mechanismus, na jehož základě je tento kolaterál instituci poskytující úvěr poskytnut, musí být důkladně propracovaný, účinný a musí zajistit, že tato instituce má ke kolaterálu jasná práva včetně práva na výnosy z prodeje kolaterálu;
b)
instituce učiní všechny kroky nezbytné ke splnění místních požadavků na vymahatelnost svých nároků z tohoto zajištění. Instituce poskytující úvěr musí mít prvořadý nárok na tento kolaterál, ačkoli tyto nároky mohou být podřízené nárokům přednostních věřitelů, jejichž postavení plyne z právních předpisů;
c)
instituce provedou dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost dohod o kolaterálu ve všech relevantních právních řádech;
d)
řádně zdokumentují dohodu o kolaterálu a mají jasný a spolehlivý postup pro včasnou realizaci kolaterálu;
e)
instituce mají zavedeny postupy, které zajistí, že všechny právní podmínky nezbytné pro prohlášení selhání dlužníka a včasnou realizaci kolaterálu jsou splněny;
f)
v případě finančních potíží dlužníka nebo selhání z jeho strany musí být instituce ze zákona oprávněna prodat nebo postoupit pohledávky třetím stranám bez souhlasu osob z těchto pohledávek zavázaných.
3. Jsou splněny tyto požadavky na řízení rizik:
a)
instituce má řádné postupy pro stanovení úvěrového rizika spojeného s pohledávkami. Tyto postupy zahrnují analýzy dlužníkova podnikání a odvětví a druhů zákazníků, s nimiž dlužník obchoduje. Pokud instituce spoléhá na své dlužníky u hodnocení úvěrového rizika jejich zákazníků, musí ověřit postupy úvěrování uplatňované dlužníky, aby se ujistila o jejich spolehlivosti a důvěryhodnosti;
b)
rozdíl mezi objemem expozice a hodnotou pohledávek odráží všechny příslušné faktory, včetně nákladů realizace, koncentrace uvnitř seskupení pohledávek zastavených jedním dlužníkem a možného rizika koncentrace v rámci celkových expozic instituce mimo těch, které jsou řízeny v rámci obecné metodiky instituce. Instituce udržují průběžný a vhodný postup sledování pohledávek. Rovněž pravidelně přezkoumávají dodržování úvěrových podmínek, omezení souvisejících s ochranou životního prostředí a jiných zákonných požadavků;
c)
pohledávky zastavené dlužníkem musí být diverzifikovány a nesmí být v přílišné korelaci s tímto dlužníkem. V případech podstatné pozitivní korelace instituce zohlední ve stanovení marže pro celé seskupení kolaterálu doprovodná rizika vyplývající z této korelace;
d)
instituce nepoužije jako způsobilé zajištění úvěrů pohledávky vůči osobám spojeným s dlužníkem, včetně dceřiných podniků a zaměstnanců;
e)
instituce mají zavedený zdokumentovaný postup inkasa pohledávek v případech finančních těžkostí dlužníka. Instituce mají odpovídající postupy inkasa i v případě, že u inkasa běžně spoléhají na své dlužníky.
Článek 210
Požadavky pro ostatní hmotný kolaterál
Fyzický kolaterál jiný než kolaterál ve formě nemovitosti se považuje za způsobilý kolaterál pro účely přístupu založeného na interním ratingu, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
dohoda o kolaterálu, podle níž je hmotný kolaterál instituci poskytnut, musí být účinná a vymahatelná ve všech relevantních právních řádech a musí instituci umožňovat, aby hodnotu kolaterálu realizovala v přiměřené lhůtě;
b)
s jedinou výjimkou povolených prvořadých nároků uvedených v čl. 209 odst. 2 písm. b), jsou jako způsobilý kolaterál uznatelná pouze první zástavní práva nebo věcná břemena vázaná na kolaterál a instituce musí mít přednostní právo před všemi ostatními věřiteli na uspokojení z realizovaných výnosů z kolaterálu;
c)
instituce pravidelně sledují hodnotu kolaterálu, a to alespoň jednou ročně. Instituce provádějí sledování častěji v případě, že na trhu dochází k výrazným změnám podmínek;
d)
dohoda o úvěru musí obsahovat podrobný popis kolaterálu, jakož i podrobné údaje o způsobu a četnosti přeceňování;
e)
instituce v interních úvěrových strategiích a postupech, které jsou dostupné k přezkumu, jasně zdokumentují, které druhy hmotného kolaterálu přijímají a které zásady a postupy zavedly s ohledem na přiměřenou hodnotu jednotlivých druhů hmotného kolaterálu ve vztahu k objemu příslušné expozice;
f)
s ohledem na strukturu transakcí se instituce ve své úvěrové politice zaměří na tyto aspekty:
i)
odpovídající požadavky na kolaterál ve vztahu k objemu expozice;
ii)
schopnost snadno kolaterál realizovat;
iii)
schopnost objektivně stanovit cenu nebo tržní hodnotu;
iv)
četnost, s jakou je možno tuto hodnotu zjistit (včetně odborných odhadů nebo ocenění);
v)
volatilitu nebo substitut volatility hodnoty kolaterálu.
g)
při oceňování a přeceňování berou instituce plně v úvahu každé fyzické nebo morální opotřebení kolaterálu, přičemž věnují zvláštní pozornost účinkům zastarávání u kolaterálu citlivého na módnost a aktuálnost;
h)
instituce mají právo na kontrolu kolaterálu na místě. Mají rovněž zavedeny zásady a postupy, které upravují výkon tohoto práva kontroly na místě;
i)
kolaterál přijatý jako zajištění musí být řádně pojištěn proti riziku poškození a instituce mají zavedeny postupy pro kontrolu této povinnosti.
Článek 211
Požadavky pro zacházení s expozicemi z pronájmu jako se zajištěnými expozicemi
Instituce nakládají s expozicemi z nájemních transakcí jako s expozicemi zajištěnými tím druhem majetku, jenž je předmětem nájmu, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jsou splněny podmínky uvedené v článku 208 nebo případně 210, aby tento druh věci, která je předmětem nájmu, mohl být uznán jako způsobilý kolaterál;
b)
pronajímatel má robustní řízení rizik s ohledem na způsob využití předmětu nájmu, jeho umístění, jeho stáří a plánovanou dobu používání, včetně přiměřeného sledování hodnoty zajištění;
c)
pronajímatel je vlastníkem aktiva a je schopen uplatnit svá vlastnická práva včas;
d)
pokud to není potvrzeno již při výpočtu hodnoty LGD, rozdíl mezi hodnotou neumořené částky a tržní hodnotou zajištění není natolik velký, aby přesáhl účinek snižování úvěrového rizika, který má mít předmět nájmu.
Článek 212
Požadavky na ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
1. Hotovostní vklad nebo hotovostní nástroje v držení třetí strany, která je institucí, jsou způsobilé pro postup upravený v čl. 232 odst. 1, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
pohledávka dlužníka za třetí stranou, která je institucí, je veřejně zastavena nebo postoupena na instituci poskytující úvěr a tato zástava nebo postoupení jsou právně účinné a vymahatelné ve všech relevantních právních řádech a jsou bezpodmínečné a neodvolatelné;
b)
daná zástava nebo postoupení musí být třetí straně, která je institucí, oznámeno;
c)
v důsledku tohoto oznámení může tato třetí strana, která je institucí, provádět platby výlučně ve prospěch instituce poskytující úvěr nebo ve prospěch jiných stran, avšak pouze se souhlasem instituce poskytující úvěr.
2. Životní pojištění zastavené ve prospěch instituce poskytující úvěr lze považovat za způsobilý kolaterál, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
životní pojištění je veřejně zastaveno nebo postoupeno instituci poskytující úvěr;
b)
společnost poskytující životní pojištění je o této zástavě nebo postoupení informována a v důsledku tohoto oznámení nesmí vyplácet částky splatné podle této smlouvy bez předchozího souhlasu instituce poskytující úvěr;
c)
instituce poskytující úvěr má právo v případě selhání dlužníka zrušit pojistnou smlouvu a obdržet odbytné;
d)
instituce poskytující úvěr je informována o jakémkoli nezaplacení pojistného pojistníkem;
e)
zajištění úvěrového rizika se poskytuje na celou dobu úvěru do jeho splatnosti. Pokud to není možné, protože pojistný vztah končí před uplynutím úvěrového vztahu, instituce zajistí, aby částka, která vyplývá z pojistné smlouvy, sloužila instituci jako zajištění až do konce durace úvěrové smlouvy;
f)
zástava nebo postoupení jsou právně účinné a vymahatelné ve všech právních řádech relevantních v době uzavření úvěrové smlouvy;
g)
částka odbytného je potvrzena společností poskytující životní pojištění a je neredukovatelná;
h)
částka odbytného je splatná na výzvu společností poskytující životní pojištění bez zbytečného odkladu;
i)
o částku odbytného nelze požádat bez předchozího souhlasu instituce;
j)
společnost poskytující životní pojištění spadá do oblasti působnosti směrnice 2009/138/ES nebo podléhá dohledu příslušného orgánu třetí země, která uplatňuje režimy dohledu a regulace přinejmenším rovnocenné režimům uplatňovaným v Unii.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika a úvěrové dluhové cenné papíry
Článek 213
Společné požadavky pro záruky a úvěrové deriváty
1. S výhradou čl. 214 odst. 1 zajištění úvěrového rizika, které je odvozeno od záruky nebo úvěrového derivátu, se považuje za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
zajištění úvěrového rizika je přímé;
b)
rozsah zajištění úvěrového rizika je jasně definovaný a nesporný;
c)
smlouva o zajištění úvěrového rizika neobsahuje žádné ustanovení, jehož splnění by bylo mimo přímou kontrolu věřitele a které:
i)
by poskytovateli zajištění umožňovalo toto zajištění jednostranně zrušit;
ii)
by zvyšovalo skutečné náklady zajištění v případě zhoršení úvěrové kvality zajištěné expozice;
iii)
by poskytovateli zajištění umožňovalo neplnit včas v případě, že původní dlužník nezaplatil jakoukoli splatnou částku, nebo v případě, že nájemní smlouva skončila z důvodu uznání zaručené zbytkové hodnoty podle čl. 134 odst. 7 a čl. 166 odst. 4;
iv)
by poskytovateli zajištění umožňovalo zkrátit dobu splatnosti tohoto zajištění;
d)
smlouva o zajištění úvěrového rizika je právně účinná a vymahatelná ve všech právních řádech relevantních v době uzavření úvěrové smlouvy.
2. Instituce příslušným orgánům prokáže, že má k dispozici systémy k řízení případné koncentrace rizika vyplývající z jejího využívání záruk a úvěrových derivátů. Instituce je schopna prokázat ke spokojenosti příslušných orgánů, jak je její strategie pro využívání úvěrových derivátů a záruk propojena s řízením jejího celkového rizikového profilu.
3. Instituce splňuje všechny smluvní a zákonné požadavky týkající se vymahatelnosti smluv o osobním zajištění úvěrového rizika podle právního řádu, kterému dané zajištění podléhá, a uskuteční všechny kroky nezbytné k tomu, aby tato vymahatelnost byla zajištěna.
Instituce provedou dostatečnou právní analýzu, jež potvrdí vymahatelnost osobního zajištění úvěrového rizika ve všech relevantních právních řádech. Tento přezkum opakují podle potřeby, aby byla vymahatelnost zajištěna trvale.
Článek 214
Protizáruky vystavené státem a jinými subjekty veřejného sektoru
1. Instituce mohou nakládat s expozicemi podle odstavce 2 jako s expozicemi zajištěnými zárukami poskytovanými subjekty uvedenými v daném odstavci, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
protizáruka pokrývá všechny prvky úvěrového rizika spojeného s danou pohledávkou;
b)
jak původní záruka, tak protizáruka splňují požadavky pro záruky uvedené v článku 213 a čl. 215 odst. 1 s výjimkou toho, že protizáruka nemusí být přímá;
c)
krytí je spolehlivé a z historické zkušenosti neplyne, že krytí protizárukou by bylo méně účinné než krytí přímou zárukou vystavenou daným subjektem.
2. Postup stanovený v odstavci 1 se použije na expozice zajištěné zárukou, na níž je poskytnuta protizáruka kterýmkoliv z těchto subjektů:
a)
ústřední vládou nebo centrální bankou;
b)
regionální vládou nebo orgánem místní správy;
c)
subjektem veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami za ním zachází jako s pohledávkami za ústřední vládou podle čl. 116 odst. 4;
d)
mezinárodní rozvojovou bankou nebo mezinárodní organizací, které je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2 nebo článku 118;
e)
subjektem veřejného sektoru, pokud se s pohledávkami za ním zachází podle čl. 116 odst. 1 a 2.
3. Instituce použijí postup uvedený v odstavci 1 i na expozici, na niž nebyla poskytnuta protizáruka subjektem uvedeným v odstavci 2, v případě, že protizáruka této expozice je přímo zaručena jedním z těchto subjektů a podmínky uvedené v odstavci 1 jsou splněny.
Článek 215
Dodatečné požadavky na záruky
1. Záruky se považují za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny podmínky článku 213 a všechny následující podmínky:
a)
v případě kvalifikovaného selhání nebo neplnění protistranou má instituce poskytující úvěr právo v přiměřené době požadovat po ručiteli jakoukoli splatnou částku související s pohledávkou, u níž je poskytnuto zajištění, a platba ručitelem nesmí být podmíněna tím, aby instituce poskytující úvěr platbu nejprve vymáhala po dlužníkovi;
V případě osobního zajištění úvěrového rizika u hypoték na obytné nemovitosti je třeba požadavky uvedené v čl. 213 odst. 1 písm. c) bodu iii) a v prvním pododstavci tohoto písmena splňovat pouze během 24 měsíců;
b)
záruka je výslovně zdokumentovaný závazek převzatý ručitelem;
c)
je splněna jedna z následujících podmínek:
i)
záruka pokrývá všechny druhy plateb, které má dlužník provést v souvislosti se svým závazkem;
ii)
pokud jsou některé druhy plateb ze záruky vyloučeny, musí instituce poskytující úvěr upravit hodnotu záruky, aby zohlednila toto omezené krytí.
2. V případě záruk poskytnutých v rámci vzájemných záručních režimů nebo poskytnutých jako záruky nebo protizáruky subjekty uvedenými v čl. 214 odst. 2, se požadavky uvedené v odst. 1 písm. a) tohoto článku považují za splněné, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
instituce poskytující úvěr má právo obdržet včas předběžnou platbu ručitelem, která splňuje obě následující podmínky:
i)
představuje spolehlivý odhad výše ztráty, včetně ztrát vyplývajících z neplacení úroků a jiných druhů plateb, ke kterým je dlužník zavázán, kterou instituce poskytující úvěr pravděpodobně utrpí;
ii)
je přiměřená vůči výši krytí poskytnutého zárukou;
b)
instituce poskytující úvěr je ke spokojenosti příslušných orgánů schopna prokázat, že účinky záruky, která kryje rovněž ztráty vyplývající z neplacení úroků a jiných druhů plateb, ke kterým je dlužník zavázán, opravňuje k takovému postupu.
Článek 216
Dodatečné požadavky pro úvěrové deriváty
1. Úvěrové deriváty se považují za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, pokud jsou splněny všechny podmínky článku 213 a všechny tyto podmínky:
a)
úvěrové události uvedené ve smlouvě o úvěrovém derivátu zahrnují:
i)
nezaplacení částek splatných podle podmínek podkladového závazku, které jsou platné v době tohoto nezaplacení, s dobou odkladu, která je stejná jako doba odkladu podkladového závazku nebo kratší;
ii)
úpadek, insolvenci či neschopnost dlužníka splatit své dluhy, jeho neschopnost nebo písemné přiznání neschopnosti obecně platit své dluhy v termínu jejich splatnosti, a podobné skutečnosti;
iii)
restrukturalizaci podkladového závazku vyžadující prominutí nebo odložení splátek jistiny, úroků nebo poplatků, která vede k úvěrové ztrátě;
b)
v případě, že úvěrové deriváty umožňují hotovostní vypořádání:
i)
instituce mají k dispozici spolehlivé oceňovací postupy, které umožňují spolehlivý odhad ztráty;
ii)
musí být jasně stanovena lhůta, v níž je provedeno přecenění podkladového závazku v závislosti na úvěrové události;
c)
v případě, že je pro účely vypořádání vyžadováno právo a schopnost příjemce zajištění převést podkladový závazek na poskytovatele zajištění, podmínky podkladového závazku musí stanovit, že jakýkoliv požadovaný souhlas s takovýmto převodem nesmí být bezdůvodně odepírán;
d)
jsou jasně definovány strany odpovědné za určení, zda nastala úvěrová událost;
e)
určení úvěrové události není výlučnou odpovědností poskytovatele zajištění;
f)
příjemce zajištění má právo nebo možnost informovat poskytovatele zajištění o tom, že nastala úvěrová událost.
Pokud úvěrové události nezahrnují restrukturalizaci podkladového závazku podle písm. a) bodu iii), může být zajištění úvěrového rizika přesto způsobilé za předpokladu snížení hodnoty podle čl. 233 odst. 2;
2. Nesoulad mezi podkladovým závazkem a referenčním závazkem v rámci úvěrového derivátu nebo mezi podkladovým závazkem a závazkem použitým pro účely určení, zda nastala úvěrová událost, je přípustný, pouze pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
referenční závazek nebo závazek použitý za účelem určení, zda nastala úvěrová událost, je postaven naroveň podkladovému závazku nebo je mu podřízen;
b)
podkladový závazek a referenční závazek nebo závazek použitý za účelem určení, zda nastala úvěrová událost, jsou vydány stejným dlužníkem a obsahují právně vymahatelné doložky křížového selhání a křížového urychlení.
Článek 217
Požadavky ke splnění podmínek pro uplatnění postupu stanoveného v článku 153 odst. 3
1. Aby zajištění úvěrového rizika odvozené od záruky nebo úvěrového derivátu bylo způsobilé pro postup stanovený v čl. 153 odst. 3, musí splňovat následující podmínky:
a)
podkladový závazek se týká jedné z těchto expozic:
i)
expozice vůči podnikům uvedené v článku 147, kromě pojišťoven a zajišťoven;
ii)
expozice vůči regionální vládě, orgánu místní správy nebo subjektu veřejného sektoru, která není posuzována jako expozice vůči ústřední vládě nebo centrální bance podle článku 147;
iii)
expozice vůči malému nebo střednímu podniku, klasifikované jako retailová expozice podle čl. 147 odst. 5;
b)
dlužníci podkladového závazku nejsou členy stejné skupiny, jako je poskytovatel zajištění;
c)
expozice je zajištěna jedním z těchto nástrojů:
i)
krátkodobými úvěrovými deriváty na jedno jméno nebo zárukami znějící na jedno jméno;
ii)
produkty v koši prvního selhání;
iii)
produkty v koši n-tého selhání;
d)
zajištění úvěru splňuje příslušné požadavky stanovené v článcích 213, 215 a 216;
e)
riziková váha spojená s expozicí před uplatněním postupu stanoveného v čl. 153 odst. 3 není ještě zahrnuta po žádné stránce do zajištění úvěru;
f)
úvěrová instituce má právo na obdržení platby od poskytovatele zajištění a očekává ji, aniž by musela podniknout právní kroky s cílem získat platbu od protistrany. Instituce podnikne v rámci možností kroky, aby se přesvědčila, zda je poskytovatel zajištění ochoten okamžitě provést platbu, nastane-li úvěrová událost;
g)
nabyté zajištění úvěru pokryje veškeré úvěrové ztráty, které vznikly ze zajištěné části expozice v důsledku výskytu úvěrových událostí uvedených ve smlouvě;
h)
pokud struktura výplaty úvěrového zajištění stanoví vypořádání ve fyzické podobě, musí existovat právní jistota, pokud jde o postupitelnost půjčky, dluhopisu nebo podmíněného závazku;
i)
pokud má instituce v úmyslu postoupit jiný závazek než podkladovou expozici, musí zaručit, že postupitelný závazek je dostatečně likvidní, aby jej instituce byla schopna nakoupit pro postoupení v souladu se smlouvou;
j)
podmínky ujednání o zajištění úvěrového rizika jsou právně potvrzeny v písemné formě jak poskytovatelem zajištění, tak i institucí;
k)
instituce zavedou postupy k zjištění nadměrné korelace mezi úvěruschopností poskytovatele zajištění a dlužníka podkladové expozice v důsledku toho, že jejich ekonomická výkonnost závisí na společných faktorech, které se nacházejí mimo rámec faktoru systémového rizika;
l)
v případě zajištění proti riziku rozmělnění nemůže být prodejce pohledávek nabytých za úplatu členem stejné skupiny, jako je poskytovatel zajištění.
2. Pro účely odst. 1 písm. c) bodu ii), instituce použije postup uvedený v čl. 153 odst. 3 na to aktivum v koši, které má nejnižší objem rizikově vážené expozice.
3. Pro účely odst. 1 písm. c) bodu iii) je získané zajištění v tomto rámci způsobilé, pouze pokud bylo rovněž získáno způsobilé zajištění pro (n-1) selhání nebo kdy již došlo k selhání u (n-1) aktiv v koši. Pokud tomu tak je, instituce použijí zacházení uvedené v čl. 153 odst. 3 na to aktivum v koši, které má nejnižší objem rizikově vážené expozice.
Oddíl 4
Výpočet účinků snižování úvěrového rizika
Pododdíl 1
Majetkové zajištění úvěrového rizika
Článek 218
Úvěrové dluhové cenné papíry
S investicemi do úvěrových dluhových cenných papírů vydaných institucí poskytující úvěr lze za účelem výpočtu účinku majetkového zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními tohoto pododdílu zacházet jako s hotovostním kolaterálem za předpokladu, že swap úvěrového selhání začleněný do úvěrového dluhového cenného papíru lze považovat za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika. Pro účely určení, zda lze swap úvěrového selhání začleněný do úvěrového dluhového cenného papíru považovat za způsobilé osobní zajištění úvěrového rizika, může instituce považovat podmínku uvedenou v čl. 194 odst. 6 písm. c) za splněnou.
Článek 219
Rozvahové započtení
S úvěry a vklady u instituce poskytující úvěr, jež jsou předmětem rozvahového započtení, tato instituce za účelem výpočtu účinku majetkového zajištění úvěrového rizika u úvěrů a vkladů instituce poskytující úvěr, jež jsou předmětem rozvahového započtení, které jsou denominovány ve stejné měně, zachází jako s hotovostním kolaterálem.
Článek 220
Použití metody využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility pro rámcové dohody o započtení
1. Pokud instituce vypočítávají „plně upravenou hodnotu expozice“ (E*) u expozic zahrnutých do způsobilé rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, vypočítají koeficienty volatility, které potřebují, buď pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility, nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility („metoda vlastních odhadů“), jak jsou stanoveny v článcích 223 až 226 pro komplexní metodu finančního kolaterálu.
Pro použití metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility platí stejné podmínky a požadavky jako v případě komplexní metody finančního kolaterálu.
2. Pro účely výpočtu E* instituce:
a)
vypočítají čisté pozice v každé skupině cenných papírů nebo u každého druhu komodity odečtením částky v bodě ii) od částky v bodě i):
i)
celková hodnota skupiny cenných papírů nebo komodit stejného druhu půjčených, prodaných nebo poskytnutých podle rámcové dohody o započtení;
ii)
celková hodnota skupiny cenných papírů nebo komodit daného druhu vypůjčených, nakoupených nebo obdržených podle rámcové dohody o započtení;
b)
vypočítají čisté pozice v každé měně, jiné než měně, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody o započtení, odečtením částky v bodě ii) od částky v bodě i):
i)
součet celkové hodnoty cenných papírů denominovaných v této měně zapůjčených, prodaných nebo poskytnutých podle rámcové dohody o započtení a částky hotovosti v této měně vypůjčené nebo převedené podle této dohody;
ii)
součet celkové hodnoty cenných papírů denominovaných v této měně vypůjčených, nakoupených nebo obdržených podle rámcové dohody o započtení a částky hotovosti v této měně vypůjčené nebo obdržené v rámci této dohody;
c)
použijí koeficient volatility pro danou skupinu cenných papírů nebo hotovostní pozici na absolutní hodnotu kladné nebo záporné čisté pozice v cenných papírech v této skupině;
d)
použijí koeficient volatility pro devizové riziko (fx) pro kladnou nebo zápornou čistou pozici v každé měně s výjimkou měny, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody o započtení.
3. Instituce vypočítají E * podle následujícího vzorce:
kde:
Ei
=
hodnota expozice pro každou jednotlivou expozici (i) zahrnutou do dohody, která by se použila v případě, že by neexistovalo zajištění úvěrového rizika, pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, nebo pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu založeného na interním ratingu;
Ci
=
hodnota cenných papírů v každé skupině nebo komodit stejného druhu vypůjčených, nakoupených nebo obdržených nebo vypůjčené či obdržené hotovosti s ohledem na každou expozici (i);
=
čistá pozice (kladná či záporná) v určité skupině cenných papírů (j);
=
čistá pozice (kladná či záporná) v určité měně (k) jiné než měně, v níž probíhá vypořádání rámcové dohody, vypočtená podle odst. 2 písm. b);
=
koeficient volatility pro určitou skupinu cenných papírů (j);
=
koeficient volatility pro devizové riziko pro měnu (k).
4. Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát u repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu zahrnutých do rámcových dohod o započtení použijí instituce E* vypočítané podle odstavce 3 jako hodnotu expozice vůči protistraně vyplývající z transakcí zahrnutých do rámcové dohody o započtení pro účely článku 113 podle standardizovaného přístupu nebo kapitoly 3 podle přístupu IRB.
5. Pro účely odstavců 2 a 3 se „skupinou cenných papírů“ rozumí cenné papíry vydané stejným subjektem, se stejným datem emise, stejnou splatností, na které se vztahují stejné podmínky a platí pro ně stejné doby do realizace, jak je uvedeno v článcích 224 a 225.
Článek 221
Použití metody interních modelů pro rámcové dohody o započtení
1. Se svolením příslušných orgánů mohou instituce používat jako alternativu k metodě využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodě využívající vlastní odhady koeficientu volatility pro výpočet plně upravené hodnoty expozice (E*) vyplývající z použití uznané rámcové dohody o započtení týkající se repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, s výjimkou transakcí s deriváty, metodu interních modelů, která zohledňuje vliv korelace mezi pozicemi v cenných papírech, které jsou předmětem dané rámcové dohody o započtení, i likviditu dotčených nástrojů.
2. Instituce rovněž mohou, se svolením příslušných orgánů, použít své interní modely pro maržové obchody za předpokladu, že transakce jsou zajištěny v rámci dvoustranné rámcové dohody o započtení, která splňuje požadavky stanovené v kapitole 6 oddílu 7.
3. Instituce může použít metodu interních modelů nezávisle na své předchozím volbě mezi standardizovaným přístupem a přístupem IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic. Pokud se však instituce rozhodne používat metodu interních modelů, učiní tak u všech protistran a cenných papírů, s výjimkou nepodstatných portfolií, v jejichž případě může použít metodu využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, jak je stanoveno v článku 220.
Instituce, které obdržely svolení pro interní model řízení rizika podle hlavy IV kapitoly 5, mohou použít metodu interních modelů. Pokud instituce takové svolení neobdržela, může u příslušných orgánů požádat o svolení používat metodu interních modelů pro účely tohoto článku.
4. Příslušné orgány povolí, aby instituce používala metodu interních modelů, pouze pokud jsou přesvědčeny, že systém instituce pro řízení rizik vyplývajících z transakcí podle rámcové dohody o započtení je koncepčně správný a řádně aplikovaný, a pokud jsou splněny následující kvalitativní standardy:
a)
interní model měření rizika používaný pro výpočet možné cenové volatility u transakcí je úzce propojen s každodenním procesem řízení rizika instituce a slouží jako základ pro hlášení rizikových expozic vrcholnému vedení instituce;
b)
instituce má útvar řízení rizika, který splňuje všechny tyto požadavky:
i)
je nezávislý na obchodních útvarech a podléhá přímo vrcholnému vedení instituce;
ii)
je odpovědný za tvorbu a používání systému řízení rizika instituce;
iii)
denně vypracovává a analyzuje zprávy o výstupech modelu měření rizika a o vhodných opatřeních, která mají být přijata ve vztahu k limitům pozic;
c)
každodenní zprávy vypracované útvarem řízení rizika přezkoumávají řídící pracovníci, které mají dostatečné pravomoci, aby mohly prosadit snížení přijatých pozic a celkové rizikové expozice;
d)
instituce má v útvaru řízení rizika dostatek pracovníků se zkušenostmi v používání složitých modelů;
e)
instituce zavedla postupy, jimiž monitoruje a zajišťuje dodržování zdokumentovaného souboru interních strategií a kontrolních mechanismů týkajících se celkové funkčnosti systému měření rizik;
f)
modely používané institucí prokazatelně vykazují dostatečnou přesnost v měření rizik potvrzenou zpětným testováním výstupů s využitím alespoň jednoletých údajů;
g)
instituce pravidelně provádí přísný program zátěžového testování, jehož výsledky jsou vrcholným vedením instituce přezkoumávány a reflektovány při stanovování strategií a limitů;
h)
instituce jako součást svého běžného výkonu vnitřního auditu provádí nezávislý přezkum svého systému měření rizik. Tento přezkum se vztahuje jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizika;
i)
nejméně jednou ročně instituce provádí přezkum svého systému řízení rizika;
j)
interní model splňuje požadavky stanovené v čl. 292 odst. 8 a 9 a v článku 294.
5. Interní model měření rizika používaný institucí zachycuje dostatečný počet rizikových faktorů tak, aby byla zachycena všechna podstatná cenová rizika.
Instituce může používat empirické korelace v rámci jednotlivých kategorií rizika a mezi nimi, jestliže její systém pro měření korelací je správný a řádně používaný.
6. Instituce, které používají metodu interních modelů, vypočítají E* podle následujícího vzorce:
kde:
Ei
=
hodnota expozice pro každou jednotlivou expozici (i) v rámci dohody, která by se použila v případě, že by neexistovalo zajištění úvěrového rizika, pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, nebo pokud instituce vypočítávají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB;
Ci
=
hodnota vypůjčených, nakoupených nebo obdržených cenných papírů nebo vypůjčené či obdržené hotovosti v případě každé expozice (i).
Při výpočtu objemů rizikově vážených expozic za použití interních modelů instituce použijí výstup modelu z předchozího obchodního dne.
7. Na výpočet možné změny hodnoty uvedené v odstavci 6 se vztahují všechny tyto požadavky:
a)
je prováděn alespoň jednou denně;
b)
je založen na 99 % jednostranném intervalu spolehlivosti;
c)
je založen na době do realizace v délce 5 dnů, nebo 10 dnů v případě jiných transakcí než repo obchodů s cennými papíry nebo půjček či výpůjček cenných papírů;
d)
je založen na skutečném období sledování nejméně jednoho roku, kromě případů, kdy je kratší období sledování ospravedlněno významným nárůstem cenové volatility;
e)
soubor údajů použitých při výpočtu se aktualizuje každé tři měsíce.
Pokud instituce provádí repo obchod, půjčku nebo výpůjčku cenných papírů nebo komodit a maržové nebo podobné transakce nebo skupiny transakcí se započtením, které splňují kritéria stanovená v čl. 285 odst. 2, 3 a 4, minimální doba držby se uvede v soulad s dobou krytí rizika marží, která by se použila podle uvedených odstavců ve spojení s čl. 285 odst. 5.
8. Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát u repo obchodů anebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit anebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu zahrnutých do rámcových dohod o započtení použijí instituce E* vypočítané podle odstavce 6 jako hodnotu expozice vůči protistraně vyplývající z transakcí zahrnutých do rámcové dohody o započtení pro účely článku 113 podle standardizovaného přístupu nebo kapitoly 3 podle přístupu IRB.
9. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
co představuje nevýznamné portfolio pro účely odstavce 3;
b)
kritéria pro určení, zda je interní model správný a řádné používaný pro účely odstavců 4 a 5 a rámcových dohod o započtení.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 222
Jednoduchá metoda finančního kolaterálu
1. Instituce mohou používat jednoduchou metodu finančního kolaterálu, pouze pokud vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu. Instituce nepoužijí zároveň jednoduchou metodu finančního kolaterálu i komplexní metodu finančního kolaterálu, pokud tak nečiní pro účely čl. 148 odst. 1 a čl. 150 odst. 1. Instituce nepoužijí tuto výjimku selektivně za účelem snížení kapitálových požadavků nebo za účelem provádění regulační arbitráže.
2. Podle jednoduché metody finančního kolaterálu instituce přidělí způsobilému finančnímu kolaterálu hodnotu rovnou jeho tržní hodnotě určené v souladu s čl. 207 odst. 4 písm. d).
3. Instituce přidělí těm částem hodnot expozice, které jsou zajištěny tržní hodnotou způsobilého kolaterálu, rizikovou váhu, kterou by přidělily podle kapitoly 2, pokud má instituce poskytující úvěr vůči nástroji použitému jako kolaterál přímou expozici. Pro tento účel musí být hodnota expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I rovna 100 % hodnoty položky, a nikoli hodnotě expozice uvedené v čl. 111 odst. 1.
Riziková váha zajištěné části musí být přinejmenším 20 %, s výjimkou případů uvedených v odstavcích 4 až 6. Instituce použijí na zbývající části hodnoty expozice rizikovou váhu, kterou by přidělily nezajištěné expozici vůči dané protistraně podle kapitoly 2.
4. Instituce přidělí rizikovou váhu 0 % zajištěným částem expozice plynoucí z repo obchodu nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů, které splňují kritéria uvedená v článku 227. Pokud protistrana takové transakce není hlavním účastníkem trhu, instituce přidělí rizikovou váhu 10 %.
5. V případě derivátových nástrojů uvedených v příloze II, které jsou denně tržně přeceňovány, jsou zajištěny hotovostí nebo hotovostními nástroji a neexistuje u nich nesoulad měn, instituce přidělí hodnotám jejich expozice určené podle kapitoly 6 rizikovou váhu 0 % do výše jejich zajištění.
Hodnotám expozice uvedených transakcí, jsou-li zajištěny dluhovými cennými papíry vydanými ústředními vládami nebo centrálními bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2, přidělí instituce rizikovou váhu 10 % do výše jejich zajištění.
6. Jiným transakcím než transakcím uvedeným v odstavcích 4 a 5 mohou instituce přidělit rizikovou váhu 0 %, pokud jsou expozice i kolaterál denominovány ve stejné měně a je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
kolaterál je ve formě hotovosti nebo hotovostního nástroje;
b)
kolaterál je ve formě dluhových cenných papírů vydaných ústředními vládami nebo centrálními bankami, jimž by se podle článku 114 přidělila riziková váha 0 %, a jeho tržní hodnota byla snížena o 20 %.
7. Pro účely odstavců 5 a 6 dluhové cenné papíry vydané ústředními vládami nebo centrálními bankami zahrnují:
a)
dluhové cenné papíry vydané regionálními vládami nebo místními orgány, pokud se s expozicemi vůči těmto orgánům podle článku 115 zachází jako s expozicemi vůči ústřední vládě, do jejíž pravomoci spadají;
b)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními rozvojovými bankami, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle čl. 117 odst. 2;
c)
dluhové cenné papíry vydané mezinárodními organizacemi, kterým je přidělena riziková váha 0 % podle článku 118;
d)
dluhové cenné papíry vydané subjekty veřejného sektoru, pokud se s nimi zachází jako s expozicemi vůči ústředním vládám podle čl. 116 odst. 4.
Článek 223
Komplexní metoda finančního kolaterálu
1. Aby byla zohledněna cenová volatilita, použijí instituce při oceňování finančního kolaterálu pro účely komplexní metody finančního kolaterálu na tržní hodnotu kolaterálu koeficienty volatility, jak stanoví články 224 až 227.
V případě, že je kolaterál denominován v měně, která se liší od měny, ve které je denominována podkladová expozice, doplní instituce úpravu odrážející volatilitu měn k volatilitě kolaterálu, jak je stanoveno v článcích 224 až 227.
V případě transakcí s OTC deriváty podle dohod o započtení uznaných příslušnými orgány podle kapitoly 6 použijí instituce koeficient volatility odrážející volatilitu měn, pokud existuje nesoulad mezi měnou kolaterálu a měnou vypořádání. I v případech, kdy je v transakcích podle dohody o započtení použito více měn, použijí instituce jednotný koeficient volatility.
2. Instituce vypočítají hodnotu kolaterálu upravenou o volatilitu (CVA) takto:
kde:
C
=
hodnota kolaterálu;
HC
=
koeficient volatility pro daný kolaterál vypočtený podle článků 224 a 227;
Hfx
=
koeficient volatility pro nesoulad měn vypočtený podle článků 224 a 227.
Instituce použijí vzorec v tomto odstavci při výpočtu hodnoty kolaterálu upravené o volatilitu u všech transakcí s výjimkou transakcí podle uznaných rámcových dohod o započtení, na něž se použijí ustanovení článků 220 a 221.
3. Instituce vypočítají hodnotu expozice upravenou o volatilitu (EVA) takto:
kde:
E
=
hodnota expozice tak, jak by byla příslušně určena podle kapitoly 2, případně 3, pokud tato expozice nebyla zajištěna;
HE
=
koeficient volatility pro danou expozici vypočtený podle článků 224 a 227.
V případě transakcí s OTC deriváty instituce vypočítají EVA takto:.
.
4. Pro účely výpočtu E v odstavci 3 se použijí tato ustanovení:
a)
u institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu, je hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I 100 % hodnoty této položky, a nikoli hodnota expozice uvedená v čl. 111 odst. 1;
b)
u institucí, které vypočítávají objemy rizikově vážených expozic podle přístupu IRB, vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 s použitím konverzního faktoru 100 % namísto konverzních faktorů či procent uvedených v daných odstavcích.
5. Instituce vypočítají plně upravenou hodnotu expozice (E*), zohledňující jak volatilitu, tak i účinky kolaterálu snižující riziko takto:
kde:
EVA
=
hodnota expozice upravená o volatilitu vypočítaná podle odstavce 3;
CVAM
=
CVA dále upravená o jakýkoliv nesoulad splatností podle ustanovení oddílu 5.
6. Instituce mohou vypočítat koeficienty volatility buď pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility uvedené v článku 224 nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility uvedené v článku 225.
Instituce se může rozhodnout, zda použije metodu využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, nezávisle na svém předchozím výběru mezi standardizovaným přístupem a přístupem IRB pro výpočet objemů rizikově vážených expozic.
Pokud však instituce používá vlastní odhady koeficientu volatility, použije tuto metodu na všechny druhy nástrojů s výjimkou nepodstatných portfolií, v jejichž případě může použít metodu využívající regulatorní koeficienty volatility.
7. Pokud se kolaterál skládá z několika způsobilých položek, instituce vypočítá koeficient volatility (H) takto:
kde:
ai
=
podíl hodnoty způsobilé položky (i) na celkové hodnotě kolaterálu;
Hi
=
koeficient volatility pro způsobilou položku (i).
Článek 224
Regulatorní koeficient volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Koeficienty volatility, které instituce použijí podle metody využívající regulatorní koeficienty volatility, za předpokladu každodenního přeceňování, jsou uvedeny v tabulkách č. 1 až č. 4 tohoto odstavce.
KOEFICIENTY VOLATILITY
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality, s nímž je spojeno úvěrové hodnocení daného dluhového cenného papíru
Zbytková splatnost
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. b)
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. c) a d)
Koeficienty volatility pro sekuritizované pozice, které splňují kritéria v čl. 197 odst. 1 písm. h)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
1
≤ 1 rok
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 let
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 let
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 rok
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 let
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 let
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 rok
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
1 ≤ 5 let
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
5 let
21,213
15
10,607
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
nepoužije se
Tabulka č. 2
Stupeň úvěrové kvality, s nímž je spojeno úvěrové hodnocení krátkodobého dluhového cenného papíru spojen
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. b) s krátkodobými úvěrovými hodnoceními
Koeficienty volatility pro dluhové cenné papíry vydané subjekty popsanými v čl. 197 odst. 1 písm. c) a d) s krátkodobými úvěrovými hodnoceními
Koeficienty volatility pro sekuritizované pozice, které splňují kritéria v čl. 197 odst. 1 písm. h)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Tabulka č. 3
Jiné druhy kolaterálu nebo expozic
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
Akcie a konvertibilní dluhopisy zahrnuté do hlavního indexu
21,213
15
10,607
Ostatní akcie nebo konvertibilní dluhopisy kótované na uznané burze
35,355
25
17,678
Hotovost
0
0
0
Zlato
21,213
15
10,607
Tabulka č. 4
Koeficient volatility v případě nesouladu měn
20denní doba do realizace (%)
10denní doba do realizace (%)
5denní doba do realizace (%)
11,314
8
5,657
2. Při výpočtu koeficientů volatility podle odstavce 1 musí být splněny tyto podmínky:
a)
v případě zajištěných úvěrových transakcí je doba do realizace 20 obchodních dnů;
b)
v případě repo obchodů, pokud se netýkají převodu komodit nebo zaručených nároků na komodity, a půjček či výpůjček cenných papírů je doba do realizace 5 obchodních dnů;
c)
v případě ostatních transakcí na kapitálovém trhu je doba do realizace 10 obchodních dnů.
Pokud instituce provádí transakci nebo skupinu transakcí se započtením, která splňuje kritéria stanovená v čl. 285 odst. 2, 3 a 4, minimální období držení je uvedeno v soulad s dobou krytí rizika marží, která by se použila podle uvedených odstavců.
3. V tabulkách č. 1 až 4 odstavce 1 a v odstavcích 4 až 6 se stupněm úvěrové kvality, ke kterému je přiřazeno úvěrové hodnocení dluhového cenného papíru, rozumí stupeň úvěrové kvality, jemuž má být úvěrové hodnocení přiřazeno podle vymezení EBA podle kapitoly 2.
Pro účely stanovení stupně úvěrové kvality, k němuž je přiřazeno úvěrové hodnocení dluhového cenného papíru podle prvního pododstavce, se rovněž použije čl. 197 odst. 7.
4. V případě neuznaných cenných papírů nebo komodit vypůjčených nebo prodaných v rámci repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit je koeficient volatility stejný jako v případě akcií kótovaných na uznané burze nezahrnutých do hlavního indexu.
5. V případě uznaných podílů v subjektech kolektivního investování se koeficientem volatility rozumí vážený průměr koeficientů volatility, které by se použily na aktiva, do nichž fond investoval podle doby do realizace transakce uvedené v odstavci 2.
Pokud instituce aktiva, do nichž fond investoval, nezná, je koeficientem volatility nejvyšší koeficient volatility, jenž by byl použit na kterékoliv z aktiv, do kterých má daný fond právo investovat.
6. V případě dluhových cenných papírů bez ratingu vydaných institucemi a splňujících kritéria uznatelnosti uvedená v čl. 197 odst. 4 jsou koeficienty volatility stejné jako v případě cenných papírů vydaných institucemi nebo podniky s externím úvěrovým hodnocením přiřazeným ke stupňům úvěrové kvality 2 nebo 3.
Článek 225
Vlastní odhady koeficientů volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. Příslušné orgány svolí, aby instituce používaly vlastní odhady volatility pro výpočet koeficientů volatility, které se použijí na kolaterál a expozice, pokud tyto instituce splňují požadavky stanovené v odstavcích 2 a 3. Instituce, které získaly svolení k používání vlastních odhadů volatility, se nevrátí k používání jiných metod, kromě případů, kdy prokáží opodstatněné důvody a se svolením příslušných orgánů.
V případě dluhových cenných papírů, které mají úvěrové hodnocení od externí ratingové agentury na úrovni investičního stupně nebo lepší, mohou instituce vypočítat odhad volatility pro každou kategorii cenného papíru.
V případě dluhových cenných papírů, které mají úvěrové hodnocení od externí ratingové agentury horší než investiční stupeň, a v případě ostatního způsobilého kolaterálu, musí instituce koeficienty volatility vypočítat pro každou jednotlivou položku.
Instituce, které používají metodu využívající vlastní odhady koeficientu volatility, nesmí při odhadování volatility kolaterálu nebo nesouladu měn zohledňovat jakékoliv korelace mezi nezajištěnou expozicí, kolaterálem anebo směnnými kurzy.
Při určování příslušných kategorií instituce zohlední druh emitenta cenného papíru, externí úvěrové hodnocení cenných papírů, jejich zbytkovou splatnost a jejich pozměněnou duraci. Odhady volatility musí být pro cenné papíry zahrnuté institucí do dané kategorie reprezentativní.
2. Výpočet koeficientů volatility splňuje všechna tato kritéria:
a)
instituce založí výpočet na 99 % jednostranném intervalu spolehlivosti;
b)
instituce založí výpočet na následujících dobách do realizace:
i)
v případě zajištěných úvěrových transakcí do 20 obchodních dnů;
ii)
v případě repo obchodů, pokud se netýkají převodu komodit nebo garantovaných nároků na komodity, a půjček či výpůjček cenných papírů je doba do realizace 5 obchodních dnů;
iii)
v případě ostatních transakcí na kapitálovém trhu je tato doba 10 obchodních dnů.
c)
pokud je doba do realizace kratší či delší než doba do realizace stanovená pro daný druh transakce v písmenu b), mohou instituce upravit hodnotu koeficientu volatility pomocí vzorce druhé odmocniny času:
kde:
TM
=
příslušná doba do realizace;
HM
=
koeficient volatility odvozený z doby do realizace TM;
HN
=
koeficient volatility odvozený z doby do realizace TN.
d)
instituce zohlední nelikvidnost méně kvalitních aktiv. Upraví dobu do realizace směrem nahoru, pokud existují pochybnosti ohledně likvidnosti kolaterálu. Instituce také určí případy, kdy by mohlo na základě historických údajů dojít k podcenění možné volatility. Tyto případy se řeší pomocí zátěžového scénáře;
e)
délka historického období pozorování, které instituce používají pro výpočet koeficientů volatility, je přinejmenším jeden rok. U institucí, které používají systém vážení nebo jiné metody pro historické období sledování, je skutečné období sledování alespoň jeden rok. Příslušné orgány mohou také po instituci požadovat, aby koeficienty volatility počítala s využitím kratšího období sledování, pokud je to podle názoru příslušných orgánů odůvodněno vzhledem k výraznému nárůstu cenové volatility;
f)
instituce aktualizují své datové soubory a vypočítávají koeficienty volatility alespoň jednou za tři měsíce. Rovněž znovu posoudí svoje soubory údajů, kdykoliv se tržní ceny podstatně změní.
3. Odhadování koeficientů volatility musí splňovat všechna tato kvalitativní kritéria:
a)
instituce používá odhady volatility v každodenním procesu řízení rizik, včetně zohlednění v interních limitech na expozice;
b)
pokud je doba do realizace používaná institucí v každodenním procesu řízení rizik pro daný druh transakce delší než doba stanovená v tomto oddíle, tato instituce zvýší svoje koeficienty volatility v souladu s vzorcem druhé odmocniny času stanoveným v odst. 2 písm. c);
c)
instituce má zavedené postupy, kterými sleduje a zajišťuje dodržování zdokumentovaných strategií a kontrolních mechanismů týkajících se provozu svého systému pro odhadování koeficientů volatility a začleňování těchto odhadů do svého procesu řízení rizik;
d)
v rámci procesu vnitřního auditu instituce je pravidelně prováděn nezávislý přezkum jejího systému odhadování koeficientů volatility. Přezkum celkového systému pro odhadování koeficientů volatility a pro začleňování těchto odhadů do procesu řízení rizika instituce se uskuteční nejméně jednou za rok. Předmětem tohoto přezkumu jsou alespoň následující skutečnosti:
i)
začleňování odhadnutých koeficientů volatility do každodenního řízení rizik;
ii)
validace veškerých zásadních změn v procesu odhadování koeficientů volatility;
iii)
ověření konzistentnosti, včasnosti a spolehlivosti zdrojů údajů používaných při provozu systému pro odhadování koeficientů volatility, a to včetně nezávislosti těchto zdrojů údajů;
iv)
přesnost a vhodnost předpokladů používaných při stanovení koeficientů volatility.
Článek 226
Zvyšování koeficientů volatility pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
Koeficienty volatility uvedené v článku 224 jsou koeficienty volatility, které instituce používají v případě každodenního přeceňování. Obdobně v případě, že instituce používá vlastní odhady koeficientů volatility podle článku 225, vypočítá je v prvé řadě na základě každodenního přeceňování. Pokud dochází k přeceňování méně často než jednou denně, instituce použijí vyšší koeficienty volatility. Instituce vypočítají zvýšení koeficientů volatility stanovených pro každodenní přeceňování za použití následujícího vzorce druhé odmocniny času:
kde:
H
=
koeficient volatility, který má být použit;
HM
=
koeficient volatility v případě každodenního přeceňování;
NR
=
skutečný počet obchodních dnů mezi přeceněními;
TM
=
doba do realizace u daného druhu transakce.
Článek 227
Podmínky pro použití koeficientu volatility 0 % pro účely komplexní metody finančního kolaterálu
1. V případě repo obchodů a půjček či výpůjček cenných papírů, kde instituce využívá regulatorní koeficienty volatility podle článku 224 nebo vlastní odhady koeficientu volatility podle článku 225, a v případě, že podmínky uvedené v odst. 2 písm. a) až h) jsou splněny, mohou instituce namísto volatility vypočítané podle článků 224 až 226 použít koeficient volatility 0 %. Instituce, které používají metodu interních modelů stanovenou v článku 221, nesmějí postup stanovený v tomto článku použít.
2. Instituce mohou použít koeficient volatility 0 %, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
jak expozice, tak kolaterál jsou ve formě hotovosti nebo dluhových cenných papírů vydaných ústředními vládami nebo centrálními bankami ve smyslu čl. 197 odst. 1 písm. b) a jsou způsobilé pro rizikovou váhu 0 % podle kapitoly 2;
b)
jak expozice, tak kolaterál jsou denominovány ve stejné měně;
c)
splatnost dané transakce není delší než jeden den, nebo se expozice i kolaterál denně přeceňují na tržní ceny či podléhají každodennímu dozajištění;
d)
doba mezi posledním tržním přeceněním předtím, než protistrana neprovede dozajištění a kolaterál je realizován, nečiní víc než čtyři obchodní dny;
e)
transakce je vypořádána v rámci vypořádacího systému, který se pro tento druh transakce osvědčil;
f)
dohoda je založena na dokumentech, které jsou v případě daných cenných papírů standardní tržní dokumentací pro repo obchody nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů;
g)
transakce se řídí dokumentací stanovující, že pokud protistrana nesplní povinnost dodat hotovost či cenné papíry nebo doplnit marži, či u ní jinak dojde k selhání, je transakce okamžitě splatná;
h)
příslušné orgány považují protistranu za hlavního účastníka trhu.
3. Pojem hlavní účastníci trhu uvedený v odst. 2 písm. h) zahrnuje tyto subjekty:
a)
subjekty uvedené v čl. 197 odst. 1 písm. b), přičemž expozicím vůči nim je přidělena riziková váha 0 % podle kapitoly 2;
b)
vůči institucím;
c)
jiné finanční podniky ve smyslu čl. 13 bodu 25 písm. b) a d) směrnice 2009/138/ES, přičemž expozicím vůči nim je přidělena riziková váha 20 % podle standardizovaného přístupu, nebo institucí, které počítají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle přístupu IRB a nemají úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou a jsou interně ohodnoceny danou institucí;
d)
regulované subjekty kolektivního investování, které musí splňovat kapitálové požadavky nebo omezení ohledně páky;
e)
regulované penzijní fondy;
f)
uznané clearingové organizace.
Článek 228
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát podle komplexní metody finančního kolaterálu
1. Podle standardizovaného přístupu instituce použijí E* vypočítané podle čl. 223 odst. 5 jako hodnotu expozice pro účely článku 113. V případě podrozvahových položek uvedených v příloze I instituce použijí E* jako hodnotu, na níž se použije procentuální podíl uvedený v čl. 111 odst. 1, čímž se získá hodnota expozice.
2. Podle přístupu IRB instituce použijí efektivní LGD (LGD*) jako LGD pro účely kapitoly 3. Instituce vypočítají LGD* takto:
kde:
LGD
=
LGD, která by se použila na expozici podle kapitoly 3, pokud by tato expozice nebyla zajištěná;
E
=
hodnota expozice podle čl. 223 odst. 3;
E*
=
plně upravená hodnota expozice podle čl. 223 odst. 5.
Člověk 229
Zásady oceňování jiného způsobilého kolaterálu pro účely přístupu IRB
1. U nemovitého kolaterálu, musí být kolaterál oceněn nezávislým odhadcem tržní nebo nižší hodnotou. Instituce vyžadují, aby nezávislý odhadce odůvodnil tržní hodnotu transparentním a jasným způsobem.
V těch členských státech, jejichž právní předpisy stanoví přísná kritéria pro určení zástavní hodnoty nemovitosti, může být místo toho nemovitost oceněna nezávislým znalcem zástavní nebo nižší hodnotou. Instituce vyžadují, aby nezávislý odhadce nebral při určení zástavní hodnoty nemovitosti v úvahu spekulativní prvky a tuto hodnotu doložil transparentním a jasným způsobem.
Hodnota kolaterálu se rovná tržní hodnotě nebo zástavní hodnotě nemovitosti snížené příslušným způsobem tak, aby odrážela výsledky sledování požadovaného v čl. 208 odst. 3 a aby byly zohledněny veškeré dřívější právní nároky na danou nemovitost.
2. U pohledávek se jejich hodnota rovná výši pohledávky.
3. Instituce ocení hmotný kolaterál jiný než nemovitý majetek jeho tržní hodnotou. Pro účely tohoto článku se za tržní hodnotu považuje odhadovaná částka, za kterou by byl majetek směněn k datu ocenění mezi dobrovolným kupujícím a dobrovolným prodávajícím při transakci mezi samostatnými a nezávislými partnery.
Článek 230
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát pro jiný způsobilý kolaterál pro účely přístupu IRB
1. Instituce použijí LGD* vypočtenou podle tohoto odstavce a odstavce 2 jako LGD pro účely kapitoly 3.
Pokud je poměr mezi hodnotou kolaterálu (C) a hodnotou expozice (E) nižší než požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C*) uvedená v tabulce č. 5, pak se LGD* rovná hodnotě LGD stanovené v kapitole 3 pro nezajištěnou expozici vůči protistraně. Pro tento účel instituce vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 za použití konverzního faktoru nebo procentuální části ve výši 100 % namísto konverzních faktorů či procentuálních částí stanovených v uvedených odstavcích.
Pokud je poměr mezi hodnotou kolaterálu a hodnotou expozice vyšší než horní mezní úroveň C** uvedená v tabulce č. 5, pak se LGD* rovná hodnotě stanovené v tabulce č. 5.
Pokud u expozice jako celku není dosaženo požadované úrovně zajištění C**, instituce musí expozici považovat za dvě expozice - jedna odpovídá části, u níž bylo požadované úrovně zajištění C** dosaženo, a jedna odpovídá části zbývající.
2. Příslušné hodnoty LGD* a požadované úrovně zajištění pro zajištěné části expozic jsou uvedeny v tabulce č. 5 tohoto odstavce.
Tabulka č. 5
Minimální hodnoty LGD pro zajištěné části expozic
LGD* pro přednostní expozice
LGD* pro podřízené expozice
Požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C*)
Požadovaná minimální úroveň zajištění expozice (C**)
Pohledávky
35 %
65 %
0 %
125 %
Obytné nemovitosti/obchodní nemovitosti
35 %
65 %
30 %
140 %
Ostatní kolaterál
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Jako alternativu k postupu stanovenému v odstavcích 1 a 2 a s výhradou čl. 124 odst. 2 mohou instituce té části expozice, která je v rámci limitů stanovených v čl. 125 odst. 2 písm. d) a čl. 126 odst. 2 písm. d) plně zajištěná obytnou nemovitostí nebo obchodní nemovitostí, která se nachází na území členského státu, přidělit rizikovou váhu 50 %, pokud jsou splněny všechny podmínky stanovené v čl. 199 odst. 4.
Článek 231
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě smíšených seskupení kolaterálu
1. Instituce vypočítá hodnotu LGD*, kterou použije jako LGD pro účely kapitoly 3, podle odstavců 2 a 3, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
instituce pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát používá přístup IRB;
b)
expozice je zajištěna jak finančním kolaterálem, tak i jiným způsobilým kolaterálem.
2. Instituce musí rozdělit hodnotu expozice upravenou o volatilitu, získanou použitím koeficientu volatility na hodnotu expozice podle čl. 223 odst. 5, do částí tak, aby získaly část krytou uznatelným finančním kolaterálem, část krytou pohledávkami, část krytou kolaterálem ve formě obchodních nemovitostí nebo obytných nemovitostí, část krytou jiným způsobilým kolaterálem a případnou nezajištěnou část.
3. Instituce vypočítají LGD* zvlášť pro každou část expozice získanou podle odstavce 2 v souladu s příslušnými ustanoveními této kapitoly.
Článek 232
Ostatní majetkové zajištění úvěrového rizika
1. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 212 odst. 1, lze s vklady u třetích stran, které jsou institucemi, zacházet jako se zárukou třetí strany, která je institucí.
2. V případě, že jsou splněny podmínky stanovené v čl. 212 odst. 2, instituce zacházejí s částí expozice zajištěnou současnou hodnotou odbytného ze životní pojištění zastaveného ve prospěch instituce poskytující úvěr následujícím způsobem:
a)
pokud se na expozici vztahuje standardizovaný přístup, je rizikově vážena rizikovými vahami stanovenými v odstavci 3;
b)
pokud se na expozici vztahuje přístup IRB, ale nepoužijí se na ni vlastní odhady LGD dané instituce, přiřadí se jí LGD ve výši 40 %.
V případě nesouladu měn, instituce sníží současnou hodnotu odbytného podle čl. 233 odst. 3, přičemž hodnotou úvěrového zajištění je současná hodnota odbytného z daného životního pojištění.
3. Pro účely odst. 2 písm. a) instituce přiřadí následující rizikové váhy na základě rizikové váhy přidělené přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění následovně:
a)
rizikovou váhu ve výši 20 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 20 %;
b)
rizikovou váhu ve výši 35 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 50 %;
c)
rizikovou váhu ve výši 70 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 100 %;
d)
rizikovou váhu ve výši 150 % v případě, že přednostní nezajištěné expozici vůči podniku poskytujícímu životní pojištění je přidělena riziková váha ve výši 150 %.
4. Instituce mohou nakládat s nástroji, které budou na požádání zpětně odkoupeny a které jsou způsobilé podle čl. 200 písm. c), jako se zárukou emitující instituce. Hodnota uznatelného zajištění úvěrového rizika je tato:
a)
pokud bude nástroj odkoupen za nominální hodnotu, pak se hodnota zajištění rovná této nominální hodnotě;
b)
pokud bude nástroj odkoupen za tržní cenu, pak se hodnota zajištění rovná hodnotě nástroje oceněného stejným způsobem jako dluhové cenné papíry splňující podmínky stanovené v čl. 197 odst. 4.
Pododdíl 2
Osobní zajištění úvěrového rizika
Článek 233
Oceňování
1. Pro účely výpočtu účinků osobního zajištění úvěrového rizika v souladu s ustanoveními tohoto pododdílu se hodnota osobního zajištění úvěrového rizika (G) rovná částce, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit v případě, že dlužník bude v selhání nebo nezaplatí či dojde k jiným blíže specifikovaným úvěrovým událostem.
2. V případě úvěrových derivátů, které jako úvěrovou událost nezahrnují restrukturalizaci podkladového závazku spojenou s prominutím nebo odložením splátek jistiny, úroků nebo poplatků, které vede k úvěrové ztrátě, platí následující:
a)
pokud částka, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit, není vyšší než hodnota expozice, instituce sníží hodnotu zajištění úvěrového rizika vypočítanou podle odstavce 1 o 40 %;
b)
pokud částka, kterou se poskytovatel zajištění zavázal zaplatit, je vyšší než hodnota expozice, nebude hodnota zajištění úvěrového rizika vyšší než 60 % hodnoty expozice.
3. Pokud je osobní zajištění úvěrového rizika denominováno v jiné měně, než ve které je denominována expozice, instituce sníží hodnotu zajištění úvěrového rizika prostřednictvím koeficientu volatility takto:
kde:
G*
=
hodnota zajištění úvěrového rizika upravená o měnové riziko;
G
=
nominální hodnota zajištění úvěrového rizika;
Hfx
=
koeficient volatility pro případný nesoulad měn mezi zajištěním úvěrového rizika a podkladovým závazkem stanovený podle odstavce 4.
Pokud neexistuje nesoulad měn, pak Hfx je roven nule.
4. Instituce založí výpočet koeficientů volatility pro jakýkoliv nesoulad měn na době 10 denního držení, za předpokladu každodenního přeceňování, a mohou je vypočítat pomocí metody využívající regulatorní koeficienty volatility nebo metody využívající vlastní odhady koeficientu volatility, jak je uvedeno v článcích 224 a 225. Instituce zvýší koeficienty volatility podle článku 226.
Článek 234
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v případě částečného zajištění a rozdělení do tranší
Pokud instituce převede část rizika plynoucího z některé expozice v jedné nebo více tranších, použijí se pravidla stanovená v kapitole 5. Instituce mohou stanovit hranice důležitosti plateb, pod jejichž úrovní nebude v případě ztráty provedena platba, které odpovídají nepřevedeným pozicím první ztráty a způsobují převod rizika v tranších.
Článek 235
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci standardizovaného přístupu
1. Pro účely čl. 113 odst. 3 instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic podle tohoto vzorce:
kde:
E
=
hodnota expozice podle článku 111; pro tento účel se hodnotou expozice podrozvahové položky uvedené v příloze I rozumí 100 % její hodnoty, a nikoli hodnota expozice uvedená v čl. 111 odst. 1;
GA
=
hodnota zajištění úvěrového rizika vypočítaná podle čl. 233 odst. 3 (G*) a dále upravená o nesoulad splatností, jak je uvedeno v oddíle 5;
r
=
riziková váha expozic vůči dlužníkovi, jak je stanoveno v kapitole 2;
g
=
riziková váha expozic vůči poskytovateli zajištění, jak je stanoveno v kapitole 2.
2. Pokud je hodnota zajištění (GA) nižší než expozice (E), mohou instituce uplatnit vzorec uvedený v odstavci 1, pouze pokud zajištěná i nezajištěná část expozice mají stejné pořadí pro uspokojení pohledávek.
3. Instituce mohou uplatnit postup stanovený v čl. 114 odst. 4 a 7 na expozice nebo části expozic zaručené ústřední vládou nebo centrální bankou, pokud je záruka denominována v domácí měně dlužníka a expozice je financována ve stejné měně.
Článek 236
Výpočet objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát v rámci přístupu založeného na interním ratingu
1. U zajištěné části hodnoty expozice (E), stanovené na základě upravené hodnoty zajištění úvěrového rizika GA, může být hodnota PD pro účely kapitoly 3 oddílu 4 rovna hodnotě PD poskytovatele zajištění, nebo, pokud se úplná substituce nezdá být opodstatněná, hodnotě vyšší než PD dlužníka a nižší než PD ručitele. V případě podřízených expozic a nepodřízeného zajištění třetí stranou může být hodnota LGD, kterou instituce použijí pro účely kapitoly 3 oddílu 4, rovna hodnotě LGD pro přednostní expozice.
2. U nezajištěné části hodnoty expozice (E) se jako PD použije PD dlužníka a jako LGD se použije LGD podkladové expozice.
3. Pro účely tohoto článku je GA hodnota G* vypočítaná podle čl. 233 odst. 3 a dále upravená o nesoulad splatností, jak je uvedeno v oddílu 5. E je hodnota expozice určená podle kapitoly 3 oddílu 5. Pro tento účel instituce vypočítají hodnotu expozice položek uvedených v čl. 166 odst. 8 až 10 za použití konverzního faktoru nebo procentuální části ve výši 100 % namísto konverzních faktorů či procentuálních částí uvedených v daných odstavcích.
Oddíl 5
Nesoulad splatností
Článek 237
Nesoulad splatností
1. K nesouladu splatností pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic dochází, pokud je zbytková splatnost zajištění úvěrového rizika kratší než zbytková splatnost zajištěné expozice. Pokud má zajištění zbytkovou splatnost kratší než tři měsíce a doba splatnosti zajištění je kratší než splatnost podkladové expozice, není zajištění způsobilé jako zajištění úvěrového rizika.
2. Dojde-li k nesouladu splatností, nepovažuje se zajištění úvěrového rizika za způsobilé, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
původní doba splatnosti zajištění je kratší než 1 rok;
b)
jedná se o krátkodobou expozici, o které příslušné orgány rozhodly, že podléhá jednodennímu limitu namísto jednoletého limitu splatnosti (M) podle čl. 162 odst. 3.
Článek 238
Splatnost zajištění úvěrového rizika
1. Efektivní splatnost podkladového nástroje je nejdelší možná doba zbývající do okamžiku, kdy má dlužník splnit své závazky, maximálně však pět let. S výhradou odstavce 2 se doba splatnosti zajištění úvěrového rizika rovná době zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy může zajištění skončit či být ukončeno.
2. Pokud existuje možnost ukončení zajištění a její využití záleží na rozhodnutí poskytovatele zajištění, instituce považují za splatnost zajištění dobu zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy lze tuto možnost využít. Pokud existuje možnost ukončení zajištění, jejíž využití záleží na rozhodnutí příjemce zajištění, a podmínky dohody o zajištění obsahují pozitivní pobídku pro instituci, aby ukončila transakci před smluvní splatností, instituce považuje za splatnost zajištění dobu zbývající do nejbližšího okamžiku, kdy lze tuto možnost využít; jinak může instituce vycházet ze skutečnosti, že tato možnost neovlivňuje splatnost zajištění.
3. Pokud není úvěrový derivát zajištěn proti vypovězení před uplynutím doby odkladu požadované pro případ selhání u daného podkladového závazku vzniklého v důsledku neschopnosti splatit závazek, instituce zkrátí dobu splatnosti zajištění o tuto dobu odkladu.
Článek 239
Oceňování zajištění
1. Dojde-li u transakcí s majetkovým zajištěním úvěrového rizika podle jednoduché metody finančního kolaterálu k nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění, není kolaterál způsobilý jako uznatelné majetkové zajištění úvěrového rizika.
2. U transakcí s majetkovým zajištěním úvěrového rizika podle komplexní metody finančního kolaterálu instituce musí zohledňovat splatnost zajištění úvěrového rizika a expozice v upravené hodnotě kolaterálu podle následujícího vzorce:
kde:
CVA
=
hodnota kolaterálu upravená o volatilitu podle čl. 223 odst. 2, nebo objem expozice, podle toho, co je nižší;
t
=
počet let zbývajících do data splatnosti zajištění úvěrového rizika stanovený podle článku 238, nebo hodnota T, podle toho, která hodnota je nižší;
T
=
počet let zbývajících do data splatnosti expozice stanovený podle článku 238, nebo pět let, podle toho, která hodnota je nižší;
t*
=
0,25.
Instituce použijí hodnotu CVAM jako hodnotu CVA dále upravenou o nesoulad splatností ve vzorci pro výpočet plně upravené hodnoty expozice (E*) stanovené v čl. 223 odst. 5.
3. U transakcí s osobním zajištěním úvěrového rizika instituce zohlední splatnost zajištění úvěrového rizika a expozice v upravené hodnotě zajištění úvěrového rizika podle následujícího vzorce:
kde:
GA
=
hodnota G* upravená o nesoulad splatností;
G*
=
hodnota zajištění upravená o nesoulad měn;
t
=
počet let zbývajících do data splatnosti zajištění úvěrového rizika stanovený podle článku 238, nebo hodnota T, podle toho, která hodnota je nižší;
T
=
počet let zbývajících do data splatnosti expozice stanovený podle článku 238, nebo pět let, podle toho, která hodnota je nižší;
t*
=
0,25.
Instituce použijí hodnotu GA jako hodnotu zajištění pro účely článků 233 až 236.
Oddíl 6
Techniky snižování úvěrového rizika s využitím koše nástrojů
Článek 240
Úvěrové deriváty prvního selhání
Pokud instituce získá zajištění úvěrového rizika pro určitý počet expozic za podmínky, že první selhání u expozic povede k plnění ze zajištění a že tato úvěrová událost bude mít za následek ukončení smlouvy, může instituce pozměnit výpočet objemu rizikově vážené expozice, a případně výše očekávaných ztrát, u té expozice, která by při absenci zajištění úvěrového rizika vedla k nejnižšímu objemu rizikově vážené expozice podle této kapitoly:.
a)
v případě institucí používajících standardizovaný přístup je objemem rizikově vážené expozice objem vypočítaný podle standardizovaného přístupu;
b)
v případě institucí používajících přístup IRB je objemem rizikově vážené expozice součet objemu rizikově vážené expozice vypočítaného podle přístupu IRB a 12,5 násobku výše očekávané ztráty.
Postup stanovený v tomto článku se použije pouze v případech, kdy je hodnota expozice stejná nebo nižší než hodnota zajištění úvěrového rizika.
Článek 241
Úvěrové deriváty n-tého selhání
Pokud důvodem plnění ze zajištění úvěrového rizika je n-té selhání kterékoliv z expozic, může instituce kupující dané zajištění toto zajištění uznat pro výpočet objemů rizikově vážených expozic a případné výše očekávaných ztrát, pouze pokud bylo zajištění poskytnuto také pro selhání 1 až (n1) nebo pokud již nastalo (n-1) selhání. V takových případech může instituce pozměnit výpočet objemu rizikově vážených expozic, a případně výše očekávaných ztrát u expozice, která by mohla při absenci zajištění úvěrového rizika mít za následek n-tý nejnižší objem rizikově vážené expozice podle této kapitoly. Instituce vypočítají n-tý nejnižší objem podle čl. 240 písm. a) a b).
Postup stanovený v tomto článku se použije pouze v případech, kdy je hodnota expozice stejná nebo nižší než hodnota zajištění úvěrového rizika.
Všechny expozice v koši splňují požadavky stanovené v čl. 204 odst. 2 a čl. 216 odst. 1 písm. d).
KAPITOLA 5
Sekuritizace
Oddíl 1
Definice
Článek 242
Definice
Pro účely této kapitoly se rozumí:
1)
„nadměrným rozpětím“ (excess spread) poplatky za správu a obhospodařování a ostatní poplatky a příjmy související se sekuritizovanými expozicemi očištěné o náklady a výdaje;
2)
„opcí na zpětný odkup“ (clean-up call option) smluvní opce, která dává původci právo odkoupit zpět či splatit sekuritizované pozice předtím, než budou splaceny veškeré podkladové expozice, pokud zůstatek nesplacených expozic klesl pod předem stanovenou hodnotu;
3)
„likviditním příslibem“ sekuritizovaná pozice vyplývající ze smluvních ujednání o poskytnutí peněžních prostředků na překlenutí nesouladů v peněžních tocích vůči investorům;
4)
„KIRB“ součet 8 % objemů rizikově vážených expozic vypočítaných v souladu s kapitolou 3 tak, jako kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, a výše očekávaných ztrát spojených s těmito expozicemi a vypočítaných v souladu s uvedenou kapitolou;
5)
„metodou založenou na ratingu“ metoda výpočtu objemu rizikově vážených expozic u sekuritizovaných pozic v souladu s článkem 261;
6)
„metodou regulatorního vzorce“ metoda výpočtu objemu rizikově vážených expozic u sekuritizovaných pozic v souladu s článkem 262;
7)
„pozicí bez ratingu“ sekuritizovaná pozice, která nemá uznatelný rating vypracovaný externí ratingovou agenturou uvedený v oddílu 4;
8)
„pozicí s ratingem“ rozumí sekuritizovaná pozice, která má uznatelný rating vypracovaný externí ratingovou agenturou uvedený v oddílu 4;
9)
„programem obchodních cenných papírů zajištěných aktivy“ (dále jen „program ABCP“) sekuritizační program, ve kterém vydané cenné papíry mají převážně formu krátkodobých cenných papírů (commercial papers) s původní splatností maximálně jeden rok;
10)
„tradiční sekuritizací“ sekuritizace, ve které dochází k ekonomickému převodu sekuritizovaných expozic. Tento převod je doprovázen buď převodem vlastnictví k převáděným sekuritizovaným expozicím z instituce, která je původcem, na sekuritizační jednotku pro speciální účel nebo subparticipací sekuritizační jednotky pro speciální účel k pohledávce. Vydané cenné papíry nepředstavují platební závazky instituce, která je původcem;
11)
„syntetickou sekuritizací“ sekuritizace, při níž k přenesení rizika dochází použitím úvěrových derivátů nebo záruk, a expozice, které jsou předmětem sekuritizace, zůstávají expozicemi instituce, která je původcem;
12)
„revolvingovou expozicí“ jakákoli expozice, kdy může zůstatek zákazníka kolísat na základě jeho rozhodnutí půjčit si nebo splatit dluh, a to až do dohodnutého limitu;
13)
„revolvingovou sekuritizací“ sekuritizace, u níž se obměňuje samotná struktura sekuritizace tím, že jsou expozice do seskupení expozic přidávány nebo jsou z něj odebírány bez ohledu na to, zda u expozic dochází k revolvingu, či nikoli;
14)
„doložkou o předčasném umoření“ smluvní ustanovení v sekuritizacích revolvingových expozic nebo v revolvingové sekuritizaci, která vyžadují, aby při definovaných událostech byly pozice investorů splaceny dříve, než bylo u vydaných cenných papírů původně uvedeno;
15)
„tranší první ztráty“ nejvíce podřízená tranše v sekuritizaci, která je první tranší, jež nese ztráty na sekuritizovaných expozicích, a tím poskytuje ochranu tranším druhé ztráty a případně tranším s vyšším pořadím.
Oddíl 2
Uznání převodu významného rizika
Článek 243
Tradiční sekuritizace
1. Instituce, která je původcem tradiční sekuritizace, může sekuritizované expozice vyjmout z výpočtu objemů rizikově vážených expozic a výše očekávaných ztrát, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
a)
má se za to, že významné úvěrové riziko spojené se sekuritizovanými expozicemi bylo převedeno na třetí strany;
b)
instituce, která je původcem sekuritizace, uplatní rizikovou váhu 1 250 % na všechny sekuritizované pozice, které v dané sekuritizaci drží, nebo tyto sekuritizované pozice odečte z kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k).
2. Má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno v těchto případech:
a)
objemy rizikově vážených expozic mezaninových sekuritizovaných pozic držených institucí, která je původcem, v dané sekuritizaci nepřekračují 50 % objemů rizikově vážených expozic všech mezaninových sekuritizovaných pozic existujících v dané sekuritizaci;
b)
v dané sekuritizaci neexistují žádné mezaninové sekuritizované pozice a původce může prokázat, že hodnota expozic sekuritizovaných pozic, na kterou by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %, výraznou měrou překračuje odůvodněný odhad očekávané ztráty ze sekuritizovaných expozic, a instituce, která je původcem, nedrží více než 20 % hodnot expozic sekuritizovaných pozic, na které by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %.
Pokud případné snížení objemů rizikově vážených expozic, jehož by instituce, která je původcem, danou sekuritizací dosáhla, není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, příslušné orgány mohou v jednotlivých případech rozhodnout, že významné úvěrové riziko se nepovažuje za převedené.
3. Pro účely odstavce 2 se mezaninovými sekuritizovanými pozicemi rozumějí sekuritizované pozice, pro které se použije riziková váha nižší než 1 250 % a které jsou podřízenější než pozice nejvyšší úrovně v dané sekuritizaci a podřízenější než kterákoli sekuritizovaná pozice v dané sekuritizaci, které je podle oddílu 4 přiřazen jeden z následujících stupňů úvěrové kvality:
a)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 3, stupeň úvěrové kvality 1;
b)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 4, stupeň úvěrové kvality 1 nebo 2.
4. Jako alternativu k odstavcům 2 a 3 příslušné orgány udělí institucím, které jsou původci, svolení, aby považovaly významné úvěrové riziko za převedené, pokud je instituce, která je původcem, schopna u každé sekuritizace doložit, že snížení kapitálových požadavků, kterého původce dosahuje prostřednictvím sekuritizace, je odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany.
Svolení se udělí pouze v případě, kdy instituce splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce má pro posouzení převodu rizika přístupy a metodiky přiměřeně citlivé na rizika;
b)
instituce rovněž v každém případě zohlednila převod úvěrového rizika na třetí strany pro účely interního řízení rizik a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
5. Kromě požadavků stanovených v odstavcích 1 až 4 musí být splněny všechny následující podmínky:
a)
dokumentace týkající se sekuritizace odráží ekonomickou podstatu transakce;
b)
sekuritizované expozice jsou mimo dosah instituce, která je původcem, a jejích věřitelů, a to i v případě insolvence a nucené správy. Tato skutečnost musí být doložena posudkem kvalifikovaného právního poradce;
c)
vydané cenné papíry nepředstavují platební závazky instituce, která je původcem;
d)
instituce, která je původcem, nevykonává faktickou či nepřímou kontrolu nad převedenými expozicemi. Za faktickou kontrolu původce nad převedenými expozicemi je považováno například právo původce odkoupit zpět od nabyvatele dříve převedené expozice za účelem realizace výnosů či jeho povinnost znovu převzít již převedené riziko. Pokud si instituce, která je původcem, podrží práva nebo povinnosti související se správou převedených expozic, není to samo o sobě považováno za nepřímou kontrolu těchto expozic;
e)
dokumentace týkající se sekuritizace splňuje všechny tyto podmínky:
i)
neobsahuje doložky, které mimo případů doložek o předčasném umoření, požadují, aby pozice v sekuritizaci byly institucí, která je původcem, zlepšovány, například nahrazováním podkladových úvěrových expozic či zvyšováním výnosu vypláceného investorům v případě zhoršení úvěrové kvality sekuritizovaných expozic;
ii)
neobsahuje doložky, které stanovují zvýšení výnosu vypláceného držitelům pozic v sekuritizaci v případě zhoršení úvěrové kvality podkladového seskupení;
iii)
jednoznačně z ní plyne, že jakýkoli případný nákup nebo zpětný odkup sekuritizovaných pozic původcem nebo sponzorem, nad rámec jeho smluvních závazků, je výjimečný a může být uskutečněn pouze za tržních podmínek;
f)
pokud existuje opce na zpětný odkup, musí tato opce splňovat také tyto podmínky:
i)
je uplatnitelná podle uvážení instituce, která je původcem;
ii)
je uplatnitelná pouze v případě, kdy neumořená část sekuritizovaných expozic činí nejvýše 10 % původní hodnoty;
iii)
není strukturovaná tak, aby se zabránilo alokaci ztrát na pozice úvěrového posílení nebo jiné pozice, které drží investoři, a ani jiným způsobem nesmí poskytovat úvěrové posílení.
6. Příslušné orgány průběžně informují EBA o specifických případech uvedených v odstavci 2, kdy případné snížení objemů rizikově vážených expozic není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, a o tom, jak instituce využívají odstavec 4. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny. EBA posoudí provádění těchto pokynů členskými státy a do 31. prosince 2017 poskytne Komisi doporučení, zda je potřeba závazná technická norma.
Článek 244
Syntetické sekuritizace
1. Instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, může vypočítat objemy rizikově vážených expozic, případně výši očekávaných ztrát pro sekuritizované expozice v souladu s článkem 249, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
a)
má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno na třetí strany prostřednictvím majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika;
b)
instituce, která je původcem sekuritizace, uplatní rizikovou váhu 1 250 % na všechny sekuritizované pozice, které v dané sekuritizaci drží, nebo tyto sekuritizované pozice odečte z kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k).
2. Má se za to, že významné úvěrové riziko bylo převedeno, pokud je splněna jedna z následujících podmínek:
a)
objemy rizikově vážených expozic mezaninových sekuritizovaných pozic držených institucí, která je původcem, v dané sekuritizaci nepřekračují 50 % objemů rizikově vážených expozic všech mezaninových sekuritizovaných pozic existujících v dané sekuritizaci;
b)
v dané sekuritizaci neexistují žádné mezaninové sekuritizované pozice a původce může prokázat, že hodnota expozic sekuritizovaných pozic, na kterou by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %, výraznou měrou překračuje odůvodněný odhad očekávané ztráty ze sekuritizovaných expozic, a instituce, která je původcem, nedrží více než 20 % hodnot expozic sekuritizovaných pozic, na které by se použil odpočet od kmenového kapitálu tier 1 nebo riziková váha 1 250 %.
c)
pokud případné snížení objemů rizikově vážených expozic, jehož by instituce, která je původcem, danou sekuritizací dosáhla, není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, příslušný orgán může v jednotlivých případech rozhodnout, že významné úvěrové riziko se nepovažuje za převedené.
3. Pro účely odstavce 2 se mezaninovými sekuritizovanými pozicemi rozumějí sekuritizované pozice, pro které se použije riziková váha nižší než 1 250 % a které jsou podřízenější než pozice nejvyšší úrovně v dané sekuritizaci a podřízenější než kterákoli sekuritizovaná pozice v dané sekuritizaci, které je podle oddílu 4 přiřazen jeden z následujících stupňů úvěrové kvality:
a)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 3, stupeň úvěrové kvality 1;
b)
v případě sekuritizované pozice, na kterou se použije oddíl 3 pododdíl 4, stupeň úvěrové kvality 1 nebo 2.
4. Jako alternativu k odstavcům 2 a 3 příslušné orgány udělí institucím, které jsou původci, svolení, aby považovaly významné úvěrové riziko za převedené, pokud je instituce, která je původcem, schopna u každé sekuritizace doložit, že snížení kapitálových požadavků, kterého původce dosahuje prostřednictvím sekuritizace, je odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany.
Svolení se udělí pouze v případě, kdy instituce splňuje všechny tyto podmínky:
a)
instituce má pro posouzení převodu rizika přístupy a metodiky přiměřeně citlivé na rizika;
b)
instituce rovněž v každém případě zohlednila převod úvěrového rizika na třetí strany pro účely interního řízení rizik a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
5. Kromě požadavků stanovených v odstavcích 1 až 4 musí převod splňovat tyto podmínky:
a)
dokumentace týkající se sekuritizace odráží ekonomickou podstatu transakce;
b)
zajištění úvěrového rizika, pomocí něhož je úvěrové riziko převedeno, je v souladu s čl. 247 odst. 2;
c)
nástroje použité k převodu úvěrového rizika neobsahují podmínky, které
i)
stanovují významné hranice důležitosti (materiality thresholds), pod jejichž hodnotou nebude zajištění úvěrového rizika poskytnuto, přestože došlo k úvěrové události;
ii)
umožňují ukončení zajištění v případě zhoršení úvěrové kvality podkladových expozic;
iii)
mimo případů doložek o předčasném umoření požadují, aby pozice v sekuritizaci byly institucí, která je původcem, zlepšovány;
iv)
zvyšují cenu placenou institucí za zajištění úvěrového rizika nebo výnos vyplácený držitelům pozic v sekuritizaci v případě zhoršení úvěrové kvality podkladového seskupení;
d)
byl zajištěn posudek od kvalifikovaného právního poradce potvrzující vymahatelnost zajištění úvěrového rizika ve všech relevantních právních řádech;
e)
z dokumentace týkající se sekuritizace jednoznačně plyne, že jakýkoli případný nákup nebo zpětný odkup sekuritizovaných pozic původcem nebo sponzorem, nad rámec jeho smluvních závazků, může být uskutečněn pouze za tržních podmínek;
f)
pokud existuje opce na zpětný odkup, tato opce splňuje také všechny tyto podmínky:
i)
je uplatnitelná podle uvážení instituce, která je původcem;
ii)
je uplatnitelná pouze v případě, kdy neumořená část sekuritizovaných expozic činí nejvýše 10 % původní hodnoty;
iii)
není strukturovaná tak, aby se zabránilo alokaci ztrát na pozice úvěrového posílení nebo jiné pozice, které drží investoři, a ani jiným způsobem nesmí poskytovat úvěrové posílení.
6. Příslušné orgány průběžně informují EBA o specifických případech uvedených v odstavci 2, kdy případné snížení objemů rizikově vážených expozic není odůvodněno souměřitelným převodem úvěrového rizika na třetí strany, a o tom, jak instituce využívají odstavec 4. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny. EBA posoudí provádění těchto pokynů členskými státy a do 31. prosince 2017 poskytne Komisi doporučení, zda je potřeba závazná technická norma.
Oddíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
Pododdíl 1
Zásady
Článek 245
Výpočet objemů rizikově vážených expozic
1. Pokud instituce, která je původcem, převedla významné úvěrové riziko spojené se sekuritizovanými expozicemi v souladu s oddílem 2, může tato instituce:
a)
v případě tradiční sekuritizace vyjmout expozice, které sekuritizovala, z výpočtu objemů rizikově vážených expozic, případně výše očekávaných ztrát;
b)
v případě syntetické sekuritizace vypočítat objemy rizikově vážených expozic, případně výše očekávaných ztrát, pro tyto sekuritizované expozice podle článků 249 a 250.
2. Jestliže instituce, která je původcem, rozhodla, že použije odstavec 1, vypočítá objemy rizikově vážených expozic stanovené v této kapitole pro pozice, které případně drží v sekuritizaci.
Jestliže instituce, která je původcem, nepřevedla významné úvěrové riziko nebo rozhodla, že nepoužije odstavec 1, nemusí provádět výpočet objemů rizikově vážených expozic pro žádnou pozici, kterou případně drží v dané sekuritizaci, ale pokračuje ve svém výpočtu objemů rizikově vážených expozic, včetně sekuritizovaných expozic, jako by nebyly sekuritizovány.
3. Jestliže se expozice vztahuje na různé tranše v sekuritizaci, považuje se expozice spojená s každou tranší za samostatnou sekuritizovanou pozici. Má se za to, že poskytovatelé úvěrového zajištění pro sekuritizované pozice drží pozice v sekuritizaci. Sekuritizované pozice zahrnují expozice spojené se sekuritizací vyplývající z úrokových nebo měnových derivátových kontraktů.
4. Pokud se sekuritizovaná pozice odečítá od položek kmenového kapitálu tier 1 podle čl. 36 odst. 1 písm. k), objem rizikově vážené expozice se pro účely čl. 92 odst. 3 zahrne do celkového objemu rizikově vážených expozic dané instituce.
5. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice se vypočítá tak, že se na hodnotu expozice, vypočtené podle článku 246, použije příslušná celková riziková váha.
6. Celková riziková váha se stanoví jako součet rizikové váhy stanovené v této kapitole a případné dodatečné rizikové váhy podle článku 407.
Článek 246
Hodnota expozice
1. Hodnota expozice se vypočte takto:
a)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 3, pak se za hodnotu expozice u rozvahové sekuritizované pozice považuje její účetní hodnota zbývající po provedení specifických úprav o úvěrové riziko stanovených v souladu s článkem 110;
b)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 4, pak se za hodnotu expozice u rozvahové sekuritizované pozice považuje účetní hodnota bez zohlednění provedených úprav o úvěrové riziko stanovených v souladu s článkem 110;
c)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 3, za hodnotu expozice u podrozvahové sekuritizované pozice se považuje její nominální hodnota, po specifických úpravách o úvěrové riziko dané sekuritizované pozice, vynásobená konverzním faktorem, jak je stanoveno v této kapitole. Konverzní faktor činí 100 %, pokud není stanoveno jinak;
d)
pokud instituce vypočítává objemy rizikově vážených expozic podle pododdílu 4, za hodnotu expozice u podrozvahové sekuritizované pozice se považuje její nominální hodnota vynásobená konverzním faktorem, jak je stanoveno v této kapitole. Konverzní faktor činí 100 %, pokud není stanoveno jinak;
e)
hodnota expozice pro úvěrové riziko protistrany u derivátových nástrojů uvedených v příloze II se stanoví podle kapitoly 6.
2. Pokud má instituce v sekuritizaci dvě či více vzájemně se překrývajících pozic, zahrne do výše, do jaké se tyto pozice překrývají, do svého výpočtu objemů rizikově vážených expozic pouze tu pozici nebo část pozice, která vytváří vyšší objem rizikově vážené expozice. Instituce může rovněž uznat takové překrývání mezi kapitálovými požadavky ke specifickému riziku u pozic v obchodním portfoliu a kapitálovými požadavky u sekuritizovaných pozic v investičním portfoliu, za předpokladu, že instituce je schopna tyto kapitálové požadavky u příslušných pozic vypočítat a porovnat. Pro účely tohoto odstavce překrývání znamená, že dané pozice, ať již plně nebo zčásti, představují expozici vůči stejnému riziku, takže do výše tohoto překrytí je lze považovat za jedinou expozici.
3. Pokud se na pozice v ABCP vztahuje čl. 268 písm. c), může instituce používat rizikové váhy stanovené pro likviditní příslib za účelem vypočtu objemu rizikově vážené expozice pro ABCP, pokud je 100 % ABCP emitovaných v programu ABCP kryto tímto nebo jiným likviditním příslibem a všechny tyto likviditní přísliby jsou řazeny na stejnou úroveň jako ABCP tak, že tvoří vzájemně se překrývající pozice.
Instituce oznámí příslušným orgánům, pokud tento postup používá.
Článek 247
Uznání nástrojů pro snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic
1. Instituce mohou uznat majetkové osobní zajištění úvěrového rizika, které bylo získáno u sekuritizované pozice v souladu s kapitolou 4 a které podléhá požadavkům stanoveným v této kapitole a v kapitole 4.
Způsobilé majetkové zajištění úvěrového rizika je omezeno na finanční kolaterál, který je uznatelný pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2, jak je stanoveno v kapitole 4, a uznání je podmíněno splněním příslušných požadavků stanovených v kapitole 4.
2. Způsobilým osobním zajištěním úvěrového rizika a poskytovateli tohoto úvěrového zajištění mohou být pouze ta zajištění a ti poskytovatelé, kteří jsou způsobilí podle kapitoly 4, a uznání je podmíněno splněním příslušných požadavků stanovených v kapitole 4.
3. Odchylně od odstavce 2 mají způsobilí poskytovatelé osobního zajištění úvěrového rizika uvedení v čl. 201 odst. 1 písm. a) až h), kromě způsobilých ústředních protistran, úvěrové hodnocení vypracované uznanou externí ratingovou agenturou, kterému byl podle článku 136 přiřazen stupeň úvěrové kvality 3 nebo vyšší a kterému byl v době prvního uznání zajištění úvěrového rizika přiřazen stupeň úvěrové kvality 2 nebo vyšší. Instituce, které mají svolení používat na přímé expozice vůči poskytovateli zajištění přístup IRB, mohou posoudit způsobilost podle věty první na základě rovnocennosti PD poskytovatele zajištění a PD spojené se stupněm úvěrové kvality uvedeným v článku 136.
4. Odchylně od odstavce 2 jsou sekuritizační jednotky pro speciální účel způsobilými poskytovateli zajištění, jestliže vlastní aktiva, která jsou způsobilá jako způsobilý finanční kolaterál a na něž se nevztahují žádná práva nebo podmíněná práva, která mají přednost nebo jsou postavena na roveň podmíněným právům instituce přijímající osobní zajištění úvěrového rizika, a pokud jsou splněny všechny požadavky pro uznání finančního kolaterálu stanovené v kapitole 4. V těchto případech je GA (výše zajištění po zohlednění nesouladu měn a nesouladu splatností podle ustanovení kapitoly 4) omezena na tržní hodnotu těchto aktiv upravenou o volatilitu a g (riziková váha expozic vůči poskytovateli zajištění, jak je uvedeno v rámci standardizovaného přístupu) se vypočítá jako vážená průměrná riziková váha, která by se použila na tato aktiva jakožto finanční kolaterál podle standardizovaného přístupu.
Článek 248
Skrytá podpora
1. Instituce, která je sponzorem, nebo instituce, která je původcem, a v sekuritizaci využila při výpočtu objemů rizikově vážených expozic čl. 245 odst. 1 a 2 nebo prodala nástroje ze svého obchodního portfolia, aby již nebylo nutné držet kapitál pro rizika vyplývající z těchto nástrojů, neposkytne s cílem snížit potenciální nebo skutečné ztráty investorů žádnou podporu sekuritizaci, která by překračovala její smluvní závazky. Transakce není považována za transakci poskytující podporu, jestliže je provedena za tržních podmínek a zohledněna při posouzení převodu významného rizika. Takové transakce, bez ohledu na to, zda poskytují podporu, jsou oznamovány příslušným orgánům a jsou předmětem procesu přezkumu a schvalování úvěrů instituce. Instituce při posuzování, zda transakce není strukturovaná s účelem poskytovat podporu, zváží náležitě alespoň všechny tyto podmínky:
a)
cenu zpětného odkupu;
b)
kapitál a likviditu instituce před zpětným odkupem a po něm;
c)
výkonnost sekuritizovaných expozic;
d)
výkonnost sekuritizovaných pozic.
e)
dopad podpory na očekávané ztráty původce oproti investorovi.
2. EBA vydá v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 pokyny k tomu, co se rozumí tržními podmínkami a kdy transakce není strukturovaná s cílem poskytnout podporu.
3. Pokud instituce, která je původcem nebo sponzorem, nedodrží u určité sekuritizace odstavec 1, musí držet kapitál přinejmenším vůči všem sekuritizovaným expozicím v takové výši, jako by nebyly sekuritizovány.
Pododdíl 2
Výpočet objemů rizikově vážených expozic instituce, která je původce, sekuritizovaných syntetickou sekuritizací
Článek 249
Obecná ustanovení
Při výpočtu objemů rizikově vážených expozic u sekuritizovaných expozic, pokud jsou splněny podmínky stanovené v článku 244, instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, použije s výhradou článku 250 příslušné metody výpočtu stanovené v tomto oddíle, a nikoli ty, které jsou stanoveny v kapitole 2. V případě institucí, které počítají objemy rizikově vážených expozic a výši očekávaných ztrát podle kapitoly 3, se výše očekávané ztráty u takovýchto expozic rovná nule.
Požadavky stanovené v prvním pododstavci se použijí na celé seskupení expozic v dané sekuritizaci. S výhradou článku 250 instituce, která je původcem, vypočítá objemy rizikově vážených expozic u všech tranší v sekuritizaci v souladu s ustanoveními tohoto oddílu, včetně těch, u kterých instituce uznává snižování úvěrového rizika podle článku 247, přičemž v takovém případě lze rizikovou váhu, která má být na danou pozici použita, pozměnit v souladu s kapitolou 4 s výhradou požadavků stanovených v této kapitole.
Článek 250
Postup v případě nesouladu splatností u syntetické sekuritizace
Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic v souladu s článkem 249 je nesoulad splatností mezi zajištěním úvěrového rizika, jež tvoří jednu tranši a pomocí něhož dochází k převodu rizika, a sekuritizovanými expozicemi brán v úvahu takto:
a)
za splatnost sekuritizovaných expozic se považuje splatnost té z daných expozic, jejíž splatnost je nejdelší, maximálně však pět let. Splatnost zajištění úvěrového rizika se stanoví v souladu s kapitolou 4;
b)
instituce, která je původcem, pomine nesoulad splatností při výpočtu objemů rizikově vážených expozic v případě tranší, kterým je podle tohoto oddílu přiřazena riziková váha 1 250 %. V případě všech ostatních tranší se použije zacházení pro případ nesouladu splatností uvedené v kapitole 4 v souladu s následujícím vzorcem:
kde:
RW*
=
objemy rizikově vážených expozic pro účely čl. 92 odst. 3 písm. a);
RWAss
=
objemy rizikově vážených expozic, pokud by nebyly sekuritizovány, vypočítané proporcionálně;
RWSP
=
objemy rizikově vážených expozic vypočítané podle článku 249, pokud by neexistoval nesoulad splatností;
T
=
splatnost podkladových expozic v letech;
t
=
splatnost zajištění úvěrového rizika v letech;
t*
=
0,25.
Pododdíl 3
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci standardizovaného přístupu
Článek 251
Rizikové váhy
S výhradou článku 252 instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice u sekuritizované a resekuritizované pozice s ratingem použitím příslušné rizikové váhy na hodnotu expozice.
Příslušnou rizikovou váhou je riziková váha stanovená v tabulce č. 1, k níž je přiřazeno úvěrové hodnocení pozice podle oddílu 4.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
1
2
3
4 (pouze pro jiné než krátkodobé úvěrové hodnocení)
všechny ostatní stupně úvěrové kvality
Sekuritizované pozice
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Resekuritizované pozice
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
S výhradou článků 252 až 255 se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice bez ratingu vypočítá tak, že se na něj použije riziková váha 1 250 %.
Článek 252
Instituce, které jsou původci nebo sponzory
U institucí, které jsou původcem nebo sponzorem, mohou být objemy rizikově vážených expozic vypočítané u jejich sekuritizovaných pozic v jakékoliv sekuritizaci omezeny na objemy rizikově vážených expozic, které by byly v daném okamžiku vypočítány pro sekuritizované expozice, kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, s výhradou předpokládaného použití rizikové váhy 150 % na:
a)
všechny položky, které jsou v daném okamžiku v selhání;
b)
všechny položky s obzvláště vysokým rizikem podle článku 128 v rámci sekuritizovaných expozic.
Článek 253
Zacházení s pozicemi bez ratingu
1. Pro účely výpočtu objemu rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice bez ratingu může instituce použít váženou průměrnou rizikovou váhu, která by byla institucí, která expozice drží, použita na sekuritizované expozice podle kapitoly 2, vynásobenou koeficientem koncentrace uvedeným v odstavci 2. Za tímto účelem musí instituce vždy znát složení seskupení sekuritizovaných expozic.
2. Koeficient koncentrace se rovná součtu nominálních hodnot všech tranší děleno součtem nominálních hodnot tranší, které jsou podřízené nebo na stejné úrovni jako tranše, v níž je pozice držena, včetně této tranše samotné. Výsledná riziková váha nesmí být vyšší než 1 250 % ani nižší než riziková váha použitelná na tranši vyšší úrovně s ratingem. Pokud instituce nedokáže určit rizikové váhy, které by se použily na sekuritizované expozice podle kapitoly 2, použije na danou pozici rizikovou váhu 1 250 %.
Článek 254
Zacházení se sekuritizovanými pozicemi patřícími k tranši druhé ztráty nebo lepší tranši v rámci programu ABCP
S výhradou dostupnosti příznivějšího zacházení s likviditními přísliby bez ratingu podle článku 255 může instituce na sekuritizované pozice, které splňují následující podmínky, použít rizikovou váhu, která odpovídá vyšší z těchto hodnot: 100 % nebo nejvyšší rizikové váze, která by byla použita na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic podle kapitoly 2 institucí držící tyto expozice:
a)
sekuritizovaná pozice je součástí tranše, která je ekonomicky v pozici druhé ztráty či lepší pozici v dané sekuritizaci, a tranše první ztráty poskytuje tranši druhé ztráty dostatečné úvěrové posílení;
b)
kvalita sekuritizované pozice odpovídá podle standardizovaného přístupu stupni úvěrové kvality 3 nebo lepšímu;
c)
sekuritizovaná pozice je držená institucí, která nedrží pozici v tranši první ztráty.
Článek 255
Zacházení s likviditními přísliby bez ratingu
1. Instituce mohou uplatnit konverzní faktor 50 % na nominální hodnotu likviditního příslibu bez ratingu za účelem stanovení její hodnoty expozice, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
v dokumentaci týkající se likviditního příslibu jsou jednoznačně stanoveny a omezeny podmínky, za nichž je možné daný příslib čerpat;
b)
není možné, aby příslib byl čerpán tak, aby poskytovala úvěrovou podporu pokrytím ztrát, které již existovaly v době čerpání, a zejména není možné poskytovat likviditu na expozice, u nichž již v době čerpání této likvidity došlo k selhání, nebo na pořízení aktiv za cenu vyšší než jejich reálná hodnota;
c)
příslib nesmí být využíván jako trvalý nebo pravidelný zdroj financování dané sekuritizace;
d)
splátky daného příslibu nesmí být podřízeny pohledávkám investorů, s výjimkou pohledávek vyplývajících z úrokových nebo měnových derivátů, poplatků nebo jiných takových plateb, a nesmějí být prominuty nebo odloženy;
e)
příslib nesmí být čerpán poté, co byla vyčerpána všechna příslušná úvěrová posílení, která může daný likviditní příslib využívat;
f)
příslib obsahuje ustanovení, které automaticky snižuje částku, jež může být čerpána, o objem expozic, u nichž došlo k selhání ve smyslu kapitoly 3, nebo jestliže se seskupení sekuritizovaných expozic skládá z nástrojů s ratingem, a které ukončí daný příslib, pokud průměrná kvalita tohoto seskupení klesne pod úroveň investičního stupně.
Jako riziková váha se použije nejvyšší riziková váha, kterou by na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic podle kapitoly 2 použila instituce držící tyto expozice.
2. Pro účely stanovení hodnoty expozice zálohových příslibů lze použít konverzní faktor 0 % na nominální hodnotu likviditního příslibu, kterou lze bezpodmínečně zrušit, za předpokladu, že jsou splněny podmínky uvedené v odstavci 1 a že splátky daného příslibu nejsou podřízeny žádným dalším pohledávkám na peněžní toky vyplývající ze sekuritizovaných expozic.
Článek 256
Dodatečné kapitálové požadavky pro sekuritizace revolvingových expozic s doložkami o předčasném umoření
1. V případě sekuritizace revolvingových expozic s doložkou o předčasném umoření, vypočítá instituce, která je původcem, podle tohoto článku dodatečný objem rizikově vážené expozice vzhledem k nebezpečí, že úroveň úvěrového rizika, jemuž je vystavena, se může pro využití doložky o předčasném umoření zvýšit.
2. Instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice k součtu hodnot expozic podílu původce a podílu investorů.
V případě sekuritizačních struktur, jejichž sekuritizované expozice zahrnují revolvingové a nerevolvingové expozice, použije instituce, která je původcem, zacházení uvedené v odstavcích 3 až 6 na tu část podkladového seskupení, která obsahuje revolvingové expozice.
Hodnotou expozice podílu původce je hodnota expozice pomyslného objemu seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace, jehož podíl vzhledem k hodnotě celého seskupení prodaného do sekuritizační struktury určuje podíl peněžních toků vytvářených jistinou, úroky a dalšími platbami, které neslouží k zaplacení držitelům sekuritizovaných pozic v rámci sekuritizace. Podíl původce nesmí být podřízen podílu investorů. Hodnotou expozice podílu investorů je hodnota expozice zbylého pomyslného objemu seskupení čerpaných částí.
Objem rizikově vážené expozice pro hodnotu expozice podílu původce se vypočítá jako pro poměrnou expozici vůči sekuritizovaným expozicím, jako kdyby nebyly sekuritizovány.
3. Původci níže uvedených druhů sekuritizace jsou vyňati z výpočtu dodatečného objemu rizikově vážené expozice podle odstavce 1:
a)
sekuritizace revolvingových expozic, při nichž investoři zůstávají plně vystaveni všem budoucím čerpáním ze strany dlužníků, takže riziko podkladových facilit se nevrací instituci, která je původcem, ani po předčasném umoření, a
b)
sekuritizace, u nichž k předčasnému umoření dochází výhradně při událostech, které nejsou spojeny se splácením sekuritizovaných aktiv nebo se zhoršením kvality instituce, která je původcem, například při podstatných změnách daňových zákonů nebo nařízení.
4. U instituce, která je původcem a provádí výpočet dodatečného objemu rizikově vážené expozice podle odstavce 1, nesmí být součet objemů rizikově vážených expozic u jejích pozic v podílu investorů a objemů rizikově vážených expozic vypočítaných podle odstavce 1 vyšší než vyšší z těchto dvou hodnot:
a)
objemy rizikově vážených expozic vypočítané u jejích pozic v podílu investorů;
b)
objemy rizikově vážených expozic, které by pro sekuritizované expozice vypočítala instituce držící dané expozice, kdyby tyto expozice nebyly sekuritizovány, do výše odpovídající podílu investorů.
Případný odpočet čistého zisku vyplývajícího z kapitalizace budoucího příjmu požadovaný podle čl. 32 odst. 1 nesmí být zahrnut do maximálního objemu rizikově vážené expozice podle předchozího pododstavce.
5. Při výpočtu objemu rizikově vážené expozice v souladu s odstavcem 1 se postupuje tak, že se hodnota expozice podílu investorů vynásobí příslušným konverzním faktorem, uvedeným v odstavcích 6 až 9, a váženou průměrnou rizikovou váhou, která by se použila na sekuritizované expozice, kdyby nebyly sekuritizované.
Doložka o předčasném umoření je považována za kontrolovanou, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
instituce, která je původcem, má vhodný kapitálový/likviditní plán k udržení dostatečného kapitálu a dostatečné likvidity pro případ předčasného umoření;
b)
v průběhu transakce musí být platby úroků a jistiny, výdaje, ztráty a výtěžky poměrně rozdělovány mezi podíl původce a podíl investorů na základě podkladových pohledávek k jednomu nebo více referenčním okamžikům v průběhu každého měsíce;
c)
lhůta pro umoření je považována za dostatečně dlouhou, pokud 90 % všech dluhů (podíl původce i podíl investorů) nesplacených na začátku období předčasného umoření je splaceno nebo je u nich uznáno selhání;
d)
rychlost splácení není větší, než jaká by byla dosažena lineárním umořováním v průběhu období stanoveného v písmenu c).
6. V případě sekuritizací s doložkou o předčasném umoření u retailových expozic, které jsou nezávazné a bezpodmínečně zrušitelné bez předchozího oznámení a u kterých k předčasnému umoření dochází v případě, že nadměrné rozpětí poklesne pod stanovenou úroveň, musí instituce porovnávat hodnotu průměru nadměrného rozpětí za tři měsíce s hodnotami nadměrného rozpětí, při kterých má být nadměrné rozpětí zachyceno.
Pokud daná sekuritizace nevyžaduje zachycení nadměrného rozpětí, bude hodnota, při které k zachycení dochází, o 4,5 procentního bodu vyšší než nadměrné rozpětí, při kterém dochází k předčasnému umoření.
Konverzní faktor, který má být použit, se stanoví podle hodnoty skutečného průměru nadměrného rozpětí za tři měsíce v souladu s tabulkou č. 2.
Tabulka č. 2
Sekuritizace s kontrolovanou doložkou o předčasném umoření
Sekuritizace s nekontrolovanou doložkou o předčasném umoření
Průměr nadměrného rozpětí za tři měsíce
Konverzní faktor
Konverzní faktor
Nad úrovní A
0 %
0 %
Úroveň A
1 %
5 %
Úroveň B
2 %
15 %
Úroveň C
10 %
50 %
Úroveň D
20 %
100 %
Úroveň E
40 %
100 %
Přičemž:
a)
„úrovní A“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 133,33 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 100 % této úrovně;
b)
„úrovní B“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 100 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 75 % této úrovně;
c)
„úrovní C“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 75 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 50 % této úrovně;
d)
„úrovní D“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 50 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno, ale ne nižší než 25 % této úrovně;
e)
„úrovní E“ se rozumí hodnoty nadměrného rozpětí nižší než 25 % úrovně, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno.
7. V případě sekuritizací s doložkou o předčasném umoření u retailových expozic, jež jsou nezávazné a bezpodmínečně zrušitelné bez předchozího oznámení a u kterých je předčasné umoření zahájeno kvantitativní hodnotou související s jiným ukazatelem, než je průměr nadměrného rozpětí za tři měsíce, mohou instituce se svolením příslušných orgánů použít ke stanovení uvedeného konverzního faktoru postup, který se velmi blíží postupu popsanému v odstavci 6. Příslušný orgán svolení udělí, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
tento postup je vhodnější, neboť příslušná instituce může stanovit kvantitativní ukazatel s kvantitativní hodnotou, která má za následek předčasné umoření, tak, aby odpovídal úrovni, při které má být nadměrné rozpětí zachyceno;
b)
tento postup vede k takovému podchycení rizika, že úvěrové riziko, kterému je instituce vystavena, se může po využití doložky o předčasném umoření, které je tak obezřetné jako podchycení rizika dle výpočtů podle odstavce 6, zvýšit.
8. Pro všechny ostatní sekuritizace s kontrolovanou doložkou o předčasném umoření u revolvingových expozic je konverzní faktor stanoven na 90 %.
9. Pro všechny ostatní sekuritizace s nekontrolovanou doložkou o předčasném umoření u revolvingových expozic je konverzní faktor stanoven na 100 %.
Článek 257
Snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic, které podléhají standardizovanému přístupu
Pokud je zajištění úvěrového rizika poskytnuto pro sekuritizovanou pozici, lze výpočet objemů rizikově vážených expozic pozměnit v souladu s kapitolou 4.
Článek 258
Snížení objemu rizikově vážených expozic
V případech, kde je sekuritizované pozici přidělena riziková váha 1 250 %, mohou instituce v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k) alternativně namísto zařazení této pozice do výpočtu objemů rizikově vážených expozic odečíst hodnotu expozice u této pozice z kmenového kapitálu Tier 1. Pro tyto účely může výpočet hodnoty expozice zohledňovat způsobilé majetkové zajištění úvěrového rizika způsobem v souladu s článkem 257.
Pokud instituce, která je původcem, využije tuto alternativu, může odečíst 12,5násobek objemu odečteného v souladu s čl. 36 odst. 1 písm. k) od objemu uvedeného v článku 252 jakožto objemu rizikově vážené expozice, která by v daném okamžiku byla vypočítána pro sekuritizované expozice, pokud by nebyly sekuritizované.
Pododdíl 4
Výpočet objemů rizikově vážených expozic v rámci přístupu IRB
Článek 259
Pořadí metod
1. Instituce použije metody podle následujícího pořadí:
a)
v případě pozice s ratingem či pozice, pro kterou je možno použít odvozený rating, se pro výpočet objemu rizikově vážené expozice použije metoda založená na ratingu uvedená v článku 261;
b)
pro pozici bez ratingu může instituce použít metodu regulatorního vzorce uvedenou v článku 262, pokud může provést odhady PD, a popřípadě hodnoty expozice a LGD jako vstupů pro tuto metodu v souladu s požadavky pro odhad těchto parametrů v rámci přístupu IRB v souladu s oddílem 3. Jiná instituce než instituce, která je původcem, může metodu regulatorního vzorce použít pouze s předchozím svolením příslušných orgánů, které se udělí pouze v případě, že instituce splňuje podmínky uvedené v první větě tohoto písmene;
c)
jako alternativu k písmenu b) a pouze pro pozice bez ratingu v programech ABCP může instituce použít metodu interního hodnocení uvedenou v odstavci 4, pokud to povolily příslušné orgány;
d)
ve všech ostatních případech se sekuritizovaným pozicím bez ratingu přidělí riziková váha 1 250 %;
e)
bez ohledu na písmeno d), a s předchozím svolením příslušných orgánů, může instituce vypočítat rizikovou váhu pozice bez ratingu v programu ABCP v souladu s článkem 253 nebo 254, pokud daná pozice bez ratingu není v obchodním cenném papíru a spadá do oblasti uplatňování metody interního hodnocení, jejíž použití je předmětem žádosti o svolení. Hodnoty celkových expozic, na něž je tato výjimka uplatňována, nejsou podstatné a v žádném případě nesmí být nižší než 10 % hodnot celkových expozic, které instituce posuzuje v rámci metody interního hodnocení. Instituce přestane toto ustanovení používat, pokud bylo svolení týkající se příslušné metody interního hodnocení zamítnuto.
2. Pro účely používání odvozeného ratingu přiřadí instituce pozici bez ratingu odvozený rating, který se rovná úvěrovému hodnocení referenční pozice s ratingem, která je pozicí s nejvyšší předností a která je ve všech ohledech podřízena dané sekuritizované pozici bez ratingu a splňuje všechny tyto podmínky:
a)
referenční pozice jsou ve všech ohledech podřízeny sekuritizované pozici bez ratingu;
b)
splatnost referenčních pozic je stejná nebo delší než splatnost dané pozice bez ratingu;
c)
odvozený rating je průběžně aktualizován, aby odrážel veškeré změny v úvěrovém hodnocení referenčních pozic.
3. Příslušné orgány udělí institucím svolení k použití „metody interního hodnocení“ stanovené v odstavci 4, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
pozice v obchodním cenném papíru vydaném v rámci programu ABCP jsou pozice s ratingem;
b)
interní hodnocení úvěrové kvality pozice zohledňuje veřejně dostupnou metodiku hodnocení jedné nebo více externích ratingových agentur pro rating cenných papírů krytých expozicemi stejného druhu, jako jsou sekuritizované expozice;
c)
externí ratingové agentury, jejichž metodika se zohledňuje v souladu s požadavkem v písmenu b), musí zahrnovat ty externí ratingové agentury, které obchodnímu cennému papíru vydanému v rámci programu ABCP stanovily externí rating. Kvantitativní prvky, jako například zátěžové faktory, používané při přiřazování určité úvěrové kvality dané pozici jsou minimálně stejně konzervativní jako prvky použité v příslušné metodice hodnocení daných externích ratingových agentur;
d)
při vyvíjení interní metodiky hodnocení zohlední instituce příslušné zveřejněné ratingové metodiky externích ratingových agentur, které hodnotí obchodní cenný papír programu ABCP. Tuto skutečnost instituce zdokumentuje a pravidelně aktualizuje, jak je uvedeno v písmenu g);
e)
interní metodika hodnocení používaná danou institucí obsahuje ratingové stupně. Tyto ratingové stupně musí odpovídat úvěrovým hodnocením externích ratingových agentur. Tato skutečnost musí být výslovně zdokumentována;
f)
interní metodika hodnocení musí být využívána při interních postupech pro řízení rizik instituce, včetně procesů rozhodování, poskytování informací vedení a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu;
g)
interní nebo externí auditoři, externí ratingová agentura nebo interní útvar instituce pro přezkoumávání úvěrů nebo řízení rizika pravidelně přezkoumávají proces interního hodnocení a kvalitu interních hodnocení úvěrové kvality expozic instituce v programu ABCP. Pokud toto přezkoumávání provádí vnitřní audit, útvar pro přezkoumávání úvěrů či pro řízení rizika, musí být tyto útvary nezávislé na útvarech, které řídí program ABCP, i na útvarech, které jsou odpovědné za vztahy se zákazníky;
h)
instituce průběžně sleduje výsledky svých interních ratingů, aby mohla ohodnotit svou metodiku interního hodnocení, a v případě potřeby musí provést změny této metodiky, pokud se vývoj expozic pravidelně odchyluje od vývoje očekávaného na základě interních ratingů;
i)
program ABCP obsahuje standardy pro upisování ve formě úvěrových a investičních pokynů. Při rozhodování o nákupu aktiv posoudí správce programu ABCP druh nakupovaných aktiv, druh a peněžní hodnotu expozic vznikajících z poskytování likviditních příslibů a úvěrových posílení, rozložení ztrát a právní a ekonomické oddělení převedených aktiv od subjektu prodávajícího tato aktiva. Musí být provedena úvěrová analýza rizikového profilu subjektu prodávajícího aktiva, která musí zahrnovat analýzu minulých i očekávaných budoucích finančních výsledků, aktuální pozice na trhu, očekávané budoucí konkurenceschopnosti, páky, peněžního toku a ukazatele úrokového krytí a externí rating. Dále by u prodávajícího měly být ověřeny standardy pro upisování, jeho kapacity pro provádění činnosti obsluhovatele a postupy inkasa;
j)
standardy pro upisování v rámci programu ABCP stanoví minimální kritéria pro uznatelnost aktiv, která zejména
i)
vylučují nákup aktiv, která jsou výrazně po splatnosti nebo v selhání;
ii)
omezují nadměrnou koncentraci vůči jednomu dlužníku nebo zeměpisné oblasti;
iii)
omezují dobu splatnosti nakupovaných aktiv;
k)
součástí programu ABCP jsou zásady a postupy inkasa, které zohledňují provozní kapacitu a úvěrovou kvalitu obsluhovatele. Program ABCP snižuje riziko související s činností prodejce a obsluhovatele skrze různé metody, jako jsou například spouštěcí mechanismy založené na současné úvěrové kvalitě, které by zamezily směšování peněžních prostředků;
l)
souhrnný odhad ztráty ze seskupení aktiv, jehož koupě je v rámci programu ABCP zvažována, zohledňuje veškeré zdroje potenciálního rizika, jako například úvěrové riziko a riziko rozmělnění. Jestliže je úvěrové posílení poskytnuté prodejcem založeno pouze na ztrátách vztahujících se k úvěrovým událostem, musí být vytvořena samostatná rezerva pro riziko rozmělnění, je-li toto riziko pro dané seskupení expozic podstatné. Dále se musí při posuzování požadované úrovně posílení přezkoumávat informace z několika minulých let, včetně ztrát, nesplácení, rozmělnění a míry obratu pohledávek;
m)
program ABCP obsahuje strukturální rysy pro nákup expozic (např. wind-down triggers), aby bylo sníženo riziko možného zhoršení úvěrové kvality podkladového portfolia.
4. Podle metody interního hodnocení instituce přiřadí pozici bez ratingu, jeden ze svých ratingových stupňů stanovených v odst. 3 písm. e). Pozici se přiřadí odvozený rating stejný jako úvěrové hodnocení odpovídající danému ratingovému stupni, jak je stanoveno v odst. 3 písm. e). Pokud je tento odvozený rating na počátku sekuritizace na úrovni investičního stupně nebo na vyšší úrovni, lze s ním zacházet jako s uznatelným ratingem od externí ratingové agentury pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic.
5. Instituce, které získaly svolení k použití metody interního hodnocení, se nesmí vrátit k používání jiných metod, pokud nejsou splněny všechny následující podmínky:
a)
instituce prokázala ke spokojenosti příslušného orgánu, že má vážné důvody, aby tak učinila;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
Článek 260
Maximální objemy rizikově vážených expozic
Instituce, která je původcem či sponzorem, nebo jiné instituce, které mohou vypočítat KIRB, mohou objemy rizikově vážených expozic vypočítávané pro jejich pozice v sekuritizaci omezit na ten objem, který by vedl ke stanovení požadavku na kapitál podle čl. 87 odst. 3 ve výši součtu 8 % objemů rizikově vážených expozic za situace, kdy by sekuritizovaná aktiva sekuritizována nebyla a zůstala by v rozvaze instituce, a výše očekávaných ztrát z těchto expozic.
Článek 261
Metoda založená na ratingu
1. Podle metody založené na ratingu instituce vypočítá objem rizikově vážené expozice hodnocené sekuritizované a resekuritizované pozice s ratingem použitím příslušné rizikové váhy na hodnotu expozice a vynásobením výsledku číslem 1,06.
Příslušnou rizikovou váhou je riziková váha stanovená v tabulce č. 4, k níž je přiřazeno úvěrové hodnocení pozice podle oddílu 4.
Tabulka č. 4
Stupeň úvěrové kvality
Sekuritizované pozice
Resekuritizované pozice
Jiná než krátkodobá úvěrová hodnocení
Krátkodobá úvěrová hodnocení
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
Všechny ostatní stupně úvěrové kvality a pozice bez ratingu
1 250 %
Váhy ve sloupci C tabulky č. 4 se použijí v případě, že sekuritizovaná pozice není resekuritizovanou pozicí a efektivní počet sekuritizovaných expozic je menší než šest.
Pro zbývající sekuritizované pozice, které nejsou resekuritizovanými pozicemi, se použijí váhy v sloupci B za předpokladu, že daná pozice není v tranši s nejvyšší předností v rámci sekuritizace, v takovém případě se použijí váhy v sloupci A.
Pro resekuritizované pozice se použijí váhy v sloupci E za předpokladu, že daná resekuritizovaná pozice není v tranši s nejvyšší předností v rámci resekuritizace a žádné podkladové expozice nejsou samy resekuritizovanými expozicemi, v takovém případě se použije sloupec D.
Při rozhodování, zda na danou tranši lze nahlížet jako na tranši s nejvyšší předností, není nutno zohledňovat splatné částky vyplývající z úrokových či měnových derivátů, poplatky či jiné obdobné platby.
Při stanovování efektivního počtu sekuritizovaných expozic se s vícenásobnými expozicemi vůči jednomu dlužníkovi zachází jako s jednou expozicí. Efektivní počet expozic se vypočítá jako:
kde EADi představuje součet hodnot expozic pro všechny expozice vůči i-tému dlužníkovi. Jestliže je znám podíl největší expozice C1 na celém portfoliu, může instituce vypočítat N jako 1/ C1.
2. Nástroje snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic lze uznat v souladu s čl. 264 odst. 1 a 4, s výhradou podmínek uvedených v článku 247.
Článek 262
Metoda regulatorního vzorce
1. Podle metody regulatorního vzorce se riziková váha pro sekuritizovanou pozici vypočítá níže uvedeným způsobem s výhradou minimální úrovně 20 % pro resekuritizované pozice a 7 % pro veškeré ostatní sekuritizované pozice:
kde:
S[x] =
x,
when x ≤ K IRBR
,
when x K IRBR
kde:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= kumulativní distribuční funkce rozdělení beta s parametry a a b vypočítaná v bodě x;
T= poměrná velikost (thickness) tranše, ve které je pozice držena, stanovená jako poměr mezi a) nominální hodnotou příslušné tranše a b) součtem nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. U derivátových nástrojů uvedených v příloze II se namísto nominální hodnoty použije součet současných reprodukčních nákladů a potenciální budoucí úvěrové expozice vypočítané v souladu s kapitolou 6;
KIRBR = poměr mezi a) KIRB a b) součtem hodnot sekuritizovaných expozic, vyjádřen desetinným číslem;
L= úroveň úvěrového posílení měřená jako poměr mezi nominální hodnotou všech tranší podřízených té tranši, ve které je pozice držena, a součtem nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. Kapitalizované budoucí výnosy nejsou do výpočtu L zahrnuty. V případě derivátových nástrojů uvedených v příloze II mohou být splatné částky od protistran představující tranše podřízené dané tranši při výpočtu úrovně posílení zachyceny pouze ve svých současných reprodukčních nákladech bez zahrnutí potenciálních budoucích úvěrových expozic;
N= efektivní počet expozic vypočítaný podle článku 261. V případě resekuritizací instituce vychází z počtu sekuritizovaných expozic v seskupení, a nikoli z počtu podkladových expozic v původních seskupeních, z nichž podkladové sekuritizované expozice vycházejí;
ELGD= expozičně vážená průměrná hodnota LGD, vypočtená takto:
kde:
LGDi = průměrná hodnota LGD pro všechny expozice vůči i-tému dlužníkovi, přičemž LGD se určí podle kapitoly 3. V případě resekuritizace se na sekuritizované pozice použije LGD ve výši 100 %. V případech, kdy je riziko selhání a riziko rozmělnění pro pohledávky nabyté za úplatu v rámci sekuritizace agregováno, je hodnota LGDi stanovena jako vážený průměr LGD pro úvěrové riziko a 75 % LGD pro riziko rozmělnění. Váhami jsou samostatné kapitálové požadavky pro úvěrové riziko a riziko rozmělnění.
2. Jestliže nominální hodnota největší sekuritizované expozice C1 není větší než 3 % součtu nominálních hodnot sekuritizovaných expozic, pak pro účely metody regulatorního vzorce může instituce stanovit LGD = 50 % v případě sekuritizací, které nejsou resekuritizacemi, a vypočítat N podle jednoho z těchto vzorců:
kde:
Cm
=
poměr součtu nominálních hodnot největších expozic „m“ a součtu nominálních hodnot sekuritizovaných expozic. Úroveň „m“ může být institucí stanovena.
U sekuritizací, u nichž jsou v podstatě veškeré sekuritizované expozice retailovými expozicemi, mohou instituce se svolením příslušného orgánu použít metodu regulatorního vzorce s využitím zjednodušení h = 0 a v = 0 za předpokladu, že efektivní počet expozic není nízký a že expozice nejsou vysoce koncentrované.
3. Příslušné orgány průběžně informují EBA o tom, jak instituce využívají odstavec 2. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny.
4. Nástroje snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic lze uznat v souladu s čl. 264 odst. 2 až 4, s výhradou podmínek uvedených v článku 247.
Článek 263
Likviditní přísliby
1. Pro účely určení hodnoty expozice u sekuritizované pozice bez ratingu ve formě zálohového příslibu může být na nominální hodnotu likviditního příslibu, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 2, použit konverzní faktor 0 %.
2. Pokud není možné, aby instituce počítala objemy rizikově vážených expozic pro sekuritizované expozice, jako kdyby nebyly sekuritizovány, instituce mohou výjimečně a se svolením příslušných orgánů pro výpočet objemů rizikově vážených expozic u sekuritizované pozice bez ratingu ve formě likviditního příslibu, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 1, dočasně použít metodu stanovenou v odstavci 3. Instituce oznámí použití věty první příslušným orgánům, společně s důvody a zamýšlenou dobou použití.
Výpočet objemů rizikově vážených expozic je obecně považován za nemožný, pokud instituce nemá k dispozici odvozený rating, metodu interního hodnocení a metodu regulatorního vzorce.
3. Nejvyšší riziková váha, která by se podle kapitoly 2 použila na kteroukoliv ze sekuritizovaných expozic, kdyby nebyly sekuritizovány, může být použita na sekuritizovanou pozici představovanou likviditním příslibem, který splňuje podmínky stanovené v čl. 255 odst. 1. Pro určení hodnoty expozice dané pozice se použije konverzní faktor 100 %.
Článek 264
Snižování úvěrového rizika u sekuritizovaných pozic, které podléhají přístupu IRB
1. Pokud se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za použití metody založené na ratingu, může být hodnota expozice nebo riziková váha u sekuritizované pozice, pro kterou bylo získáno zajištění úvěrového rizika, pozměněna v souladu s ustanoveními kapitoly 4 platnými pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2.
2. V případě úplného zajištění úvěrového rizika, kdy se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za pomoci metody regulatorního vzorce, platí tyto požadavky:
a)
instituce určí „efektivní rizikovou váhu“ pozice. Tu vypočítá tak, že objem rizikově vážené expozice pozice vydělí hodnotou expozice této pozice a tento podíl vynásobí číslem 100;
b)
v případě majetkového zajištění úvěrového rizika se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice vypočítá tak, že se objem expozice po zohlednění majetkového zajištění (E*), vypočtený podle kapitoly 4 pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2 za předpokladu, že objem sekuritizované pozice je E, vynásobí efektivní rizikovou váhou;
c)
v případě osobního zajištění úvěrového rizika se objem rizikově vážené expozice u sekuritizované pozice vypočítá tak, že hodnota GA (výše zajištění po zohlednění nesouladu měn a nesouladu splatností podle ustanovení kapitoly 4) se vynásobí rizikovou váhou poskytovatele zajištění; tento výsledek se přičte k součinu objemu sekuritizované pozice po odečtení GA a efektivní rizikové váhy.
3. V případě částečného zajištění, kdy se objemy rizikově vážených expozic vypočítávají za pomoci metody regulatorního vzorce, platí tyto požadavky:
a)
jestliže snižování úvěrového rizika u sekuritizované pozice pokrývá první ztrátu nebo pokrývá ztráty poměrným způsobem, instituce může použít odstavec 2;
b)
v ostatních případech zachází instituce se sekuritizovanou pozicí jako se dvěma nebo více pozicemi, přičemž nezajištěná část je považována za pozici s nižší úvěrovou kvalitou. Pro účely výpočtu objemu rizikově vážené expozice této pozice se použijí ustanovení článku 262 s výhradou úpravy T na e* v případě majetkového zajištění úvěrového rizika a na T-g v případě osobního zajištění úvěrového rizika, přičemž e* označuje poměr hodnoty E* k celkové pomyslné hodnotě podkladového seskupení, kde E* označuje upravený objem expozice sekuritizované pozice vypočítaný v souladu s ustanoveními kapitoly 4 platnými pro výpočet objemů rizikově vážených expozic podle kapitoly 2 za předpokladu, že objem sekuritizované pozice je E, a g je poměr nominální hodnoty zajištění úvěrového rizika (upravené o nesoulad měn nebo nesoulad splatností podle ustanovení kapitoly 4) a součtu objemů sekuritizovaných expozic. V případě osobního zajištění úvěrového rizika se riziková váha poskytovatele zajištění použije na tu část pozice, která nespadá pod upravenou hodnotu T.
4. Pokud v případě osobního zajištění úvěrového rizika příslušné orgány udělily instituci svolení pro výpočet objemů rizikově vážených expozic pro srovnatelné přímé expozice vůči poskytovateli zajištění v souladu s kapitolou 3, riziková váha g expozic vůči poskytovateli zajištění podle článku 235 se určí tak, jak je uvedeno v kapitole 3.
Článek 265
Dodatečné kapitálové požadavky pro sekuritizace revolvingových expozic s doložkou o předčasném umoření
1. Kromě objemů rizikově vážených expozic týkajících se sekuritizovaných pozic musí instituce, která je původcem, vypočítat objem rizikově vážené expozice podle metodiky uvedené v článku 256, pokud prodává revolvingové expozice do sekuritizace s doložkou o předčasném umoření.
2. Odchylně od článku 256 je hodnota expozice podílu původce součtem těchto položek:
a)
hodnoty expozice pomyslného objemu seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace, jehož podíl vzhledem k hodnotě celého seskupení prodaného do sekuritizační struktury určuje podíl peněžních toků vytvářených jistinou, úroky a dalšími platbami, které neslouží k zaplacení držitelům sekuritizovaných pozic v rámci sekuritizace, a
b)
hodnoty expozice objemu seskupení nečerpaných částí úvěrových linek, jehož čerpané části byly prodány do sekuritizace, jejíž poměr vzhledem k celkové výši těchto nečerpaných částí je stejný jako poměr hodnoty expozice vymezené v písmenu a) k hodnotě expozice seskupení čerpaných částí prodaných do sekuritizace.
Podíl původce nesmí být podřízen podílu investorů.
Hodnotou expozice podílu investorů je hodnota expozice pomyslné části seskupení čerpaných částek, které nespadají do písmene a), plus hodnota expozice části seskupení nečerpaných částek úvěrových linek, jejichž čerpané části byly prodány do sekuritizace, které nespadají do písmene b).
3. Objem rizikově vážené expozice v případě hodnoty expozice podílu původce podle odst. 2 písm. a) se vypočítá jako objem rizikově vážené expozice pro poměrnou expozici vůči sekuritizovaným expozicím čerpaných částí, jako kdyby nebyly sekuritizovány, a poměrnou expozici vůči nečerpaným částem úvěrových linek, jejichž čerpané části byly prodány do sekuritizace.
Článek 266
Snížení objemů rizikově vážených expozic
1. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice, které je přidělena riziková váha 1 250 %, může být snížen o hodnotu, která je rovna 12,5násobku specifických úprav o úvěrové riziko uplatněných v souladu s článkem 110, které byly institucí u těchto sekuritizovaných expozic provedeny. Pokud jsou specifické úpravy o úvěrové riziko zohledněny pro tento účel, nezohlední se již pro účely výpočtu stanoveného v článku 159.
2. Objem rizikově vážené expozice sekuritizované pozice může být snížen o hodnotu, která je rovna 12,5násobku specifických úprav o úvěrové riziko uplatněných v souladu s článkem 110 provedených institucí u této pozice.
3. Jak je stanoveno v čl. 36 odst. 1 písm. k), mohou instituce v případě sekuritizované pozice, které je přiřazena riziková váha 1 250 %, alternativně, namísto zařazení této pozice do výpočtu objemů rizikově vážených expozic, odečíst hodnotu této expozice od kapitálu, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
hodnota expozice může být odvozena z objemů rizikově vážených expozic, přičemž jsou zohledněna veškerá snížení provedená podle odstavců 1 a 2;
b)
výpočet hodnoty expozice může zohledňovat uznatelné majetkové zajištění, a to způsobem, který je shodný s metodikou předepsanou v článcích 247 a 264;
c)
pokud je k výpočtu objemů rizikově vážených expozic použita metoda regulatorního vzorce a L KIRBR a [L+T] KIRBR, lze s pozicí zacházet jako se dvěma pozicemi, kde L je rovno KIRBR pro pozici s vyšší předností.
4. Pokud instituce využije možnosti v odstavci 3, může odečíst 12,5násobek hodnoty odečtené v souladu s uvedeným odstavcem od částky uvedené v článku 260 jakožto částku, vůči níž může být objem rizikově vážené expozice u jejích pozic v sekuritizaci omezen.
Oddíl 4
Externí úvěrová hodnocení
Článek 267
Využití úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami
Instituce mohou využívat úvěrových hodnocení pro určení rizikové váhy sekuritizované pozice pouze tehdy, pokud úvěrové hodnocení vydala nebo schválila externí ratingová agentura v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009.
Články 268
Požadavky, které musí splňovat uvěrová hodnocení vypracovaná externími ratingovými agenturami
Pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic podle oddílu 3 používají instituce pouze úvěrová hodnocení vypracovaná externí ratingovou agenturou, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
mezi druhy plateb zohledněnými v úvěrovém hodnocení a druhy plateb, které instituci přísluší z dané sekuritizované pozice v rámci smluvních ujednání, není nesoulad;
b)
externí ratingová agentura zveřejní analýzu ztrát a peněžních toků, jakož i citlivost ratingu na změny předpokladů, na nichž je rating založen, včetně výkonnosti seskupených aktiv, jakož i úvěrová hodnocení, postupy, metodiky, předpoklady a klíčové prvky, na nichž jsou hodnocení založena, v souladu s nařízením (ES) č. 1060/2009. Informace, které jsou zpřístupněny pouze omezenému počtu subjektů, nelze považovat za zveřejněné. Úvěrová hodnocení jsou zahrnuta do migrační matice externí ratingové agentury;
c)
úvěrové hodnocení nesmí být plně ani částečně založeno na osobním zajištění poskytnutém samotnou institucí. V takovém případě instituce zachází s příslušnou pozicí pro účely výpočtu objemů rizikově vážených expozic pro tuto pozici podle oddílu 3, jako kdyby neměla rating.
Externí ratingová agentura je povinna zveřejnit vysvětlení, jak výkonnost seskupených aktiv ovlivňuje toto úvěrové hodnocení.
Článek 269
Použití úvěrových hodnocení
1. Instituce může nominovat jednu nebo více externích ratingových agentur, jejíž úvěrová hodnocení budou použita při výpočtu objemů rizikově vážených expozic podle této kapitoly („určená externí ratingová agentura“).
2. Instituce vyžívá úvěrová hodnocení konsistentně, a nikoliv selektivně, u sekuritizovaných pozic v souladu s těmito zásadami:
a)
instituce nesmí v rámci stejné sekuritizace použít pro pozice v některých tranších úvěrová hodnocení jedné externí ratingové agentury a pro pozice v jiných tranších úvěrová hodnocení jiné externí ratingové agentury, bez ohledu na to, zda jsou tyto pozice hodnoceny první externí ratingovou agenturou, či nikoliv;
b)
pokud pro pozici existují úvěrová hodnocení od dvou určených externích ratingových agentur, použije instituce z obou úvěrových hodnocení to méně příznivé;
c)
pokud pro pozici existují úvěrová hodnocení od více než dvou určených externích ratingových agentur, použijí se dvě nejpříznivější z těchto úvěrových hodnocení. Pokud se tato dvě hodnocení liší, použije se to, které je méně příznivé;
d)
instituce nesmí aktivně vyžadovat stažení méně příznivých ratingů.
3. V případě, kdy je zajištění úvěrového rizika uznatelné podle kapitoly 4 poskytnuto přímo sekuritizační jednotce pro speciální účel a toto zajištění je zohledněno v úvěrovém hodnocení pozice vypracovaném určenou externí ratingovou agenturou, lze použít rizikovou váhu spojenou s tímto úvěrovým hodnocením. V případě, že dané zajištění není uznatelné podle kapitoly 4, nelze úvěrové hodnocení uznat. V případě, že dané zajištění úvěrového rizika není poskytnuto sekuritizační jednotce pro speciální účel, ale přímo sekuritizované pozici, nelze úvěrové hodnocení uznat.
Článek 270
Přiřazení
EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem, kterými pro všechny externí ratingové agentury vymezí, jaké stupně úvěrové kvality uvedené v této kapitole jsou spojeny s příslušnými úvěrovými hodnoceními vypracovanými externími ratingovými agenturami. Toto vymezení je objektivní a konsistentní a je prováděno v souladu s následujícími zásadami:
a)
EBA rozlišuje mezi relativními stupni rizika vyjádřenými jednotlivými hodnoceními;
b)
EBA vezme v úvahu kvantitativní faktory, jako například poměr selhání nebo ztrátovost, a historickou výkonnost úvěrových hodnocení jednotlivých externích ratingových agentur v různých kategoriích aktiv;
c)
EBA vezme v úvahu kvalitativní faktory, jako například rozsah transakcí posuzovaných externí ratingovou agenturou, její metodiku a smysl jejích úvěrových hodnocení, zejména zdali jsou založena na očekávané ztrátě nebo ztrátě prvního eura, a včasnou výplatu úroků nebo konečnou výplatu úroků;
d)
EBA se snaží zajistit, aby sekuritizované pozice, na které je na základě úvěrových hodnocení vypracovaných externími ratingovými agenturami použita stejná riziková váha, patřily ke stejným stupňům úvěrového rizika. EBA zváží i možnost pozměnit vymezení toho, ke kterému stupni úvěrové kvality bude dané úvěrové hodnocení přiřazeno.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 6
Úvěrové riziko protistrany
Oddíl 1
Definice
Článek 271
Určování hodnoty expozice
1. Instituce určí hodnotu expozice derivátových nástrojů uvedených v příloze II v souladu s touto kapitolou.
2. Instituce může určit hodnotu expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů v souladu s touto kapitolou místo kapitoly 4.
Článek 272
Definice
Pro účely této kapitoly a hlavy VI této části se rozumí:
Obecné termíny
1)
„úvěrovým rizikem protistrany“ (dále jen „CCR“) riziko, že u protistrany transakce by mohlo dojít k selhání před konečným vypořádáním peněžních toků transakce;
Typy transakcí
2)
„transakcemi s delší dobou vypořádání“ (Long Settlement Transactions) transakce, při kterých se protistrana zaváže dodat cenný papír, komoditu nebo částku v cizí měně proti hotovosti, jiným finančním nástrojům či komoditám nebo naopak, a to ke dni vypořádání či dodání, který je smluvně stanoven jako pozdější, nežli je termín daný pro tento konkrétní typ transakce tržní normou nebo termín pěti obchodních dnů po datu, k němuž instituce vstupuje do dané transakce, podle toho, co nastane dříve;
3)
„maržovými obchody“ (Margin Lending Transactions) transakce, při nichž instituce poskytne úvěr související s nákupem, prodejem, převodem cenných papírů či v souvislosti s obchodováním s nimi. Maržové obchody nezahrnují ostatní půjčky, které jsou zajištěny kolaterálem ve formě cenných papírů;
Skupiny transakcí se započtením (netting sets), skupiny zajistitelných transakcí (hedging sets) a příbuzné pojmy
4)
„skupinou transakcí se započtením“ (netting set) skupina transakcí mezi institucí a jedinou protistranou, které podléhají právně vymahatelnému dvoustrannému ujednání o započtení, jež se podle oddílu 7 a kapitoly 4 připouští.
Všechny transakce nepodléhající právně vymahatelnému dvoustrannému ujednání o započtení, které se podle oddílu 7 připouští, by měly být pro účely této kapitoly považovány za skupinu transakcí se započtením samu o sobě.
Podle metody interního modelu stanovené v oddílu 6 lze se všemi skupinami transakcí se započtením s jedinou protistranou zacházet jako s jedinou skupinu transakcí se započtením, pokud jsou záporné simulované tržní hodnoty jednotlivých skupin transakcí se započtením v odhadu očekávané expozice (dále jen „EE“) nastaveny na 0;
5)
„rizikovou pozicí“ riziková hodnota přidělená transakci podle standardizované metody uvedené v oddílu 5, která využívá předem určený algoritmus;
6)
„skupinou zajistitelných transakcí“ (hedging set) skupina rizikových pozic z transakcí v rámci jedné skupiny transakcí se započtením, kdy se pro stanovení hodnoty expozice podle standardizované metody uvedené v oddílu 5 použije pouze zůstatek těchto rizikových pozic;
7)
„maržovou dohodou“ (margin agreement) dohoda nebo ustanovení dohody, podle nichž jedna protistrana musí druhé protistraně poskytnout kolaterál, pokud expozice této druhé protistrany vůči první protistraně překročí určitou úroveň;
8)
„maržovým prahem“ (margin threshold) maximální výše expozice, která zůstává nevypořádána, dokud jedna ze stran nemá právo zažádat o kolaterál;
9)
„obdobím krytí rizika marží“ (margin period of risk) časové období trvající od poslední výměny kolaterálu, jež pokrývá skupinu transakcí se započtením s protistranou, u níž došlo k selhání, do okamžiku, kdy se transakce uzavřou a provede se opětovné zajištění (re-hedging) výsledného tržní rizika;
10)
„efektivní splatností podle metody interního modelu u skupiny transakcí se započtením se splatností delší než jeden rok“ poměr součtu očekávaných expozic v průběhu trvání transakcí ze skupiny transakcí se započtením diskontovaného bezrizikovou úrokovou mírou návratnosti a součtu očekávaných expozic v průběhu jednoho roku v rámci skupiny transakcí se započtením diskontovaného bezrizikovou úrokovou mírou návratnosti.
Tuto efektivní splatnost lze upravovat tak, aby odrážela rolovací riziko, a to nahrazením očekávané expozice efektivní očekávanou expozicí v prognózách s horizontem kratším než jeden rok;
11)
„křížovým započtením“ (cross-product netting) zahrnutí transakcí z různých produktových kategorií do stejné skupiny transakcí se započtením podle pravidel křížového započtení uvedených v této kapitole;
12)
„současnou tržní hodnotou“ (dále jen „CMV“) pro účely oddílu 5 čistá tržní hodnota portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením, přičemž při výpočtu CMV se používají jak kladné, tak i záporné tržní hodnoty;
Rozložení
13)
„rozložením tržních hodnot“ prognóza rozdělení pravděpodobnosti čistých tržních hodnot transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením k určitému datu v budoucnosti (horizont prognózy), s ohledem na tržní hodnoty daných transakcí realizované ke dni prognózy;
14)
„rozložením expozic“ prognóza rozdělení pravděpodobnosti tržních hodnot vytvářená tak, že se prognózovaným příkladům záporných čistých tržních hodnot přiřadí nula;
15)
„rizikově neutrálním rozdělením“ rozdělení tržních hodnot nebo expozic v budoucnu, kdy se rozdělení vypočítává za použití hodnot implikovaných trhem, například implikovaných hodnot volatility;
16)
„skutečným rozdělením“ rozdělení tržních hodnot nebo expozic v budoucnu, kdy se rozdělení vypočítává za použití historických či realizovaných hodnot, například hodnot volatility, vypočítávaných pomocí změn zaznamenaných v minulosti v cenách či sazbách;
Opatření a úpravy týkající se expozice
17)
„stávající expozicí“ vyšší z těchto hodnot: nula nebo tržní hodnota transakce nebo portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením prováděných s protistranou, jež by při selhání protistrany zanikla za předpokladu, že nelze zpětně získat ani část hodnoty těchto transakcí v případě platební neschopnosti či likvidace;
18)
„maximální expozicí“ (peak exposure) vysoký percentil rozdělení expozic ke konkrétnímu datu v budoucnosti před termínem splatnosti transakce s nejdelší splatností ve skupině transakcí se započtením;
19)
„očekávanou expozicí“ (expected exposure, dále jen „EE“) průměr rozdělení expozic ke konkrétnímu datu v budoucnosti před tím, než bude splatná transakce s nejdelší splatností ve skupině transakcí se započtením;
20)
„efektivní očekávanou expozicí k určitému datu“ (dále jen „efektivní EE“) maximální očekávaná expozice, k níž dochází k tomuto datu nebo k jakémukoliv předchozímu datu. Popřípadě může být definována i pro určité datum jako větší z očekávaných expozic k danému datu nebo efektivní očekávaná expozice k jakémukoli předchozímu datu;
21)
„očekávanou pozitivní expozicí“ (dále jen „EPE“) vážený průměr efektivních očekávaných expozic za časové období, kdy váhami jsou proporce, které jednotlivé očekávané expozice představují v celém časovém období.
Při výpočtu kapitálového požadavku berou instituce v úvahu průměr za první rok, nebo - v případě, že jsou všechny kontrakty v rámci skupiny transakcí se započtením splatné dříve než za rok - za období do uplynutí doby splatnosti kontraktu s nejdelší splatností z celé skupiny transakcí se započtením;
22)
„efektivní očekávanou pozitivní expozicí“ (dále jen „efektivní EPE“) vážený průměr efektivní očekávané expozice v rámci skupiny transakcí se započtením v průběhu prvního roku, nebo - v případě, že jsou všechny kontrakty v rámci skupiny transakcí se započtením splatné dříve než za rok - za dobu trvání kontraktu s nejdelší splatností z celé skupiny transakcí se započtením, kdy váhami jsou proporce, které jednotlivé očekávané expozice představují v celém časovém období;
Rizika týkající se CCR
23)
„rolovacím rizikem“ (rollover risk) částka, o niž je očekávaná pozitivní expozice podhodnocena, pokud se předpokládá, že budoucí transakce s protistranou budou probíhat nepřerušovaně.
Dodatečná expozice, jež vznikla v důsledku těchto budoucích transakcí, se do vyčíslení EPE nezahrnuje;
24)
„protistranou“ se pro účely oddílu 7 jakákoli právnická či fyzická osoba, která uzavírá dohodu o započtení a je způsobilá k uzavření takové smluvní dohody;
25)
„dohodou o křížovém započtení“ dvoustranná smluvní dohoda mezi institucí a protistranou, která dává vzniknout souhrnnému právnímu závazku (na základě započtení zahrnutých transakcí), který pokrývá všechny dvoustranné rámcové dohody a transakce, které patří k různým kategoriím produktů a jsou zahrnuty v dohodě;
pro účely této definice se „různými kategoriemi produktů“ rozumí:
a)
repo obchody, půjčky a výpůjčky cenných papírů a komodit;
b)
maržové obchody;
c)
kontrakty uvedené v příloze II;
26)
„platební komponentou“ platba schválená v rámci transakce s OTC deriváty s lineárním profilem rizika, která stanoví výměnu finančního nástroje za platbu.
V případě transakcí, které stanoví výměnu platby za platbu, jsou tyto dvě platební komponenty tvořeny smluvními hrubými platbami, včetně pomyslné částky transakce.
Oddíl 2
Metody pro výpočet hodnoty expozice
Článek 273
Metody pro výpočet hodnoty expozice
1. Instituce určí hodnotu expozice pro kontrakty uvedené na seznamu v příloze II na základě jedné z metod uvedených v oddílech 3 až 6 v souladu s tímto článkem.
Instituce, u nichž nelze postupovat způsobem popsaným v článku 94, nesmí použít metodu uvedenou v oddíle 4. K určení hodnoty expozice u kontraktů uvedených v příloze II bodě 3 nesmí instituce použít metodu uvedenou v oddíle 4. Instituce mohou v rámci skupiny trvale používat kombinaci metod uvedených v oddílech 3 až 6. Jde-li pouze o jednu instituci, nesmí tato instituce trvale kombinovaně používat metody uvedené v oddílech 3 až 6, ale smí kombinovaně použít metody uvedené v oddílech 3 a 5, pokud je jedna z metod použita pro případy uvedené v čl. 282 odst. 6.
2. Tam, kde to umožňují příslušné orgány v souladu s čl. 283 odst. 1 a 2, může instituce hodnotu expozice určovat metodou interního modelu uvedenou v oddílu 6 u těchto položek:
a)
kontraktů uvedených v příloze II;
b)
repo obchodů;
c)
transakcí půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit;
d)
maržových obchodů;
e)
transakcí s delší dobou vypořádání.
3. Jestliže instituce zakoupí zajištění prostřednictvím úvěrového derivátu vůči expozici v investičním portfoliu nebo vůči expozici riziku protistrany, může své kapitálové požadavky na zajištěnou expozici vypočítat podle některého z těchto ustanovení:
a)
článků 233 až 236;
b)
podle čl. 153 odst. 3, nebo článku 183, bylo-li uděleno svolení v souladu s článkem 143.
Hodnota expozice s CCR pro tyto úvěrové deriváty je rovna nule, pokud instituce nepoužije postup ii) uvedený v čl. 299 odst. 2 písm. h).
4. Aniž je dotčen odstavec, 3 instituce se pro účely výpočtu kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany může rozhodnout pro konsistentní zařazování všech úvěrových derivátů nezahrnutých do obchodního portfolia a nakupovaných jako zajištění vůči expozici v investičním portfoliu nebo vůči expozici úvěrového rizika protistrany, pokud toto nařízení takové úvěrové zajištění připouští.
5. Pokud instituce se swapy úvěrového selhání prodanými institucí zachází jako s úvěrovým zajištěním poskytnutým touto institucí a podléhajícím kapitálovým požadavkům k úvěrovému riziku podkladového nástroje pro plnou pomyslnou částku, bude jejich hodnota expozice pro účely CCR v investičním portfoliu nulová.
6. Podle všech metod uvedených v oddílech 3 až 6 se hodnota expozice u dané protistrany rovná součtu hodnot expozic počítaných pro každou skupinu transakcí se započtením prováděných s touto protistranou.
Pro danou protistranu bude hodnotou expozice u dané skupiny transakcí se započtením OTC derivátových nástrojů uvedených v příloze II vypočítanou podle této kapitoly větší z těchto hodnot: 0 a rozdíl mezi celkovou hodnotou expozice napříč všemi skupinami transakcí se započtením s protistranou a celkovou výší CVA u této protistrany zaúčtovanou institucí jako již nastalé snížení hodnoty. Při výpočtu úvěrových úprav v ocenění se nezohlední žádné vyrovnávací úpravy debetní hodnoty přiřazené vlastnímu úvěrovému riziku podniku, která již byla odečtena od kapitálu podle čl. 33 odst. 1 písm. c).
7. U expozic vyplývajících z transakcí s delší dobou vypořádání určí instituce hodnotu expozice za použití kterékoliv z metod uvedených v oddílech 3 až 6 bez ohledu na metody zvolené pro zacházení s OTC deriváty a s repo obchody, transakcemi půjček či výpůjček cenných papírů či komodit a s maržovými obchody. Při výpočtu kapitálových požadavků pro transakce s delší dobou vypořádání může instituce, která uplatňuje přístup uvedený v kapitole 3, trvale a bez ohledu na důležitost takových pozic přidělit rizikové váhy podle přístupu uvedeného v kapitole 2.
8. Pro metody uvedené v oddílech 3 a 4 přijmou instituce jednotnou metodiku pro určení pomyslné částky u různých druhů produktů a ujistí se, že pomyslná částka, ke které se má přihlížet, je vhodným měřítkem rizika obsaženého v kontraktu. Jestliže kontrakt upravuje multiplikaci peněžních toků, bude pomyslná částka upravena, aby byly vzaty v úvahu účinky multiplikace na strukturu rizika tohoto kontraktu.
Pro účely metod uvedených v oddílech 3 až 6 používají instituce vhodným způsobem transakce, u nichž bylo zjištěno specifické riziko pozitivní korelace v souladu s čl. 291 odst. 2, 4, 5 a 6.
Oddíl 3
Metoda oceňování podle tržní hodnoty
Článek 274
Metoda oceňování podle tržní hodnoty
1. Pro zjištění současných reprodukčních nákladů všech kontraktů s kladnými hodnotami instituce přiřadí kontraktům současné tržní hodnoty.
2. Pro zjištění potenciální budoucí úvěrové expozice instituce vynásobí pomyslné částky nebo podkladové hodnoty sazbami uvedenými v tabulce č. 1 v souladu s těmito zásadami:
a)
kontrakty nespadající do jedné z pěti kategorií uvedených v tabulce č. 1 se považují za kontrakty týkající se jiných komodit než vzácných kovů;
b)
pro kontrakty s vícenásobnými výměnami jistiny se procentní sazba vynásobí počtem zbývajících plateb, které mají být podle kontraktu ještě provedeny;
c)
pro kontrakty strukturované tak, aby k vypořádání nesplacených expozic docházelo po určitých dnech plateb, a v případech, kdy jsou termíny znovu stanoveny tak, aby tržní hodnota kontraktu k těmto specifickým datům byla nulová, se zbytková splatnost rovná době do následujícího data stanovení termínu. V případě úrokových kontraktů, které splňují tato kritéria a mají do splatnosti více než jeden rok, je procentní hodnota nejméně 0,5 %.
Tabulka č. 1
Zbytková splatnost
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty a kontrakty týkající se zlata
Kontrakty týkající se akcií
Kontrakty týkající se drahých kovů, kromě zlata
Kontrakty týkající se jiných komodit než drahých kovů
Jeden rok nebo méně
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Více než rok, ale ne více než pět let
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Více než pět let
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. Pro kontrakty týkající se jiných komodit než zlata, které jsou uvedeny v příloze II bodě 3, může instituce jako alternativu k použití sazeb z tabulky č. 1 použít sazby uvedené v tabulce č. 2 za předpokladu, že tato instituce používá rozšířenou metodu splatností stanovenou pro tyto kontrakty v článku 361.
Tabulka č. 2
Zbytková splatnost
Drahé kovy
(kromě zlata)
Základní kovy
Zemědělské produkty
(netrvanlivé)
Ostatní, včetně energetických produktů
Jeden rok nebo méně
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Více než rok, ale ne více než pět let
5 %
4 %
5 %
6 %
Více než pět let
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Součet současných reprodukčních nákladů a případné budoucí úvěrové expozice tvoří hodnotu expozice.
Oddíl 4
Metoda původní expozice
Článek 275
Metoda původní expozice
1. Hodnotou expozice je pomyslná částka každého nástroje vynásobená sazbami uvedenými v tabulce č. 3:
Tabulka č. 3
Původní doba splatnosti
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty a kontrakty týkající se zlata
Jeden rok nebo méně
0,5 %
2 %
Více než rok, ale ne více než dva roky
1 %
5 %
Za každý další rok
1 %
3 %
2. Pro výpočet hodnoty expozice úrokových kontraktů může instituce zvolit buď původní dobu splatnosti, nebo zbytkovou splatnost.
Oddíl 5
Standardizovaná matoda
Článek 276
Standardizovaná metoda
1. Instituce mohou použít standardizovanou metodu (dále jen „SM“) pouze pro výpočet hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s delší dobou vypořádání.
2. Při použití SM instituce vypočítají hodnotu expozice pro každou skupinu transakcí se započtením zvlášť, a to po zohlednění kolaterálu vzorcem:
kde:
CMV
=
současná tržní hodnota portfolia transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením s protistranou bez zohlednění kolaterálu, kde:
kde:
CMVi
=
současná tržní hodnota transakce i;
CMC
=
současná tržní hodnota kolaterálu přiřazená skupině transakcí se započtením,
kde:
CMCl
=
současná tržní hodnota kolaterálu l;
i
=
index transakce;
l
=
index kolaterálu;
j
=
index kategorie zajistitelných transakcí.
Skupiny zajistitelných transakcí pro tento účel odpovídají rizikovým faktorům, u nichž mohou být použity rizikové pozice opačného znaménka pro kompenzaci za účelem vytvoření čisté rizikové pozice, která je základem pro měření expozice;
RPTij
=
riziková pozice z transakce i vzhledem ke skupině zajistitelných transakcí j;
RPClj
=
riziková pozice z kolaterálu l vzhledem k skupině zajistitelných transakcí j;
CCRMj
=
multiplikátor CCR uvedený v tabulce č. 5 vzhledem k skupině zajistitelných transakcí j;
β
=
1,4.
3. Pro účely výpočtu podle odstavce 2:
a)
má způsobilý kolaterál přijatý od protistrany kladné znaménko; kolaterál poskytnutý protistraně má záporné znaménko;
b)
v rámci metody SM se použije pouze kolaterál způsobilý podle článku 197, článku 198 a čl. 299 odst. 2 písm. d);
c)
instituce mohou nedbat na riziko úrokových sazeb v souvislosti s platební komponentou se zbývající dobou splatnosti kratší jednoho roku;
d)
instituce mohou považovat platby složené ze dvou platebních komponent denominovaných v téže měně za jedinou souhrnnou transakci. Zacházení s platebními komponentami se potom uplatní na souhrnnou transakci.
Článek 277
Transakce s lineárním profilem rizika
1. Instituce přiřadí transakce s lineárním profilem rizika rizikovým pozicím v souladu s těmito ustanoveními:
a)
transakce s lineárním profilem rizika s akciemi (včetně akciových indexů), zlatem, jinými drahými kovy nebo jinými komoditami jako podkladovými nástroji jsou přiřazeny k pozici v příslušné akcii (nebo akciovém indexu) nebo komoditě a k pozici v úrokovém riziku v případě platební komponenty;
b)
transakce s lineárním rizikovým profilem s dluhovým nástrojem jako podkladovým nástrojem jsou přiřazeny k pozici v úrokovém riziku v případě dluhového nástroje a k jiné pozici v úrokovém riziku v případě platební komponenty;
c)
transakce s lineárním profilem rizika, které stanoví výměnu platby za platbu, včetně měnových forwardů, jsou přiřazeny k pozici v úrokovém riziku pro každou z platebních komponent.
Jestliže je v rámci transakce uvedené v písmenech a), b) nebo c) platební komponenta denominována nebo podkladový dluhový nástroj denominován v cizí měně, je tato platební komponenta přiřazena nebo tento podkladový nástroj přiřazen také k rizikové pozici v této měně.
2. Pro účely odstavce 1 je velikost rizikové pozice z transakce s lineárním rizikovým profilem efektivní pomyslnou hodnotou (tržní cena násobená množstvím) podkladových finančních nástrojů nebo komodit vyjádřenou v domácí měně instituce za pomoci vynásobení příslušným směnným kurzem, s výjimkou dluhových nástrojů.
3. Pro dluhové nástroje a platební komponenta odpovídá velikost rizikové pozice efektivní pomyslné hodnotě hrubého objemu neprovedených plateb (včetně pomyslné částky), vyjádřené v měně domovského členského státu a násobené modifikovanou durací dluhového nástroje, respektive platební komponenty.
4. Velikost rizikové pozice ze swapu úvěrového selhání je pomyslná hodnota referenčního dluhového nástroje násobená zbývající dobou splatnosti swapu úvěrového selhání.
Článek 278
Transakce s nelineárním profilem rizika
1. Instituce stanoví velikost rizikových pozic u transakcí s nelineárním profilem rizika podle těchto odstavců.
2. Velikost rizikové pozice, vztahující se k OTC derivátu s nelineárním profilem rizika včetně opcí a swapcí, jejichž podkladovým nástrojem není dluhový nástroj nebo platební komponenta, se rovná delta ekvivalentu efektivní pomyslné hodnoty finančního nástroje, který je podkladovým nástrojem transakce podle čl. 280 odst. 1.
3. Velikost rizikové pozice, vztahující se k OTC derivátu s nelineárním profilem rizika včetně opcí a swapcí, jejichž podkladovým nástrojem je dluhový nástroj nebo platební komponenta, se rovná delta ekvivalentu efektivní pomyslné hodnoty finančního nástroje nebo platební komponenty násobené modifikovanou durací dluhového nástroje, respektive platební komponenty.
Článek 279
Zacházení s kolaterálem
Pro účely určení rizikových pozic zachází instituce s kolaterálem takto:
a)
kolaterál přijatý od protistrany se považuje za pohledávku vůči protistraně v rámci derivátové smlouvy (dlouhá pozice), která je splatná ke dni, k němuž se provádí určení;
b)
kolaterál poskytnutý protistraně se považuje závazek vůči protistraně (krátká pozice), který je splatný ke dni, k němuž se provádí určení.
Článek 280
Výpočet rizikových pozic
1. Instituce stanoví velikost a znaménko rizikové pozice takto:
a)
pro všechny nástroje kromě dluhových nástrojů:
i)
jako efektivní pomyslnou hodnotu v případě transakce s lineárním profilem rizika;
ii)
jako delta ekvivalent pomyslné hodnoty
, v případě transakce s nelineárním profilem rizika,kde:
Pref
=
cena podkladového nástroje vyjádřená v referenční měně;
V
=
hodnota finančního nástroje (v případě opce: cena opce);
p
=
cena podkladového nástroje, vyjádřená v téže měně jako V;
b)
pro dluhové nástroje a platební komponenty všech transakcí:
i)
jako efektivní pomyslnou hodnotu násobenou modifikovanou durací v případě transakce s lineárním profilem rizika;
ii)
jako delta ekvivalent pomyslné hodnoty násobené modifikovanou durací
v případě transakce s nelineárním profilem rizika,kde:
V
=
hodnota finančního nástroje (v případě opce: cena opce);
r
=
výše úrokové sazby.
Pokud je V denominována v jiné než referenční měně, derivát se převede do referenční měny vynásobením příslušným směnným kurzem.
2. Instituce uspořádají rizikové pozice do skupin zajistitelných transakcí. Pro každou skupinu zajistitelných transakcí se vypočítá objem absolutní hodnoty součtu výsledných rizikových pozic. Výsledkem tohoto výpočtu je čistá riziková pozice a vypočítá se pro účely čl. 276 odst. 2 takto:
Článek 281
Rizikové pozice v úrokových sazbách
1. Pro účely výpočtu rizikové pozice v úrokových sazbách instituce použijí následující ustanovení.
2. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách vztahující se k:
a)
peněžním vkladům přijatým od protistrany jako kolaterál;
b)
platebním komponentám;
c)
podkladovým dluhovým nástrojům,
na něž se podle článku 336 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši 1,60 % nebo nižší, instituce přiřadí tyto pozice k jedné ze šesti skupin zajistitelných transakcí pro každou měnu, které jsou uvedeny v tabulce č. 4.
Tabulka č. 4
Vládní referenční úrokové sazby
Nevládní referenční úrokové sazby
Splatnost
1 rok
1 rok
1 ≤ 5 let
1 ≤ 5 let
5 let
5 let
3. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách, vztahující se k podkladovým dluhovým nástrojům nebo k platebním komponentám, pro něž je úroková sazba vázána na referenční úrokovou sazbu, jež představuje obecnou výši úrokových sazeb na trhu, je zbývající splatnost rovna délce časového intervalu končícího změnou úrokové sazby. V ostatních případech je to zbývající doba do splatnosti podkladového dluhového nástroje nebo zbývající doba do splatnosti transakce, pokud se jedná o platební komponentu.
Článek 282
Skupiny zajistitelných transakcí
1. Instituce vytvoří skupiny zajistitelných transakcí podle odstavců 2 až 5.
2. Pro každého emitenta referenčního dluhového nástroje, který je podkladovým nástrojem swapu úvěrového selhání, existuje jedna skupina zajistitelných transakcí.
Se swapy úvěrového selhání n-tého referenčního nástroje z koše se zachází takto:
a)
velikost rizikové pozice v referenčním dluhovém nástroji v podkladovém koši swapu n-tého úvěrového selhání je efektivní pomyslná hodnota referenčního dluhového nástroje násobená modifikovanou durací derivátu n-tého selhání vzhledem ke změně úvěrového rozpětí referenčního dluhového nástroje;
b)
pro každý referenční dluhový nástroj v podkladovém koši swapu n-tého úvěrového selhání existuje jedna skupina zajistitelných transakcí. Rizikové pozice z různých swapů n-tého úvěrového selhání se nezahrnují do stejné skupiny zajistitelných transakcí;
c)
multiplikátor CCR použitelný pro každou skupinu zajistitelných transakcí vytvořenou pro jeden z referenčních dluhových nástrojů derivátu n-tého selhání činí:
i)
0,3 % pro referenční dluhové nástroje, které mají úvěrové hodnocení od uznané externí ratingové agentury na úrovni stupně úvěrové kvality 1 až 3;
ii)
0,6 % pro ostatní dluhové nástroje.
3. Pro rizikové pozice v úrokových sazbách, vztahující se k:
a)
peněžním vkladům, které má v úschově protistrana jako kolaterál, kdy tato protistrana nemá nesplacený dluhový závazek nízkého specifického rizika;
b)
podkladovým dluhovým nástrojům, na něž se podle článku 336 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši více než 1,60 %;
pro každého emitenta existuje jedna skupina zajistitelných transakcí.
Pokud platební komponenta imituje takovýto dluhový nástroj, existuje rovněž jedna skupina zajistitelných transakcí pro každého emitenta referenčního dluhového nástroje.
Instituce mohou přiřadit rizikové pozice vyplývající z dluhových nástrojů určitého emitenta nebo z referenčních dluhových nástrojů téhož emitenta, které jsou imitovány platební komponentou nebo které tvoří podkladový nástroj swapu úvěrového selhání, k téže skupině zajistitelných transakcí.
4. Podkladové finanční nástroje kromě dluhových nástrojů se přiřazují k téže skupině zajistitelných transakcí, pouze pokud jsou identické nebo podobné. Ve všech ostatních případech se přiřazují k samostatným skupinám zajistitelných transakcí.
Pro účely tohoto odstavce instituce určí, zda jsou podkladové nástroje podobné, v souladu s těmito zásadami:
a)
u akcií je podkladový nástroj podobný, pokud jsou vydané týmž emitentem. Akciový index je považován za samostatného emitenta;
b)
u drahých kovů je podkladový nástroj podobný, pokud se jedná o tentýž kov. Index drahých kovů je považován za samostatný drahý kov;
c)
u elektrické energie je podkladový nástroj podobný, pokud se nástroj práv a závazků týká dodávek energie, které se vztahují na interval mezi nejvyšším a nejnižším odběrem v průběhu 24 hodin;
d)
u komodit je podkladový nástroj podobný, pokud se jedná o tutéž komoditu. Index komodit je považován za samostatnou komoditu.
5. V následující tabulce jsou uvedeny multiplikátory CCR (dále jen „CCRM“) pro různé kategorie skupin zajistitelných transakcí.
Tabulka č. 5
Kategorie skupin zajistitelných transakcí
CCRM
1.
Úrokové sazby
0,2 %
2.
Úrokové sazby pro rizikové pozice z referenčního dluhového nástroje, který slouží jako podkladový nástroj pro swap úvěrového selhání, na něž se podle hlavy IV kapitoly 2 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši 1,60 % nebo méně.
0,3 %
3.
Úrokové sazby pro rizikové pozice z dluhového nástroje nebo referenčního dluhového nástroje, na něž se podle hlavy IV kapitoly 2 tabulky č. 1 vztahuje kapitálový požadavek ve výši více než 1,60 %.
0,6 %
4.
Směnné kurzy
2,5 %
5.
Elektrická energie
4 %
6.
Zlato
5 %
7.
Akcie
7 %
8.
Drahé kovy (kromě zlata)
8,5 %
9.
Ostatní komodity (kromě drahých kovů a elektrické energie)
10 %
10.
Podkladové nástroje OTC derivátů, které nepatří do žádné z výše uvedených kategorií
10 %
Podkladové nástroje OTC derivátů uvedené v bodě 10 tabulky č. 5 jsou přiřazeny k samostatným skupinám zajistitelných transakcí pro každou kategorii podkladového nástroje.
6. U transakcí s nelineárním profilem rizika nebo pro platební komponentu a transakce s dluhovými nástroji jako podkladovými nástroji, u nichž instituce nemůže určit parametr delta nebo modifikovanou duraci, popřípadě s modelem nástroje, který příslušný orgán schválil pro účely stanovení kapitálových požadavků k tržnímu riziku, příslušný orgán stanoví velikost rizikových pozic a použitelné CCRMj konzervativně, nebo vyžaduje, aby instituce použila metodu uvedenou v oddílu 3. Započtení se nezohledňuje (tzn. že hodnota expozice se stanovuje, jako kdyby existovala skupina transakcí se započtením obsahující pouze tuto jedinou transakci).
7. Instituce musí používat interní postupy, kterými ještě před zahrnutím transakce do skupiny zajistitelných transakcí ověřuje, zda se na transakci vztahuje právoplatná smlouva o započtení splňující požadavky stanovené v oddílu 7.
8. Instituce, která využívá kolaterálu ke snižování CCR, musí mít interní postupy k ověření toho, že před zjištěním dopadu kolaterálu na její výpočty vyhovoval kolaterál standardům právní jistoty stanoveným v kapitole 4.
Oddíl 6
Metoda interního modelu
Článek 283
Svolení použít metodu interního modelu
1. Pokud jsou příslušné orgány přesvědčeny, že instituce splnila požadavek uvedený v odstavci 2, udělí instituci svolení k použití metody interního modelu (IMM) pro účely výpočtu hodnoty expozice u kterékoli z těchto transakcí:
a)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. a);
b)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. b), c) a d);
c)
transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. a) až d).
Pokud je instituci povoleno použít metodu interního modelu pro výpočet hodnoty expozice kterékoli z transakcí uvedených v písm. a) až c) prvního pododstavce, může tuto metodu použít rovněž pro transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. e).
Odchylně od čl. 273 odst. 1 třetího pododstavce se instituce mohou rozhodnout nepoužít tuto metodu u expozic, jejichž velikost a riziko jsou nepodstatné. V takovém případě instituce u těchto expozic použije některou z metod stanovených v oddílech 3 až 5, pokud jsou splněny příslušné požadavky pro jednotlivé přístupy.
2. Příslušné orgány povolí institucím použít metodu interního modelu pro výpočty uvedené v odstavci 1 pouze za předpokladu, že instituce prokázala, že splnila požadavky stanovené v tomto oddílu, a příslušné orgány ověřily, že systémy řízení CCR spravované institucí jsou spolehlivé a jsou řádně uplatňovány.
3. Příslušné orgány mohou institucím povolit, aby po omezenou dobu zaváděly metodu interního modelu postupně u různých druhů transakcí. Během tohoto období postupného zavádění mohou instituce pro typ transakce, pro který nepoužívají metodu interního modelu, používat metody uvedené v oddílu 3 nebo v oddílu 5.
4. U všech transakcí s OTC deriváty a u transakcí s delší dobou vypořádání, ke kterým instituce neobdržela povolení pro použití metody interního modelu podle odstavce 1, použije instituce metody stanovené v oddílu 3 nebo oddílu 5.
Kombinované použití těchto metod v rámci skupiny je trvale povoleno. V rámci instituce mohou být tyto metody použity kombinovaně pouze v případě, že je jedna z metod použita pro případy stanovené v čl. 282 odst. 6. t
5. Instituce, která získala povolení k použití metody interního modelu podle odstavce 1, nebude pak znovu používat metody stanovené v oddílu 3 nebo oddílu 5, pokud nezíská svolení příslušného orgánu. Příslušné orgány takové svolení udělí, pokud instituce v této věci prokáže opodstatněné důvody.
6. Pokud instituce přestane splňovat požadavky stanovené v tomto oddílu, vyrozumí o tom příslušný orgán a učiní jeden z těchto kroků:
a)
příslušnému orgánu předloží plán včasného návratu k plnění těchto požadavků;
b)
příslušnému orgánu uspokojivě prokáže, že dopad neplnění je nepodstatný.
Článek 284
Hodnota expozice
1. Pokud je instituci v souladu s čl. 283 odst. 1 povoleno použít metodu interního modelu pro výpočet hodnoty expozice některé nebo všech z transakcí v uvedeném odstavci, bude tato instituce měřit hodnotu expozice těchto transakcí na úrovni skupiny transakcí se započtením.
Model použitý institucí za tímto účelem musí:
a)
upřesnit předpokládané rozložení pro změny v tržní hodnotě skupiny transakcí se započtením, jež lze připsat změnám tržních proměnných, jakými jsou úrokové sazby, směnné kurzy zahraničních měn;
b)
vypočítat hodnotu expozice pro skupinu transakcí se započtením ke každému budoucímu datu na základě změn v tržních proměnných.
2. Aby byly u modelu zachyceny dopady zajištění, model hodnoty kolaterálu musí splňovat požadavky na kvantitu, kvalitu a údaje pro model metody interního modelu podle tohoto oddílu, a instituce může zahrnout do svých předpokládaných rozložení pro změny v tržní hodnotě skupiny transakcí se započtením pouze uznatelný finanční kolaterál uvedený v článku 197, článku 198 a čl. 299 odst. 2 písm. c) a d).
3. Kapitálovým požadavkem k úvěrovému riziku protistrany vzhledem k expozicím s CCR, u níž instituce používá metodu interního modelu, bude vyšší z těchto požadavků:
a)
kapitálový požadavek k expozicím vypočítaný na základě efektivní EPE za použití stávajících tržních údajů;
b)
kapitálový požadavek k expozicím vypočítaný na základě efektivní EPE za použití jednotné konzistentní zátěžové kalibrace pro všechny expozice s CCR, u nichž instituce používá metodu interního modelu.
4. S výjimkou protistran identifikovaných jako mající specifické riziko pozitivní korelace, které spadají do působnosti čl. 291 odst. 4 a 5, instituce vypočítají hodnotu expozice jako součin alfa (α) a efektivní EPE následujícím způsobem:
kde:
α
=
1,4, pokud příslušné orgány nepožadují vyšší α nebo pokud institucím nepovolí, aby použily svůj vlastní odhad v souladu s odstavcem 9;
efektivní EPE se vypočítá odhadem očekávané expozice (expected exposure, EEt) jako průměrné expozice k budoucímu datu t, kde průměr je počítán z možných budoucích hodnot příslušných faktorů tržního rizika.
Model odhaduje EE během řady budoucích dat t1, t2, t3 atd.
5. Efektivní EE se vypočte rekurzivně jako:
kde:
současné datum je označeno jako t0;
efektivní EEt0 se rovná současné expozici.
6. Efektivní EPE je průměrem efektivní EE během prvního roku budoucí expozice. Pokud všechny smlouvy ve skupině transakcí se započtením nabudou splatnosti dříve než za rok, EPE je průměrem EE, dokud všechny smlouvy ve skupině transakcí se započtením nenabudou splatnosti. Efektivní EPE je vypočítána jako vážený průměr efektivní EE:
kde váhy berou v úvahu případ, kdy je budoucí expozice vypočítána pro data, která nejsou rovnoměrně rozložena v čase.
7. Instituce vypočítají výši EE nebo maximální expozici na základě rozložení expozic, které zahrnuje možnou nenormálnost rozložení expozic.
8. Instituce mohou použít míru rozložení vypočítanou na základě modelu, která je konzervativnější než α-krát efektivní EPE pro každou protistranu, která je vypočítána podle rovnice uvedené v odstavci 4.
9. Odchylně od odstavce 4 mohou příslušné orgány institucím povolit, aby použily svůj vlastní odhad hodnoty α, kde:
a)
alfa odpovídá poměru vnitřně stanoveného kapitálu z plné simulace expozice s CCR pro všechny protistrany (čitatel) a vnitřně stanoveného kapitálu založeného na EPE (jmenovatel);
b)
ve jmenovateli se EPE použije, jako by se jednalo o fixní nesplacenou částku.
Při provádění odhadu podle tohoto odstavce nesmí být alfa nižší než 1,2.
10. Pro účely odhadu hodnoty α podle odstavce 9 instituce zajistí, že čitatel a jmenovatel budou vypočítány konzistentně s ohledem na modelovou metodiku, specifikaci parametrů a složení portfolia. Přístup použitý k odhadu α bude založen na pojetí vnitřně stanoveného kapitálu instituce, bude důkladně zdokumentován a bude podléhat nezávislému ověření. Instituce navíc přezkoumá své odhady α alespoň jednou za čtvrt roku a častěji, pokud se složení portfolia v průběhu času mění. Instituce také vyhodnocuje rizika modelů.
11. Instituce prokáže ke spokojenosti příslušných orgánů, že její interní odhady hodnoty α zachycují v čitateli materiální zdroje závislosti rozložení tržních hodnot transakcí či portfolií transakcí napříč protistranami. Interní odhady α zohlední rozčlenění portfolií.
12. Při dohledu nad používáním odhadů podle odstavce 9 příslušné orgány přihlédnou k výraznému kolísání odhadů hodnoty α, které vyplývá z možnosti nesprávné specifikace v modelech použitých pro čitatele, zejména tam, kde je přítomná konvexita.
13. V případě potřeby budou volatilita a korelace faktorů tržního rizika použité ve společném modelování tržních a úvěrových rizik podmíněny faktorem úvěrového rizika, aby vyjadřovaly možný nárůst volatility či korelací při ekonomickém poklesu.
Článek 285
Hodnota expozice u skupiny transakcí se započtením podléhající maržové dohodě
1. Pokud skupina transakcí se započtením podléhá maržové dohodě a dennímu oceňování tržní hodnotou, může instituce použít jeden z těchto způsobů stanovení EPE:
a)
efektivní EPE bez zohlednění kolaterálu drženého nebo uloženého ve formě marže a kolaterálu, který byl poskytnut protistraně nezávisle na denním ocenění a procesu zajištění či současné expozici;
b)
navýšení, které odráží možný nárůst expozice během období krytí rizika marží, plus vyšší z těchto expozic:
i)
současná expozice včetně veškerého kolaterálu, který je v současné době v držení či v úschově, jiného než kolaterál, o který bylo zažádáno, nebo kolaterál, který je předmětem sporu;
ii)
největší čistá expozice včetně kolaterálu, který je předmětem maržové dohody, která nevede k zažádání o kolaterál. Tato hodnota bude odrážet veškeré použitelné limity, minimální hodnoty převodu, nezávislé hodnoty a počáteční marže podle maržové dohody;
c)
pokud model zachycuje dopad zajištění při odhadu EE, může instituce se svolením příslušného orgánu použít míru EE modelu přímo v rovnici v čl. 284 odst. 5. Příslušné orgány takové svolení udělí pouze na základě ověření, že model řádně zachycuje dopad zajištění při odhadu EE.
Pro účely písmene b) instituce vypočítají navýšení jako očekávanou kladnou změnu ocenění transakcí podle tržní hodnoty během období krytí rizika marží. Změny hodnoty kolaterálu budou zohledněny za použití regulatorních koeficientů volatility v souladu s oddílem 3 kapitoly 4 nebo za použití vlastních odhadů koeficientů volatility v rámci komplexní metody finančního kolaterálu, avšak během období krytí rizika marží nebudou přijaty žádné platby kolaterálu. Na období krytí rizika marží se vztahují minimální období uvedená v odstavcích 2 až 5.
2. U transakcí, které jsou předmětem každodenního dozajišťování a oceňování tržní hodnotou, období krytí rizika marží použité pro modelování hodnoty expozice v rámci maržových dohod nebude kratší než:
a)
5 obchodních dnů pro skupinu transakcí se započtením tvořenou pouze repo obchody, půjčkami či výpůjčkami cenných papírů nebo komodit a maržovými obchody;
b)
10 obchodních dní pro všechny ostatní skupiny transakcí se započtením.
3. Na odst. 2 písm. a) a b) se vztahují tyto výjimky:
a)
u všech skupin transakcí se započtením, u nichž počet obchodních transakcí přesahuje kdykoli během čtvrtletí 5 000, nesmí být období krytí rizika marží pro následující čtvrtletí kratší než 20 obchodních dnů. Tato výjimka se nevztahuje na obchodní expozice instituce;
b)
u skupin transakcí se započtením obsahujících jednu či více obchodních transakcí, zahrnujících buď nelikvidní kolaterál, nebo nástroje OTC derivátů, které nelze snadno nahradit, nebude období krytí rizika marží kratší než 20 obchodních dnů.
Instituce určí, zda je kolaterál nelikvidní nebo zda OTC deriváty nemohou být snadno nahrazeny v kontextu krizových podmínek na trhu charakterizovaných neexistencí nepřetržitě aktivních trhů, kde by protistrana během dvou dnů či kratší doby získala řadu cenových nabídek, které by nemohly způsobit pohyby trhu nebo představovat cenu odrážející tržní diskont (v případě kolaterálu) nebo prémii (v případě OTC derivátu).
Instituce posoudí, zda obchody či cenné papíry, které drží jako kolaterál, jsou soustředěny u konkrétní protistrany a zda by v případě, kdy by tato protistrana rychle opustila trh, byla schopna tyto obchodní transakce či cenné papíry nahradit.
4. Pokud byla instituce za dvě poslední bezprostředně předcházející čtvrtletí zapojena do více než dvou sporů týkajících se výzev k dodatkové úhradě u určité skupiny transakcí se započtením, které trvaly déle než po použitelné období krytí rizika marží uvedené v odstavcích 2 a 3, použije instituce pro tuto skupinu transakcí se započtením po následující dvě čtvrtletí období krytí rizika marží, které je alespoň dvojnásobné oproti období podle odstavce 2.
5. U dozajištění s periodicitou N dní bude období krytí rizika marží dlouhé alespoň tak jako období uvedené v odstavcích 2 a 3 (F) plus N dní minus jeden den. To znamená:
6. Pokud interní model zahrnuje dopad zajištění na změny tržní hodnoty skupiny transakcí se započtením, instituce ve svých výpočtech hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vymodeluje společně s expozicí kolaterál, který je jiný než hotovost v téže měně, v jaké je sama expozice.
7. Pokud instituce není s to připravit model kolaterálu společně s expozicí, nezohlední ve svých výpočtech hodnoty expozice u OTC derivátů a transakcí s financováním cenných papírů vliv kolaterálu jiného než hotovosti v téže měně, v jaké je sama expozice, pokud nepoužívá buď koeficienty volatility, které splňují normy komplexní metody finančního kolaterálu s vlastními odhady koeficientu volatility, nebo standardní regulatorní koeficienty volatility podle kapitoly 4.
8. Instituce používající IMM nebude ve svých modelech zohledňovat vliv snížení hodnoty expozice v důsledku existence případného ustanovení v dohodě o kolaterálu, které vyžaduje přijetí kolaterálu, když se zhorší úvěrová kvalita protistrany.
Článek 286
Řízení CCR - Zásady, postupy a systémy
1. Instituce musí vytvořit a udržovat rámec řízení CCR, který sestává ze:
a)
zásad, postupů a systémů pro účely zajištění identifikace, měření, řízení, schválení a interních zpráv o CCR;
b)
postupů zajišťujících dodržování těchto zásad, postupů a systémů.
Tyto zásady, postupy a systémy musí být koncepčně správné, prováděné jednotně a musí být zdokumentovány. Dokumentace musí zahrnovat vysvětlení empirických postupů užívaných k měření CCR.
2. Rámec řízení CCR požadovaný odstavcem 1 musí zohlednit tržní, likviditní a právní a operační rizika, která jsou s CCR spojena. Rámec musí zejména zajistit, aby instituce dodržela následující zásady:
a)
nesmí obchodovat s protistranou, aniž by posoudila její úvěruschopnost;
b)
vezme plně v úvahu úvěrová rizika během vypořádání a před ním;
c)
bude řídit taková rizika co možná nejvíce na úrovni protistrany sloučením expozic s CCR s ostatními úvěrovými expozicemi a na úrovni celého podniku.
3. Instituce používající IMM zajistí, aby její rámec řízení CCR ke spokojenosti příslušného orgánu zohledňoval rizika likvidity ve všech těchto případech:
a)
u potenciálních příchozích výzev k dodatkové úhradě v kontextu výměny variační marže nebo dalších typů marží, jako jsou počáteční či nezávislé marže, při nepříznivých dopadech na trh;
b)
u potenciálních příchozích výzev k navrácení přebytečného kolaterálu poskytnutého protistranami;
c)
u výzev vyplývajících z potenciálního snížení vlastního externího ratingu.
Instituce zajistí, aby povaha a časový horizont opětovného použití kolaterálu byly v souladu s jejími potřebami likvidity a neohrozily její schopnost poskytnout či vrátit kolaterál včas.
4. Vedoucí orgán a vrcholné vedení instituce musí být aktivně zapojeny do řízení CCR a zajistit přidělení adekvátních zdrojů pro účely řízení CCR. Vrcholné vedení si musí být vědomo omezení a předpokladů používaného modelu a dopadu, který mohou mít na hodnověrnost výsledku získaného prostřednictvím formálního postupu. Vrcholné vedení musí mít také na paměti nejistoty tržního prostředí a provozní otázky a vzít na vědomí, jaký mají dopad na daný model.
5. Denní zprávy o expozicích instituce vůči CCR, vypracované podle čl. 287 odst. 2 písm. b), musí být přezkoumány řídícími pracovníky s dostatečným postavením a pravomocí, aby prosadili jak snížení pozic provedených jednotlivými vedoucími úvěrových oddělení či obchodníky, tak snížení celkové expozice s CCR instituce.
6. Rámec řízení CCR instituce vytvořený podle odstavce 1 se používá spolu s interními úvěrovými limity a limity obchodování. Úvěrové limity a limity obchodování musí souviset s modelem měření rizik dané instituce způsobem, který je v průběhu času stálý a dobře srozumitelný vedoucím úvěrových oddělení, obchodníkům a vrcholnému vedení. Instituce musí mít zaveden formální postup oznamování porušení limitů rizik příslušné úrovni řízení.
7. Měření CCR instituce musí zahrnovat měření každodenního použití úvěrových linek a jejich použití v průběhu jednoho dne. Instituce musí měřit stávající expozice bez zohlednění a se zohledněním kolaterálu. Na úrovni portfolia a protistrany musí instituce vypočítávat a monitorovat maximální expozici nebo potenciální budoucí expozici v intervalech spolehlivosti zvolených institucí. Instituce zohlední rozsáhlé či koncentrované pozice, včetně pozic podle skupin spřízněných protistran, průmyslu a trhu.
8. Instituce musí zavést a udržovat pravidelný a přesný program zátěžového testování. Výsledek tohoto zátěžového testování musí být pravidelně - alespoň jednou za čtvrtletí - přezkoumáván vrcholným vedením a musí se odrazit v zásadách a omezeních CCR stanovených vedoucím orgánem nebo vrcholným vedením. V případech, kdy zátěžové testy odhalí obzvláštní zranitelnost vůči dané řadě okolností, musí instituce podniknout pohotové kroky, aby tato rizika byla zvládnuta.
Článek 287
Organizační struktury pro řízení CCR
1. Instituce používající IMM musí zřídit a udržovat:
a)
útvar řízení rizika, který je v souladu s odstavcem 2;
b)
útvar řízení kolaterálu, který je v souladu s odstavcem 3.
2. Útvar řízení rizika je odpovědný za navržení a realizaci jejího systému řízení CCR, včetně počáteční a průběžné validace modelu, a musí provádět tyto funkce a splňovat tyto požadavky:
a)
je odpovědný za navržení a realizaci systému řízení CCR instituce;
b)
vypracovává denní zprávy a analyzuje výsledek modelu měření rizik instituce. Tato analýza zahrnuje hodnocení vztahu mezi mírou hodnot expozice s CCR a limity obchodování;
c)
kontroluje integritu vstupních údajů a vydává a analyzuje zprávy o výstupech modelu instituce pro měření rizika, včetně zhodnocení vztahu mezi mírou rizikové expozice a úvěrovými limity a limity obchodování;
d)
je nezávislý na útvarech odpovědných za vznik a obnovu expozic či za obchodování s nimi a nesmí být nevhodně ovlivňován;
e)
má dostatek pracovníků;
f)
je podřízen přímo vrcholnému vedení instituce;
g)
jeho práce je důkladně začleněna do každodenního procesu řízení úvěrového rizika instituce;
h)
výsledek jeho činnosti je nedílnou součástí plánování, sledování a řízení úvěrového a celkového rizikového profilu instituce.
3. Útvar řízení kolaterálu plní tyto úkoly a funkce:
a)
eviduje a činí výzvy k dodatkové úhradě marže, řeší spory týkající se výzev k dodatkové úhradě marže a každodenně hlásí úrovně nezávislých hodnot, počátečních a variačních marží;
b)
ověřuje celistvost údajů použitých k podání výzev k dodatkové úhradě marže a zajišťuje, aby byly konzistentní a pravidelně slaďované se všemi relevantními zdroji údajů v instituci;
c)
sleduje rozsah opětovného využití kolaterálu a případné změny práv instituce, pokud jde o kolaterál, který poskytuje;
d)
hlásí příslušné úrovni řízení typy aktiv sloužících jako kolaterál, která jsou opětovně využívána, a podmínky takového využívání včetně nástroje, úvěrové kvality a splatnosti;
e)
sleduje soustředění na jednotlivé typy aktiv sloužících jako kolaterál, přijatých institucí;
f)
pravidelně, nejméně však jednou za čtvrt roku, hlásí informace o řízení kolaterálu vrcholnému vedení, včetně informací o typu získaného i poskytnutého kolaterálu, jeho výše, stárnutí a příčině sporů týkajících se výzev k dodatkové úhradě marže. Tyto interní zprávy musí rovněž odrážet vývoj těchto hodnot.
4. Vrcholné vedení musí útvaru řízení kolaterálu přidělit dostatečné zdroje podle odstavce 1 písm. b) s cílem zajistit, aby jeho systémy dosáhly příslušné úrovně provozního výkonu, který je měřen podle včasnosti a přesnosti výzev k dodatkové úhradě marže učiněných institucí a včasnosti reakce instituce na výzvy k dodatkové úhradě podané jejími protistranami. Vrcholné vedení zajistí, aby útvar disponoval dostatkem pracovníků, kteří včas zpracují výzvy a vyřeší spory, a to i v případě vážné krize na trhu, a kteří umožní instituci omezit počet významných sporů způsobených obchodovanými objemy.
Článek 288
Přezkum systému řízení CCR
Instituce musí pravidelně provádět nezávislý přezkum svého systému řízení CCR prostřednictvím vnitřního auditu. Tento přezkum bude zahrnovat jak činnosti útvaru řízení rizika, tak útvaru řízení kolaterálu vyžadované článkem 287, a bude se konkrétně soustředit minimálně na:
a)
přiměřenost dokumentace systému a procesu řízení CCR podle článku 286;
b)
organizaci útvaru řízení CCR podle čl. 287 odst. 1 písm. a);
c)
organizaci útvaru řízení kolaterálu podle čl. 287 odst. 1 písm. b);
d)
začlenění měření CCR do každodenního řízení rizik;
e)
postup schvalování modelů oceňování rizika a systémů hodnocení, které používají pracovníci útvaru sjednávání obchodů (front office) a útvaru vypořádání obchodů (back office);
f)
ověření jakékoli významné změny v procesu měření CCR;
g)
rozsah CCR zachycených modelem měření rizik;
h)
celistvost informačního systému pro vedení;
i)
přesnost a úplnost údajů o CCR;
j)
přesné zohlednění právních termínů uvedených v dohodách o kolaterálu a dohodách o započtení při měření hodnoty expozice;
k)
ověření konzistentnosti, včasnosti a spolehlivosti zdrojů údajů používaných při provozu modelů, a to včetně nezávislosti těchto zdrojů údajů;
l)
přesnost a vhodnost předpokladů používaných při stanovení koeficientů volatility a korelace;
m)
přesnost ocenění a výpočtů transformace rizik;
n)
ověření přesnosti modelu prostřednictvím častého zpětného testování, jak je uvedeno v čl. 293 odst. 1 písm. b) až e);
o)
dodržování příslušných regulačních požadavků útvarem řízení CCR a útvarem řízení kolaterálu.
Článek 289
Kontrola používání
1. Instituce zajistí, aby rozložení expozic vytvořené modelem použitým k vypočítání efektivní EPE bylo důkladně začleněno do každodenního procesu řízení CCR instituce a aby byl výstup modelu zohledněn při schvalování úvěrů, řízení CCR, rozložení vnitřně stanoveného kapitálu a správě a řízení společnosti.
2. Instituce prokazuje ke spokojenosti příslušných orgánů, že používala model pro výpočet rozložení expozic, na němž je založen výpočet EPE, který v podstatě splňuje požadavky stanovené v tomto oddílu, alespoň rok před udělením svolením příslušnými orgány pro používání metody interního modelu podle článku 283.
3. Model použitý pro vytvoření rozložení expozic vůči CCR je součástí rámce řízení CCR požadovaného článkem 286. Součástí tohoto rámce je měření používání úvěrových linek sloučením expozic s CCR s ostatními úvěrovými expozicemi a rozložení vnitřně stanoveného kapitálu.
4. Kromě EPE musí instituce měřit a řídit stávající expozice. Ve vhodných případech musí instituce měřit stávající expozice bez zohlednění a se zohledněním kolaterálu. Kontrola používání je splněna, pokud instituce použije jiná měření CCR, například maximální expozici, založená na rozložení expozic vytvořeném stejným modelem jako pro výpočet EPE.
5. Instituce musí mít systém schopný odhadnout EE denně, pokud to bude nutné, pokud neprokáže ke spokojenosti svých příslušných orgánů, že její expozice vůči CCR vyžadují méně časté výpočty. Instituce odhaduje EE podle časového profilu horizontů prognózy, který přiměřeně odráží časovou strukturu budoucích peněžních toků a splatnosti smluv, a způsobem, jenž je v souladu s podstatností a složením expozic.
6. Expozice je měřena, monitorována a řízena v průběhu trvání všech smluv ve skupině transakcí se započtením, a ne pouze v horizontu jednoho roku. Instituce musí mít zavedené postupy k identifikaci a řízení rizik u protistran, pro něž expozice přesahuje horizont jednoho roku. Předpovídané zvýšení expozice je vstupní veličinou modelu vnitřně stanoveného kapitálu instituce.
Článek 290
Zátěžové testování
1. Instituce musí mít k dispozici komplexní program zátěžového testování pro CCR, včetně použití při posuzování kapitálových požadavků k CCR, který splňuje požadavky stanovené v odstavcích 2 až 10.
2. Zátěžové testování musí identifikovat možné události nebo budoucí změny ekonomických podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit úvěrovou angažovanost dané instituce, a dále hodnotit schopnosti dané instituce těmto změnám čelit.
3. Zátěžová opatření v rámci programu jsou porovnávána s limity rizika a jsou institucí považována za součást procesu stanoveného v článku 81 směrnice 2013/36/EU.
4. Program musí souhrnně zachycovat obchody a úhrnné expozice napříč všemi formami úvěrového rizika protistrany na úrovni konkrétních protistran v dostatečném časovém rámci za účelem provádění pravidelného zátěžového testování.
5. Poskytne alespoň jednou měsíčně zátěžové testování expozice hlavních faktorů tržního rizika, jakými jsou úrokové sazby, FX (koeficient volatility pro devizové riziko), akcie, úvěrová rozpětí a ceny komodit u všech protistran instituce, s cílem identifikovat příliš velké koncentrace konkrétních směrových rizik a umožnit instituci v případě potřeby jejich omezení. Zátěžové testování expozice, včetně jednotlivého faktoru, multifaktoru a podstatného nesměrového rizika, a společné zdůraznění expozice a úvěruschopnosti bude provedeno na úrovni CCR konkrétní protistrany, seskupení protistran a napříč celou institucí.
6. Alespoň jednou za čtvrtletí instituce použije multifaktorové zátěžové testovací scénáře a posoudí podstatná nesměrová rizika, včetně expozice výnosové křivky a bazických rizik. Multifaktorové zátěžové testy musí být minimálně zaměřeny na následující scénáře, kdy:
a)
došlo k závažným ekonomickým či tržním událostem;
b)
došlo k výraznému poklesu likvidity na širším trhu;
c)
významný finanční zprostředkovatel likviduje pozice.
7. Závažnost šoků podkladových faktorů rizika bude v souladu s účelem zátěžového testu. Při hodnocení platební schopnosti v rámci zátěžových scénářů musí být šoky podkladových faktorů rizika dostatečně závažné, aby zachytily historicky mimořádná tržní prostředí a mimořádné, avšak věrohodné krizové podmínky na trhu. Zátěžové testy budou hodnotit dopad takových šoků na kapitál, kapitálové požadavky a zisky. Pro účely každodenního sledování portfolií, zajišťování a řízení koncentrací bude program testování rovněž zohledňovat méně závažné a pravděpodobnější scénáře.
8. Program bude zahrnovat možnost provádět v případě potřeby reverzní zátěžové testy za účelem identifikace mimořádných, avšak věrohodných scénářů, které by mohly vyústit ve výrazně nepříznivé výsledky. Reverzní zátěžové testování zohlední dopad podstatné nelinearity v portfoliu.
9. Výsledky zátěžového testování v rámci programu budou pravidelně - alespoň jednou za čtvrt roku - oznamovány vrcholnému vedení. Zprávy a analýzy týkající se výsledků budou pokrývat největší dopad v rámci portfolia na úrovni protistrany, podstatné koncentrace v rámci jednotlivých částí portfolia (v tomtéž odvětví či regionu) a relevantní tendence týkající se portfolia a protistrany.
10. Vrcholné vedení se ujme vedoucí úlohy při začlenění zátěžového testování do rámce řízení rizik a kultury rizik instituce a zajistí, aby výsledky byly smysluplné a aby byly vyžívány pro účely řízení CCR. Výsledky zátěžového testování pro významné expozice budou zhodnoceny na základě pokynů, které ukazují ochotu instituce riskovat, a budou nahlášeny vrcholnému vedení za účelem diskuse a příslušných kroků v případě, že byla identifikována nadměrná nebo koncentrovaná rizika.
Článek 291
Riziko pozitivní korelace
1. Pro účely tohoto článku:
a)
„obecné riziko pozitivní korelace“ (General Wrong-Way Risk) vzniká, pokud pravděpodobnost selhání protistran je pozitivně korelovaná s obecnými faktory tržního rizika;
b)
„specifické riziko pozitivní korelace“ (Specific Wrong-Way Risk) vzniká, pokud budoucí expozici vůči určité protistraně zvyšuje PD protistrany z důvodu charakteru transakcí s protistranou. Instituce se považuje za stranu vystavenou specifickému riziku pozitivní korelace v případě, že se předpokládá, že budoucí expozice vůči konkrétní protistraně bude vysoká, pokud pravděpodobnost selhání protistrany je rovněž vysoká.
2. Instituce musí řádně zvážit expozice, které způsobují značný stupeň specifických a obecných rizik pozitivní korelace.
3. Za účelem identifikace obecného rizika pozitivní korelace instituce navrhne zátěžové testování a analýzu scénáře pro zátěžové faktory rizika, které souvisejí s nepříznivou úvěruschopností protistrany. Takové testování bude zaměřeno na možnost závažných šoků, které se objeví v souvislosti se změnou vztahů mezi rizikovými faktory. Instituce bude sledovat obecné riziko pozitivní korelace podle produktu, regionu, průmyslového odvětví nebo dalších kategorií, které souvisí s činností instituce.
4. Instituce musí zachovávat postupy pro identifikaci, sledování a řízení případů specifického rizika pozitivní korelace pro každou právnickou osobu, počínající založením transakce a pokračující v průběhu trvání transakce.
5. Instituce vypočítají kapitálové požadavky k CCR ve vztahu k transakcím, u nichž bylo identifikováno specifické riziko pozitivní korelace a u nichž existuje právní souvislost mezi protistranou a transakcí s financováním cenných papírů nebo emitentem podkladového nástroje pro OTC derivát nebo podkladových nástrojů pro transakce uvedené v čl. 273 odst. 2 písm. b), c) a d), podle těchto zásad:
a)
nástroje, u nichž existuje specifické riziko pozitivní korelace, nebudou zahrnuty do téže skupiny transakcí se započtením jako další transakce s protistranou a bude s nimi jednotlivě zacházeno jako se samostatnou skupinou transakcí se započtením;
b)
v rámci každé takové samostatné skupiny transakcí se započtením se u swapů úvěrového selhání na jedno jméno hodnota expozice rovná plné výši očekávané ztráty hodnoty zbývající reálné hodnoty podkladových nástrojů, za předpokladu, že emitent podkladového nástroje je v likvidaci;
c)
LGD u instituce používající postup uvedený v kapitole 3 bude pro takové swapové transakce činit 100 %;
d)
u instituce používající postup stanovený v kapitole 2 bude použitelnou rizikovou váhou váha nezajištěné transakce;
e)
u všech dalších transakcí odkazujících v jakékoli takové samostatné skupině transakcí se započtením na jedinou protistranu je výpočet hodnoty expozice v souladu s předpokladem tzv. rizika náhlého selhání v případě takových podkladových závazků, v rámci nichž je emitent právně propojen s příslušnou protistranou. U transakcí odkazujících na určitý koš obsahující názvy nebo index se v případě potřeby uplatní riziko náhlého selhání příslušných podkladových závazků, v rámci nichž je emitent právně propojen s příslušnou protistranou;
f)
v rozsahu, v němž používá výpočty stávajícího tržního rizika pro kapitálové požadavky k dodatečným rizikům selhání a migrace stanovené v hlavě IV kapitole 5 oddílu 4, které již obsahují předpoklad LGD, bude LGD v použitém vzorci 100 %.
6. Instituce poskytují vrcholnému vedení a příslušnému výboru vedoucího orgánu pravidelné zprávy o specifických i obecných rizicích pozitivní korelace a opatřeních přijímaných k řízení těchto rizik.
Článek 292
Integrita modelového procesu
1. Instituce zajistí integritu modelového procesu, jak stanoví článek 284, přijetím alespoň těchto opatření:
a)
model zobrazuje podmínky a specifikace transakcí včasně, kompletně a konzervativně;
b)
tyto podmínky musí zahrnovat alespoň pomyslné objemy smlouvy, splatnost, referenční aktiva, ujednání o marži a ujednání o započtení;
c)
tyto podmínky a upřesnění jsou vedeny v databázi podléhající řádnému a pravidelnému auditu;
d)
postup pro uznávání jednání o započtení, který vyžaduje, aby právní oddělení potvrdilo právní vymahatelnost započtení v rámci těchto jednání;
e)
potvrzení stanovené v písmenu d) bude zadáno do databáze uvedené v písmenu c) nezávislým útvarem;
f)
převod podmínek transakcí a specifikace údajů do modelu EPE podléhá vnitřnímu auditu;
g)
mezi modelem a systémy zdrojových údajů musí být zavedeny oficiální postupy sladění, aby trvale ověřovaly, že se podmínky a specifikace transakcí v EPE správně nebo alespoň konzervativně odráží.
2. Stávající tržní údaje budou použity ke stanovení stávajících expozic. Instituce může kalibrovat svůj model EPE za použití historických tržních údajů nebo údajů implikovaných trhem za účelem stanovení parametrů podkladových stochastických procesů, jako je posun, volatilita a korelace. Pokud instituce použije historické údaje, musí použít takové údaje za období alespoň tří let. Údaje musí být aktualizovány alespoň jednou za čtvrt roku, případně častěji, pokud je to nutné ke zohlednění tržních podmínek.
Pro výpočet efektivní EPE za použití zátěžové kalibrace musí instituce kalibrovat efektivní EPE buď za použití údajů za období tří let, které zahrnuje krizové období rozpětí úvěrového selhání jejích protistran, nebo za použití tržně implikovaných údajů za takové krizové období.
Za tímto účelem instituce použije ustanovení odstavců 3, 4 a 5.
3. Instituce alespoň jednou za čtvrt roku prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že krizové období použité pro výpočet podle tohoto odstavce se shoduje s obdobím zvýšené hodnoty rozpětí swapu úvěrového selhání nebo jiných úvěrů (např. půjčka nebo podnikový dluhopis) pro reprezentativní výběr protistran s obchodovanými úvěrovými rozpětími. V situacích, kdy instituce nedisponuje přiměřenými údaji o úvěrovém rozpětí pro protistranu, přiřadí tuto protistranu ke konkrétním údajům o úvěrovém rozpětí na základě regionu, interního ratingu a druhů činnosti.
4. Model EPE pro všechny protistrany bude používat údaje, buď historické, nebo implikované, které zahrnují údaje z krizového úvěrového období, a budou takové údaje používat způsobem, který je v souladu s metodou použitou pro kalibraci modelu EPE na stávající údaje.
5. Pro hodnocení efektivity své zátěžové kalibrace pro EEPE instituce vytvoří několik srovnávacích portfolií, které jsou citlivé vůči hlavním rizikovým faktorům, kterým je instituce vystavena. Expozici vůči těmto srovnávacím portfoliím lze vypočítat za použití a) zátěžové metodiky založené na stávajících tržních hodnotách a parametrech modelu kalibrovaných na krizové podmínky na trhu, a b) expozice vytvářené po dobu trvání krizového období, ale při uplatnění metody stanovené v tomto oddílu (konec tržní hodnoty krizového období, volatility a korelace za tříleté krizové období).
Příslušné orgány budou požadovat, aby instituce upravila zátěžovou kalibraci, pokud se expozice těchto srovnávacích portfolií navzájem výrazně liší.
6. Instituce podrobí model procesu validace, který je jasně stanoven v zásadách a postupech institucí. Tento proces validace musí:
a)
upřesnit druh testování potřebný k zajištění integrity modelu a stanovit podmínky, za kterých jsou předpoklady, ze kterých model vychází, nevhodné, a mohou mít proto za následek podcenění EPE;
b)
zahrnovat přezkoumání komplexnosti modelu.
7. Instituce dohlíží na příslušná rizika a musí mít zavedeny postupy pro upravení svých odhadů EEPE, pokud se tato rizika stanou významnými. Instituce v souladu s tímto odstavcem:
a)
stanoví a řídí své expozice vůči specifickým rizikům pozitivní korelace, které vznikají způsobem uvedeným v čl. 291 odst. 1 písm. b), a expozice vůči obecným rizikům pozitivní korelace, které vznikají způsobem uvedeným v čl. 291 odst. 1 písm. a);
b)
u expozic, jejichž rizikový profil se po jednom roce zvyšuje, pravidelně srovnává odhad příslušné výše expozice v průběhu jednoho roku se stejnou výší expozice v průběhu trvání expozice;
c)
u expozic se zbytkovou splatností kratší než jeden rok pravidelně srovnává reprodukční náklady (stávající expozici) a uskutečněný profil expozice a uchovává údaje, které toto srovnání umožní.
8. Instituce musí používat interní postupy, kterými ještě před zahrnutím transakce do skupiny transakcí se započtením ověřuje, zda se na transakci vztahuje právoplatná smlouva o započtení splňující požadavky stanovené v oddílu 7.
9. Instituce, která využívá kolaterálu ke snižování CCR, musí mít interní postupy k ověření toho, že kolaterál vyhovuje standardům právní jistoty stanoveným v kapitole 4, před zohledněním jeho účinků ve svých výpočtech.
10. EBA sleduje řadu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny k použití tohoto článku.
Článek 293
Požadavky na systém řízení rizik
1. Instituce musí splňovat tyto požadavky:
a)
musí splňovat kvalitativní požadavky uvedené v části třetí hlavě IV kapitole 5;
b)
musí provádět pravidelný program zpětného testování za pomoci srovnání měření rizik na základě modelu s realizovaným měřením rizik a hypotetických změn založených na statických pozicích s realizovaným měřením;
c)
musí provádět počáteční validaci a stálý pravidelný přezkum svého modelu expozice s CCR a měření rizik na základě tohoto modelu. Validace a přezkum jsou nezávislé na vývoji modelu;
d)
vedoucí orgán a vrcholné vedení se musí účastnit procesu kontroly rizika a musí zajistit, aby na kontrolu úvěrového rizika a úvěrového rizika protistrany byly přiděleny adekvátní zdroje. V tomto ohledu musí být denní zprávy, připravené nezávislým útvarem řízení rizika zřízeným podle čl. 287 odst. 1 písm. a), přezkoumány řídícími pracovníky s dostatečným postavením a autoritou, aby prosadili jak snížení pozic provedených jednotlivými obchodníky, tak snížení celkové rizikové expozice instituce;
e)
interní model měření rizika expozice musí být propojen s každodenním procesem řízení rizika instituce;
f)
systém pro měření rizik se používá spolu s interními limity obchodování a limity expozice. V tomto ohledu limity expozice musí souviset s modelem měření rizik instituce způsobem, který je v průběhu času stálý a dobře srozumitelný, obchodníkům, vedoucím úvěrových oddělení a vrcholnému vedení;
g)
instituce zajistí, aby byl její systém řízení rizik dobře dokumentován. Bude zejména uchovávat zdokumentovaný soubor interních strategií, kontrolních mechanismů a postupů, týkajících se provozu systému řízení rizik a nástrojů zajišťujících dodržování těchto zásad;
h)
v rámci procesu vnitřního auditu instituce musí být pravidelně prováděn nezávislý přezkum systému měření rizika. Tento přezkum se musí vztahovat jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizika. Přezkum celkového procesu řízení rizika se provádí v pravidelných intervalech (alespoň jednou ročně) a zaměřuje se přinejmenším na všechny položky uvedené v článku 288;
i)
průběžná validace modelů úvěrového rizika protistrany, včetně zpětného testování, bude pravidelně přezkoumávána řídícími pracovníky, jež disponují dostatečnou pravomocí k přijetí rozhodnutí ohledně řešení slabých stránek modelů.
2. Příslušné orgány při stanovení úrovně hodnoty alfa podle čl. 284 odst. 4 zohlední rozsah, v němž instituce splňuje požadavky odstavce 1. Pouze instituce, které splňují tyto požadavky v plném rozsahu, jsou způsobilé pro použití minimálního násobícího koeficientu.
3. Instituce musí dokumentovat postup počáteční a průběžné validace svého modelu expozice s CCR a výpočet měření rizika na základě modelů s takovou mírou podrobnosti, která umožní třetí straně znovu vytvořit analýzu a provést měření rizik. V této dokumentaci bude uvedena frekvence provádění analýzy zpětného testování a jakékoli další průběžné validace, způsob, jakým je validace prováděna s ohledem na toky údajů a portfolia, a analýzy, které byly použity.
4. Instituce definuje kritéria, za jejichž pomoci hodnotí své modely expozice s CCR a modely, které vstupují do výpočtu expozice, a uchovává zásady v písemné formě, které popisují postup, kterým je identifikován nepřijatelný výkon a provedena náprava.
5. Instituce uvede, jakým způsobem jsou vytvořena reprezentativní portfolia protistran, pro účely validace modelu expozice s CCR a měření rizik za jeho pomoci.
6. Validace modelů expozice s CCR a měření rizik za jejich pomoci, která vytváří předvídaná rozložení, zohlední více než jeden statistický údaj předvídaného rozložení.
Článek 294
Validační požadavky
1. Instituce v rámci počáteční a průběžné validace svého modelu expozice s CCR a měření rizik za jeho pomoci zajistí, aby byly splněny následující požadavky:
a)
aby instituce získala svolení příslušných orgánů podle čl. 283 odst. 1, musí nejprve provést zpětné testování za použití historických údajů, týkajících se pohybů faktorů tržního rizika. Toto zpětné testování zohlední řadu odlišných prognóz časových horizontů alespoň za období jednoho roku u řady různých inicializačních dat, které pokrývají širokou škálu tržních podmínek;
b)
instituce používající postup uvedený v čl. 285 odst. 1 písm. b) pravidelně ověřují svůj model testováním, zda se uskutečněné stávající expozice shodují s prognózou v průběhu všech období krytí rizika marží v rámci jednoho roku. Pokud mají některé obchodní transakce ve skupině transakcí se započtením splatnost kratší než jeden rok a skupina transakcí se započtením má bez těchto transakcí vyšší faktor citlivosti vůči riziku, ověření tuto skutečnost zohlední;
c)
provede zpětný test fungování svého modelu expozice s CCR a příslušných měření rizik za pomoci tohoto modelu, jakož i prognóz faktoru tržního rizika. U zajištěných obchodních transakcí musí zohledněné prognózované časové horizonty zahrnovat časové horizonty odrážející typická období krytí rizika marží, použitá u zajištěných či maržových obchodů;
d)
pokud z validace modelu vyplývá, že je efektivní EPE podceněno, instituce přijme nezbytná opatření k odstranění nepřesnosti modelu;
e)
testuje modely oceňování používané pro výpočet expozice s CCR pro daný scénář budoucích šoků faktorů tržního rizika jako součást počátečního a průběžného modelového validačního procesu. Modely oceňování opcí musí stanovit nelinearity hodnoty opce vzhledem k faktorům tržního rizika;
f)
model expozice s CCR musí zachytit informace specifické pro transakce, které jsou nezbytné k tomu, aby bylo možné provést sloučení expozic na úrovni skupin transakcí se započtením. Instituce ověřuje, že transakce jsou přiděleny řádným skupinám transakcí se započtením v rámci modelu;
g)
model expozice s CCR musí zahrnovat informace týkající se dané transakce, aby byly zachyceny dopady zajištění. Musí zohlednit jak současnou výši zajištění, tak zajištění, které si mezi sebou protistrany v budoucnu vymění. Takový model zachycuje povahu maržových dohod, které jsou jednostranné či dvoustranné, četnost výzev k dodatkové úhradě, období krytí rizika marží, minimální práh expozic bez zajištění, které jsou instituce ochotny přijmout, a minimální hodnotu převodu. Takový model musí buď znázornit změnu ocenění podle tržní hodnoty složeného kolaterálu, nebo uplatnit pravidla stanovená v kapitole 4;
h)
modelový validační proces musí zahrnovat statické historické zpětné testování reprezentativních portfolií protistrany. Instituce provádí tato zpětná testování několika reprezentativních skutečných či hypotetických portfolií protistran v pravidelných intervalech. Tato reprezentativní portfolia se vybírají na základě citlivosti vůči faktorům podstatného rizika a kombinacím rizikových faktorů, kterým je instituce vystavena;
i)
instituce provede zpětné testování klíčových předpokladů modelu expozice s CCR a příslušných měření rizik, včetně modelovaného vztahu mezi různými časovými vrcholy příslušejícími k témuž rizikovému faktoru a modelovanými vztahy mezi rizikovými faktory;
j)
fungování modelů expozice s CCR a měření rizik za jejich pomoci bude podléhat příslušné praxi zpětného testování. Program zpětného testování bude s to identifikovat špatné fungování měření rizik v rámci modelu EPE;
k)
instituce ověří své modely expozice s CCR a veškerá měření rizik v časových horizontech odpovídajících splatnosti obchodů, pro něž se pro výpočet expozice použije IMM podle článku 283;
l)
instituce pravidelně testuje modely oceňování používané pro výpočet expozice protistrany na základě příslušných nezávislých referenčních hodnot v rámci průběžného modelového validačního procesu;
m)
průběžná validace modelu expozice s CCR instituce a příslušného měření rizik bude zahrnovat hodnocení přiměřenosti fungování v poslední době;
n)
frekvence, s jakou jsou aktualizovány parametry modelu expozice s CCR, bude posouzena institucí v rámci počátečního a průběžného procesu validace;
o)
v rámci počáteční a průběžné validace modelu expozice s CCR se posoudí, zda jsou výpočty úrovně protistrany a expozice skupiny transakcí se započtením vhodné, či nikoli.
2. Míru, jež je konzervativnější než metrická míra použitá k výpočtu regulatorní hodnoty expozice pro každou protistranu, lze s předchozím svolením příslušných orgánů použít místo součinu koeficientu alfa a efektivní EPE. Stupeň relativní konzervativnosti bude posouzen na základě předchozího schválení příslušných orgánů a v rámci pravidelného přezkumu v rámci dohledu modelů EPE orgány dohledu. Instituce konzervativnost pravidelně ověřuje. Průběžné hodnocení fungování modelu zahrnuje všechny protistrany, pro něž se modely používají.
3. Pokud zpětné testování naznačuje, že model není dostatečně přesný, příslušné orgány musí odvolat svolení modelu nebo stanovit příslušná opatření, aby zajistily, že bude model ihned vylepšen.
Oddíl 7
Smluvní započtení
Článek 295
Uznání smluvního započtení za faktor snižující riziko
Instituce mohou v souladu s článkem 298 považovat za faktor snižující riziko pouze následující druhy dohod o započtení, u nichž byla smlouva o započtení uznána příslušnými orgány v souladu s článkem 296 a instituce splňuje požadavky stanovené v článku 297:
a)
dvoustranné smlouvy o novaci mezi institucí a její protistranou, podle níž se vzájemné pohledávky a závazky automaticky slučují takovým způsobem, že se při každé novaci stanoví jediná čistá částka a tím vytvoří jediná nová smlouva, která nahrazuje veškeré předešlé smlouvy a všechny závazky mezi stranami na základě těchto smluv a je závazná pro všechny strany;
b)
jiné dvoustranné dohody o započtení mezi institucí a její protistranou;
c)
pokud jde o instituce, kterým bylo schváleno používání metody stanovené v oddílu 6 - dohody o křížovém započtení, které se týkají transakcí spadajících do rámce této metody. Příslušné orgány předloží EBA zprávu obsahující seznam schválených dohod o křížovém započtení.
Započtení napříč transakcemi uzavřenými ze strany různých právních subjektů skupiny se pro účely výpočtu kapitálových požadavků neuznává.
Článek 296
Uznání dohod o započtení
1. Příslušné orgány uznají dohodu o započtení, pouze pokud jsou splněny podmínky podle odstavce 2 a, pokud je to vhodné, podle odstavce 3.
2. Všechny dohody o započtení, které instituce používají pro účely stanovení hodnoty expozice podle této části, musí splňovat následující podmínky:
a)
instituce uzavřela se svou protistranou dohodu o započtení, která vytváří jediný právní závazek pokrývající všechny zahrnuté operace tak, že v případě selhání protistrany by instituci vznikl nárok na výplatu nebo povinnost uhrazení pouze pro čisté částky kladných a záporných hodnot zahrnutých jednotlivých operací, oceněných podle tržní hodnoty;
b)
instituce dala příslušným orgánům k dispozici písemné a odůvodněné právní posudky prokazující, že v případě právního napadení dohody o započtení by pohledávky a závazky instituce nepřekročily hodnoty uvedené v písmenu a). Právní posudek musí odkazovat na platné právní předpisy:
i)
státu, v němž má protistrana své sídlo;
ii)
státu, na jehož území se pobočka nachází, v případě pobočky podniku, která se nachází v jiné zemi, než je sídlo podniku;
iii)
státu, jehož právním řádem se řídí jednotlivé operace zahrnuté do dohody o započtení;
iv)
státu, jehož právním řádem se řídí veškeré smlouvy nebo dohody potřebné ke splnění smluvního započtení;
c)
úvěrové riziko každé protistrany se sčítá tak, aby se dospělo k jediné legální expozici napříč transakcemi s každou protistranou. Tato souhrnná hodnota je využívána při stanovování úvěrových limitů a při určování vnitřně stanoveného kapitálu;
d)
smlouva nesmí obsahovat žádné ustanovení, které v případě platebního selhání protistrany umožňuje protistraně, u níž nedošlo k selhání, provádět pouze částečné nebo žádné platby do konkursní podstaty protistrany, a to i v případech, kdy je strana v platební neschopnosti čistým věřitelem (tj. doložku o odstoupení).
Má-li některý z příslušných orgánů pochybnosti o tom, zda je smluvní započtení platné a vymahatelné podle právních předpisů států uvedených v písmenu b) nebude dohoda o započtení uznána za faktor snižující riziko pro kteroukoliv z protistran. Příslušné orgány se vzájemně informují.
3. Právní posudky uvedené v písmenu b) mohou být vypracovány s ohledem na druhy dohod o započtení. Dohody o křížovém započtení musí splňovat následující dodatečné podmínky:
a)
čistá částka uvedená v odst. 2 písm. a) je čistou částkou kladných i záporných konečných hodnot každé jednotlivé dvoustranné rámcové dohody a kladného i záporného ocenění jednotlivých transakcí podle tržní hodnoty (tj. čistou částkou křížového započtení);
b)
právní posudky uvedené v odst. 2 písm. b) musí posoudit platnost a vymahatelnost celé dohody o křížovém započtení podle podmínek v ní stanovených a dopad započtení na věcná ustanovení každé zahrnuté jednotlivé dvoustranné rámcové dohody.
Článek 297
Závazky institucí
1. Instituce musí zavést a udržovat postupy k zajištění toho, aby právní platnost a vymahatelnost jejího smluvního započtení byla přezkoumána s ohledem na změny relevantních právních řádů uvedených v čl. 296 odst. 2 písm. b).
2. Instituce musí ve svých spisech uchovávat veškerou požadovanou dokumentaci vztahující se ke smluvnímu započtení.
3. Instituce zahrne vliv započtení do celkového úvěrového rizika protistrany a řídí úvěrová rizika protistrany na základě tohoto vlivu.
4. V případě dohody o křížovém započtení podle článku 295 musí instituce dodržovat postupy podle čl. 296 odst. 2 písm. c), aby si ověřila, že každá transakce, která má být zahrnuta do skupiny transakcí se započtením, je ošetřena právním posudkem podle čl. 296 odst. 2 písm. b).
Pokud jde o dohodu o křížovém započtení, instituce se musí i nadále řídit požadavky týkajícími se uznání dvoustranného započtení nebo požadavky kapitoly 4 týkajícími se uznání sníženého úvěrového rizika s ohledem na každou zahrnutou jednotlivou dvoustrannou rámcovou dohodu a transakci.
Článek 298
Účinky uznání započtení za faktor snižující riziko
1. Na dohody o započtení se použijí tyto postupy:
a)
započtení pro účely oddílů 5 a 6 se uznává tak, jak je popsáno v těchto oddílech;
b)
v případě smlouvy o novaci mohou být oceňovány jednotlivé čisté hodnoty stanovené touto smlouvou o novaci a nikoliv dotyčné hrubé hodnoty.
Při použití oddílu 3 mohou instituce smlouvu o novaci zohlednit při určování:
i)
současných reprodukčních nákladů podle čl. 274 odst. 1;
ii)
pomyslné jistiny nebo podkladové hodnoty uvedené v čl. 274 odst. 2.
Při použití oddílu 4 mohou instituce při stanovení pomyslné částky uvedené v čl. 275 odst. 1 zohlednit smlouvu o novaci pro účely výpočtu pomyslné jistiny. V takových případech použijí instituce procentní sazby v tabulce č. 3.
c)
v případě ostatních dohod o započtení instituce použijí oddíl 3 takto:
i)
současné reprodukční náklady uvedené v čl. 274 odst. 1 pro kontrakty zahrnuté v dohodě o započtení musí být získány pomocí současných hypotetických čistých reprodukčních nákladů vyplývajících z této dohody; pokud započtení vede k čistému závazku instituce, která provádí výpočet čistých reprodukčních nákladů, považují se současné reprodukční náklady za rovny „0“;
ii)
číselná hodnota možné budoucí expozice uvedené v čl. 274 odst. 2 pro všechny kontrakty zahrnuté v dohodě o započtení musí být snížena podle následujícího vzorce:
kde:
PCEred
=
snížená hodnota možné budoucí expozice u všech kontraktů s danou protistranou zahrnutých do právně platné dvoustranné dohody o započtení;
PCEgross
=
úhrn hodnot možné budoucí expozice u všech kontraktů s danou protistranou, které jsou zahrnuty do právně platné dvoustranné dohody o započtení a vypočteny vynásobením jejich pomyslných jistin procentními sazbami stanovenými v tabulce č. 1;
NGR
=
poměr čistý/hrubý, který se vypočítá jako podíl čistých reprodukčních nákladů pro všechny kontrakty zahrnuté do právně závazné dvoustranné dohody o započtení s danou protistranou (čitatel) a hrubých reprodukčních nákladů pro všechny kontrakty zahrnuté do právně závazné dvoustranné dohody o započtení s touto protistranou (jmenovatel).
2. Při provádění výpočtu potenciální budoucí expozice podle vzorce stanoveného v odstavci 1 mohou instituce nakládat s dokonale si odpovídajícími kontrakty zahrnutými do dohody o započtení jako s jediným kontraktem, jehož pomyslná jistina se rovná čistým příjmům.
Při použití čl. 275 odst. 1 mohou instituce nakládat s dokonale si odpovídajícími kontrakty zahrnutými do dohody o započtení jako s jediným kontraktem, jehož pomyslná jistina se rovná čistým příjmům; pomyslná jistina se vynásobí procentní sazbou uvedenou v tabulce č. 3.
Pro účely tohoto odstavce se dokonale si odpovídajícími kontrakty rozumí termínové (forwardové) měnové kontrakty nebo podobné kontrakty, ve kterých se pomyslná jistina rovná peněžním tokům, jestliže splatnost peněžních toků připadá na stejné datum a je zcela ve stejné měně.
3. Pro všechny ostatní kontrakty zahrnuté do dohody o započtení lze snížit dané sazby, jak je uvedeno v tabulce č. 6:
Tabulka č. 6
Původní doba splatnosti
Úrokové kontrakty
Měnové kontrakty
Jeden rok nebo méně
0,35 %
1,50 %
Více než rok, ale ne více než dva roky
0,75 %
3,75 %
Za každý další rok
0,75 %
2,25 %
4. V případě úrokových kontraktů mohou instituce se souhlasem příslušných orgánů zvolit buď původní splatnost, nebo zbytkovou splatnost.
Oddíl 8
Položky v obchodním portfoliu
Článek 299
Položky v obchodním portfoliu
1. Pro účely použití tohoto článku obsahuje příloha II odkaz na derivátové nástroje k převodu úvěrového rizika, jak je uvedeno v bodu 8 oddílu C přílohy I směrnice 2004/39/ES.
2. Při výpočtu objemu rizikově vážených expozic pro riziko protistrany u položek v obchodním portfoliu musí instituce dodržovat následující zásady:
a)
v případě swapu veškerých výnosů a swapu úvěrového selhání se pro získání číselné hodnoty případné budoucí expozice podle metody stanovené v oddíle 3 jmenovitá hodnota nástroje vynásobí těmito procentuálními hodnotami:
i)
5 %, je-li referenční závazek takového typu, že pokud by dal vzniknout přímé expozici instituce, jednalo by se pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2 o způsobilou položku;
ii)
10 %, je-li referenční závazek takového typu, že pokud by dal vzniknout přímé expozici instituce, nejednalo by se pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2 o způsobilou položku.
V případě instituce, jejíž expozice vznikající ze swapu úvěrového selhání představuje dlouhou pozici v podkladovém nástroji, lze na možnou budoucí úvěrovou expozici použít číselnou hodnotu 0 % za předpokladu, že swap úvěrového selhání nepodléhá uzavření v případě platební neschopnosti subjektu, jehož expozice vznikající ze swapu představuje krátkou pozici v podkladovém nástroji, ačkoliv u podkladového nástroje selhání nenastalo.
Tam, kde úvěrový derivát poskytuje zajištění ve vztahu k „n-tému případu selhání“ z určitého počtu podkladových závazků, instituce stanoví, který z procentních údajů stanovených v prvním pododstavci se použije, s pomocí závazku n-té nejnižší úvěrové kvality, jež by se v případě, že instituci závazek vznikne, stal způsobilou položkou pro účely části třetí hlavy IV kapitoly 2;
b)
instituce nesmí pro uznání účinků finančního kolaterálu použít jednoduchou metodu finančního kolaterálu stanovenou v článku 222;
c)
v případě repo obchodů nebo půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit vykázaných v obchodním portfoliu, mohou instituce uznat jako způsobilý kolaterál veškeré finanční nástroje a komodity, které jsou způsobilé k zahrnutí do obchodního portfolia;
d)
pro expozice z titulu nástrojů OTC derivátů zahrnutých do obchodního portfolia mohou instituce uznat jako způsobilý kolaterál komodit, které jsou způsobilé k zahrnutí do obchodního portfolia;
e)
pro účely výpočtu koeficientu volatility se tam, kde jsou takové finanční nástroje nebo komodity, které nejsou uznány podle kapitoly 4, půjčovány, prodávány nebo poskytovány, nebo vypůjčovány, nakupovány nebo obdrženy jako kolaterál či jiným způsobem v rámci takové transakce a instituce používá regulatorní koeficient volatility podle kapitoly 4 oddílu 3, zachází instituce s takovými nástroji a komoditami stejným způsobem jako s akciemi nezahrnutými do hlavního indexu a kotovanými na uznávané burze;
f)
pokud instituce používá vlastní odhady koeficientu volatility podle kapitoly 4 oddílu 3 pro finanční nástroje nebo komodity, které nejsou uznány podle kapitoly 4, musí koeficient volatility vypočítat pro každou individuální položku. Pokud instituci bylo schváleno používání přístupu interních modelů podle kapitoly 4, může také tento přístup použít v obchodním portfoliu;
g)
ve vztahu k uznávání rámcových dohod o započtení, jež se týkají repo obchodů, půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit nebo ostatních transakcí na kapitálovém trhu, uznají instituce započtení mezi pozicemi v obchodním portfoliu a pozicemi v investičním portfoliu, pouze pokud započtené transakce splňují tyto podmínky:
i)
veškeré transakce jsou denně oceňovány podle tržní hodnoty;
ii)
jakoukoli položku, která je vypůjčena, nakoupena nebo obdržena v rámci transakcí, lze uznat jako uznatelný finanční kolaterál podle kapitoly 4, aniž by se použila ustanovení písmen c) až f) tohoto odstavce;
h)
tam, kde úvěrový derivát zahrnutý do obchodního portfolia tvoří součást interního zajištění a zajištění úvěrového rizika je uznané podle tohoto nařízení v souladu s článkem 204, použijí instituce jeden z těchto postupů:
i)
zachází s ním, jako by neexistovalo riziko protistrany vyplývající z pozice v úvěrovém derivátu;
ii)
pro účely výpočtu kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany konzistentně zařazují všechny úvěrové deriváty do obchodního portfolia, které tvoří součást interního zajištění nebo jsou nakoupeny jako zajištění úvěrového rizika protistrany, je-li zajištění úvěrového rizika uznáno podle kapitoly 4.
Oddíl 9
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústřední protistraně
Článek 300
Definice
Pro účely tohoto oddílu se použijí tyto definice:
(1)
„odolná vůči úpadku (bankruptcy remote)“ jsou taková aktiva klienta, pro něž byla zavedena účinná opatření, která zajistí, že tato aktiva nebudou k dispozici věřitelům ústřední protistrany nebo člena clearingového systému v případě platební neschopnosti této ústřední protistrany nebo člena clearingového systému nebo že tato aktiva nebudou k dispozici členovi clearingového systému na krytí ztrát plynoucích ze selhání jiného klienta či klientů než těch, kteří tato aktiva poskytli;
(2)
„transakcí související s ústřední protistranou“ se rozumí smlouva nebo transakce uvedená v čl. 301 odst. 1 mezi klientem a členem clearingového systému, která přímo souvisí se smlouvou nebo transakcí uvedenou v uvedeném odstavci mezi tímto členem clearingového systému a ústřední protistranou;
(3)
„členem clearingového systému“ se rozumí člen clearingového systému ve smyslu čl. 2 bodu 14 nařízení (EU) č. 648/2012;
(4)
„klientem“ se rozumí klient ve smyslu čl. 2 bodu 15 nařízení (EU) č. 648/2012 nebo podnik, který uzavřel nepřímé ujednání o clearingu s členem clearingového systému ve smyslu čl. 4 odst. 3 uvedeného nařízení.
Článek 301
Věcná působnost
1. Tento oddíl se vztahuje na následující smlouvy a transakce, které dosud nebyly s ústřední protistranou vypořádány:
a)
smlouvy uvedené v příloze II a úvěrové deriváty;
b)
repo obchody;
c)
transakce půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit;
d)
transakce s delší dobou vypořádání;
e)
maržové obchody.
2. Instituce si mohou zvolit, zda na nevypořádané smlouvy a transakce se způsobilou ústřední protistranou podle odstavce 1 použijí jeden z těchto dvou postupů:
a)
postup pro obchodní expozice stanovený v článku 306, kromě postupu stanoveného v odst. 1 písm. b) uvedeného článku, a pro expozice vůči příspěvkům do fondu pro riziko selhání podle článku 307;
b)
postup stanovený v článku 310.
3. Instituce použijí postup stanovený v článku 306, kromě postupu stanoveného v odst. 1 písm. a) uvedeného článku, a případně v článku 309 na nevypořádané smlouvy a transakce s nezpůsobilými ústředními protistranami uvedenými v odstavci 1 tohoto článku.
Článek 302
Sledování expozic vůči ústředním protistranám
1. Instituce sledují všechny své expozice vůči ústředním protistranám a stanoví postupy pro pravidelné podávání zpráv o těchto expozicích vrcholnému vedení a příslušnému výboru či výborům vedoucího orgánu.
2. Instituce prostřednictvím vhodné analýzy scénářů a zátěžového testování posoudí, zda úroveň kapitálu drženého proti expozicím vůči ústřední protistraně, včetně případných budoucích úvěrových expozic, expozic vůči příspěvkům do fondu pro riziko selhání a, pokud instituce působí jako člen clearingového systému, expozic vyplývajících ze smluvních ujednání podle článku 304, vhodným způsobem odpovídá rizikům neodmyslitelně spjatým s těmito expozicemi.
Článek 303
Zacházení s expozicemi členů clearingového systému vůči ústřední protistraně
1. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému, ať už pro své vlastní účely nebo jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje expozice vůči ústřední protistraně v souladu s článkem 301 odst. 2 a 3.
2. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému a v této funkci působí jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s klientem související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
3. V případě, že instituce je klientem člena clearingového systému, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s tímto členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
4. Jako alternativu k postupu uvedenému v odstavci 3 může instituce, která je klientem, vypočítat kapitálové požadavky pro svoje transakce se členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s čl. 305 odst. 2 za předpokladu, že jsou splněny obě tyto podmínky:
a)
pozice a aktiva dotčené instituce, které souvisejí s uvedenými transakcemi, jsou na úrovni člena clearingového systému i ústřední protistrany rozlišovány a odděleny ve smyslu článku 39 nařízení (EU) č. 648/2012 na úrovni člena clearingového systému i příslušné ústřední protistrany od pozic a aktiv člena clearingového systému a ostatních klientů tohoto člena clearingového systému a v důsledku tohoto oddělení jsou tyto pozice a aktiva v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému nebo jednoho nebo více jeho dalších klientů odolné vůči úpadku;
b)
právní a správní předpisy a smluvní ujednání, které se týkají dotčené instituce nebo ústřední protistrany nebo je zavazují, zajistí v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému převod pozic instituce, které souvisejí s uvedenými smlouvami a transakcemi, a odpovídající kolaterál k jinému členovi clearingového systému v rámci příslušného období krytí rizika marží.
5. V případě, že instituce působící jako člen clearingového systému vstoupí do smluvního ujednání s klientem jiného člena clearingového systému s cílem zajistit klientovi převoditelnost aktiv a pozic uvedených v odst. 4 písm. b), může tato instituce přidělit podmíněnému závazku, který tímto smluvním ujednáním vznikne, nulovou hodnotu expozice.
Článek 304
Zacházení s expozicemi členů clearingového systému vůči klientům
1. V případě, že instituce působí jako člen clearingového systému a v rámci této funkce jako finanční zprostředkovatel mezi klientem a ústřední protistranou, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce s klientem související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly a případně s částí třetí hlavou VI.
2. V případě, že instituce působící jako člen clearingového systému vstoupí do smluvního ujednání s klientem jiného člena clearingového systému, které tomuto klientovi usnadňuje v souladu s čl. 48 odst. 5 a 6 nařízení (EU) č. 648/2012 převod pozic a kolaterálu uvedených v čl. 305 odst. 2 písm. b) tohoto nařízení, a tímto smluvním ujednáním vznikne instituci podmíněný závazek, může instituce pro daný podmíněný závazek přidělit expozici nulovou hodnotu.
3. Instituce působící jako člen clearingového systému může při výpočtu požadavku na kapitál pro své expozice vůči klientům v souladu s metodou interního modelu použít kratší období krytí rizika marží. Období krytí rizika marží, které instituce použije, nesmí být kratší než pět dní.
4. Instituce působící jako člen clearingového systému může při výpočtu požadavku na kapitál pro své expozice vůči klientům v souladu s metodou oceňování podle tržní hodnoty, standardizovanou metodou nebo metodou původní expozice vynásobit svou hodnotu expozice vůči selhání (EAD) skalárovou hodnotou. Skalárové hodnoty, které mohou instituce použít, jsou tyto:
a)
0,71 v případě období krytí rizika marží v délce pěti dní;
b)
0,77 v případě období krytí rizika marží v délce šesti dní;
c)
0,84 v případě období krytí rizika marží v délce sedmi dní;
d)
0,89 v případě období krytí rizika marží v délce osmi dní;
e)
0,95 v případě období krytí rizika marží v délce devíti dní;
f)
1 v případě období krytí rizika marží v délce deseti nebo více dní.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro vymezení období krytí rizika marží, která mohou instituce použít pro účely odstavce 3 a 4.
Při vypracovávání těchto návrhů regulačních technických norem se EBA řídí těmito zásadami:
a)
vymezí období krytí rizika marží pro všechny druhy smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1;
b)
období krytí rizika marží, která mají být vymezena v písm. a), zohledňují období uzavření smluv a transakcí uvedených v tomto písmeni.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 305
Zacházení s expozicemi klientů
1. V případě, že je instituce klientem, vypočítá kapitálové požadavky pro svoje transakce se svým členem clearingového systému související s ústřední protistranou v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly a případně částí III hlavou VI.
2. Aniž je dotčen postup uvedený v odstavci 1, je-li instituce klientem, může vypočítat kapitálové požadavky pro svoje obchodní expozice vůči členovi clearingového systému pro transakce související s ústřední protistranou v souladu s článkem 306 za předpokladu, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
pozice a aktiva dotčené instituce, které souvisejí s uvedenými transakcemi, jsou na úrovni člena clearingového systému i ústřední protistrany rozlišovány a odděleny od pozic a aktiv člena clearingového systému a dalších klientů tohoto člena clearingového systému a v důsledku tohoto rozlišení a oddělení jsou tyto pozice a aktiva odolné vůči úpadku v případě selhání nebo platební neschopnosti člena clearingového systému nebo jednoho nebo více jeho dalších klientů;
b)
právní a správní předpisy a smluvní ujednání, jež se týkají dotčené instituce nebo ústřední protistrany nebo je zavazují, usnadňují převod pozic klienta souvisejících s uvedenými smlouvami a transakcemi, jakož i a odpovídajícího kolaterálu k jinému členovi clearingového systému v rámci příslušného období krytí rizika marží, pokud dojde k selhání nebo platební neschopnosti původního člena clearingového systému. Za takových okolností musí být pozice klienta a kolaterál převedeny na úrovni tržní hodnoty, pokud klient nepožádá o uzavření pozice na úrovni tržní hodnoty;
c)
instituce má k dispozici nezávislé, písemné a odůvodněné právní stanovisko, z jehož závěrů vyplývá, že v případě právního sporu by příslušné soudy a správní orgány shledaly, že klient nenese žádné ztráty z důvodu platební neschopnosti jejího člena clearingového systému nebo kteréhokoli z klientů jejích členů clearingového systému, podle právních předpisů v rámci jurisdikce dané instituce, jejích členů clearingového systému a ústřední protistrany, podle právního předpisu upravujícího transakce a smlouvy, jejichž clearing instituce provádí prostřednictvím ústřední protistrany, podle právního předpisu upravujícího kolaterál, a podle právního předpisu upravujícího každou smlouvu či každé ujednání nezbytné pro splnění podmínek stanovených v písmenu b).;
d)
ústřední protistrana je způsobilou ústřední protistranou.
3. Aniž jsou dotčeny podmínky stanovené v odstavci 2, pokud instituce, která je klientem, není chráněna před ztrátami v případě společného selhání člena clearingového systému a jiného klienta člena clearingového systému, přičemž jsou však splněny všechny ostatní podmínky stanovené v odstavci 2, klient může vypočítat kapitálové požadavky pro svoje expozice vůči svému členovi clearingového systému pro transakce související s ústřední protistranou v souladu s článkem 306, za podmínky, že při tom nahradí rizikovou váhu ve výši 2 % uvedenou v odst. 1 písm. a) uvedeného článku rizikovou vahou ve výši 4 %.
4. V případě, že instituce, která je klientem, má přístup ke službám ústřední protistrany prostřednictvím nepřímých ujednání o clearingu v souladu s čl. 4 odst. 3 nařízení (EU) č. 648/2012, může tato instituce použít postup stanovený v odstavci 2 nebo 3, jsou-li splněny podmínky obou těchto odstavců na všech úrovních řetězce zprostředkovatelů.
Článek 306
Kapitálové požadavky pro obchodní expozice
1. Instituce použije na své obchodní expozice vůči ústředním protistranám tento postup:
a)
na hodnoty expozic u všech svých obchodních expozic vůči způsobilým ústředním protistranám použije rizikovou váhu 2 %;
b)
na všechny své obchodní expozice vůči nezpůsobilým ústředním protistranám použije rizikovou váhu, která byla použita pro standardizovaný přístup k úvěrovému riziku podle čl. 107 odst. 2 bodu b).
c)
v případech, kdy instituce postupuje jako finanční prostředník mezi klientem a ústřední protistranou a podmínky transakce související s ústřední protistranou stanoví, že instituce není povinna proplatit klientovi jakékoli ztráty, které utrpěl kvůli změnám hodnoty této transakce v případě selhání ústřední protistrany. Hodnota expozice u transakce s ústřední protistranou odpovídající uvedené transakci související s ústřední protistranou se rovná nule.
2. Pokud jsou aktiva, která byla dána do úschovy jako kolaterál ústřední protistraně nebo členu clearingového systému, odolná vůči úpadku, může bez ohledu na odstavec 1 instituce v případě, že se ústřední protistrana, člen clearingového systému nebo jeden nebo více dalších klientů člena clearingového systému dostane do platební neschopnosti, přidělit expozici úvěrového rizika protistrany u těchto aktiv nulovou hodnotu expozice.
3. Instituce provede výpočet hodnot expozice svých obchodních expozic vůči ústřední protistraně v souladu s oddíly 1 až 8 této kapitoly.
4. Instituce vypočítá hodnotu rizikově vážené expozice u svých obchodních expozic vůči ústředním protistranám pro účely čl. 92 odst. 3 jako součet hodnot expozic svých obchodních expozic vůči ústředním protistranám, které se vypočítají v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku a vynásobí rizikovou váhou stanovenou v souladu s odstavcem 1 tohoto článku.
Článek 307
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany
Instituce, která působí jako člen clearingového systému, použije na expozice vyplývající z jejích příspěvků do fondu pro riziko selhání ústřední protistrany tento postup:.
a)
vypočítá kapitálové požadavky pro své předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany v souladu s přístupem stanoveným v článku 308.
b)
vypočítá kapitálové požadavky pro své předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany v souladu s přístupem stanoveným v článku 309.
Článek 308
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany
1. Hodnotou expozice u předfinancovaného příspěvku instituce do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany (DFi) je splacená částka nebo tržní hodnota aktiv vydaných danou institucí snížená o každou částku ze zaplaceného příspěvku, kterou již způsobilá ústřední strana použila na pokrytí svých ztrát v důsledku selhání jednoho nebo více jejích členů clearingového systému.
2. Instituce vypočítá kapitálový požadavek (Ki) na pokrytí nákladů na expozici vyplývající z jejího předfinancovaného příspěvku (DFi) takto:
kde:
β
=
koeficient koncentrace sdělený instituci ústřední protistranou;
N
=
počet členů clearingového systému sdělený instituci ústřední protistranou;
DFCM
=
součet předfinancovaných příspěvků všech členů clearingového systému ústřední protistrany sdělený instituci ústřední protistranou;
KCM
=
součet kapitálových požadavků všech členů clearingového systému ústřední protistrany vypočtený v souladu s platným vzorcem uvedeným v odstavci 3 .
3. Instituce vypočítá KCM takto:
a)
pokud KCCP ≤ DFCCP, instituce použije tento vzorec:
;
b)
pokud DFCCP KCCP ≤DF*, instituce použije tento vzorec:
;
c)
pokud DF* KCCP, instituce použije tento vzorec:
kde:
DFCCP
=
předfinancované finanční prostředky ústřední protistrany sdělené instituci ústřední protistranou;
KCCP
=
hypotetický kapitál ústřední protistrany sdělený instituci ústřední protistranou;
DF*
=
;
=
;
=
průměrný předfinancovaný příspěvek, , sdělený instituci ústřední protistranou;
c1
=
kapitálový faktor se rovná;
c2
=
kapitálový faktor se rovná 100 %;
μ
=
1,2.
4. Instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic u expozic vyplývajících z předfinancovaného příspěvku instituce pro účely čl. 92 odst. 3jako kapitálový požadavek (Ki) stanovený v souladu s odstavcem 2, který se vynásobí číslem 12,5.
5. Pokud je KCCP roven nule, instituce pro účely výpočtu v odstavci 3 použije hodnotu pro c1 ve výši 0,16 %.
Článek 309
Kapitálové požadavky pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany a pro příspěvky osobního zajištění do fondu nezpůsobilé ústřední protistrany
1. Instituce použije níže uvedený vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) pro expozice vyplývající z jejích předfinancovaných příspěvků do fondu pro riziko selhání nezpůsobilé ústřední protistrany (DFi) a z příspěvků osobního zajištění (UCi) pro takovou ústřední protistranu:
kde: c2·a μ jsou definovány podle čl. 308 odst. 3.
2. Pro účely odstavce 1 se za příspěvky osobního zajištění považují příspěvky, které má instituce působící jako člen clearingového systému na základě smluvního závazku poskytnout ústřední protistraně poté, co tato ústřední protistrana vyčerpala svůj fond pro riziko selhání na pokrytí ztrát vzniklých v důsledku selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému.
3. Instituce vypočítá objemy rizikově vážených expozic u expozic vyplývajících z předfinancovaného příspěvku pro účely čl. 92 odst. 3 instituce jako kapitálový požadavek (Ki) stanovený v souladu s odstavcem 1, který se vynásobí číslem 12,5.
Článek 310
Alternativní výpočet kapitálového požadavku pro expozice vůči způsobilé ústřední protistraně
Instituce použije níže uvedený vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) pro expozice vyplývající z jejích obchodních expozic a z obchodních expozic jejího klienta (TEi) a předfinancovaných příspěvků (DFi) do fondu pro riziko selhání způsobilé ústřední protistrany:
Článek 311
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústředním protistranám, které přestanou splňovat určité podmínky
1. Instituce použije postup stanovený v tomto článku, je-li splněna jedna nebo obě níže uvedené podmínky:
a)
instituce obdržela od ústřední protistrany oznámení požadované podle čl. 50b písm. j) bodu ii) nařízení (EU) č. 648/2012 o tom, že ústřední protistrana přestala provádět výpočet KCCP;
b)
instituce se na základě veřejného oznámení nebo oznámení příslušného orgánu ústřední protistrany, kterou instituce využívá, nebo od ústřední protistrany samé dozví, že ústřední protistrana již nebude vyhovovat podmínkám pro povolení případně uznání.
2. Je-li splněna pouze podmínka uvedená v odst. 1 písm. a), příslušný orgán dané instituce ověří důvody, proč ústřední protistrana přestala provádět výpočet KCCP.
Pokud se příslušný orgán domnívá, že důvody uvedené v prvním pododstavci jsou opodstatněné, může udělit svolení institucím ve svém členském státě, aby pro své obchodní expozice a příspěvky do fondu pro riziko selhání dané ústřední protistrany použily postup stanovený v článku 310. Při vydávání tohoto svolení příslušný orgán zveřejní důvody svého rozhodnutí.
Pokud se příslušný orgán domnívá, že důvody uvedené v prvním pododstavci nejsou opodstatněné, všechny instituce v jeho členském státě použijí postup stanovený v odst. 3 písm. a) a d) tohoto článku, bez ohledu na to, jaký postup zvolily v souladu s čl. 301 odst. 2.
3. Jsou-li splněny podmínky odst. 1 písm. b), bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky písm. a) uvedeného odstavce či nikoli, musí daná instituce do 3 měsíců od okamžiku, kdy nastala situace podle odst. 1 písm. b) uvedeného odstavce, nebo dříve, pokud o to příslušný orgán instituce požádá, učinit tyto kroky s ohledem na své expozice vůči dané ústřední protistraně:
a)
přestat používat postup, jaký si instituce zvolila podle čl. 301 odst. 2a;
b)
použít na své obchodní expozice vůči dané ústřední protistraně postup stanovený v čl. 306 odst. 1 písm. b);
c)
použít na pro předfinancované příspěvky do fondu pro riziko selhání dané ústřední protistrany a pro příspěvky osobního zajištění do fondu dané ústřední protistrany postup stanovený v článku 309;
d)
zacházet s expozicemi vůči dané ústřední protistraně jinými, než jsou expozice uvedené v písmenech b) a c), jako s expozicemi vůči podnikům v souladu se standardizovaným přístupem k úvěrovému riziku, jak je uvedeno v kapitole 2.
HLAVA III
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K OPERAČNÍMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecné zásady, kterými se řídí používání různých přístupů
Článek 312
Svolení a oznámení
1. Aby mohly používat standardizovaný přístup, musí instituce kromě obecných standardů v oblasti řízení rizik uvedených v článcích 74 a 85 směrnice 2013/36/EU splňovat i kritéria stanovená v článku 320. Instituce musí před použitím standardizovaného přístupu uvědomit příslušné orgány.
Příslušné orgány povolí institucím, aby použily alternativní relevantní ukazatel pro linie podnikání „retailové bankovnictví“ a „komerční bankovnictví“, v případě, že podmínky stanovené v čl. 319 odst. 2 a v článku 320 jsou splněny.
2. Příslušné orgány povolí institucím, aby využívaly pokročilé přístupy k měření založené na vlastních systémech měření operačního rizika, pokud byly splněny všechny kvalitativní a kvantitativní standardy stanovené v článcích 321 a 322 a pokud instituce splňují obecné standardy v oblasti řízení rizik uvedené v článcích 74 a 85 směrnice 2013/36/EU a v hlavě VII kapitole 3 oddíle II uvedené směrnice.
Pokud instituce chtějí provádět podstatná rozšíření a změny těchto pokročilých přístupů k měření, musí rovněž požádat své příslušné orgány o svolení. Příslušné orgány udělí svolení pouze tehdy, pokud instituce i po těchto podstatných rozšířeních a změnách nadále splňují standardy uvedené v prvním pododstavci.
3. Instituce oznámí příslušným orgánům všechny změny ve svých modelech pokročilých přístupů k měření.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
metodika hodnocení, v rámci níž mohou příslušné orgány institucím povolit použití pokročilých přístupů k měření;
b)
podmínky pro posouzení podstatnosti rozšíření a změn pokročilých přístupů k měření;
c)
způsoby oznámování požadovaného v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 313
Návrat k použití méně propracovaných přístupů
1. Instituce, které používají standardizovaný přístup, se nesmějí navrátit k používání přístupu základního ukazatele, pokud nejsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
2. Instituce, které používají pokročilé přístupy k měření, se nesmějí navrátit k používání standardizovaného přístupu nebo přístupu základního ukazatele, pokud nejsou splněny podmínky stanovené v odstavci 3.
3. Instituce se může navrátit k použití méně propracovaného přístupu pro operační riziko, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
instituce prokáže ke spokojenosti příslušného orgánu, že použití méně propracovaného přístupu se nenavrhuje proto, aby se snížily kapitálové požadavky instituce související s operačním rizikem, že je nezbytné na základě povahy a složitosti instituce a že nebude mít podstatný nepříznivý dopad na solventnost instituce nebo její schopnost účinně řídit operační riziko;
b)
instituce již obdržela předchozí svolení příslušného orgánu.
Článek 314
Kombinované používání různých přístupů
1. Instituce mohou použít kombinaci přístupů za předpokladu, že získají svolení od příslušných orgánů. Příslušné orgány udělí toto svolení v případě, že jsou splněny odpovídající požadavky stanovené v odstavcích 2 až 4.
2. Instituce může používat pokročilý přístup k měření v kombinaci s přístupem základního ukazatele nebo se standardizovaným přístupem, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
kombinace přístupů používaných institucí zachycuje všechna její operační rizika a příslušné orgány jsou spokojeny s metodikou používanou institucí k pokrytí různých činností, zeměpisných oblastí, právních struktur nebo jiných interně stanovených relevantních dělení;
b)
kritéria stanovená v článku 320 a standardy stanovené v článcích 321 a 322 jsou splněny u těch činností, u nichž se používá standardizovaný přístup nebo pokročilý přístup k měření.
3. Pro instituce, které chtějí používat pokročilý přístup k měření v kombinaci s přístupem základního ukazatele nebo se standardizovaným přístupem, příslušné orgány uloží pro udělení svolení tyto dodatečné podmínky:
a)
k datu zavedení pokročilého přístupu k měření je významná část operačních rizik úvěrové instituce tímto přístupem zachycena;
b)
instituce se zaváže, že pokročilý přístup k měření použije na podstatnou část svých operací podle časového harmonogramu, který byl předložen příslušným orgánům, jež ho schválily.
4. Instituce mohou požádat o svolení od příslušného orgánu, aby mohly využít kombinace přístupu základního ukazatele a standardizovaného přístupu, pouze za výjimečných okolností, jako je například nedávné převzetí nové obchodní jednotky, které může vyžadovat přechodné období pro používání standardizovaného přístupu.
Příslušný orgán toto svolení udělí pouze tehdy, pokud se instituce zavázala, že použije standardizovaný přístup podle časového harmonogramu předloženého příslušnému orgánu, jenž ho schválil.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky, které příslušné orgány použijí při posuzování metodiky uvedené v odst. 2 písm. a);
b)
podmínky, jež musí příslušné orgány použít při rozhodování o tom, zda uložit dodatečné podmínky uvedené v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 2
Přístup základního ukazatele
Článek 315
Kapitálový požadavek
1. Podle přístupu základního ukazatele se kapitálový požadavek k operačnímu riziku rovná 15 % tříletého průměru relevantního ukazatele stanoveného v článku 316.
Instituce musí vypočítat tříletý průměr relevantního ukazatele na základě posledních tří dvanáctiměsíčních sledování ke konci účetního roku. Nejsou-li k dispozici auditované údaje, mohou instituce použít obchodní odhady.
2. Pokud instituce vyvíjí činnost po dobu kratší než tři roky, může pro výpočet relevantního ukazatele použít výhledové obchodní odhady, a to za předpokladu, že jakmile budou k dispozici historické údaje, začne je používat.
3. Pokud může instituce svému příslušnému orgánu prokázat, že by v důsledku fúze, pořízení nebo zbavení se některých subjektů či sloučení nebo ukončení činností použití tříletého průměru k výpočtu relevantního ukazatele vedlo ke zkreslenému odhadu kapitálového požadavku k operačnímu riziku, může příslušný orgán instituci povolit, aby pozměnila výpočet způsobem, který by tyto skutečnosti zohlednil, a řádně o tom informuje orgán EBA. Příslušný orgán může za daných okolností z vlastního podnětu instituci rovněž nařídit, aby tento výpočet pozměnila.
4. Pokud je v případě některého sledování relevantní ukazatel záporný nebo roven nule, instituce tento údaj při výpočtu tříletého průměru nezohlední. Instituce musí vypočítat tříletý průměr jako součet kladných hodnot vydělený počtem těchto kladných hodnot.
Článek 316
Relevantní ukazatel
1. Pro instituce, jež používají účetní standardy stanovené ve směrnici 86/635/EHS na základě účetních kategorií ve výsledovce institucí podle článku 27 uvedené směrnice, je relevantním ukazatelem součet položek uvedených v tabulce č. 1 tohoto odstavce. Instituce do součtu zahrnou každou položku s příslušným kladným nebo záporným znaménkem.
Tabulka č. 1
1
Výnosy z úroků a podobné výnosy
2
Náklady na úroky a podobné náklady
3
Výnosy z akcií, podílů a jiných cenných papírů s proměnlivým/pevným výnosem
4
Výnosy z poplatků a provizí
5
Náklady na poplatky a provize
6
Čistý zisk nebo ztráta z finančních operací
7
Ostatní provozní výnosy
Instituce přizpůsobí tyto prvky tak, aby odrážely následující požadavky:
a)
instituce musí relevantní ukazatel vypočítat před odečtením rezerv a provozních nákladů. Instituce musí do provozních nákladů zahrnout poplatky za služby outsourcingu prováděné třetí stranou, která není mateřským podnikem nebo dceřiným podnikem instituce nebo dceřiným podnikem mateřského podniku, který je zároveň mateřským podnikem instituce. Instituce mohou používat výdaje na outsourcing služeb poskytovaných třetími stranami ke snížení relevantního ukazatele, pokud dané výdaje vznikly u podniku, který podléhá pravidlům určeným tímto nařízením nebo rovnocenným pravidlům;
b)
instituce nesmí při výpočtu relevantního ukazatele použít tyto prvky:
i)
realizovaný zisk/ztráta z prodeje položek investičního portfolia;
ii)
mimořádné a nepravidelné výnosy;
iii)
výnosy z pojistného plnění;
c)
je-li přecenění nástrojů obchodního portfolia vykázáno ve výsledovce, mohou instituce toto přecenění zahrnout. Pokud instituce použijí čl. 36 odst. 2 směrnice 86/635/EHS, musí zahrnout přecenění vykázané ve výsledovce.
2. Pokud instituce používají účetní standardy odlišné od těch, které jsou stanoveny ve směrnici 86/635/EHS, vypočítají relevantní ukazatel na základě údajů, které nejlépe odpovídají definici uvedené v tomto článku.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro určení metodiky výpočtu relevantního ukazatele uvedeného v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2017.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 3
Standardizovaný přístup
Článek 317
Kapitálový požadavek
1. Podle standardizovaného přístupu instituce rozdělí své činnosti do linií podnikání uvedených v odstavci 4 tabulce č. 2 a v souladu se zásadami stanovenými v článku 318.
2. Instituce vypočítá kapitálový požadavek k operačnímu riziku jako tříletý průměr součtu ročních kapitálových požadavků všech linií podnikání uvedených v odstavci 4 tabulce č. 2. Roční kapitálový požadavek pro každou linii podnikání se rovná součinu odpovídajícího faktoru beta uvedeného v této tabulce a části relevantního ukazatele přiřazené příslušné linii podnikání.
3. V kterémkoli daném roce mohou instituce vyrovnat záporné kapitálové požadavky vyplývající ze záporné části příslušného relevantního ukazatele v kterékoli linii podnikání kladným kapitálovým požadavkem v ostatních liniích podnikání bez omezení. Pokud je však souhrnný kapitálový požadavek všech linií podnikání v daném roce záporný, použije instituce pro daný rok v čitateli nulovou hodnotu.
4. Instituce vypočítá tříletý průměr součtu uvedeného v odstavci 2 na základě posledních tří dvanáctiměsíčních sledování ke konci účetního roku. Nejsou-li k dispozici auditované údaje, mohou instituce použít obchodní odhady.
Pokud může instituce svému příslušnému orgánu prokázat, že - v důsledku fúze, pořízení nebo zbavení se některých subjektů či sloučení nebo ukončení činností - by použití tříletého průměru k výpočtu relevantního ukazatele vedlo ke zkreslenému odhadu kapitálového požadavku k operačnímu riziku, může příslušný orgán institucím povolit, aby pozměnily výpočet způsobem, který by tyto skutečnosti zohlednil, a řádně o tom informuje EBA. Příslušný orgán může za daných okolností z vlastního podnětu instituci rovněž nařídit, aby tento výpočet pozměnila.
Pokud instituce vyvíjí činnost po dobu kratší než tři roky, může pro výpočet relevantního ukazatele použít výhledové obchodní odhady, a to za předpokladu, že jakmile budou k dispozici historické údaje, začne je používat.
Tabulka č. 2
Linie podnikání
Seznam činností
Procento
(faktor beta)
Podnikové finance
Upisování finančních nástrojů nebo umisťování finančních nástrojů na základě neodvolatelného závazku
Služby spojené s upisováním
Investiční poradenství
Poradenství podnikům ve věcech kapitálové struktury, odvětvové strategie a v souvisejících otázkách, poradenství a služby v oblasti fúzí a koupě podniků
Investiční výzkum a finanční analýza a jiné formy všeobecných doporučení ohledně transakcí s finančními nástroji
18 %
Obchodování na finančních trzích
Obchodování na vlastní účet
Peněžní makléřství
Přijímání a převody příkazů vztahujících se k jednomu či několika finančním nástrojům
Provádění klientských příkazů
Umisťování finančních nástrojů bez neodvolatelného závazku
Provozování mnohostranných systémů obchodování
18 %
Retailové makléřství
(Činnosti pro fyzické osoby nebo malé a střední podniky splňující kritéria vymezená v článku 123 pro kategorii retailových expozic)
Přijímání a převody příkazů vztahujících se k jednomu či několika finančním nástrojům
Provádění klientských příkazů
Umisťování finančních nástrojů bez neodvolatelného závazku
12 %
Komerční bankovnictví
Přijímání vkladů a jiných splatných peněžních prostředků
Poskytování úvěrů
Finanční leasing
Záruky a přísliby
15 %
Retailové bankovnictví
(Činnosti pro fyzické osoby nebo malé a střední podniky splňující kritéria vymezená v článku 123 pro kategorii retailových expozic)
Přijímání vkladů a jiných splatných peněžních prostředků
Poskytování úvěrů
Finanční leasing
Záruky a přísliby
12 %
Provádění plateb a vypořádání
Služby týkající se převodu peněžních prostředků
Vydávání a správa platebních prostředků
18 %
Služby z pověření
Uložení a správa finančních nástrojů na účet klienta, včetně opatrovnictví a souvisejících služeb jako například správa peněžních prostředků či kolaterálu Správa aktiv
15 %
Správa aktiv
Správa portfolií
Správa v subjektech kolektivního investování
Jiné formy správy aktiv
12 %
Článek 318
Zásady pro přiřazování k liniím podnikání
1. Instituce stanoví a zdokumentuje konkrétní zásady a kritéria pro přiřazování relevantního ukazatele pro existující linie podnikání a činnosti do standardizovaného rámce stanoveného v článku 317. Tyto zásady a kritéria pak přezkoumává a upravuje podle potřeby pro nové či změněné podnikatelské činnosti a rizika.
2. Instituce použijí pro přiřazování k liniím podnikání tyto zásady:
a)
instituce přiřadí všechny činnosti k liniím podnikání tak, aby na jedné straně nedocházelo k překrývání a na druhé straně žádná činnost nebyla vynechána;
b)
instituce přiřadí jakoukoliv činnost, kterou nelze jednoznačně přiřadit k žádné linii podnikání daného rámce, která však představuje pomocnou činnost pro jinou činnost do rámce zahrnutou, do stejné linie podnikání jako tu činnost, kterou podporuje. Podporuje-li pomocná činnost více než jednu linii podnikání, přiřadí ji instituce podle objektivního kritéria;
c)
pokud některou činnost nelze přiřadit ke konkrétní linii podnikání, instituce použije linii podnikání, která vede k největšímu požadavku na kapitál. K téže linii podnikání pak budou přiřazeny i pomocné činnosti, které jsou spojeny s takovou činností;
d)
instituce mohou k přidělení relevantního ukazatele k liniím podnikání používat interní oceňovací metody. Náklady vzniklé v jedné linii podnikání, které věcně souvisejí s jinou linií podnikání, mohou být převedeny do té linie podnikání, se kterou věcně souvisejí;
e)
přiřazování činností k liniím podnikání pro účely stanovení požadavků na kapitál k operačnímu riziku musí být konzistentní s kategoriemi, které instituce používají pro úvěrové a tržní riziko;
f)
za zásady přiřazování odpovídá vrcholné vedení pod kontrolou vedoucího orgánu instituce;
g)
orgány podrobí postupy pro přiřazování k liniím podnikání nezávislému přezkoumání.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro určení podmínek uplatňování zásad pro přiřazování k liniím podnikání uvedených v tomto článku.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. prosince 2017.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 319
Alternativní standardizovaný přístup
1. V rámci alternativního standardizovaného přístupu pro linie podnikání „retailové bankovnictví“ a „komerční bankovnictví“ dodrží instituce následující zásady:
a)
relevantní ukazatel je normalizovaný ukazatel výnosu, který se rovná nominální hodnotě úvěrů a půjček vynásobené koeficientem 0,035;
b)
úvěry a půjčkami se rozumí celková čerpaná částka v odpovídajících úvěrových portfoliích. Do linie podnikání „komerční bankovnictví“ zahrnují instituce také cenné papíry držené v investičním portfoliu v nominální hodnotě úvěrů a půjček.
2. Aby jim bylo povoleno používat alternativní standardizovaný přístup, musí instituce splňovat všechny tyto podmínky:
a)
jejich retailové nebo komerční bankovní činnosti vytvářejí alespoň 90 % jejich příjmu;
b)
významná část jejich retailových nebo komerčních bankovních činností je tvořena půjčkami, se kterými je spojena vysoká PD;
c)
alternativní standardizovaný přístup představuje vhodný základ pro výpočet kapitálového požadavku k operačnímu riziku.
Článek 320
Kritéria pro standardizovaný přístup
Kritéria, na která se odkazuje v čl. 312 odst. 1 prvním pododstavci, jsou tato:
a)
instituce musí mít řádně zdokumentovaný systém hodnocení a řízení operačního rizika s jasně stanovenými povinnostmi v rámci tohoto systému. Musí určit své expozice vůči operačnímu riziku a průběžně sledovat údaje týkající se operačního rizika, včetně údajů o podstatných ztrátách. Tento systém musí být podrobován pravidelnému nezávislému přezkumu prováděnému interní nebo třetí stranou disponující znalostmi, které jsou k provádění takového přezkumu zapotřebí;
b)
systém hodnocení operačního rizika musí být úzce začleněn do postupů pro řízení rizik dané instituce. Jeho výsledky musejí být nedílnou součástí procesu sledování a kontroly rizikového profilu dané instituce v oblasti operačního rizika;
c)
instituce musí zavést systém podávání zpráv vrcholnému vedení, v jehož rámci příslušné útvary dané instituce obdrží zprávy o operačním riziku. Instituce musí mít zavedeny postupy pro podniknutí odpovídajících opatření v závislosti na informacích obsažených ve zprávách pro vedení.
KAPITOLA 4
Pokročilé přístupy k měření
Článek 321
Kvalitativní standardy
Kvalitativní standardy, na které se odkazuje v čl. 312 odst. 2, jsou tyto:
a)
interní systém instituce pro měření operačního rizika je úzce začleněn do každodenních postupů pro řízení rizik;
b)
instituce má nezávislý útvar pro řízení rizika v oblasti operačního rizika;
c)
instituce má zavedeno pravidelné podávání zpráv o expozicích vůči operačnímu riziku a o ztrátách a má zavedeny postupy pro podniknutí náležitých nápravných opatření;
d)
systém řízení rizik instituce je důkladně zdokumentován. Instituce má k dispozici postupy, kterými zajistí dodržování stanovených pravidel, a zásady pro případ jejich nedodržení;
e)
instituce podrobuje své postupy pro řízení operačního rizika a systémy pro jeho měření pravidelnému přezkumu, který provádějí interní nebo externí auditoři;
f)
interní procesy validace v instituci probíhají řádným a účinným způsobem;
g)
toky údajů a procesy spojené se systémem instituce pro měření rizik jsou transparentní a dostupné.
Článek 322
Kvantitativní standardy
1. Kvantitativní standardy, na něž se odkazuje v čl. 312 odst. 2, zahrnují standardy týkající se procesu, interních údajů, externích údajů, analýzy scénářů, podnikatelského prostředí a faktorů interní kontroly stanovených v odstavcích 2 až 6.
2. Standardy týkající se procesu jsou následující:
a)
instituce vypočítá svůj kapitálový požadavek tak, aby zahrnoval jak očekávanou, tak neočekávanou ztrátu, pokud očekávaná ztráta není přiměřeným způsobem zachycena v jejich interních obchodních postupech. Měření operačního rizika musí zachycovat potenciální málo četné závažné události, přičemž je nutno v průběhu jednoho roku dosáhnout standardu spolehlivosti srovnatelného s intervalem spolehlivosti 99,9 %.
b)
systém instituce pro měření operačního rizika zahrnuje používání interních údajů, externích údajů, analýzy scénářů a faktorů zohledňujících podnikatelské prostředí a systémy interní kontroly stanovené v odstavcích 3 až 6. Instituce má řádně zdokumentovaný přístup k vážení použití těchto čtyř prvků ve svém celkovém systému měření operačního rizika;
c)
systém instituce pro měření rizika musí zachytit hlavní faktory, které jsou zdrojem rizika a které ovlivňují tvar křivky odhadovaného rozdělení ztrát;
d)
instituce může uznat korelace mezi jednotlivými kategoriemi ztrát z operačního rizika v rámci jednotlivých odhadů operačního rizika, pouze pokud jsou její systémy pro měření těchto korelací spolehlivé, jsou používány konzistentně a zohledňují nejistotu spojenou s takovými odhady korelací, zejména v krizových obdobích. Instituce platnost svých předpokladů korelace ověřuje za použití vhodných kvantitativních a kvalitativních technik;
e)
systém instituce pro měření rizika je vnitřně konzistentní a musí zamezit vícenásobnému užití těch kvalitativních odhadů či technik snižování rizika, které již byly zohledněny v jiných oblastech tohoto nařízení.
3. Standardy týkající se interních údajů jsou následující:
a)
instituce založí svá interní měření operačního rizika na minimálně pětiletém období sledování. V případě prvního použití pokročilého přístupu k měření může instituce použít tříleté období sledování;
b)
instituce je schopna přiřadit interní údaje o minulých ztrátách k liniím podnikání definovaným v článku 317 a k druhům událostí definovaným v článku 324 a na požádání poskytnout tyto údaje příslušným orgánům. Za výjimečných okolností může instituce přiřadit ztráty, které postihují celou instituci, k dodatečné linii podnikání „podnikové položky“. Instituce má zavedena zdokumentovaná, objektivní kritéria pro přiřazování ztrát k uvedeným obchodním liniím a druhům událostí. Instituce zaznamenává ztráty z operačního rizika, které se vztahují k úvěrovému riziku a které instituce v minulosti zahrnovala do interních databází pro účely úvěrového rizika, v databázích pro účely operačního rizika a označuje je zvlášť. Pokud se vyžaduje, aby instituce s těmito ztrátami pro účely výpočtu požadavků na kapitál nadále zacházela jako s úvěrovým rizikem, nepodléhají kapitálovému požadavku k operačnímu riziku. Ztráty z operačního rizika, které se vztahují k tržním rizikům, instituce zahrne do výpočtu kapitálového požadavku k operačnímu riziku;
c)
interní údaje o ztrátách úvěrové instituce musí být komplexní, tzn. že musí zachycovat všechny podstatné činnosti a expozice vůči všem příslušným podsystémům a zeměpisných oblastem. Instituce musí být schopna doložit, že jakékoli nezachycené činnosti nebo expozice, jak samostatně, tak i v kombinaci, by neměly podstatný dopad na celkové odhady rizika. Instituce stanoví odpovídající minimální prahové úrovně ztrát pro sběr interních údajů o ztrátách;
d)
kromě informací o hrubém objemu ztrát úvěrová instituce shromažďuje i informace o datu ztrátové události, o jakémkoli výtěžku z dané hrubé ztráty a též popisné informace o rizikových faktorech nebo příčinách ztrátové události;
e)
instituce má zavedena konkrétní kritéria pro přiřazování údajů o ztrátách vzniklých při ztrátové události v centralizovaném útvaru nebo vzniklých při činnosti, která zasahuje více než jednu linii podnikání, i při souvisejících ztrátových událostech v průběhu času;
f)
instituce má zavedeny zdokumentované postupy pro posuzování trvající relevantnosti údajů o minulých ztrátách, včetně situací, kdy převáží lidský úsudek, použije se škálování či jiné úpravy; musí v nich být též stanoveno, v jakém rozsahu mohou být výše popsané úpravy použity a kdo jejich použití schvaluje.
4. Kvalifikační standardy týkající se externích údajů jsou tyto:
a)
systém instituce pro měření operačního rizika využívá relevantní externí údaje, zejména pokud existuje důvod k domněnce, že je instituce vystavena málo četným, avšak potenciálně velmi závažným ztrátám. Instituce má systematický postup, pomocí nějž stanoví, pro jaké situace použije externí údaje a jakým způsobem budou tyto údaje začleněny do jejího systému měření;
b)
instituce musí pravidelně přezkoumávat podmínky a postupy pro externí údaje, dokumentovat je a podrobovat je pravidelnému nezávislému přezkumu.
5. Instituce využívá analýzu scénářů založených na odborných odhadech společně s externími údaji k ohodnocení své expozice vůči událostem, které mohou způsobit významnou ztrátu. Instituce průběžně potvrzuje a přehodnocuje tato hodnocení prostřednictvím srovnání s údaji o skutečných ztrátách, aby byla zajištěna jejich smysluplnost.
6. Kvalifikační standardy týkající se podnikatelského prostředí a faktorů interní kontroly jsou tyto:
a)
metodika instituce pro hodnocení rizika používaná na úrovni celého podniku zachycuje klíčové faktory podnikatelského prostředí a interní kontroly, které mohou změnit její rizikový profil z hlediska operačního rizika;
b)
instituce odůvodní výběr každého jednotlivého faktoru tím, že podle její zkušenosti a názoru odborníků z dotčených oblastí podnikání se jedná o faktor významně ovlivňující riziko;
c)
instituce je schopna zdůvodnit příslušným orgánům citlivost odhadů rizika na změny faktorů a poměrnou váhu jednotlivých faktorů. Kromě zachycení změn ve velikosti rizika, které nastaly díky zlepšení v jeho řízení, musí rámec instituce pro měření rizika též zachycovat potenciální nárůst rizika způsobený vykonáváním složitějších činností či nárůstem objemu obchodních činností;
d)
instituce dokumentuje svůj rámec měření rizik a podrobuje ho nezávislému přezkumu v rámci instituce i ze strany příslušných orgánů. Instituce průběžně potvrzuje a přehodnocuje proces a jeho výsledky prostřednictvím srovnání se skutečnými interními údaji o ztrátách a s relevantními externími údaji.
Článek 323
Vliv pojištění a jiných mechanismů převodu rizika
1. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavcích 2 až 5, povolí příslušné orgány institucím zohlednit vliv pojištění a jiných mechanismů převodu rizika, jestliže jsou úvěrové instituce schopny prokázat, že dochází k jednoznačnému účinku snižování rizik.
2. Poskytovatel pojištění musí být oprávněn poskytovat pojištění nebo zajištění a musí mít rating minimální schopnosti vyplácet pojistné plnění vypracovaný externí ratingovou agenturou, který podle vymezení EBA odpovídá třetímu nebo vyššímu stupni úvěrové kvality podle pravidel pro rizikové vážení expozic pro instituce podle hlavy II kapitoly 2.
3. Pojištění a rámec pojištění institucí musí vyhovovat všem následujícím podmínkám:
a)
počáteční platnost pojistné smlouvy nesmí být kratší než jeden rok. V případě pojistných smluv se zbytkovou platností kratší než jeden rok musí instituce provést náležité snížení hodnoty, kterým zohlední zkracující se zbytkovou platnost dané pojistné smlouvy; v případě pojistných smluv se zbytkovou platností 90 dní nebo kratší může toto snížení dosáhnout až plných 100 %;
b)
minimální výpovědní lhůta pro zrušení dané pojistné smlouvy je alespoň 90 dní;
c)
pojistná smlouva neobsahuje žádné výluky z pojištění či omezení způsobená zásahem orgánu dohledu nebo takové výluky či omezení, která v případě úpadku instituce zabraňují konkursnímu správci či likvidátorovi instituce vymáhat náhradu utrpěných škod či výdajů vzniklých instituci, s výjimkou událostí, ke kterým došlo po zahájení nucené správy či řízení směřujícího k likvidaci dané instituce. Pojistná smlouva však může vyloučit jakoukoli pokutu, penále nebo náhradu škody plnící sankční funkci v důsledku kroků podniknutých příslušnými orgány;
d)
výpočty účinků snižování rizika musí zohledňovat pojistné krytí transparentním a konzistentním způsobem ve vztahu ke skutečné pravděpodobnosti a dopadu ztrát použitých při celkovém stanovování kapitálových požadavků k operačnímu riziku;
e)
pojištění poskytuje třetí strana. V případě pojištění poskytnutého kaptivními pojišťovnami a přidruženými subjekty musí být expozice převedena na nezávislou třetí stranu splňující kritéria způsobilosti vymezená v odstavci 2;
f)
postupy pro zohlednění pojištění jsou řádně zdůvodněny a zdokumentovány.
4. Metodika zohledňování pojištění musí prostřednictvím diskontů nebo snížení zohledňované hodnoty pojištění zachycovat všechny následující prvky:
a)
zbytkovou platnost pojistné smlouvy, pokud je kratší než jeden rok;
b)
lhůtu pro zrušení pojistné smlouvy, pokud je kratší než jeden rok;
c)
nejistotu v platbách a nesoulad v krytí pojistnými smlouvami.
5. Snížení kapitálových požadavků plynoucí ze zohlednění pojištění a jiných mechanismů převodu rizik nesmí přesáhnout 20 % výše kapitálového požadavku k operačnímu riziku před zohledněním technik snižování rizika.
Článek 324
Klasifikace druhů ztrátových událostí
Ztrátové události, na které se odkazuje v čl. 322 odst. 3 písm. b), jsou tyto:
Tabulka č. 3
Typ události
Definice
Interní podvod
Ztráty způsobené jednáním, jehož úmyslem je podvodně připravit o majetek, zpronevěřit jej nebo obejít předpisy, zákony či firemní zásady, vyjma případů diskriminace nebo sociální a kulturní odlišnosti, kterého se účastní alespoň jedna interní strana
Externí podvod
Ztráty způsobené jednáním třetí strany, jehož úmyslem je podvodně připravit o majetek, zpronevěřit jej nebo obejít zákon
Postupy při zaměstnávání a bezpečnost na pracovišti
Ztráty způsobené jednáním, které je v rozporu se zákony nebo dohodami týkajícími se zaměstnávání, ochrany zdraví a bezpečnosti, ztráty způsobené platbami z důvodu újmy na zdraví nebo z důvodu diskriminace či sociální a kulturní odlišnosti
Klienti, produkty a obchodní postupy
Ztráty způsobené neúmyslným jednáním nebo nedbalostí, v jejichž důsledku nebyl splněn obchodní závazek vůči některým klientům (včetně požadavků důvěrnosti či přiměřenosti jednání) nebo ztráty způsobené povahou nebo formou produktu
Škody na hmotném majetku
Ztráty způsobené ztrátou nebo poškozením hmotného majetku přírodní katastrofou nebo jinými událostmi
Přerušení obchodní činnosti a selhání systému
Ztráty způsobené přerušením obchodní činnosti nebo selháním systému
Provádění transakcí, dodávky a řízení procesů
Ztráty způsobené chybami při zpracovávání transakcí nebo při řízení procesů, ztráty plynoucí ze vztahů s obchodními protistranami a dodavateli
HLAVA IV
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K TRŽNÍMU RIZIKU
KAPITOLA 1
Obecná ustanovení
Článek 325
Kompenzace konsolidovaných požadavků
1. S výhradou odstavce 2 a pouze pro účely výpočtu čistých pozic a kapitálových požadavků v souladu s touto hlavou na konsolidovaném základě mohou instituce využít pozice v jedné instituci nebo podniku k vykompenzování pozic v jiné instituci nebo podniku.
2. Instituce mohou použít odstavec 1 pouze se svolením příslušných orgánů, které je uděleno, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
kapitál je uvnitř skupiny uspokojivě rozdělen;
b)
regulační, právní nebo smluvní rámec, v němž tyto instituce působí, zaručuje vzájemnou finanční podporu uvnitř skupiny.
3. U podniků se sídlem ve třetích zemích musí být kromě podmínek uvedených v odstavci 2 splněny i všechny následující podmínky:
a)
tyto podniky obdržely povolení ve třetí zemi a odpovídají definici úvěrové instituce nebo jsou uznanými investičními podniky z třetích zemí;
b)
tyto podniky individuálně splňují kapitálové požadavky ekvivalentní požadavkům stanoveným v tomto nařízení;
c)
v dotyčných třetích zemích neexistují předpisy, které by podstatně ovlivňovaly převod prostředků v rámci skupiny.
KAPITOLA 2
Kapitálové požadavky k pozičnímu riziku
Oddíl 1
Obecná ustanovení a zvláštní nástroje
Článek 326
Kapitálové požadavky k pozičnímu riziku
Kapitálový požadavek instituce k pozičnímu riziku je součtem kapitálových požadavků k obecnému a specifickému riziku jejích pozic v dluhových a akciových nástrojích. Sekuritizovaná pozice v obchodním portfoliu se posuzuje jako dluhový nástroj.
Článek 327
Započtení
1. Absolutní hodnota přebytku dlouhých (krátkých) pozic instituce nad jejími krátkými (dlouhými) pozicemi ve stejných akciích, dluhopisech a konvertibilních cenných papírech a totožných finančních futures, opcích, opčních listech a krytých opčních listech je její čistá pozice v každém z těchto rozdílných nástrojů. Při výpočtu čisté pozice se pozice v derivátových nástrojích posuzují podle článků 328 až 330. Při výpočtu kapitálových požadavků ke specifickému riziku podle článku 336 se nebere v úvahu skutečnost, zda instituce drží vlastní dluhové nástroje.
2. Není povoleno započtení pozice v konvertibilním cenném papíru proti kompenzující pozici v podkladovém nástroji, pokud příslušné orgány nepřijmou postup, podle něhož se bere v úvahu pravděpodobnost toho, že určitý konvertibilní cenný papír bude konvertován, nebo pokud stanoví kapitálový požadavek pro krytí možných ztrát při konverzi. Tyto přístupy nebo kapitálové požadavky musí být oznámeny orgánu EBA. EBA sleduje celou škálu postupů v této oblasti a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny.
3. Veškeré čisté pozice, bez ohledu na jejich znaménka, je nutno před jejich celkovým součtem denně převádět na vykazovací měnu instituce pomocí převažujícího spotového směnného kurzu.
Článek 328
Úrokové futures a forwardy
1. Úrokové futures, dohody o forwardových úrokových mírách (FRA) a forwardové závazky k nákupu či prodeji dluhových nástrojů se posuzují jako kombinace dlouhých a krátkých pozic. Dlouhá pozice u úrokových futures se tedy posuzuje jako kombinace výpůjčky splatné v den dodávky smlouvy o futures a držení aktiva se splatností v den splatnosti podkladového nástroje nebo podkladové pomyslné pozice dotyčné smlouvy o futures. Podobně se prodaná dohoda o forwardové úrokové míře posuzuje jako dlouhá pozice se splatností v den vypořádání plus doba od počátku do konce úrokového období a jako krátká pozice se splatností v den vypořádání. Výpůjčka i držení aktiva se pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku úrokových futures a dohod o FRA zahrne do první kategorie stanovené v článku 336 tabulce č. 1. Forwardový závazek k nákupu dluhového nástroje se posuzuje jako kombinace výpůjčky s dnem splatnosti v den dodání a dlouhé (spotové) pozice dluhového nástroje samého. Výpůjčka se pro účely specifického rizika zahrne do první kategorie stanovené v článku 336 tabulce č. 1 a dluhový nástroj do odpovídající kolonky v téže tabulce.
2. Pro účely tohoto článku se „dlouhou pozicí“ rozumí pozice, v níž instituce stanovila úrokovou sazbu, kterou dostane v určitou dobu v budoucnosti, a „krátkou pozicí“ se rozumí pozice, v níž stanovila úrokovou sazbu, kterou zaplatí v určitou dobu v budoucnosti.
Článek 329
Opce a opční listy
1. Opce a opční listy na úrokové sazby, dluhové nástroje, akcie, indexy akcií, finanční futures, swapy a cizí měny se posuzují, jako by to byly pozice v hodnotě částky podkladového nástroje příslušné opce vynásobené její deltou pro účely této kapitoly. Tyto pozice lze započíst proti kompenzujícím pozicím v identických podkladových cenných papírech nebo derivátech. Použitý parametr delta je delta stanovená příslušnou burzou. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení bude uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
2. Instituce musí odpovídajícím způsobem v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují řadu metod, jak zohlednit v kapitálových požadavcích kromě rizika delta i jiná rizika, na něž odkazuje odstavec 2, způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí a opčních listů.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Před vstupem technických norem uvedených v odstavci 3 v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
Článek 330
Swapy
Swapy se pro účely úrokového rizika posuzují jako rozvahové nástroje. Úrokový swap, podle kterého instituce obdrží pohyblivý úrok a zaplatí pevný úrok, se tak posuzuje jako ekvivalent dlouhé pozice v nástroji s pohyblivou úrokovou sazbou se splatností rovnající se období do příštího stanovení úroku a krátké pozice v nástroji s pevnou úrokovou sazbou se stejnou splatností, jako je splatnost swapu.
Článek 331
Úrokové riziko u derivátových nástrojů
1. Instituce, které provádějí denně tržní ocenění a řídí úrokové riziko u derivátových nástrojů uvedených v článcích 328 až 330 na základě diskontovaného peněžního toku, mohou, se svolením příslušných orgánů, používat modely citlivosti pro výpočet pozic uvedených ve zmíněných článcích a mohou je používat pro jakýkoli dluhopis, který je během zbytkové splatnosti umořován postupně, nikoliv jedním konečným splacením jistiny. Svolení bude uděleno, pokud tyto modely vytvářejí pozice se stejnou citlivostí na změny úrokových sazeb jako podkladové peněžní toky. Tato citlivost se posoudí s přihlédnutím k nezávislým pohybům vzorových sazeb na křivce úrokových výnosů, s minimálně jedním bodem citlivosti v každém z pásem splatnosti uvedeném v článku 339 tabulce č. 2. Pozice se zahrnují do výpočtu kapitálových požadavků k obecnému riziku u dluhových nástrojů.
2. Instituce, které nepoužívají modely podle odstavce 1, mohou za plně kompenzující považovat jakékoli pozice v derivátových nástrojích uvedených v článcích 328 až 330, které splňují alespoň tyto podmínky:
a)
pozice mají stejnou hodnotu a jsou denominovány ve stejné měně;
b)
referenční sazby (pro pozice s pohyblivou sazbou) nebo kupony (pro pozice s pevnou sazbou) se do značné míry shodují;
c)
příští datum stanovení úrokové sazby (pro pozice s pohyblivou sazbou) nebo zbytkové splatnosti (pro pozice s kuponem s pevnou sazbou) se nacházejí v rámci těchto mezí:
i)
u lhůt kratších než jeden měsíc: tentýž den;
ii)
u lhůt mezi jedním měsícem a jedním rokem: do sedmi dnů;
iii)
u lhůt delších než jeden rok: do třiceti dnů.
Článek 332
Úvěrové deriváty
1. Při výpočtu kapitálového požadavku k obecnému a specifickému riziku strany, která úvěrové riziko podstupuje („poskytovatel zajištění“), se musí použít pomyslná částka smlouvy o úvěrovém derivátu, není-li stanoveno jinak. Bez ohledu na první větu se může instituce rozhodnout, že pomyslnou hodnotu nahradí součtem pomyslné hodnoty a čisté změny tržní hodnoty úvěrového derivátu od zahájení obchodování, přičemž čistá změna hodnoty směrem dolů z pohledu poskytovatele zajištění ponese záporné znaménko. Pro účely výpočtu požadavků ke specifickému riziku, s výjimkou swapů veškerých výnosů, se použije splatnost smlouvy o úvěrovém derivátu namísto splatnosti závazku. Pozice se stanovují takto:
a)
swap veškerých výnosů vytváří dlouhou pozici v obecném riziku referenčního závazku a krátkou pozici v obecném riziku vládního dluhopisu se splatností, která odpovídá době do dalšího stanovení úrokové míry, kterému je přidělena riziková váha 0 % v souladu s hlavou II kapitolou 2. Vytváří rovněž dlouhou pozici ve specifickém riziku referenčního závazku;
b)
swap úvěrového selhání nevytváří pozici v obecném riziku. Pro účely specifického rizika instituce vykáže syntetickou dlouhou pozici v závazku referenčního subjektu, ledaže má tento swap externí úvěrové hodnocení a splňuje podmínky stanovené pro kvalifikovaný nástroj - v tom případě se vykáže dlouhá pozice v daném swapu. Jsou-li součástí swapu prémie či úrokové platby, pohlíží se na tyto peněžní toky jako na pomyslné pozice ve vládních dluhopisech;
c)
úvěrový dluhový cenný papír s jedním dlužníkem vytváří dlouhou pozici v obecném riziku samotného dluhového cenného papíru jako úrokový produkt. Pro účely specifického rizika je vytvořena syntetická dlouhá pozice v závazku referenčního subjektu. Další dlouhá pozice je v riziku emitenta dluhového cenného papíru. Pokud má úvěrový dluhový cenný papír externí rating a splňuje podmínky pro kvalifikovaný nástroj, lze uvést pouze jedinou dlouhou pozici ve specifickém riziku dluhového cenného papíru;
d)
úvěrový dluhový cenný papír s více dlužníky poskytující proporcionální zajištění vytváří kromě dlouhé pozice ve specifickém riziku emitenta dluhového cenného papíru pozici v každém referenčním subjektu, s tím, že celková pomyslná částka smlouvy je rozložena napříč pozicemi podle podílu celkové pomyslné částky, kterou představuje každá expozice vůči referenčnímu subjektu. Tam, kde lze zvolit více než jeden závazek referenčního subjektu, je specifické riziko určeno podle závazku, jehož riziková váha je nejvyšší.
e)
v případě úvěrového derivátu, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání prvního referenčního nástroje, vzniká pozice ve výši pomyslné hodnoty závazku každého referenčního subjektu. Je-li však výše maximálního možného plnění v případě úvěrové události nižší než kapitálový požadavek stanovený postupem podle první věty tohoto odstavce, lze maximální výši plnění použít jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
V případě úvěrového derivátu, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání n-tého referenčního nástroje, vzniká pozice ve výši pomyslné hodnoty závazku každého referenčního subjektu s výjimkou n-1 referenčních subjektů s nejnižším kapitálovým požadavkem ke specifickému riziku. Je-li však výše maximálního možného plnění v případě úvěrové události nižší než kapitálový požadavek stanovený postupem podle první věty tohoto odstavce, lze ji použít jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
Pokud má úvěrový derivát, kde úvěrová událost vyplývá ze selhání n-tého referenčního nástroje (úvěrový derivát n-tého selhání), externí rating, poskytovatel zajištění vypočítá kapitálový požadavek ke specifickému riziku pomocí ratingu daného derivátu a uplatní příslušné použitelné rizikové váhy pro sekuritizace.
2. Pro stranu, která úvěrové riziko převádí („příjemce zajištění“), jsou pozice stanoveny zrcadlově oproti prodávajícímu zajištění, s výjimkou úvěrového dluhového cenného papíru (kde nevzniká žádná krátká pozice v riziku emitenta). Při výpočtu kapitálového požadavku pro příjemce zajištění se použije pomyslná částka smlouvy o úvěrovém derivátu. Bez ohledu na první větu se může instituce rozhodnout, že pomyslnou hodnotu nahradí součtem pomyslné hodnoty a čisté změny tržní hodnoty úvěrového derivátu od zahájení obchodování, přičemž čistá změna hodnoty směrem dolů z pohledu poskytovatele zajištění ponese záporné znaménko. Jestliže v určitém okamžiku existuje kupní opce v kombinaci s navýšením úrokové sazby, je na tento okamžik nahlíženo jako na splatnost zajištění.
3. Úvěrové deriváty podle čl. 338 odst. 1 nebo 3 jsou zahrnuty pouze v určení kapitálového požadavku ke specifickému riziku podle čl. 338 odst. 4.
Článek 333
Cenné papíry prodané v rámci repa nebo půjčky cenných papírů
Převodce cenných papírů nebo zaručených práv vztahujících se na cenné papíry v rámci repa a půjčovatel cenných papírů v případě půjček cenných papírů zahrnou tyto cenné papíry do výpočtu svého kapitálového požadavku podle této kapitoly, pokud jsou tyto cenné papíry pozicemi obchodního portfolia.
Oddíl 2
Dluhové nástroje
Článek 334
Čisté pozice v dluhových nástrojích
Čisté pozice se klasifikují podle měny, v níž jsou denominovány, a kapitálový požadavek se vypočte k obecnému a specifickému riziku v každé jednotlivé měně odděleně.
Pododdíl 1
Specifické riziko
Článek 335
Strop kapitálového požadavku pro čistou pozici
Instituce může stanovit strop kapitálového požadavku ke specifickému riziku čisté pozice v dluhovém nástroji ve výši maximální možné ztráty související s rizikem selhání. U krátké pozice může být tento limit vypočítáván jako změna v hodnotě vyplývající ze skutečnosti, že nástroj, případně podkladové složky okamžitě přestanou obsahovat riziko selhání.
Článek 336
Kapitálový požadavek pro nesekuritizované dluhové nástroje
1. Instituce přiřadí své čisté pozice v obchodním portfoliu v nástrojích, které nejsou sekuritizovanými pozicemi vypočtenými podle článku 327, do příslušných kategorií v tabulce č. 1 na základě emitenta nebo dlužníka, externího nebo interního úvěrového hodnocení a zbytkové splatnosti, a pak je vynásobí váhou uvedenou v dané tabulce. Poté sečte své vážené pozice vyplývající z použití tohoto článku (bez ohledu na to, zda jsou dlouhé nebo krátké), a vypočítá tak svůj kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
Tabulka č. 1
Kategorie
Kapitálový požadavek ke specifickému riziku
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 0 %.
0 %
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely 20 % nebo 50 % rizikovou váhu, a ostatní způsobilé položky vymezené v odstavci 4.
0,25 % (zbytková splatnost je šest měsíců a méně)
1,00 % (zbytková splatnost je delší než šest měsíců a kratší nebo rovna 24 měsícům)
1,60 % (zbytková splatnost převyšuje 24 měsíců)
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 100 %.
8,00 %
Dluhové cenné papíry, které by podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko obdržely rizikovou váhu 150 %.
12,00 %
2. Aby se instituce, které uplatňují přístup IRB na kategorii expozic, do níž patří emitent dluhového nástroje, mohly kvalifikovat pro rizikovou váhu podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko podle odstavce 1, musí mít emitent expozice interní rating s pravděpodobností selhání (PD) stejnou nebo nižší, než je ta, která je spojena s odpovídajícím stupněm úvěrové kvality podle standardizovaného přístupu.
3. Instituce mohou vypočítat požadavek ke specifickému riziku pro všechny dluhopisy, které splňují podmínky pro 10 % rizikovou váhu v souladu s postupem stanoveným v čl. 129 odst. 5 a 6 jako polovinu použitelného kapitálového požadavku ke specifickému riziku pro druhou kategorii v tabulce č. 1.
4. Ostatní způsobilé položky jsou:
a)
dlouhé a krátké pozice v aktivech, pro která není k dispozici úvěrové hodnocení od určené externí ratingové agentury a která splňují všechny tyto podmínky:
i)
jsou dotyčnou institucí považována za dostatečně likvidní;
ii)
jejich investiční kvalita je podle vlastního uvážení instituce alespoň rovnocenná s investiční kvalitou aktiv uvedených v tabulce č. 1 druhém řádku;
iii)
jsou registrována na alespoň jednom regulovaném trhu v členském státě nebo na burze ve třetí zemi za předpokladu, že burza je uznána ze strany příslušných orgánů daného členského státu;
b)
dlouhé a krátké pozice v aktivech emitovaných institucemi, které podléhají kapitálovým požadavkům stanoveným v tomto nařízení, která jsou dotyčnou institucí považována za dostatečně likvidní a jejichž investiční kvalita je podle vlastního uvážení instituce alespoň rovnocenná investiční kvalitě aktiv uvedených v tabulce č. 1 druhém řádku;
c)
cenné papíry vydané institucemi, u nichž se má za to, že mají stejnou nebo vyšší úvěrovou kvalitu než emise se stupněm úvěrové kvality 2 podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko expozic vůči institucím, a na které se vztahují režimy dohledu a regulaci srovnatelné s těmi podle tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU.
Instituce, které využívají písmeno c) nebo d), musí mít zavedenu zdokumentovanou metodiku posuzování, zda aktiva splňují požadavky v těchto bodech, a oznámí tuto metodiku příslušným orgánům.
Článek 337
Kapitálový požadavek pro sekuritizované nástroje
1. U nástrojů v obchodním portfoliu, které jsou sekuritizovanými pozicemi, váží instituce své čisté pozice vypočtené podle čl. 327 odst. 1 následujícími hodnotami:
a)
u sekuritizovaných pozic, na které by se v investičním portfoliu stejné instituce vztahoval standardizovaný přístup pro úvěrové riziko, 8 % rizikové váhy podle standardizovaného přístupu stanoveného v hlavě II kapitole 5 oddílu 3;
b)
u sekuritizovaných pozic, na které by se v investičním portfoliu stejné instituce vztahoval přístup IRB, 8 % rizikové váhy podle přístupu IRB stanoveného v hlavě II kapitole 5 oddílu 3.
2. Metoda regulatorního vzorce uvedená v článku 262 se může použít, pokud instituce může vypracovat odhady PD, popřípadě hodnotu expozice a LGD, jako vstupy pro metodu regulatorního vzorce v souladu s požadavky pro odhad těchto parametrů v rámci IRB přístupu podle hlavy II kapitoly 3.
Jiná instituce než instituce, která je původcem, jež může použít tuto metodu pro stejnou sekuritizovanou pozici ve svém investičním portfoliu, může tuto metodu využívat pouze se svolením příslušných orgánů, které je uděleno v případě, že instituce splňuje podmínku uvedenou v prvním pododstavci.
Odhady PD a LGD jako vstupy pro metodu regulačního vzorce mohou být případně rovněž založené na odhadech, jež jsou odvozené z přístupu IRC u instituce, které bylo uděleno svolení používat interní model pro specifické riziko u dluhových nástrojů. Této alternativy lze využít pouze se svolením příslušných orgánů, které bude uděleno, jestliže tyto odhady splňují kvantitativní požadavky pro přístup IRB stanovený v hlavě II kapitole 3.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA pokyny o použití odhadů PD a LGD jako vstupů v případech, kdy jsou tyto odhady založeny na přístupu IRC.
3. U sekuritizovaných pozic, které jsou předmětem dodatečné rizikové váhy v souladu s článkem 407, se použije 8 % celkové rizikové váhy.
S výjimkou sekuritizovaných pozic, s nimiž se zachází podle čl. 338 odst. 4, sečte instituce pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku své vážené pozice vyplývající z použití tohoto článku (bez ohledu na to, zda jsou dlouhé nebo krátké).
4. Odchylně od odstavce 3 druhého pododstavce po přechodné období končící dnem 31. prosince 2014 sečte instituce odděleně své vážené čisté dlouhé pozice a své vážené čisté krátké pozice. Vyšší z těchto součtů bude kapitálovým požadavkem ke specifickému riziku. Po toto přechodné období nicméně instituce podává příslušnému orgánu domovského členského státu čtvrtletní zprávy o celkovém součtu svých vážených čistých dlouhých a čistých krátkých pozic v členění podle druhů podkladových aktiv.
5. Pokud instituce, která je původcem tradiční sekuritizace, nesplňuje podmínky pro převod významného rizika podle článku 243, zahrne do výpočtu svých kapitálových požadavků podle tohoto článku sekuritizované expozice namísto svých sekuritizačních pozic plynoucích z této sekuritizace.
Pokud instituce, která je původcem syntetické sekuritizace, nesplňuje podmínky pro převod významného rizika podle článku 244, zahrne do výpočtu svých kapitálových požadavků podle tohoto článku sekuritizované expozice vůči této sekuritizaci, ale žádnou úvěrovou ochranu získanou pro sekuritizované portfolio.
Článek 338
Kapitálový požadavek pro portfolio obchodování s korelací
1. Portfolio obchodování s korelací se skládá ze sekuritizovaných pozic a úvěrových derivátů n-tého selhání, které splňují všechna tato kritéria:
a)
pozice nejsou resekuritizovanými pozicemi, opcemi na sekuritizované tranše ani jakýmikoli dalšími deriváty sekuritizovaných expozic, které neposkytují poměrný podíl na výnosech sekuritizované tranše, a
b)
veškeré referenční nástroje odpovídají jednomu z těchto typů:
i)
nástroje na jedno jméno, včetně úvěrových derivátů na jedno jméno, pro něž existuje likvidní obousměrný trh;
ii)
běžně obchodované indexy založené na těchto referenčních nástrojích.
Předpokládá se, že obousměrný trh existuje tam, kde existují nezávislé nabídky na nákup a prodej učiněné v dobré víře, takže lze během jednoho dne určit cenu, která má přiměřený vztah k poslední prodejní ceně nebo k běžným konkurenčním nabídkám na nákup a prodej učiněným v dobré víře a vypořádání při této ceně je možné provést během relativně krátké doby, která odpovídá obchodním zvyklostem.
2. Součástí portfolia obchodování s korelací nemohou být pozice, které se vztahují k jedné z těchto položek:
a)
podkladovému nástroji, který by v investičním portfoliu instituce mohl být zařazen do kategorií expozice „retailové expozice“ nebo „expozice zajištěné nemovitostmi“ podle standardizovaného přístupu pro úvěrové riziko;
b)
pohledávce za jednotku pro speciální účel, která je přímo či nepřímo zajištěna pozicí, jež by sama o sobě nebyla způsobilá k zahrnutí do portfolia obchodování s korelací podle odstavce 1 a tohoto odstavce.
3. Instituce mohou do portfolia obchodování s korelací zahrnout pozice, které nejsou sekuritizovanými pozicemi ani úvěrovými deriváty n-tého selhání, avšak zajišťují jiné pozice tohoto portfolia, pokud pro tento nástroj nebo jeho podklady existuje likvidní obousměrný trh popsaný v posledním pododstavci odstavce 1.
4. Jako kapitálový požadavek ke specifickému riziku pro portfolio obchodování s korelací stanoví instituce vyšší z těchto částek:
a)
celkový kapitálový požadavek ke specifickému riziku, který by se vztahoval pouze na čisté dlouhé pozice portfolia obchodování s korelací;
b)
celkový kapitálový požadavek ke specifickému riziku, který by se vztahoval pouze na čisté krátké pozice portfolia obchodování s korelací.
Pododdíl 2
Obecné riziko
Článek 339
Výpočet obecného rizika založený na splatnosti
1. Pro výpočet kapitálových požadavků k obecnému riziku se všechny pozice váží podle splatnosti, jak je vysvětleno v odstavci 2, aby se vypočetla výše kapitálu potřebného na jejich krytí. Tento požadavek se sníží, když je držena vážená pozice současně s opačnou váženou pozicí ve stejném pásmu splatnosti. Kapitálový požadavek se sníží také v případě, že opačné vážené pozice spadají do různých pásem splatnosti, přičemž velikost snížení závisí jak na tom, zda obě pozice spadají nebo nespadají do stejné zóny, tak na tom, do které zóny spadají.
2. Instituce přiřadí své čisté pozice do příslušných pásem splatnosti v odstavci 4 tabulce č. 2 sloupci 2 nebo 3. Přiřazení provede na základě zbytkové splatnosti u nástrojů s pevnou úrokovou sazbou a na základě období zbývajícího do dalšího stanovení úrokové sazby v případě nástrojů, u nichž je úroková sazba pohyblivá až do konečné splatnosti. Instituce také rozlišuje mezi dluhovými nástroji s kuponem 3 % nebo vyšším a dluhovými nástroji s kuponem nižším než 3 % a zařadí je podle toho v tabulce č. 2 do sloupce 2 nebo do sloupce 3. Pak každý vynásobí vahou pro příslušné pásmo splatnosti v tabulce č. 2 ve sloupci 4.
3. Poté vypočítá součet vážených dlouhých pozic a součet vážených krátkých pozic v každém pásmu splatnosti. Částka součtu vážených dlouhých pozic, které jsou kompenzovány se součtem vážených krátkých pozic v daném pásmu splatnosti, je kompenzovaná vážená pozice v daném pásmu a zbývající dlouhá nebo krátká pozice je nekompenzovaná vážená pozice v témže pásmu. Poté se vypočte součet kompenzovaných vážených pozic ze všech pásem.
4. Instituce vypočte součet nekompenzovaných vážených dlouhých pozic za jednotlivá pásma zahrnutá v každé ze zón v tabulce č. 2, a odvodí tak nekompenzovanou váženou dlouhou pozici pro každou zónu. Podobně se provede součet nekompenzovaných vážených krátkých pozic za každé pásmo v dané zóně, a vypočítá se tak nekompenzovaná vážená krátká pozice pro tuto zónu. Ta část nekompenzované vážené dlouhé pozice pro danou zónu, která se kompenzuje s nekompenzovanou váženou krátkou pozicí pro stejnou zónu, je kompenzovaná vážená pozice pro tuto zónu. Ta část nekompenzované vážené dlouhé pozice nebo nekompenzované vážené krátké pozice pro určitou zónu, kterou nelze dále kompenzovat, je nekompenzovaná vážená pozice pro tuto zónu.
Tabulka č. 2
Zóna
Pásmo splatnosti
Váha (v %)
Předpokládaná změna úrokové sazby (v %)
Kupon 3 % nebo více
Kupon méně než 3 %
Jedna
0 ≤ 1 měsíc
0 ≤ 1 měsíc
0,00
-
1 ≤ 3 měsíců
1 ≤ 3 měsíců
0,20
1,00
3 ≤ 6 měsíců
3 ≤ 6 měsíců
0,40
1,00
6 ≤ 12 měsíců
6 ≤ 12 měsíců
0,70
1,00
Dvě
1 ≤ 2 roky
1,0 ≤ 1,9 let
1,25
0,90
2 ≤ 3 roky
1,9 ≤ 2,8 let
1,75
0,80
3 ≤ 4 roky
2,8 ≤ 3,6 let
2,25
0,75
Tři
4 ≤ 5 let
3,6 ≤ 4,3 let
2,75
0,75
5 ≤ 7 let
4,3 ≤ 5,7 let
3,25
0,70
7 ≤ 10 let
5,7 ≤ 7,3 let
3,75
0,65
10 ≤ 15 let
7,3 ≤ 9,3 let
4,50
0,60
15 ≤ 20 let
9,3 ≤ 10,6 let
5,25
0,60
20 let
10,6 ≤ 12,0 let
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 let
8,00
0,60
20 let
12,50
0,60
5. Částka nekompenzované vážené dlouhé nebo krátké pozice v zóně jedna, která se kompenzuje s nekompenzovanou váženou krátkou nebo dlouhou pozicí v zóně dva, pak bude kompenzovanou váženou pozicí mezi zónami jedna a dvě. Stejný výpočet se pak provede u té části nekompenzované vážené pozice v zóně dvě, která zbývá, a nekompenzované vážené pozice v zóně tři, a vypočítá se tak kompenzovaná vážená pozice mezi zónami dvě a tři.
6. Instituce může změnit sled v odstavci 5 tak, že vypočítá kompenzovanou váženou pozici mezi zónami dvě a tři před výpočtem uvedené pozice mezi zónami jedna a dvě.
7. Zbytek nekompenzované vážené pozice v zóně jedna se pak kompenzuje s tím, co zbývá v zóně tři po kompenzaci se zónou dvě, a odvodí se tak kompenzovaná vážená pozice mezi zónami jedna a tři.
8. Po provedení tří oddělených kompenzačních výpočtů v odstavcích 5, 6 a 7 se zbývající pozice sečtou.
9. Kapitálový požadavek instituce se pak vypočítá jako součet
a)
10 % součtu kompenzovaných vážených pozic ve všech pásmech splatnosti;
b)
40 % kompenzované vážené pozice v zóně jedna;
c)
30 % kompenzované vážené pozice v zóně dvě;
d)
30 % kompenzované vážené pozice v zóně tři;
e)
40 % kompenzovaných vážených pozic mezi zónami jedna a dvě a mezi zónami dvě a tři;
f)
150 % kompenzované vážené pozice mezi zónami jedna a tři;
g)
100 % zbylých nekompenzovaných vážených pozic.
Článek 340
Výpočet obecného rizika založený na duraci
1. Místo přístupu stanoveného v článku 339 mohou instituce pro výpočet kapitálového požadavku k obecnému riziku u dluhových nástrojů využívat přístup, který využívá duraci, za předpokladu, že jej využívají soustavně.
2. V rámci přístupu založeného na duraci uvedeného v odstavci 1 instituce vypočítá z tržní hodnoty každého dluhového nástroje s pevnou úrokovou sazbou jeho výnos do doby splatnosti, což je implicitní diskontní sazba pro tento nástroj. V případě nástrojů s pohyblivou úrokovou sazbou instituce vypočítá z tržní hodnoty každého nástroje jeho výnos za předpokladu, že jistina je splatná v době, kdy může dojít k příští změně úrokové sazby.
3. Instituce poté vypočítá modifikovanou duraci každého dluhového nástroje podle následujícího vzorce:
kde:
D
=
durace vypočítaná podle následujícího vzorce:
kde:
R
=
výnos do doby splatnosti;
Ct
=
platba v hotovosti v době t;
M
=
celková doba splatnosti.
Při výpočtu modifikované durace pro dluhové nástroje, u nichž je riziko, že budou předčasně splaceny, je třeba provést opravu. EBA v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá pokyny, jak provádět tyto opravy.
4. Instituce pak zařadí každý dluhový nástroj do příslušné zóny v tabulce č. 3. Zařazení provede na základě modifikované durace každého nástroje.
Tabulka č. 3
Zóna
Modifikovaná doba trvání
(v letech)
Předpokládaný úrok (změna v %)
Jedna
0 ≤ 1,0
1,0
Dvě
1,0 ≤ 3,6
0,85
Tři
3,6
0,7
5. Instituce pak vypočítá pozici váženou duraci pro každý nástroj tak, že vynásobí jeho tržní cenu jeho modifikovanou durací a předpokládanou změnou úrokové sazby pro nástroj s příslušnou modifikovanou durací (viz sloupec 3 v tabulce č. 3).
6. Instituce vypočítá své dlouhé pozice vážené durace a krátké pozice vážené durace v každé zóně. Částka jejích dlouhých pozic vážených durací kompenzovaná s částkou krátkých pozic vážených durací v každé zóně pak bude kompenzovanou pozicí váženou durací pro tuto zónu.
Instituce pak vypočítá nekompenzované pozice vážené durace pro každou zónu. Poté použije postup pro nekompenzované vážené pozice uvedený v čl. 339 odst. 5 až 8.
7. Kapitálový požadavek instituce se pak vypočítá jako součet následujícího:
a)
2 % kompenzované pozice vážené durací pro každou zónu;
b)
40 % kompenzovaných pozic vážených durací mezi zónami jedna a dvě a mezi zónami dvě a tři;
c)
150 % kompenzované pozice vážené durací mezi zónami jedna a tři;
d)
100 % zbylých nekompenzovaných pozic vážených durací.
Oddíl 3
Akcie
Článek 341
Čisté pozice v akciových nástrojích
1. Instituce sečte odděleně veškeré své čisté dlouhé pozice a veškeré své čisté krátké pozice podle článku 327. Součet absolutních hodnot těchto dvou čísel je její celková hrubá pozice.
2. Instituce vypočítá zvlášť pro každý trh rozdíl mezi součtem čistých dlouhých a čistých krátkých pozic. Součet absolutních hodnot těchto rozdílů je její celková čistá pozice.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují termín „trh“ uvedený v odstavci 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 342
Specifické riziko akciových nástrojů
Pro výpočet kapitálového požadavku ke specifickému riziku vynásobí instituce svou celkovou hrubou pozici 8 %.
Článek 343
Obecné riziko akciových nástrojů
Kapitálový požadavek k obecnému riziku je celková čistá pozice instituce vynásobená 8 %.
Článek 344
Akciové indexy
1. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem, které budou obsahovat seznam akciových indexů, pro něž jsou k dispozici postupy stanovené v druhé větě odst. 4.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
2. Než technické normy uvedené v odstavci 1 vstoupí v platnost, mohou instituce nadále používat postup uvedený v odstavcích 3 a 4, pokud příslušné orgány uplatňovaly tento postup před 1. lednem 2014.
3. Futures na akciové indexy, delta ekvivalenty opcí na futures na akciové indexy a opcí na akciové indexy, dále souhrnně jen „futures na akciové indexy“, lze rozložit na pozice v jednotlivých akciích, které je tvoří. Tyto pozice lze posuzovat jako podkladové pozice v příslušných akciích a lze je odečíst od opačných pozic přímo v podkladových akciích. Instituce uvědomí příslušný orgán o využití tohoto postupu.
4. Jestliže se future na akciový index nerozloží na své podkladové pozice, posuzuje se tak, jako by to byla jednotlivá akcie. Specifické riziko u této individuální akcie lze však pominout, pokud je dotyčný future na akciový index obchodován na burze a pokud představuje relevantní vhodně diverzifikovaný index.
Oddíl 4
Upisování
Článek 345
Snížení čistých pozic
1. V případě upisování dluhových nebo akciových nástrojů mohou instituce pro výpočet svých kapitálových požadavků použít následující postup. Instituce nejprve vypočítá čisté pozice odečtením upsaných pozic, které upsaly nebo za které spoluručí třetí strany na základě formálních dohod. Čisté pozice pak instituce sníží pomocí koeficientů v tabulce č. 4 a vypočte své kapitálové požadavky za použití snížených upsaných pozic.
Tabulka č. 4
pracovní den 0:
100 %
pracovní den 1:
90 %
pracovní dny 2 až 3:
75 %
pracovní den 4:
50 %
pracovní den 5:
25 %
po pracovním dnu 5:
0 %
„Pracovní den 0“ je pracovní den, kdy se instituce bezpodmínečně zaváže přijmout známé množství cenných papírů za dohodnutou cenu.
2. Instituce informují příslušné orgány o využití odstavce 1.
Oddíl 5
Kapitálové požadavky ke specifickému riziku pozic, které jsou zajištěny úvěrovými deriváty
Článek 346
Kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty
1. V souladu se zásadami uvedenými v odstavcích 2 až 6 lze provádět kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty.
2. Instituce zachází s pozicí v úvěrovém derivátu jako s jednou „částí (leg)“ a se zajištěnou pozicí, která má stejnou nominální, případně pomyslnou hodnotu, jako s druhou „částí (leg)“.
3. Plnou kompenzaci lze provést, pokud se hodnota obou částí vždy pohybuje v opačném směru a zhruba ve stejné míře. To nastává v těchto případech:
a)
obě části se skládají ze zcela identických nástrojů;
b)
dlouhá hotovostní pozice je zajišťována swapem veškerých výnosů (nebo obráceně) a existuje přesný soulad mezi referenčním závazkem a podkladovou expozicí (tj. hotovostní pozicí). Splatnost samotného swapu může být odlišná od splatnosti podkladové expozice.
V těchto situacích se na žádnou část pozice nevztahuje kapitálový požadavek ke specifickému riziku.
4. Pokud se hodnota obou částí vždy pohybuje v opačném směru a pokud existuje přesný soulad mezi referenčním závazkem, splatností referenčního závazku i úvěrového derivátu a měnou podkladové expozice, uplatní se kompenzace ve výši 80 %. Kromě toho nesmí klíčové prvky smlouvy o úvěrovém derivátu vést k tomu, aby se cenový pohyb úvěrového derivátu podstatně lišil od cenových pohybů hotovostní pozice. S ohledem na míru, ve které transakce uskutečňuje přenos rizika, se kompenzace ve výši 80 % pro účely specifického rizika použije na tu stranu transakce, která má vyšší kapitálový požadavek, zatímco kapitálový požadavek ke specifickému riziku druhé strany transakce je nulový.
5. Částečnou kompenzaci lze provést, mimo situace v odstavcích 3 a 4, v těchto situacích:
a)
pozice splňuje podmínky odst. 3 písm. b), avšak existuje nesoulad v aktivech mezi referenčním závazkem a podkladovou expozicí. Pozice však splňují tyto požadavky:
i)
referenční závazek je postaven na roveň nebo je podřízen podkladovému závazku,
ii)
podkladový závazek a referenční závazek mají téhož dlužníka a jsou opatřeny právně vymahatelnou doložkou křížového selhání nebo doložkou křížového urychlení;
b)
pozice splňuje podmínky odst. 3 písm. a) nebo odstavce 4, avšak existuje nesoulad z hlediska měny nebo splatnosti mezi zajištěním úvěrového rizika a podkladovým aktivem. Nesoulad měn se zahrne do kapitálového požadavku k měnovému riziku;
c)
pozice splňuje podmínky odstavce 4, avšak existuje nesoulad v aktivech mezi hotovostní pozicí a úvěrovým derivátem. Podkladové aktivum však patří do (splnitelných) závazků v dokumentaci úvěrového derivátu.
Pro provedení částečné kompenzace se použije namísto sčítání kapitálových požadavků ke specifickému riziku za každou stranu transakce pouze vyšší z obou kapitálových požadavků.
6. Ve všech situacích, které nesplňují podmínky odstavců 3 až 5, se kapitálový požadavek ke specifickému riziku vypočítá pro každou stranu transakce zvlášť.
Článek 347
Kompenzace při zajištění úvěrovými deriváty prvního selhání a úvěrovými deriváty n-tého selhání
V případě úvěrových derivátů prvního selhání a úvěrových derivátů n-tého selhání se při kompenzaci podle článku 346 postupuje následujícím způsobem:
a)
v případě, že instituce obdrží zajištění úvěrového rizika pro několik podkladových referenčních nástrojů úvěrového derivátu s podmínkou, že první selhání kteréhokoliv z aktiv je důvodem k plnění ze zajištění a že tato úvěrová událost ukončuje smlouvu, může instituce kompenzovat specifické riziko u toho z podkladových referenčních nástrojů, pro který platí nejnižší kapitálový požadavek ke specifickému riziku podle tabulky č. 1 v článku 336;
b)
v případě, že důvodem k plnění ze zajištění úvěrového rizika je n-té selhání kterékoliv z expozic, může kupující zajištění kompenzovat specifické riziko, pouze pokud bylo zajištění poskytnuto také pro selhání 1 až (n-1) nebo pokud již selhání 1 až (n-1) nastala. V takovém případě se bude postupovat metodiky stanovené v písmenu a) pro úvěrové deriváty prvního selhání pozměněné odpovídajícím způsobem pro produkty n-tého selhání.
Oddíl 6
Kapitálové požadavky pro subjekty kolektivního investování
Článek 348
Kapitálové požadavky pro subjekty kolektivního investování
1. Aniž jsou dotčena ostatní ustanovení tohoto oddílu, podléhají pozice v subjektech kolektivního investování kapitálovému požadavku k pozičnímu riziku, zahrnujícímu specifické a obecné riziko, ve výši 32 %. Aniž je dotčen článek 353 ve spojení s pozměněnou metodou zacházení se zlatem podle čl. 352 odst. 4 a čl. 367 odst. 2 písm. b), podléhají pozice v subjektech kolektivního investování kapitálovému požadavku k pozičnímu riziku, zahrnujícímu specifické a obecné riziko, a měnovému riziku ve výši 40 %.
2. Pokud není v článku 350 uvedeno jinak, není povoleno započtení mezi podkladovými investicemi subjektu kolektivního investování a ostatními pozicemi drženými institucí.
Článek 349
Obecná kritéria pro subjekty kolektivního investování
Subjekty kolektivního investování jsou způsobilé pro přístup stanovený v článku 350, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
prospekt subjektu kolektivního investování nebo jiný rovnocenný dokument obsahuje všechny následující body:
i)
kategorie aktiv, do kterých je danému subjektu kolektivního investování povoleno investovat;
ii)
pokud pro jeho investice platí určité limity, pak tyto relativní limity a způsoby jejich výpočtu;
iii)
pokud je přípustná páka, její maximální možná míra;
iv)
pokud je přípustné uzavírání obchodů v oblasti OTC finančních derivátů či repo obchodů nebo půjčky či výpůjčky cenných papírů, zásady omezování rizika protistrany plynoucího z těchto transakcí;
b)
daný subjekt kolektivního investování podává pololetní a roční zprávy o své podnikatelské činnosti, aby tak mohla být vyhodnocena jeho aktiva a závazky, výsledek hospodaření a činnost za dané období;
c)
na žádost držitele podílu budou akcie nebo podílové jednotky v subjektu kolektivního investování odkoupeny v hotovosti na denní bázi z aktiv subjektu;
d)
investice do subjektu kolektivního investování jsou odděleny od aktiv správce subjektu kolektivního investování;
e)
investující instituce přiměřeným způsobem hodnotí riziko spojené se subjektem kolektivního investování;
f)
subjekty kolektivního investování jsou spravovány osobami, které podléhají dohledu podle směrnice 2009/65/ES nebo rovnocenného právního předpisu.
Článek 350
Specifické metody pro subjekty kolektivního investování
1. Pokud jsou instituci známy podkladové investice subjektu kolektivního investování na denní bázi, může instituce k těmto podkladovým investicím přihlédnout při výpočtu kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko. V rámci takového přístupu se s pozicemi v subjektech kolektivního investování zachází jako s pozicemi v podkladových investicích subjektu kolektivního investování. Započtení lze povolit mezi pozicemi v podkladových investicích subjektu kolektivního investování a ostatními pozicemi drženými institucí za podmínky, že instituce drží dostatečné množství akcií nebo podílových jednotek k tomu, aby bylo možné uskutečnit splacení/vytvoření výměnou za podkladové investice.
2. Instituce mohou vypočítat kapitálové požadavky k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko, pro pozice v subjektech kolektivního investování tak, že vezmou v úvahu hypotetické pozice nezbytné k napodobení složení a výkonu externě stanoveného indexu nebo pevného koše akcií či dluhových cenných papírů uvedených v písmenu a) níže, jsou-li splněny tyto podmínky:
a)
účelem oprávnění subjektu kolektivního investování je napodobit složení a výkon externě stanoveného indexu nebo pevného koše akcií či dluhových cenných papírů;
b)
za období alespoň šesti měsíců lze jednoznačně zjistit minimální korelační koeficient mezi denními výnosy ze subjektu kolektivního investování a indexu nebo koše akcií či dluhových cenných papírů, který sleduje, ve výši 0,9..
3. Pokud nejsou instituci podkladové investice subjektu kolektivního investování známy na denní bázi, může instituce vypočítat kapitálové požadavky k pozičnímu riziku, zahrnujícímu obecné a specifické riziko, při splnění těchto podmínek:
a)
předpokládá se, že daný subjekt kolektivního investování nejprve investuje do těch kategorií aktiv, na které se vztahuje nejvyšší kapitálový požadavek k obecnému a specifickému riziku odděleně, a to až do maximální výše, k níž je oprávněn, a poté dále investuje v sestupném pořadí, dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice. S pozicí v subjektu kolektivního investování se zachází jako s přímou investicí do předpokládané pozice;
b)
při výpočtu svého kapitálového požadavku k obecnému a specifickému riziku odděleně vezmou instituce v úvahu maximální nepřímou expozici, které by mohly dosáhnout, kdyby prostřednictvím subjektu kolektivního investování zaujaly pozice s využitím páky, a sice tím, že proporcionálně zvýší pozici v subjektu kolektivního investování až do úrovně maximální expozice vůči položkám podkladových investic, k níž je oprávněn;
c)
pokud by kapitálový požadavek k obecnému a specifickému riziku podle tohoto odstavce převyšoval požadavek stanovený v čl. 348 odst. 1, bude kapitálový požadavek omezen na uvedenou úroveň.
4. Instituce mohou při výpočtu a vykazování kapitálových požadavků k pozičnímu riziku pro pozice v subjektech kolektivního investování splňujících podmínky odstavců 1 až 4, v souladu s metodami stanovenými v této kapitole, spoléhat na tyto třetí strany:
a)
depozitáře subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování správcovskou společnost subjektu kolektivního investování za předpokladu, že tato správcovská společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
KAPITOLA 3
Kapitálové požadavky k měnovému riziku
Článek 351
De minimis a vážení u měnového rizika
Pokud součet celkové čisté měnové pozice instituce a její čisté pozice ve zlatě, vypočítaný v souladu s postupem stanoveným v článku 352, včetně veškerých měnových pozic a pozic ve zlatě, pro něž jsou kapitálové požadavky vypočítány pomocí interního modelu, přesahuje 2 % jejího celkového kapitálu, vypočítá instituce kapitálový požadavek k měnovému riziku. Kapitálový požadavek k měnovému riziku je součtem celkové čisté měnové pozice a čisté pozice ve zlatě ve vykazovací měně vynásobený 8 %.
Článek 352
Výpočet celkové čisté měnové pozice
1. Čistá otevřená pozice instituce v každé měně (včetně vykazovací měny) a ve zlatě se vypočítá jako součet těchto položek (kladných nebo záporných):
a)
čisté spotové pozice (tj. všechny položky aktiv minus všechny položky závazků, včetně naběhlých úroků v příslušné měně, nebo pro zlato čistá spotová pozice ve zlatě);
b)
čisté forwardové pozice, což jsou všechny částky, které mají být obdrženy, minus všechny částky, které mají být vyplaceny v rámci forwardových měnových transakcí a transakcí ve zlatě, včetně měnových futures a futures ve zlatě a jistiny měnových swapů nezahrnutých do spotové pozice;
c)
neodvolatelných záruk a podobných nástrojů, které budou určitě využity a pravděpodobně je nebude možné získat zpět;
d)
čistého delta ekvivalentu nebo ekvivalentu vypočteného na základě delty celkového souhrnu opcí měnových a ve zlatě;
e)
tržní hodnoty jiných opcí.
Parametr delta použitý pro účely písmene d) je delta příslušné burzy. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení bude uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
Instituce může zahrnout čisté budoucí výnosy/náklady, které ještě nevznikly, ale jsou již plně zajištěné, pokud tak činí soustavně.
Instituce může rozdělit čisté pozice ve složených měnách na jednotlivé měny podle platného poměru složení.
2. Z výpočtu čistých otevřených měnových pozic lze se svolením příslušných orgánů vyloučit veškeré pozice, které instituce vědomě převzala, aby se zajistila vůči nepříznivému působení změn směnného kurzu na své poměry kapitálu podle čl. 92 odst. 1. Takové pozice musí být neobchodní nebo strukturální povahy a jakákoli změna podmínek jejich vyloučení je předmětem zvláštního svolení příslušných orgánů. Stejným způsobem za stejných podmínek se posuzují pozice, které instituce má a které se vztahují k položkám, jež jsou už odečteny při výpočtu kapitálu.
3. Instituce může při výpočtu čisté otevřené pozice v každé měně a ve zlatě použít čistou současnou hodnotu, a to za předpokladu, že tento přístup používá soustavně.
4. Čisté krátké a dlouhé pozice v každé měně s výjimkou vykazovací měny a čistá dlouhá nebo krátká pozice ve zlatě budou přepočteny pomocí spotových směnných kurzů na vykazovací měnu. Pak se odděleně sečtou, aby se získal celkový objem čistých krátkých pozic a celkový objem čistých dlouhých pozic. Vyšší z těchto dvou celkových částek pak bude celková čistá měnová pozice instituce.
5. Instituce musí při výpočtu kapitálových požadavků odpovídajícím způsobem zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují soubor metod, jak v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Před vstupem technických norem uvedených v prvním pododstavci v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
Článek 353
Měnové riziko u subjektů kolektivního investování
1. Pro účely článku 352 se u subjektů kolektivního investování zohlední jejich skutečné měnové pozice.
2. Instituce se mohou spolehnout na zprávy těchto třetích stran o měnových pozicích v subjektu kolektivního investování:
a)
depozitář subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování správcovské společnosti subjektu kolektivního investování za předpokladu, že tato správcovská společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtu potvrdí externí auditor.
3. Pokud instituci nejsou známy měnové pozice v subjektu kolektivního investování, předpokládá se, že subjekt kolektivního investování v maximální možné míře povolené v rámci svého oprávnění investoval do měnových nástrojů, a instituce pro pozice obchodního portfolia zohlední při výpočtu kapitálového požadavku k měnovému riziku maximální nepřímou expozici, které by mohla dosáhnout zaujmutím pozic s využitím páky prostřednictvím subjektu kolektivního investování. Toto se uskuteční proporcionálním navýšením pozice v subjektu kolektivního investování do úrovně maximální expozice vůči položkám podkladových investic plynoucí z investičního oprávnění. S předpokládanou pozicí subjektu kolektivního investování v cizí měně se zachází jako se samostatnou měnou způsobem, jakým se zachází s investicemi ve zlatě, s výhradou připočtení celkové dlouhé pozice k celkové dlouhé otevřené měnové pozici a celkové krátké pozice k celkové krátké otevřené měnové pozici, pokud je směr investic subjektu kolektivního investování znám. Započtení mezi takovými pozicemi před výpočtem není přípustné.
Článek 354
Silně korelované měny
1. U pozic v relevantních silně korelovaných měnách mohou instituce stanovit nižší kapitálové požadavky. Dvě měny lze pokládat za silně korelované pouze v případě, že pravděpodobnost ztráty, která se vypočítává na základě denních směnných kurzů za předcházející období tří nebo pěti let, týká se stejných a opačných pozic v těchto měnách v následujících deseti pracovních dnech a činí nejvýše 4 % hodnoty příslušné kompenzované pozice (vyjádřené ve vykazovací měně), je alespoň 99 %, když se použije tříleté období sledování, a 95 %, když se použije pětileté období sledování. Kapitálový požadavek u kompenzované pozice ve dvou silně korelovaných měnách činí 4 % krát hodnota kompenzované pozice.
2. Při výpočtu požadavků podle této kapitoly nemusí instituce brát zřetel na pozice v měnách, které jsou předmětem právně závazné mezivládní dohody o omezení jejich výkyvů vůči jiným měnám zahrnutým ve stejné dohodě. Instituce vypočítají své kompenzované pozice v těchto měnách a uplatní na ně kapitálový požadavek, který není nižší než polovina maximální povolené odchylky stanovené v dotyčné mezivládní dohodě ohledně příslušných měn.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem uvádějících seznam měn, pro které je k dispozici postup stanovený v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Kapitálový požadavek u kompenzovaných pozic v měnách členských států účastnících se druhé fáze hospodářské a měnové unie může být vypočten jako 1,6 % hodnoty těchto kompenzovaných pozic.
5. Do celkové čisté otevřené pozice podle čl. 352 odst. 4 se zahrnují pouze nekompenzované pozice v měnách uvedených v tomto článku.
6. Pokud z údajů o denních směnných kurzech za předcházející období tří nebo pěti let - týkajících se stejných i opačných pozic v určitých dvou měnách během následujících 10 pracovních dní - vyplývá, že tyto dvě měny jsou zcela pozitivně korelované a dotyčná instituce se může vždy dostat do situace, že rozpětí nabídka/poptávka bude u příslušných obchodů nulové, může tato instituce na základě výslovného svolení příslušného orgánu uplatňovat do konce roku 2017 kapitálový požadavek ve výši 0 %.
KAPITOLA 4
Kapitálové požadavky ke komoditnímu riziku
Článek 355
Výběr metody pro komoditní riziko
S výhradou článků 356 až 358 instituce vypočítají kapitálový požadavek ke komoditnímu riziku pomocí jedné z metod stanovených v článcích 359, 360 a 361.
Článek 356
Obchod s vedlejšími komoditami
1. Instituce obchodující s vedlejšími zemědělskými komoditami mohou určit kapitálové požadavky ke svým skutečným zásobám komodit na konci každého roku pro následující rok, pokud jsou splněny všechny následující podmínky:
a)
v kterémkoli okamžiku během roku drží kapitál pro toto riziko, jehož objem není nižší než průměrný kapitálový požadavek k tomuto riziku pro nadcházející rok stanovený konzervativním odhadem;
b)
konzervativně odhadují očekávanou volatilitu hodnoty vypočítané podle písmene a);
c)
jejich průměrný kapitálový požadavek k tomuto riziku nepřesahuje 5 % jejich kapitálu nebo 1 milion EUR a s ohledem na volatilitu odhadnutou v souladu s písmenem b) předpokládané maximální kapitálové požadavky nepřesahují 6,5 % jejich kapitálu;
d)
instituce průběžně monitorují, zda odhady prováděné podle písmen a) a b) nadále odrážejí skutečnou situaci.
2. Instituce informují příslušné orgány o využití možnosti uvedené v odstavci 1.
Článek 357
Pozice v komoditách
1. Každá pozice v komoditách nebo komoditních derivátech se vyjadřuje ve standardní jednotce měření. Spotová cena jednotlivých komodit se vyjadřuje ve vykazovací měně.
2. Pozice ve zlatě nebo derivátech zlata jsou považovány za pozice vystavené měnovému riziku a pro účely výpočtu komoditního rizika se s nimi zachází podle potřeby v souladu s kapitolou 3 nebo 5.
3. Pro účely čl. 360 odst. 1 je přebytek dlouhých pozic instituce ve srovnání s jejími krátkými pozicemi a naopak ve stejné komoditě a stejných komoditních futures, opcích a opčních listech její čistou pozicí v dané komoditě. S derivátovými nástroji se zachází, jak je stanoveno v článku 358, jako s pozicemi v podkladové komoditě.
4. Pro účely výpočtu pozice v komoditě se s těmito pozicemi zachází jako s pozicemi ve stejné komoditě:
a)
pozice v různých podkategoriích komodity, pokud jsou podkategorie vzájemně zastupitelné;
b)
pozice v podobných komoditách, jestliže se jedná o blízké substituty a jestliže může být za období minimálně jednoho roku jednoznačně zjištěna minimální korelace 0,9 mezi cenovými pohyby.
Článek 358
Specifické nástroje
1. Komoditní futures a forwardové závazky k nákupu či prodeji jednotlivých komodit se zahrnují do systému měření rizika jako pomyslné částky vyjádřené ve standardní jednotce měření a je jim přiřazena splatnost s ohledem na den uplynutí platnosti.
2. S komoditními swapy, při nichž je jednou stranou transakce pevná cena a druhou stranou současná tržní cena, se zachází jako s řadou pozic odpovídajících pomyslné hodnotě smlouvy, přičemž jedna pozice případně odpovídá jedné platbě swapu a zahrnuje se do pásma splatnosti podle čl. 359 odst. 1. Platí-li instituce pevnou cenu a obdrží cenu plovoucí, jde o dlouhé pozice, obdrží-li instituce pevnou cenu a platí plovoucí, jde o krátké pozice. Komoditní swapy, při nichž se strany transakce týkají různých komodit, se v rámci metody splatností zanesou odděleně pro obě komodity do příslušné kolonky.
3. S opcemi a opčními listy na komodity nebo na komoditní deriváty se pro účely této kapitoly zachází jako s pozicemi, jejichž hodnota odpovídá hodnotě podkladu opce vynásobené její deltou. Takové pozice mohou být kompenzovány proti vyrovnávacím pozicím v identické podkladové komoditě nebo komoditním derivátu. Použitý parametr delta je delta stanovená příslušnou burzou. Pro OTC opce nebo tam, kde parametr delta není k dispozici z příslušné burzy, může instituce tento parametr jako takový vypočítat pomocí vhodného modelu, se svolením příslušných orgánů. Svolení je uděleno, jestliže model vhodným způsobem provádí odhad míry změny hodnoty opce nebo opčního listu vzhledem k malým změnám tržních cen podkladových položek.
Instituce musí při výpočtu kapitálových požadavků odpovídajícím způsobem zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika, která jsou s opcemi spojena.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, které definují soubor metod, jak v kapitálových požadavcích zohlednit kromě rizika delta i jiná rizika způsobem přiměřeným rozsahu a složitosti činností jednotlivých institucí v oblasti opcí.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2013.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Před vstupem technických norem uvedených v prvním pododstavci v platnost mohou příslušné orgány pokračovat v používání stávajících vnitrostátních postupů, pokud příslušné orgány použily tyto postupy před 31. prosincem 2013.
5. Pokud instituce odpovídá jednomu z následujících typů, zahrne do výpočtu svého kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku dotyčné komodity:
a)
převodce komodit nebo zaručených práv vztahujících se k vlastnictví komodit v rámci rep;
b)
půjčovatel komodit v případě půjček komodit.
Článek 359
Metoda splatností
1. Instituce použije pro každou komoditu samostatnou tabulku splatností odpovídající tabulce č. 1. Všechny pozice v dotyčné komoditě se zařazují do odpovídajících pásem splatnosti. Fyzické zásoby se zařazují do prvního pásma splatnosti mezi 0 a 1 měsíc včetně.
Tabulka č. 1
Pásmo splatnosti
(1)
Rozdílová sazba (spread-rate) (v %)
(2)
0 ≤ 1 měsíc
1,50
1 ≤ 3 měsíce
1,50
3 ≤ 6 měsíců
1,50
6 ≤ 12 měsíců
1,50
1 ≤ 2 roky
1,50
2 ≤ 3 roky
1,50
3 roky
1,50
2. Pozice ve stejné komoditě lze kompenzovat a jako čisté zařadit do odpovídajících pásem splatnosti v těchto případech:
a)
pozice ve smlouvách, které mají stejný termín splatnosti;
b)
pozice ve smlouvách, jejichž splatnost se liší maximálně o 10 dnů, pokud jsou obchodovány na trzích s denními termíny dodávky.
3. Instituce pak v každém pásmu splatnosti vypočítají sumu dlouhých pozic a sumu krátkých pozic. Částka dlouhých pozic, která se porovná s krátkými pozicemi uvnitř daného pásma splatnosti, představuje kompenzovanou pozici v tomto pásmu, zatímco zbytková dlouhá nebo krátká pozice je nekompenzovanou pozicí v tomto pásmu.
4. Část nekompenzované dlouhé pozice pro dané pásmo splatnosti, která je kompenzována nekompenzovanou krátkou pozicí pro pásmo s delší splatností a naopak, představuje kompenzovanou pozici mezi dvěma pásmy splatnosti. Část nekompenzované dlouhé nebo nekompenzované krátké pozice, která nemůže být takto kompenzována, představuje nekompenzovanou pozici.
5. Kapitálový požadavek instituce pro každou komoditu se vypočítá na základě odpovídající tabulky splatností jako součet:
a)
sumy kompenzovaných dlouhých a krátkých pozic, která je vynásobena příslušnou rozdílovou sazbou uvedenou ve druhém sloupci tabulky č. 1 pro každé pásmo splatnosti a spotovou cenou komodity;
b)
kompenzované pozice mezi dvěma pásmy splatnosti pro každé pásmo splatnosti, do kterého je nekompenzovaná pozice převáděna, vynásobené sazbou držení 0,6 % a spotovou cenou komodity;
c)
zbytkových nekompenzovaných pozic vynásobených přímou sazbou 15 % a spotovou cenou komodity.
6. Celkový kapitálový požadavek instituce ke komoditnímu riziku se vypočítá jako součet kapitálových požadavků pro každou komoditu vypočítaných podle odstavce 5.
Článek 360
Zjednodušená metoda
1. Kapitálový požadavek instituce pro každou komoditu se vypočítá jako součet následujícího:
a)
15 % čisté pozice bez ohledu na to, zda jde o dlouhou nebo krátkou pozici, vynásobeno spotovou cenou komodity;
b)
3 % hrubé pozice, dlouhé plus krátké, vynásobeno spotovou cenou komodity.
2. Celkový kapitálový požadavek instituce ke komoditnímu riziku se vypočítá jako součet kapitálových požadavků pro každou komoditu vypočítaných podle odstavce 1.
Článek 361
Rozšířená metoda splatností
Instituce mohou namísto sazeb uvedených v článku 359 použít minimálních rozdílových sazeb (spread-rate), sazeb držení (carry-rate) a přímých sazeb (outright-rate), jak jsou stanoveny v následující tabulce č. 2, za předpokladu, že:
a)
se ve významném měřítku účastní obchodování s komoditami;
b)
mají vhodně diverzifikované komoditní portfolio;
c)
zatím nejsou schopny pro účely výpočtu kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku používat interní modely.
Tabulka č. 2
Drahé kovy
(kromě zlata)
Základní kovy
Zemědělské produkty
(netrvanlivé)
Ostatní, včetně energetických produktů
Sazba rozdílová (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Sazba držení (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Sazba přímá (%)
8
10
12
15
Instituce oznámí příslušným orgánům, že tento článek využívají, spolu s doložením svého úsilí zavést interní model pro účely výpočtu kapitálového požadavku ke komoditnímu riziku.
KAPITOLA 5
Využití interních modelů pro výpočet kapitálových požadavků
Oddíl 1
Svolení a kapitálové požadavky
Článek 362
Specifické a obecné riziko
Poziční riziko u obchodovaného dluhového nebo akciového nástroje nebo jejich derivátu může být pro účely této kapitoly rozděleno na dvě složky. První je složka specifického rizika, která představuje riziko změny v ceně příslušného nástroje v důsledku faktorů ve vztahu k jeho emitentovi nebo v případě derivátů k emitentovi podkladového nástroje. Složka obecného rizika představuje riziko změny v ceně příslušného nástroje (v případě obchodovaného dluhového nástroje nebo dluhového derivátu) v důsledku změny v úrovni úrokových sazeb nebo (v případě akcií nebo akciových derivátů) rozsáhlého pohybu na akciovém trhu nespojeného se specifickými atributy jednotlivých cenných papírů.
Článek 363
Svolení používat interní modely
1. Po ověření, zda daná instituce dodržuje příslušné požadavky oddílů 2, 3 a 4, udělí příslušné orgány instituci svolení vypočítávat své kapitálové požadavky k jedné nebo více z níže uvedených kategorií rizik s využitím svých interních modelů namísto metod uvedených v kapitolách 2 až 4 nebo v kombinaci s nimi:
a)
obecné riziko akciových nástrojů;
b)
specifické riziko akciových nástrojů;
c)
obecné riziko dluhových nástrojů;
d)
specifické riziko dluhových nástrojů;
e)
měnové riziko;
f)
komoditní riziko.
2. U kategorií rizik, pro které nebylo instituci uděleno svolení uvedené v odstavci 1 k využívání jejích interních modelů, instituce nadále vypočítává kapitálové požadavky v souladu s relevantními požadavky uvedenými v kapitolách 2, 3 a 4. Svolení ze strany příslušných orgánů k použití interních modelů se vyžaduje pro každou kategorii rizik a toto svolení se udělí pouze pokud interní modely pokrývají významnou část pozic určité kategorie rizik.
3. Podstatné změny v použití interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení, rozšíření použití interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení, zejména na další kategorie rizik, a původní výpočet stresové hodnoty v riziku podle čl. 365 odst. 2 vyžadují samostatné svolení příslušného orgánu.
Instituce oznámí příslušným orgánům všechna další rozšíření a změny v užívání těchto interních modelů, k jejichž použití instituce obdržela svolení.
4. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky pro posouzení, jak podstatné je rozšíření a změny v používání interních modelů;
b)
metodika hodnocení, podle nějž mohou příslušné orgány institucím povolit použití interních modelů.
c)
podmínky, za kterých se část pozic, na něž se vztahuje interní model v rámci určité kategorie rizik, považuje za „významnou“ podle odstavce 2.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 364
Kapitálové požadavky při použití interních modelů
1. Každá instituce používající interní model musí kromě kapitálových požadavků vypočítaných v souladu s kapitolami 2, 3 a 4 u těch kategorií rizika, pro které nebylo uděleno svolení používat interní model, splňovat kapitálový požadavek vyjádřený jako součet písmen a) a b):
a)
vyšší z těchto hodnot:
i)
denní výše hodnoty v riziku z předchozího dne vypočtená podle čl. 365 odst. 1 (VaRt-1),
ii)
průměr denní výše hodnoty v riziku vypočítané v souladu s čl. 365 odst. 1 v předcházejících 60 obchodních dnech (VaRavg), který se vynásobí multiplikačním faktorem (mc) podle článku 366;
b)
vyšší z těchto hodnot:
i)
poslední dostupná stresová hodnota v riziku instituce vypočtená podle čl. 365 odst. 2 (sVaRt-1), a
ii)
průměr stresových hodnot v riziku vypočtených způsobem a s četností podle čl. 365 odst. 2 v předcházejících 60 obchodních dnech (sVaRavg), který se vynásobí multiplikačním faktorem (ms) podle článku 366.
2. Instituce, které pro výpočet svého kapitálového požadavku ke specifickému riziku dluhových nástrojů používají interní model, musí splňovat dodatečné kapitálové požadavky vyjádřené jako součet písmen a) a b):
a)
Kapitálový požadavek vypočtený v souladu s články 337 a 338 ke specifickému riziku sekuritizovaných pozic a úvěrových derivátů n-tého selhání v obchodním portfoliu s výjimkou těch, které jsou začleněny do kapitálového požadavku ke specifickému riziku portfolia obchodování s korelací v souladu s oddílem 5, a případně i kapitálový požadavek ke specifickému riziku v souladu s kapitolou 2 oddílem 6 pro ty pozice v subjektech kolektivního investování, pro které nebyly splněny podmínky stanovené v čl. 350 odst. 1 ani v čl. 350 odst. 2;
b)
vyšší z těchto hodnot:
i)
nejnovější hodnota dodatečného rizika selhání a migrace vypočtená v souladu s oddílem 3,
ii)
průměr tohoto čísla během předchozích 12 týdnů.
3. Instituce, které mají portfolio obchodování s korelací, jež splňuje požadavky stanovené v čl. 338 odst. 1 až 3, se může rozhodnout, zda splní kapitálový požadavek na základě článku 377 namísto čl. 338 odst. 4 vypočítaný jako vyšší z těchto hodnot:
a)
nejnovější hodnota rizika pro portfolio obchodování s korelací vypočtená v souladu s oddílem 5;
b)
průměr tohoto čísla během předchozích 12 týdnů;
c)
8 % kapitálového požadavku, který by byl v době výpočtu nejnovější hodnoty rizika uvedené v písmenu a) tohoto odstavce vypočten v souladu s čl. 338 odst. 4 pro všechny tyto pozice začleněné do interního modelu pro portfolio obchodování s korelací.
Oddíl 2
Obecné požadavky
Článek 365
Výpočet VaR a stresové VaR
1. Pro výpočet výše hodnoty v riziku podle článku 364 musí být splněny tyto požadavky:
a)
denní výpočet výše hodnoty v riziku;
b)
99 % jednostranný interval spolehlivosti;
c)
desetidenní období držení;
d)
období efektivního historického pozorování nejméně jeden rok kromě případů, kdy je kratší období pozorování odůvodněno významným vzrůstem cenové volatility;
e)
nejméně měsíční aktualizace datových souborů.
Instituce může používat výše hodnoty v riziku vypočtené podle doby držení kratší než 10 dnů, navýšené až na 10 dnů pomocí vhodné metodiky, jež je pravidelně přezkoumávána.
2. Kromě toho musí instituce nejméně jednou týdně vypočítat „stresovou hodnotu v riziku“ aktuálního portfolia, v souladu s požadavky stanovenými v odstavci 1, se vstupy z modelu hodnoty v riziku kalibrovanými podle historických údajů ze souvislého dvanáctiměsíčního období velké finanční zátěže významné pro portfolio instituce. Výběr těchto historických údajů podléhá alespoň ročnímu přezkumu ze strany instituce, která oznámí výsledek příslušným orgánům. EBA sleduje škálu postupů pro výpočet stresové hodnoty v riziku a v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydává pokyny pro takové postupy.
Článek 366
Regulační zpětné testování a multiplikační faktory
1. Výsledky výpočtů uvedených v článku 365 se zvyšují pomocí multiplikačních faktorů (mc) a (ms).
2. Každý z multiplikačních faktorů (mc) a (ms) je součtem nejméně 3 a plus faktoru mezi 0 a 1 podle tabulky č. 1. Tento plus faktor závisí na počtu překročení hodnoty v riziku stanovené v čl. 365 odst. 1 za posledních 250 obchodních dnů podle zpětného testování prováděného institucí.
Tabulka č. 1
Počet překročení
plus faktor
méně než 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 nebo více
1,00
3. Instituce počítají denní překročení na základě zpětného testování hypotetických a skutečných změn v hodnotě portfolia. Za překročení se považuje, pokud jednodenní změna hodnoty portfolia překročí výši hodnoty v riziku pro dotyčný den, vypočítanou pomocí interního modelu instituce. Za účelem určení plus faktoru se počet překročení vyhodnocuje alespoň čtvrtletně a rovná se vyššímu z počtu překročení na základě hypotetických a skutečných změn hodnoty portfolia.
Zpětné testování hypotetických změn hodnoty portfolia je založeno na srovnání mezi hodnotou portfolia ke konci dne a jeho hodnotou na konci následujícího dne za předpokladu nezměněných pozic.
Zpětné testování skutečných změn hodnoty portfolia je založeno na srovnání mezi hodnotou portfolia ke konci dne a jeho skutečnou hodnotou ke konci následujícího dne bez poplatků, provizí a čistého úrokového výnosu.
4. Příslušné orgány mohou v jednotlivých případech omezit plus faktor na ten, který vyplývá z překročení na základě hypotetických změn, pokud počet překročení podle skutečných změn nevyplývá z nedostatků v interním modelu.
5. Instituce oznámí příslušným orgánům neprodleně, v každém případě nejpozději do pěti pracovních dnů, překročení, která byla zjištěna v rámci zpětného testování, aby umožnily příslušným orgánům průběžně dohlížet na přiměřenost multiplikačních faktorů.
Článek 367
Požadavky na měření rizika
1. Jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku a jakýkoli interní model obchodování s korelací musí splňovat všechny následující požadavky:
a)
model přesně zachycuje všechna podstatná cenová rizika;
b)
model zachycuje v závislosti na míře aktivity instituce na příslušných trzích dostatečný počet rizikových faktorů. Je-li určitý rizikový faktor součástí modelu oceňování instituce, ale nikoli modelu měření rizika, musí být instituce schopna toto nezařazení do modelu odůvodnit ke spokojenosti příslušného orgánu. Model měření rizika zachycuje pro opce a jiné produkty nelineárnosti a také riziko korelace a bazické riziko. Jsou-li pro rizikové faktory používány zástupné ukazatele, vykazují pro skutečnou drženou pozici spolehlivé záznamy minulého vývoje.
2. Jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku musí splňovat všechny následující požadavky:
a)
model zahrnuje soubor rizikových faktorů odpovídajících úrokovým mírám v každé měně, ve které má instituce rozvahové nebo podrozvahové pozice citlivé na úrokové míry. Instituce profiluje výnosové křivky pomocí jednoho z obecně uznávaných postupů. Pro podstatné expozice vůči úrokovému riziku v hlavních měnách a na hlavních trzích se výnosová křivka rozděluje do minimálně šesti segmentů splatnosti, aby byly zachyceny změny volatility úrokových měr na výnosové křivce. Model musí také zachycovat riziko ne zcela korelovaných pohybů mezi různými výnosovými křivkami;
b)
model zahrnuje rizikové faktory týkající se zlata a jednotlivých cizích měn, ve kterých jsou pozice instituce denominovány. Pro subjekty kolektivního investování se zohlední skutečné měnové pozice subjektu kolektivního investování. Instituce se mohou spolehnout na informace třetí strany o měnových pozicích subjektu kolektivního investování, je-li správnost těchto informací náležitým způsobem zajištěna. Jestliže instituci nejsou známy měnové pozice subjektu kolektivního investování, tato pozice se izoluje a zachází se s ní v souladu s čl. 353 odst. 3;
c)
model zahrnuje nejméně jeden samostatný rizikový faktor pro každý z akciových trhů, na kterých instituce drží významnější pozice;
d)
model zahrnuje nejméně jeden samostatný rizikový faktor pro každou komoditu, ve které instituce drží významnější pozice. Model také zachycuje riziko ne zcela korelovaných pohybů mezi podobnými, nikoliv však identickými komoditami, a expozici vůči změnám forwardových cen vyplývající z nesouladu splatností. Zohledňuje rovněž charakteristiky trhu, zejména dodací lhůty a možnosti obchodníků k uzavírání pozic;
e)
interní model instituce konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen podle realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele musí být přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
3. Instituce mohou v rámci jakéhokoli interního modelu použitého pro účely této kapitoly používat empirické korelace v rámci jednotlivých kategorií rizika a mezi nimi pouze tehdy, pokud je přístup instituce k měření korelací přiměřený a řádně používaný.
Článek 368
Kvalitativní požadavky
1. Jakýkoli interní model použitý pro účely této kapitoly musí být koncepčně správný a řádně používaný, a zejména musí být splněny tyto kvalitativní požadavky:
a)
jakýkoli interní model použitý pro výpočet kapitálových požadavků k pozičnímu riziku, měnovému riziku nebo komoditnímu riziku je úzce začleněn do procesu každodenního řízení rizik instituce a slouží jako základ pro hlášení rizikových expozic vrcholnému vedení instituce;
b)
instituce mají útvar řízení rizik, který je nezávislý na obchodních útvarech a podléhá přímo vrcholnému vedení instituce. Útvar je odpovědný za tvorbu a používání interního modelu používaného pro účely této kapitoly. Útvar provádí počáteční a průběžné validace jakéhokoli interního modelu používaného pro účely této kapitoly a současně je odpovědný za celkový proces řízení rizik. Útvar denně vypracovává a analyzuje zprávy o výstupech jakéhokoli interního modelu používaného pro výpočet kapitálového požadavku k pozičnímu riziku, měnovému riziku a komoditnímu riziku a o vhodných opatřeních, která je třeba přijmout ohledně limitů obchodování;
c)
vedoucí orgán a vrcholné vedení instituce se aktivně účastní procesu řízení rizik a denní zprávy vypracované útvarem řízení rizik jsou přezkoumávány řídícími pracovníky, jež disponují dostatečnou pravomocí k prosazení jak redukce pozic zaujatých jednotlivými obchodníky, tak i celkové rizikové expozice instituce;
d)
instituce mají dostatečný počet zaměstnanců, kteří umějí používat propracované interní modely, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly, v oblastech obchodování, řízení rizik, auditu a back-office;
e)
instituce mají zavedené postupy, kterými sledují a zajišťují dodržování zdokumentovaného souboru interních strategií a kontrol týkajících se celkového fungování svých interních modelů, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly;
f)
u jakéhokoli interního modelu použitého pro účely této kapitoly musí být prokázána přijatelná přesnost v měření rizik;
g)
instituce často provádějí důkladné zátěžové testování, včetně reverzních zátěžových testů, které zahrnuje jakýkoli interní model používaný pro účely této kapitoly, a výsledky těchto zátěžových testů přezkoumává vrcholné vedení a zohledňuje je při stanovování strategií a limitů. Tento proces se zaměřuje zejména na nelikvidnost trhů v krizových podmínkách na trhu, riziko koncentrace, jednosměrné trhy, riziko událostí a riziko náhlého selhání (jump-to-default), nelinearitu produktů, pozice hluboko mimo peníze, pozice podléhající zvětšujícím se rozdílům cen a další rizika, která nemusí být přiměřeně zachycena v interních modelech. Aplikované výkyvy musí zohlednit povahu portfolia a dobu, která by mohla být nutná pro zajištění nebo zvládnutí rizik za ztížených tržních podmínek;
h)
jako součást svého běžného výkonu vnitřního auditu provádějí instituce nezávislý přezkum svých interních modelů, a to včetně těch, které se používají pro účely této kapitoly.
2. Přezkum uvedený v odst. 1 písm. h) se vztahuje jak na činnosti obchodních útvarů, tak i na činnosti nezávislého útvaru řízení rizik. Nejméně jednou ročně instituce provede přezkum svého celkového procesu řízení rizik. Tento přezkum se vztahuje na tyto prvky:
a)
adekvátnost dokumentace o systému a procesu řízení rizik a o organizaci útvaru řízení rizik;
b)
začlenění měření rizika do každodenního řízení rizika a spolehlivost informačního systému pro vedení instituce;
c)
postup používaný institucí pro schvalování modelů oceňování rizika a systémy oceňování, které používají pracovníci útvaru sjednávání obchodů (front office) a útvaru vypořádání obchodů (back office);
d)
rozsah rizik zachycených interním modelem pro měření rizika a validaci jakýchkoli podstatných změn v interním modelu pro měření rizika;
e)
přesnost a úplnost údajů o pozicích, přesnost a přiměřenost předpokladů volatility a korelace a přesnost při oceňování a výpočtech citlivosti na riziko;
f)
ověřovací postup, kterého instituce využívá k vyhodnocování jednotnosti, časové příhodnosti, spolehlivosti a nezávislosti zdrojů údajů používaných v interním modelu;
g)
ověřovací postup, kterého instituce využívá k vyhodnocování zpětného testování, pomocí něhož hodnotí přesnost interního modelu.
3. Instituce sledují vývoj technik a osvědčených postupů a využívají jich ve všech svých interních modelech, jež se používají pro účely této kapitoly.
Článek 369
Interní validace
1. Instituce zavedou postupy, kterými zajistí, aby všechny jejich interní modely používané pro účely této kapitoly byly adekvátně validovány přiměřeně kvalifikovanými stranami nezávislými na vývojovém procesu, a tím bylo zaručeno, že jsou koncepčně správné a odpovídajícím způsobem zahrnují všechna podstatná rizika. Validace se provádí zpočátku, když je interní model vyvinut, a vždy, když jsou v něm provedeny významné změny. Validace se provádí také v pravidelných intervalech, ale zejména když dojde k významným strukturálním změnám na trhu nebo ke změnám ve složení portfolia, které by mohly vést k tomu, že interní model již není adekvátní. Instituce sledují vývoj technik a osvědčených postupů pro interní validaci a zavádějí nové poznatky do praxe. Validace interního modelu se neomezuje na zpětné testování, ale zahrnuje přinejmenším také tyto prvky:
a)
testy prokazující, že veškeré předpoklady v interním modelu jsou přiměřené a nepodceňují nebo nepřeceňují rizika;
b)
vedle regulatorních programů zpětného testování provádějí samy instituce validační testy interního modelu týkající se rizik a struktury jejich portfolií, včetně zpětného testování;
c)
využití hypotetických portfolií, aby se zajistilo, že interní model je schopen zohlednit specifické strukturální vlastnosti, které se mohou objevit, například podstatná bazická rizika a riziko koncentrace.
2. Instituce provádějí zpětné testování jak pro skutečné, tak pro hypotetické změny hodnoty portfolia.
Oddíl 3
Zvláštní požadavky na modelování specifického rizika
Článek 370
Požadavky na modelování specifického rizika
Interní model používaný pro výpočet kapitálových požadavků ke specifickému riziku a interní model pro obchodování s korelací musí splňovat tyto dodatečné požadavky:
a)
objasňuje historické cenové pohyby v portfoliu;
b)
zachycuje koncentrace z hlediska velikosti a změn skladby portfolia;
c)
správně funguje také v nepříznivých podmínkách;
d)
je validován pomocí zpětného testování, na jehož základě se posuzuje, zda je specifické riziko přesně zachyceno. Pokud instituce provádí toto zpětné testování na základě relevantních subportfolií, musí být tato subportfolia vybírána stále stejným způsobem;
e)
zachycuje bazické riziko vázané na daný titul, a je zejména citlivý k podstatným idiosynkratickým rozdílům mezi podobnými, nikoli však identickými pozicemi;
f)
zachycuje riziko událostí.
Článek 371
Vyloučení z modelů specifického rizika
1. Instituce se může rozhodnout, že z výpočtu svého kapitálového požadavku ke specifickému riziku pomocí interního modelu vyloučí ty pozice, u nichž splňuje kapitálový požadavek ke specifickému riziku v souladu s čl. 332 odst. 1 písm. e) nebo článkem 337 s výjimkou těch pozic, na něž se vztahuje přístup podle článku 377.
2. Instituce se může rozhodnout, že ve svém interním modelu nebude zachycovat rizika selhání a migrace u obchodovaných dluhových nástrojů, pokud tato rizika zachycuje prostřednictvím požadavků stanovených v oddíle 4.
Oddíl 4
Interní model pro dodatečné riziko selhání a migrace
Článek 372
Požadavek mít interní model IRC
Instituce, která používá interní model pro výpočet kapitálových požadavků ke specifickému riziku obchodovaných dluhových nástrojů, zavede také interní model pro dodatečné riziko selhání a migrace (IRC), pomocí nějž zachytí vedle rizik zachycených výpočtem hodnot v riziku, popsaným v čl. 365 odst. 1, i dodatečná rizika selhání a migrace pozic jejího obchodního portfolia. Instituce musí prokázat, že její interní model splňuje níže uvedené standardy za předpokladu konstantní úrovně rizika a případně upravené tak, aby odrážely dopad likvidity, koncentrací, zajišťování a přítomnosti opčních charakteristik:
a)
interní model umožňuje smysluplné rozlišení rizika a přesné a konzistentní odhady dodatečného rizika selhání a migrace;
b)
odhady potenciálních ztrát získané pomocí interního modelu plní zásadní úlohu při řízení rizik prováděném danou institucí;
c)
údaje o trhu a pozicích využívané pro účely interního modelu jsou aktuální a jsou podrobovány odpovídajícímu hodnocení kvality;
d)
jsou splněny požadavky uvedené v čl. 367 odst. 3, článku 368, čl.369 odst. 1 a v čl.370 písm. b), c), e) a f).
EBA vydá pokyny týkající se požadavků uvedených v článcích 373 až 376.
Článek 373
Rozsah použití interního modelu IRC
Interní model IRC zahrnuje všechny pozice, pro které platí kapitálový požadavek ke specifickému úrokovému riziku včetně těch, pro které platí 0 % kapitálový požadavek ke specifickému riziku podle článku 336, ale nezahrnuje sekuritizované pozice a úvěrové deriváty n-tého selhání.
Instituce může, se svolením příslušných orgánů, rozhodnout, že bude do modelu IRC soustavně zahrnovat všechny kótované akciové pozice a derivátové pozice odvozené od kótovaných akcií. Svolení se udělí, pokud je takové zařazení v souladu se způsobem, jakým instituce interně měří a řídí riziko.
Článek 374
Parametry interního modelu IRC
1. Instituce používají interní model pro výpočet hodnoty, která vyjadřuje ztráty způsobené selháním a migracemi mezi interními či externími ratingy s 99,9 % intervalem spolehlivosti za horizont jednoho roku. Instituce vypočítají tuto hodnotu alespoň jednou týdně.
2. Korelační předpoklady jsou podpořeny analýzou objektivních údajů v koncepčně správném rámci. Interní model přiměřeně odráží koncentrace emitentů. Odráží rovněž koncentrace, které mohou za krizových podmínek vznikat v rámci kategorií produktů a napříč těmito kategoriemi.
3. Interní model IRC odráží dopad korelací mezi případy selhání a migrace. Dopad diverzifikace mezi případy selhání a migrace na jedné straně a ostatními rizikovými faktory na straně druhé tento model odrážet nesmí.
4. Interní model je založen na předpokladu konstantní úrovně rizika po dobu horizontu v délce jednoho roku, z čehož vyplývá, že dané jednotlivé pozice či skupiny pozic v obchodním portfoliu, u nichž během jejich horizontu likvidity došlo k selhání či migraci, jsou na konci horizontu likvidity přeskládány tak, aby dosáhly počáteční úrovně rizika. Alternativně se instituce může rozhodnout, že bude konzistentně používat předpoklad konstantní pozice po dobu jednoho roku.
5. Horizonty likvidity se stanoví podle doby potřebné k prodeji pozice nebo zajištění všech podstatných relevantních cenových rizik za krizových podmínek na trhu, se zvláštním přihlédnutím k velikosti dané pozice. Horizonty likvidity odrážejí skutečné postupy a zkušenosti z období systematických i idiosynkratických stresů. Horizont likvidity je měřen za konzervativních předpokladů a je dostatečně dlouhý k tomu, aby samotný akt prodeje či zajištění podstatně neovlivnil cenu, za kterou by se prodej nebo zajištění uskutečnily.
6. Pro určení vhodného horizontu likvidity pro pozici či skupinu pozic platí minimální období tří měsíců.
7. Určení vhodného horizontu likvidity pro pozici či skupinu pozic musí zohlednit interní zásady instituce týkající se úprav ocenění a řízení nehybných pozic. Jestliže instituce určuje horizonty likvidity spíše pro skupiny pozic než pro jednotlivé pozice, kritéria pro definování skupin pozic jsou stanovena způsobem, který smysluplně odráží rozdíly v úrovni likvidity. Horizonty likvidity pro koncentrované pozice jsou delší, a odrážejí tak delší období nutné k uzavření takových pozic. Horizont likvidity pro aktiva uskladněná k sekuritizaci (securitisation warehouse) odráží dobu nutnou k vytvoření, prodeji a sekuritizaci aktiv nebo k zajištění podstatných rizikových faktorů za krizových podmínek na trhu.
Článek 375
Zohlednění zajištění v interním modelu IRC
1. Do interního modelu instituce k zachycování dodatečných rizik selhání a migrace lze začlenit zajištění. Pozice lze kompenzovat, pokud se dlouhé a krátké pozice týkají stejného finančního nástroje. Zajištění nebo diversifikační efekty spojené s dlouhými a krátkými pozicemi se zahrnutím různých nástrojů nebo různých cenných papírů vydaných týmž dlužníkem i s dlouhými a krátkými pozicemi u různých emitentů lze zohlednit pouze explicitním modelováním hrubých dlouhých a krátkých pozic v různých nástrojích. Instituce zohlední dopad podstatných rizik, která by mohla vzniknout v intervalu mezi okamžikem splatnosti zajištění a horizontem likvidity, i možnou přítomnost významných bazických rizik v zajišťovacích strategiích podle produktu, seniority v kapitálové struktuře, interního či externího ratingu, doby splatnosti, roku původu a jiných rozdílů v nástrojích. Instituce zohledňuje zajištění pouze v rozsahu, v němž je lze zachovat i v situaci, kdy se u dlužníka zvyšuje pravděpodobnost úvěrové či jiné události.
2. U pozic v obchodním portfoliu zajištěných pomocí dynamických zajišťovacích strategií lze zohlednit přeskládání zajištění v rámci horizontu likvidity zajištěné pozice za předpokladu, že instituce:
a)
se rozhodne modelovat přeskládání zajištění konzistentně v celé příslušné skupině pozic obchodního portfolia;
b)
prokáže, že zohlednění výsledků přeskládání vede k lepšímu měření rizik, a
c)
prokáže, že trhy pro zajišťující nástroje jsou dostatečně likvidní na to, aby toto přeskládání i v krizových obdobích umožnily. Veškerá zbytková rizika vyplývající z dynamických zajišťovacích strategií musí být zohledněna v kapitálovém požadavku.
Článek 376
Zvláštní požadavky na interní model IRC
1. Interní model k zachycování dodatečných rizik selhání a migrace odráží nelineární dopad opcí, strukturovaných úvěrových derivátů a ostatních pozic s podstatným nelineárním chováním vzhledem k cenovým pohybům. Instituce rovněž řádně zohlední rizika modelů přítomná v oceňování a odhadování cenových rizik spojených s takovými produkty.
2. Interní model je založen na údajích, které jsou objektivní a aktuální.
3. Při nezávislém přezkoumávání a validaci svých interních modelů používaných pro účely této kapitoly, a to i pro účely systému měření rizika, instituce provádí zejména všechny tyto činnosti:
a)
ověří, zda je její modelovací přístup ke korelacím a cenovým změnám pro její portfolio vhodný, včetně volby a vah jejích faktorů systémového rizika;
b)
provede různé zátěžové testy včetně analýzy citlivosti a analýzy scénářů s cílem vyhodnotit kvalitativní a kvantitativní oprávněnost interního modelu, zvláště pokud jde o zacházení s koncentrovanými pozicemi. Tyto testy nesmí být omezeny na škálu zaznamenaných historických událostí;
c)
uskuteční vhodnou kvantitativní validaci včetně příslušných interních standardů (benchmarks) modelování.
4. Interní model musí být konzistentní s interními metodikami řízení rizik pro určování, měření a řízení obchodních rizik používanými v dané instituci.
5. Instituce musí dokumentovat své interní modely tak, aby byly její předpoklady ohledně korelací a dalších prvků modelovacího postupu pro příslušné orgány transparentní.
6. Interní model konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen za realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele jsou přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
Oddíl 5
Interní model pro obchodování s korelací
Článek 377
Požadavky na interní model pro obchodování s korelací
1. Příslušné orgány udělí svolení používat interní model pro kapitálový požadavek u obchodního portfolia s korelací namísto kapitálového požadavku podle článku 338 institucím, kterým je povoleno používat interní model pro specifické riziko dluhových nástrojů a které splňují požadavky stanovené v odstavcích 2 až 6 tohoto článku, v čl. 367 odst. 1 a odst. 3, v článku 368, čl. 369 odst. 1 a čl. 370 písm. a), b), c), e) a f).
2. Instituce použije tento interní model pro výpočet hodnoty, která přiměřeně zachytí všechna cenová rizika s 99,9 % intervalem spolehlivosti po dobu horizontu v délce jednoho roku za předpokladu konstantní úrovně rizika a případně bude upravena tak, aby odrážela vliv likvidity, koncentrací, zajištění a přítomnosti opčních charakteristik. Instituce vypočítají tuto hodnotu alespoň jednou týdně.
3. Model uvedený v odstavci 1 náležitě zachytí tato rizika:
a)
kumulativní riziko vyplývající z vícenásobných selhání u tranšovaných produktů, včetně různého řazení selhání;
b)
riziko úvěrového rozpětí, včetně gama efektů a křížových gama efektů;
c)
volatilitu implikovaných korelací, včetně křížového efektu mezi rozpětími a korelacemi;
d)
bazické riziko včetně:
i)
bazického rozdílu mezi úvěrovým rozpětím indexu a úvěrovým rozpětím jeho jednotlivých složek a
ii)
bazického rozdílu mezi implikovanou korelací indexu a implikovanou korelací individuálního portfolia (bespoke portfolios);
e)
volatilitu míry výtěžnosti, jelikož tato volatilita souvisí s tím, že míra výtěžnosti má tendenci ovlivňovat ceny tranší;
f)
riziko podhodnocení nákladu zajištění (hedge slippage) vzhledem ke skutečnosti, že komplexní riziková míra využívá dynamické zajišťování, a potenciální náklady na přeskládání těchto zajištění;
g)
jakákoli další podstatná cenová rizika pozic v portfoliu obchodování s korelací.
4. Instituce v rámci modelu uvedeného v odstavci 1 použije dostatek tržních údajů, aby tak zajistila plné zachycení zásadních rizik těchto expozic ve svém interním přístupu, v souladu s požadavky stanovenými v tomto článku. Instituce rovněž prokáže příslušným orgánům prostřednictvím zpětného testování nebo jinými vhodnými prostředky, že její model dokáže odpovídajícím způsobem objasnit historické cenové změny těchto produktů.
Instituce zavede odpovídající zásady a postupy pro oddělení pozic, pro které má svolení začlenit je do kapitálového požadavku v souladu s tímto článkem, od jiných pozic, pro které takové svolení nemá.
5. Instituce pravidelně podrobí portfolio všech pozic zahrnutých do modelu uvedeného v odstavci 1 souboru zvláštních, předem stanovených zátěžových scénářů. Tyto zátěžové scénáře zkoumají účinky krizových podmínek na míry selhání, míry výtěžnosti, úvěrová rozpětí, bazické riziko a účinky korelací a jiných relevantních rizikových faktorů na portfolio obchodování s korelací. Instituce tyto zátěžové scénáře použije alespoň jednou týdně a alespoň jednou za čtvrt roku podá příslušným orgánům zprávu o výsledcích, která bude zahrnovat srovnání s kapitálovým požadavkem dané instituce stanoveným podle tohoto článku. Jakékoli případy, kdy zátěžové testy ukazují na podstatně nedostatečný kapitálový požadavek pro portfolio obchodování s korelací, jsou oprávněnému orgánu dohledu včas hlášeny. EBA vydá pokyny pro používání zátěžových scénářů určených pro portfolio obchodování s korelací.
6. Interní model instituce konzervativně hodnotí riziko vznikající z méně likvidních pozic a pozic s omezenou transparentností cen za realistických tržních scénářů. Kromě toho splňuje minimální standardy pro údaje. Zástupné ukazatele jsou přiměřeně konzervativní a lze je používat pouze tehdy, pokud jsou dostupné údaje nedostačující nebo neodrážejí skutečnou volatilitu pozice nebo portfolia.
HLAVA V
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K VYPOŘÁDACÍMU RIZIKU
Článek 378
Vypořádací riziko a riziko dodání
V případě transakcí, v nichž dluhové nástroje, akcie, cizí měny a komodity (kromě repo obchodů a půjček nebo výpůjček cenných papírů nebo komodit) nejsou vypořádány po řádném datu dodání, instituce vypočítá cenový rozdíl, kterému je vystavena.
Cenový rozdíl se vypočítá jako rozdíl mezi dohodnutou vypořádací cenou za dotyčný dluhový nástroj, akcii, cizí měnu nebo komoditu a jejich aktuální tržní hodnotou, pokud by tento rozdíl mohl znamenat pro úvěrovou instituci ztrátu.
Instituce cenový rozdíl vynásobí příslušným koeficientem v pravém sloupci níže uvedené tabulky č. 1 za účelem výpočtu kapitálového požadavku instituce k vypořádacímu riziku.
Tabulka č. 1
Počet pracovních dnů po řádném dni vypořádání
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 nebo více
100
Článek 379
Volné dodávky
1. Od instituce se požaduje, aby držela kapitál, jak je stanoveno v tabulce č. 2, pokud:
a)
zaplatila za cenné papíry, cizí měny nebo komodity dříve, než je obdržela, nebo dodala cenné papíry, cizí měny nebo komodity dříve, než za ně dostala zaplaceno;
b)
v případě přeshraničních transakcí uplynul jeden nebo více dnů od provedení platby nebo dodávky.
Tabulka č. 2
Kapitálové zacházení s volnými dodávkami
Sloupec 1
Sloupec 2
Sloupec 3
Sloupec 4
Typ transakce
Až do první smluvní platby nebo dodávky
Od první smluvní platby nebo dodávky až do čtyř dnů po druhé smluvní platbě nebo dodávce
Od 5 pracovních dnů po druhé smluvní platbě nebo dodávce až do zániku transakce
Volné dodávky
Bez kapitálového požadavku
Zacházet jako s expozicí
Zacházet jako s expozičním rizikem s váhou 1 250 %
2. Při uplatňování rizikové váhy na expozice volných dodávek, se kterými se zachází podle sloupce 3 v tabulce č. 2, mohou instituce využívající přístup IRB stanovený v části třetí hlavě II kapitole 3 přiřadit protistranám, pro které nemají jinou expozici investičního portfolia, PD na základě externího ratingu protistrany. Instituce používající vlastní odhady LGD mohou uplatnit LGD stanovené v čl. 161 odst. 1 na expozice volných dodávek, které se posuzují podle sloupce 3 v tabulce č. 2, za předpokladu, že tento postup uplatní na všechny takové expozice. Alternativně mohou instituce používající přístup IRB stanovený v části třetí hlavě II kapitole 3 uplatnit rizikové váhy podle standardizovaného přístupu stanoveného v části třetí hlavě II kapitole 2 za předpokladu, že je uplatní na všechny takové expozice, nebo mohou na všechny takové expozice uplatnit 100 % rizikovou váhu.
Pokud není výše kladné expozice vyplývající z transakcí v rámci volných dodávek podstatná, mohou instituce na tyto expozice uplatnit rizikovou váhu 100 % kromě případů, kdy je třeba na tyto expozice uplatnit rizikovou váhu 1 250 % v souladu se sloupcem 4 tabulky č. 2 v odstavci 1.
3. Jako alternativu k používání rizikové váhy 1 250 % na expozice volných dodávek podle sloupce 4 tabulky č. 2 v odstavci 1 může instituce odečíst převedenou hodnotu plus stávající pozitivní expozici těchto expozic vůči položkám kmenového kapitálu tier 1 v souladu se čl. 36 odst. 1 písm. k).
Článek 380
Upuštění od požadavků
Pokud dojde k systémovému selhání celého vypořádacího nebo clearingového systému nebo ústřední protistrany, mohou příslušné orgány upustit od kapitálových požadavků vypočtených podle článků 378 a 379, dokud nedojde k nápravě situace. V tomto případě nebude selhání protistrany při vypořádání obchodu považováno za selhání pro účely úvěrového rizika.
HLAVA VI
KAPITÁLOVÉ POŽADAVKY K RIZIKU ÚVĚROVÉ ÚPRAVY V OCENĚNÍ
Článek 381
Význam pojmu „úvěrová úprava v ocenění“
Pro účely této hlavy a hlavy II kapitoly 6 se „úvěrovou úpravou v ocenění“ (credit valuation adjustment, dále jen „CVA“) rozumí úprava v ocenění portfolia transakcí s protistranou, které bylo stanoveno tržní cenou střed. Tato úprava odráží aktuální tržní hodnotu úvěrového rizika protistrany vůči instituci, ovšem neodráží aktuální tržní hodnotu úvěrového rizika instituce vůči protistraně.
Článek 382
Oblast působnosti
1. Instituce vypočítá kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s touto hlavou u všech OTC derivátových nástrojů pro všechny své obchodní činnosti, s výjimkou úvěrových derivátů uznaných ke snížení objemů rizikově vážených expozic pro úvěrové riziko.
2. Instituce zahrnou transakce s financováním cenných papírů do výpočtu kapitálových požadavků podle odstavce 1, pokud příslušný orgán rozhodne, že expozice dané instituce vůči riziku CVA vyplývajícímu z těchto operací jsou podstatné.
3. Transakce se způsobilou ústřední protistranou a transakce mezi klientem a členem clearingového systému, pokud člen clearingového systému působí jako prostředník mezi klientem a způsobilou ústřední protistranou a dané transakce způsobují vznik obchodní expozice člena clearingového systému vůči způsobilé ústřední protistraně, se vylučují z kapitálových požadavků k riziku CVA.
4. Z kapitálových požadavků k riziku CVA se vylučují tyto transakce:
a)
operace s nefinančními protistranami podle definice uvedené v čl. 2 bodu 9 nařízení (EU) č. 648/2012, nebo operace s nefinančními protistranami usazenými ve třetí zemi, pokud tyto operace nepřekročí clearingový práh podle čl. 10 odst. 3 a 4 uvedeného nařízení.
b)
obchody uvnitř skupiny podle článku 3 nařízení (EU) č. 648/2012, pokud členské státy nepřijmou vnitrostátní právní předpisy požadující strukturální oddělení v rámci bankovní skupiny, přičemž v takovém případě mohou příslušné orgány požadovat, aby byly tyto obchody uvnitř skupiny mezi strukturálně oddělenými institucemi zahrnuty do kapitálových požadavků;
c)
operace s protistranami podle čl. 2 bodu 10 nařízení (EU) č. 648/2012, na něž se vztahují přechodná ustanovení čl. 89 odst. 1 uvedeného nařízení, dokud tato přechodná ustanovení nepřestanou být použitelná;
d)
operace s protistranami podle čl. 1 odst. 4 písm. a) a b) a odst. 5 písm. a), b) a c) nařízení (EU) č. 648/2012 a operace s protistranami, pro něž je v článku 115 tohoto nařízení stanovena riziková váha 0 % pro expozice vůči takovým protistranám.
Výjimka z požadavku CVA vůči takovým operacím podle tohoto odstavce písm. c), které jsou podniknuty během přechodného období stanoveného v čl. 89 odst. 1 nařízení (EU) č. 648/2012, by se uplatní po celou dobu smlouvy týkající se takové operace.
5. EBA provede do 1. ledna 2015 a poté každé dva roky přezkum s ohledem na vývoj v oblasti mezinárodní regulace, mimo jiné o potenciálních metodikách nastavení a prahů pro uplatnění požadavků CVA vůči nefinačním protistranám usazeným ve třetí zemi.
EBA ve spolupráci s orgánem ESMA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení postupů, jimiž by se operace s nefinančními protistranami usazenými ve třetí zemi vyňaly z kapitálových požadavků pro riziko CVA.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do šesti měsíců ode dne provedení přezkumu uvedeného v prvním pododstavci.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v druhém pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.];
Článek 383
Pokročilá metoda
1. Instituce, která má svolení používat interní model pro specifické riziko dluhových nástrojů v souladu s čl. 363 odst. 1 písm. d), pro všechny transakce, pro které má svolení k použití metody interního modelu pro určení hodnoty expozice u přidružené expozice úvěrového rizika protistrany v souladu s článkem 283, stanoví kapitálové požadavky k riziku CVA modelováním dopadu změn úvěrových rozpětí protistrany na CVA všech protistran těchto transakcí, s přihlédnutím k zajištěním CVA, která jsou způsobilá podle článku 386.
Instituce použije svůj interní model pro stanovení kapitálových požadavků ke specifickému riziku spojenému s obchodovanými dluhovými pozicemi a uplatní 99 % interval spolehlivosti a období držení rovnocenné 10 dnům. Interní model je třeba použít takovým způsobem, aby simuloval změny úvěrového rozpětí protistran, ale nemodeloval citlivost CVA na změny jiných tržních faktorů, včetně změny v hodnotě referenčního aktiva, komodity, měny nebo úrokové sazby derivátu.
Kapitálové požadavky k riziku CVA pro každou protistranu se vypočítají v souladu s tímto vzorcem:
kde:
ti
=
čas i-tého přecenění s počátkem v t0= 0;
tT
=
nejdelší smluvní splatnost z celé skupiny transakcí se započtením s protistranou;
si
=
je úvěrové rozpětí protistrany vztahující se k časovému vrcholu ti použité pro výpočet CVA protistrany. Pokud je známo rozpětí swapu úvěrového selhání protistrany, instituce použije toto rozpětí. Pokud toto rozpětí swapu úvěrového selhání známo není, instituce použije zástupný indikátor rozpětí přiměřený ratingu, odvětví a regionu protistrany;
LGDMKT
=
LGD protistrany, která je založena na rozpětí tržního nástroje protistrany, pokud je nástroj protistrany znám. Pokud nástroj protistrany znám není, musí být založena na zástupných indikátorech rozpětí, které jsou přiměřené s ohledem na rating, odvětví a region protistrany.
První člen součtu představuje aproximaci tržní implikované podmíněné pravděpodobnosti selhání ke kterému by došlo mezi dobami ti-1 a ti;
EEi
=
očekávaná expozice vůči protistraně v čase přecenění ti, přičemž expozice plynoucí z různých skupin transakcí se započtením vůči stejné protistraně se sčítají a nejdelší splatnost každé skupiny transakcí se započtením je dána nejdelší smluvní splatností ve skupině transakcí se započtením; v případě maržového obchodování musí instituce použít zacházení stanovené v odstavci 3, pokud instituce používá pro maržové obchodování míry EPE uvedené v čl. 285 odst. 1 písm. a) nebo písm. b);
Di
=
bezrizikový diskontní faktor v čase ti, kde D0 = 1.
2. Při výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA pro protistranu založí instituce všechny vstupy do svého interního modelu pro specifické riziko dluhových nástrojů na těchto vzorcích (podle toho, který je vhodný):
a)
pokud je model založen na úplném přecenění, je nutno přímo použít vzorec uvedený v odstavci 1.
b)
pokud je model založen na citlivosti na úvěrová rozpětí pro specifické časové vrcholy, instituce založí každou citlivost na úvěrové rozpětí („Regulatorní CS01“) na tomto vzorci:
Pro poslední časový úsek i = T je odpovídajícím vzorcem
c)
pokud model využívá citlivostí na úvěrové rozpětí, pokud jde o paralelní posuny v úvěrovém rozpětí, instituce použije tento vzorec:
d)
pokud model využívá citlivostí druhého řádu na posuny v úvěrových rozpětích (gama rozpětí), vypočítá se gama podle vzorce v odstavci 1.
3. Instituce používající míry EPE pro kolateralizované OTC deriváty uvedené v čl. 285 odst. 1 písm. a) nebo b) postupují při stanovování kapitálových požadavků k riziku CVA v souladu s odstavcem 1 takto:
a)
předpokládají konstantní profil očekávaných expozic;
b)
stanoví očekávanou expozici rovnu efektivní očekávané expozici vypočítané podle čl. 285 odst. 1 písm. b) pro splatnosti rovnající se větší z těchto hodnot:
i)
polovina nejdelší splatnosti vyskytující se ve skupině transakcí se započtením;
ii)
pomyslná vážená průměrná splatnost všech transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením.
4. Instituce, které je uděleno svolení příslušným orgánem v souladu s článkem 283 používat metodu interního modelu pro výpočet hodnot expozice ve vztahu k většině její činnosti, ale která používá metody stanovené v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 pro menší portfolia a které je uděleno povolení používat přístup interních modelů pro specifické riziko dluhových nástrojů v souladu s čl.363 odst. 1 písm. d), může se svolením příslušných orgánů vypočítat kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s odstavcem 1 pro skupiny transakcí se započtením nezahrnuté do metody interního modelu. Příslušné orgány udělí toto svolení pouze tehdy, pokud instituce používá metody stanovené v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 pro omezený počet malých portfolií.
Pro účely výpočtu podle předchozího pododstavce, a pokud model použitý v rámci metody interního modelu nevytvoří profil očekávaných expozic, postupují instituce takto:
a)
předpokládají konstantní profil očekávaných expozic;
b)
stanoví očekávané expozice jako rovnající se hodnotě expozice vypočtené podle metod stanovených v hlavě II kapitole 6 oddíle 3, 4 nebo 5 nebo podle metody interního modelu pro splatnost rovnající se větší z těchto hodnot:
i)
polovina nejdelší splatnosti vyskytující se ve skupině transakcí se započtením;
ii)
pomyslná vážená průměrná splatnost všech transakcí v rámci skupiny transakcí se započtením.
5. Instituce stanoví kapitálové požadavky k riziku CVA v souladu s čl. 364 odst. 1 a články 365 a 367 jako součet nestresových a stresových hodnot v riziku, které se vypočtou takto:
a)
pro nestresovou hodnotu v riziku se použije stávající kalibrace parametrů pro očekávané expozice, jak je uvedeno v čl. 292 odst. 2 prvním pododstavci;
b)
pro stresovou hodnotu v riziku se použijí budoucí profily očekávaných expozic protistrany s využitím zátěžové kalibrace uvedené v čl. 292 odst. 2 druhém pododstavci. Krizové období pro parametry úvěrového rozpětí je nejvážnější jednoleté krizové období, které lze identifikovat v rámci tříletého krizového období použitého pro parametry expozice;
c)
pro tyto výpočty se použije koeficient násobení třemi zavedený ve výpočtu kapitálových požadavků na základě hodnoty v riziku a stresové hodnoty v riziku. EBA sleduje důslednost veškerých rozhodnutí orgánů dohledu vedoucích k uplatnění vyššího násobku, než je uvedený trojnásobek vstupních údajů hodnoty v riziku a stresové hodnoty v riziku, na jejichž základě se stanoví požadavek CVA. Příslušné orgány, které uplatní koeficient vyšší než tři, předloží orgánu EBA písemné odůvodnění;
d)
výpočet se provede alespoň jednou měsíčně a očekávaná expozice, která se použije, se vypočítá se stejně často. Pokud je použita nižší než denní četnost, pro účely výpočtu stanoveného v čl. 364 odst. 1 písm. a) bodu ii) a písm. b) bodu ii) použijí instituce průměr za období tří měsíců.
6. V případě expozic vůči protistraně, pro níž interní model instituce pro specifické riziko dluhových nástrojů nestanovuje zástupný indikátor rozpětí, který je přiměřený s ohledem na kritéria ratingu, odvětví a regionu protistrany, použije instituce pro výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA metodu stanovenou v článku 384.
7. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
jak má být vymezen zástupný indikátor rozpětí pomocí schváleného interního modelu pro specifické riziko dluhových nástrojů dané instituce pro účely určení si a LGDMKT podle odstavce 1;
b)
počet a velikost portfolií, které splňují kritérium omezeného počtu malých portfolií uvedené v odstavci 4.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 384
Standardizovaná metoda
1. Instituce, která nevypočítává kapitálové požadavky k riziku CVA pro své protistrany v souladu s článkem 383, vypočítá kapitálové požadavky portfolia k riziku CVA pro každou protistranu podle níže uvedeného vzorce, přičemž zohlední zajištění CVA, která jsou způsobilá podle článku 386:
kde:
h
=
roční rizikový horizont (v ročních jednotkách); h = 1;
wi
=
váha použitelná na protistranu „i“.
Protistraně „i“ je přiřazena jedna ze šesti vah wi na základě externího úvěrového hodnocení vypracovaného určenou externí ratingovou agenturou, jak je uvedeno v tabulce č. 1. U protistran, pro které není k dispozici úvěrové hodnocení vypracované určenou externí ratingovou agenturou:
a)
instituce používající přístup podle hlavy II kapitoly 3 přiřadí internímu ratingu protistrany jedno z úvěrových hodnocení;
b)
instituce používající přístup podle hlavy II kapitoly 2 přidělí této protistraně váhu wi = 1,0 %. Pokud však instituce použije na rizikovou váhu expozice úvěrového rizika protistrany vůči této protistraně článek 128, přidělí se váha wi = 3,0 %.
=
celková hodnota expozice úvěrového rizika protistrany „i“ (součet v rámci celé skupiny transakcí se započtením) včetně dopadu kolaterálu v souladu s metodami stanovenými v hlavě II kapitole 6 oddílech 3 až 6, podle potřeby, na výpočet kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany pro tuto protistranu. Instituce používající jednu z metod uvedených v hlavě II kapitole 6 oddílech 3 a 4 mohou jako hodnotu EADitotal použít plně upravenou hodnotu expozice v souladu s čl. 223 odst. 5.
U institucí, které nepoužívají metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6 se expozice diskontuje použitím tohoto činitele:
Bi
=
pomyslná hodnota nakoupených zajištění swapů úvěrového selhání na jedno jméno (jejich součet, pokud jde o více než jednu pozici) odkazujících na protistranu „i“ a používaných k zajištění rizika CVA.
Tato pomyslná částka musí být diskontována s použitím tohoto činitele:
Bind
=
plná pomyslná hodnota jednoho nebo více swapů úvěrového selhání založených na indexu, nakoupených k zajištění a použitých k zajištění rizika CVA.
Tato pomyslná částka musí být diskontována s použitím tohoto činitele:
wind
=
váha použitelná na zajištění založené na indexu.
Instituce stanoví hodnotu wind na základě výpočtu váženého průměru wi, který je použitelný pro jednotlivé složky tohoto indexu;
Mi
=
efektivní splatnost transakcí s protistranou i.
U instituce, která používá metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6, se Mi vypočítá podle čl. 162 odst. 2 písm. g). Pro tyto účely však nesmí být Mi omezena na pět let, ale na nejdelší smluvní zbývající dobu splatnosti ve skupině transakcí se započtením;
U instituce, která nepoužívá metodu stanovenou v hlavě II kapitole 6 oddíle 6, je Mi průměrná pomyslná vážená splatnost podle čl. 162 odst. 2 písm. b); Pro tyto účely však nesmí být Mi omezena na pět let, ale na nejdelší smluvní zbývající dobu splatnosti ve skupině transakcí se započtením;
=
splatnost zajišťovacího nástroje s pomyslnou Bi (množství Mi hedge Bi se sečtou, pokud jde o několik pozic);
Mind
=
splatnost indexového zajištění.
V případě více než jedné pozice se zajištěním založeným na indexu je Mind průměrná splatnost vážená pomyslnými hodnotami.
2. Pokud je protistrana zahrnuta do indexu, na němž je založen swap úvěrového selhání použitý pro zajištění úvěrového rizika protistrany, instituce může odečíst pomyslnou částku, kterou by bylo možné přiřadit uvedené protistraně v souladu s váhou jejího referenčního nástroje, od pomyslné hodnoty CDS založeného na indexu a posuzovat ji jako zajištění na jedno jméno (Bi) jednotlivé protistrany se splatností založenou na splatnosti indexu.
Tabulka č. 1
Stupeň úvěrové kvality
Váha wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Článek 385
Alternativa k metodám CVA pro výpočet kapitálových požadavků
Instituce používající metodu původní expozice podle článku 275 mohou alternativně k článku 384 pro nástroje uvedené v článku 382 a s výhradou předchozího souhlasu příslušného orgánu vynásobit výsledné objemy rizikově vážených expozic koeficientem v hodnotě 10 pro zjištění úvěrového rizika protistran u těchto expozic, namísto výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA.
Článek 386
Způsobilá zajištění
1. Zajištění jsou „způsobilými zajištěními“ pro účely výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA podle článků 383 a 384 pouze tehdy, pokud se používají za účelem snížení rizik CVA a jsou jako taková řízena a odpovídají jednomu z těchto typů:
a)
swapy úvěrového selhání na jedno jméno nebo jiné rovnocenné zajišťovací nástroje odkazující přímo na protistranu;
b)
swapy úvěrového selhání založené na indexu za předpokladu, že jakákoli báze mezi rozpětím jednotlivé protistrany a rozpětím nástroje, který náleží do indexu, na němž je swap úvěrového selhání založen, se ke spokojenosti příslušného orgánu odráží v hodnotě v riziku.
Požadavek v písmenu b), že jakákoli báze mezi rozpětím jednotlivé protistrany a rozpětím nástrojů indexů, na kterých jsou založena zajištění swapů úvěrového selhání, se odráží v hodnotě v riziku, se uplatní rovněž na případy, kdy se pro rozpětí protistrany použije zástupných indikátorů.
U všech protistran, pro které se použije zástupných indikátorů, instituce použije přiměřené bazické časové řady z reprezentativní skupiny podobných jmen, u kterých je rozpětí k dispozici.
Není-li příslušný orgán spokojen s tím, jak je zohledněna báze mezi rozpětím jednotlivých protistran a rozpětími nástrojů indexů, na kterých jsou založena zajištění swapů úvěrového selhání, pak instituce zohlední pouze 50 % pomyslné hodnoty tohoto zajištění při výpočtu hodnoty v riziku.
Nadměrné zajištění expozic vůči swapům úvěrového selhání na jedno jméno metodou stanovenou v článku 383 není dovoleno.
2. Instituce při výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA nezohlední jiné typy zajištění rizika protistrany. Zejména tranšované swapy nebo swapy úvěrového selhání n-tého selhání a úvěrové dluhové cenné papíry n-tého selhání nejsou způsobilými zajištěními pro účely výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA.
3. Způsobilá zajištění, která jsou zahrnuta do výpočtu kapitálových požadavků k riziku CVA, nelze zahrnout do výpočtu kapitálových požadavků ke specifickému riziku, jak je stanoven v hlavě IV, nebo posuzovat jako snížení jiného úvěrového rizika než úvěrového rizika protistrany u stejného portfolia transakcí.
ČÁST ČTVRTÁ
VELKÉ EXPOZICE
Článek 387
Předmět
Instituce sledují a řídí své velké expozice v souladu s touto částí.
Článek 388
Negativní působnost
Tato část se nepoužije na investiční podniky, které splňují kritéria stanovená v čl. 95 odst. 1 nebo v čl. 96 odst. 1.
Tato část se nepoužije na skupinu na základě její konsolidované situace, pokud tato skupina zahrnuje pouze investiční podniky podle čl. 95 odst. 1 nebo čl. 96 odst. 1 a pomocné společnosti, a v případě, že součástí této skupiny nejsou úvěrové instituce.
Článek 389
Definice
Pro účely této části se „expozicí“ rozumí jakékoli aktivum nebo podrozvahová položka uvedené v části třetí hlavě II kapitole 2 bez uplatnění rizikové váhy nebo stupně rizika.
Článek 390
Výpočet hodnoty expozice
1. Hodnota expozice vyplývající z položek uvedených v příloze II se vypočítá podle jedné z metod stanovených v části třetí hlavě II kapitole 6.
2. Instituce se svolením použít metodu interního modelu v souladu s článkem 283 mohou tuto metodu použít pro výpočet hodnoty expozice repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, maržových obchodů a transakcí s delší dobou vypořádání.
3. Instituce, které vypočítávají kapitálové požadavky pro své obchody zahrnuté v obchodním portfoliu podle části třetí hlavy IV kapitoly 2 článku 299 a části třetí hlavy V, a případně části třetí hlavy IV kapitoly 5, vypočítají expozice vůči jednotlivým klientům, které vznikají v obchodním portfoliu, sečtením těchto položek:
a)
kladné převahy dlouhých pozic instituce nad jejími krátkými pozicemi u všech finančních nástrojů emitovaných daným klientem, přičemž se čistá pozice u každého z různých nástrojů vypočítá podle metod uvedených v části třetí hlavě IV kapitole 2;
b)
čisté expozice v případě upsání dluhových nebo akciových nástrojů;
c)
expozic vyplývajících z transakcí, dohod a smluv s dotyčným klientem uvedených v článcích 299 a 378 až 380, přičemž tyto expozice se vypočítají způsobem stanoveným v uvedených článcích pro výpočet hodnot expozice.
Pro účely písmene b) se čistá expozice vypočítá tak, že se odečtou ty pozice z upsání, které upsaly nebo za které spoluručí třetí strany na základě formální dohody, snížené o faktory uvedené v článku 345.
Pro účely písmene b) instituce zřídí systémy pro sledování a řízení upsaných expozic mezi dobou počátečního závazku a následujícím pracovním dnem s přihlédnutím k povaze rizik podstupovaných na dotyčných trzích.
Pro účely písmene c) se z odkazu v článku 299 vyloučí část třetí hlava II kapitola 3.
4. Celkové expozice vůči jednotlivým klientům nebo ekonomicky spjatým skupinám klientů se vypočítají jako součet expozic obchodního portfolia a investičního portfolia.
5. Expozice vůči ekonomicky spjatým skupinám klientů se vypočítají jako součet expozic vůči jednotlivým klientům ve skupině.
6. Expozice nezahrnují:
a)
v případě devizových operací expozice s obvyklým průběhem vypořádání do dvou pracovních dnů po zaplacení;
b)
v případě koupě nebo prodeje cenných papírů expozice s obvyklým průběhem vypořádání do pěti pracovních dnů po zaplacení nebo dodání cenných papírů podle toho, k čemu dojde dřív;
c)
v případě poskytování služeb převodů peněz, včetně provádění platebních služeb, clearingu a vypořádání v jakékoli měně a korespondenčního bankovnictví nebo clearingu finančních nástrojů a vypořádání transakcí a úschovy pro klienty, opožděné příjmy prostředků financování a jiné expozice vzniklé z důvodu činnosti klienta, které trvají nejdéle do následujícího pracovního dne;
d)
v případě poskytování služeb převodů peněz, včetně provádění platebních služeb, clearingu a vypořádání v jakékoli měně a korespondenčního bankovnictví, expozice v horizontu jednoho dne (intra-day) vůči institucím poskytujícím tyto služby;
e)
expozice odečtené z kapitálu v souladu se články 36, 56 a 66.
7. Za účelem zjištění celkové expozice vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, pokud jde o klienty, vůči nimž má instituce expozice na základě transakcí uvedených v čl. 112 písm. m) a o) nebo na základě jiných transakcí, u nichž existuje expozice vůči podkladovým aktivům, instituce posoudí své podkladové expozice s přihlédnutím k ekonomické podstatě struktury transakce a rizikům spojeným se strukturou vlastní transakce, aby určila, zda tato struktura představuje dodatečnou expozici.
8. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
podmínky a metodiky používané k určení celkové expozice vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, pokud jde o druhy expozic uvedené v odstavci 7;
b)
podmínky, za nichž struktura transakce uvedená v odstavci 7 nepředstavuje dodatečnou expozici.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 391
Definice instituce pro účely týkající se velkých expozic
Pro účely výpočtu hodnoty expozic v souladu s touto částí pojem „instituce“ zahrnuje rovněž všechny soukromé nebo veřejné podniky včetně jejich poboček, které by, kdyby byly usazeny v Unii, odpovídaly definici pojmu „instituce“ a získaly povolení ve třetí zemi, která uplatňuje požadavky v oblasti obezřetnostního dohledu a regulace, jež jsou přinejmenším rovnocenné požadavkům uplatňovaným v Unii.
Článek 392
Definice velké expozice
Expozice instituce vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů se považuje ze velkou, představuje-li její hodnota alespoň 10 % použitelného kapitálu instituce.
Článek 393
Schopnost identifikovat a řídit velkou expozici
Instituce musí mít řádné administrativní a účetní postupy a odpovídající mechanismy vnitřní kontroly pro účely určování, řízení, sledování, podávání zpráv a pro záznam všech velkých expozic a jejich následných změn v souladu s tímto nařízením.
Článek 394
Požadavky týkající se podávání zpráv
1. Instituce podá příslušným orgánům o každé velké expozici včetně velkých expozic, které jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, zprávu obsahující tyto informace:
a)
určení klienta nebo ekonomicky spjaté skupiny klientů, vůči kterým má instituce velkou expozici;
b)
hodnotu expozice před případným zohledněním účinku snižování úvěrového rizika;
c)
typ majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, pokud je použito;
d)
hodnotu expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika vypočítanou pro účely čl. 395 odst. 1.
V případě, že se na instituci vztahuje ustanovení části třetí hlavy II kapitoly 3, dá příslušným orgánům k dispozici údaje o svých 20 největších expozicích na konsolidovaném základě vyjma těch, které jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1.
2. Kromě zprávy obsahující informace uvedené v odstavci 1 podá instituce příslušným orgánům, pokud jde o jejích 10 největších expozic na konsolidovaném základě vůči institucím, jakož i o jejích 10 největších expozic na konsolidovaném základě vůči neregulovaným finančním subjektům, včetně velkých expozic vyjmutých z uplatňování čl. 395 odst. 1, zprávu obsahující tyto informace:
a)
určení klienta nebo ekonomicky spjaté skupiny klientů, vůči kterým má instituce velkou expozici;
b)
hodnotu expozice před případným zohledněním účinku snižování úvěrového rizika;
c)
typ majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, pokud je použito;
d)
hodnotu expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika vypočítanou pro účely čl. 395 odst. 1;
e)
očekávané ukončení expozice vyjádřené v podobě částky splatné v rámci měsíčních košů splatnosti až to jednoho roku, čtvrtletních košů splatnosti až do tří let a poté každoročně.
3. Zpráva se podává alespoň dvakrát ročně.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotné formáty pro podávání zpráv uvedených v odstavci 3, které musí být přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti činností instituce, a pokyny pro používání těchto formátů;
b)
četnost a data podávání zpráv uvedených v odstavci 3;
c)
IT řešení použitelná pro podávání zpráv uvedených v odstavci 3.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 395
Limity velkých expozic
1. Instituce nesmí být vystavena expozici vůči klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, jejíž hodnota po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 přesahuje 25 % jejího použitelného kapitálu. Pokud je uvedený klient institucí nebo pokud ekonomicky spjatá skupina klientů zahrnuje jednu či více institucí, nesmí tato hodnota přesáhnout 25 % použitelného kapitálu instituce nebo částku 150 milionů EUR podle toho, co je vyšší, za podmínky, že součet hodnot expozic po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 vůči všem ekonomicky spjatým klientům, kteří nejsou institucemi, nepřesahuje 25 % použitelného kapitálu instituce.
Pokud bude částka 150 milionů EUR vyšší než 25 % použitelného kapitálu instituce, hodnota expozice po zohlednění účinku snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 nesmí překročit přiměřený limit s ohledem na použitelný kapitál instituce. Instituce stanoví tento limit v souladu se zásadami a postupy uvedenými v článku 81 směrnice 2013/36/EU s cílem řešit a kontrolovat riziko koncentrace. Tento limit nesmí překročit 100 % použitelného kapitálu instituce.
Příslušné orgány mohou stanovit nižší limit než 150 milionů EUR a informují o tom EBA a Komisi.
2. V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 zohlední EBA účinek snížení úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403 i výsledky vývoje v oblasti stínového bankovnictví a velkých expozic na úrovni Unie a na mezinárodní úrovni, a vydá do 31. prosince 2014 pokyny s cílem stanovit přiměřené souhrnné limity pro takové expozice nebo přísnější individuální limity pro expozice vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec.
Při vypracování těchto pokynů zváží EBA, zda by zavedení dodatečných limitů mělo škodlivý dopad na rizikový profil institucí usazených v Unii, na poskytování úvěrů pro reálnou ekonomiku nebo na stabilitu a řádné fungování finančních trhů.
Do 31. prosince 2015 Komise posoudí vhodnost a dopad ukládání limitů na expozice vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec a zohlední vývoj na úrovni Unie a mezinárodní vývoj v oblasti stínového bankovnictví a velkých expozic, jakož i snižování úvěrového rizika v souladu s články 399 až 403. Komise předloží zprávu Evropskému parlamentu a Radě spolu s případným legislativním návrhem týkajícím se limitů expozic vůči subjektům stínového bankovnictví, které provádějí bankovní činnosti mimo regulační rámec.
3. S výhradou článku 396 instituce vždy dodrží příslušný limit stanovený v odstavci 1.
4. Aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznaným investičním podnikům z třetích zemí mohou podléhat stejnému zacházení stanovené v odstavci 1.
5. Limity stanovené v tomto článku lze překročit u expozic v obchodním portfoliu instituce, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
riziko investičního portfolia vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů nepřekračuje limit stanovený v odstavci 1, přičemž tento limit je vypočítán s ohledem na použitelný kapitál, takže převýšení vzniká výlučně v obchodním portfoliu;
b)
instituce splňuje dodatečný kapitálový požadavek na částky převyšující limit stanovený v odstavci 1, který se vypočítá v souladu s články 397 a 398;
c)
tam, kde uplynulo deset dnů nebo méně od překročení limitů, nepřevýší expozice vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů v obchodním portfoliu 500 % použitelného kapitálu instituce;
d)
jakékoliv překročení limitů, které trvalo déle než deset dnů, nepřevyšuje ve svém součtu 600 % použitelného kapitálu instituce.
V každém případě, kdy dojde k překročení limitu, instituce neprodleně podá příslušným orgánům zprávu o částce převýšení a jménu příslušného klienta a případně o jménu ekonomicky spjaté skupiny klientů.
6. Pro účely tohoto odstavce se strukturálními opatřeními rozumí opatření přijatá členským státem a prováděná příslušnými orgány tohoto členského státu předtím, než vstoupí v platnost právní akt výslovně harmonizující taková opatření, která požadují, aby úvěrové instituce povolené v tomto členském státě omezily své expozice vůči různým právním subjektům podle svých činností, bez ohledu na to, kde jsou takové činnosti prováděny, s cílem ochránit vkladatele a zachovat finanční stabilitu.
Bez ohledu na odstavec 1 tohoto článku a čl. 400 odst. 1 písm. f), v případech, kdy členské státy ve svém vnitrostátním právu vyžadují přijetí strukturálních opatření v rámci určité bankovní skupiny, mohou příslušné orgány požadovat po institucích příslušné bankovní skupiny držící vklady, které podléhají systému pojištění vkladů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů (30) nebo rovnocennému systému pojištění vkladů ve třetí zemi, aby uplatnily limit velkých expozic nižší než 25 %, avšak nejméně 15 %, v období od 31. prosince 2014 do 30. června 2015, a nejméně 10 % od 1. července 2015, a to na subkonsolidovaném základě podle čl. 11 odst. 5, vůči expozicím uvnitř skupiny v případě, že tyto expozice obsahují expozice vůči subjektu, který nepatří do stejné podskupiny, pokud jde o příslušná strukturální opatření.
Pro účely tohoto odstavce musí být splněny tyto podmínky:
a)
všechny subjekty patřící do stejné podskupiny, pokud jde o příslušná strukturální opatření, se považují za jednoho klienta nebo ekonomicky spjatou skupinu klientů;
b)
příslušné orgány uplatňují jednotný limit vůči expozicím uvedeným v prvním pododstavci.
Uplatněním tohoto přístupu není dotčen účinný dohled na konsolidovaném základě a jeho uplatnění nesmí vést k neúměrným nepříznivým účinkům na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku ani nesmí představovat nebo vytvářet překážku bránící fungování vnitřního trhu.
7. Dříve, než přijmou konkrétní strukturální opatření podle odstavce 6, související s velkými expozicemi, musí příslušné orgány oznámit Radě, Komisi, dotyčným příslušným orgánům a orgánu EBA nejméně dva měsíce před zveřejněním rozhodnutí o přijetí strukturálního opatření všechny níže uvedené skutečnosti a předložit k nim relevantní kvantitativní nebo kvalitativní podklady:
a)
rozsah činností, na něž se vztahují strukturální opatření;
b)
vysvětlení, z jakého důvodu jsou taková navrhovaná opatření považována za vhodná, účinná a přiměřená, pokud jde o ochranu vkladatelů;
c)
posouzení pravděpodobného pozitivního nebo negativního dopadu těchto opatření na vnitřní trh, a to na základě informací, které má daný členský stát k dispozici.
8. Pravomoc přijmout prováděcí akt za účelem přijetí nebo odmítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření podle odstavce 7 je přenesena na Komisi, která jedná v souladu s postupem podle čl. 464 odst. 2.
EBA zašle do jednoho měsíce od obdržení oznámení podle odstavce 7 Radě, Komisi a dotyčnému členskému státu své stanovisko k bodům zmíněným v uvedeném odstavci. Dotyčné příslušné orgány mohou rovněž předložit Radě, Komisi a dotyčnému členskému státu svá stanoviska k bodům zmíněným v uvedeném odstavci.
Komise v co největší míře zohlední stanoviska uvedená v druhém pododstavci, a pokud existují spolehlivé a přesvědčivé důkazy o tom, že příslušná opatření mají nepříznivý dopad na vnitřní trh, jež převažuje nad přínosy finanční stability, navrhovaná vnitrostátní opatření do dvou měsíců od obdržení oznámení zamítne. V opačném případě Komise přijme navrhovaná vnitrostátní opatření na počáteční období dvou let, přičemž tato opatření mohou případně podléhat změnám.
Komise zamítne navrhovaná vnitrostátní opatření pouze v případě, že se domnívá, že navrhovaná vnitrostátní opatření mají v dalších členských státech nebo v celé Unii nepřiměřeně nepříznivé dopady na celý finanční systém nebo na jeho části, čímž představují nebo vytvářejí překážku fungování vnitřního trhu nebo volného pohybu kapitálu v souladu s ustanoveními Smlouvy o fungování EU.
Hodnocení Komise zohlední stanovisko EBA a zohlední i podklady předložené podle odstavce 7.
Před skončením platnosti příslušných opatření mohou příslušné orgány navrhnout nová opatření k prodloužení období provádění vždy na dodatečné období dvou let. V takovém případě o tom informují Komisi, Radu, dotyčné příslušné orgány a EBA. Schválení nových opatření podléhá postupu stanovenému v tomto článku. Tímto článkem nejsou dotčena ustanovení článku 458.
Článek 396
Soulad s požadavky na velkou expozici
1. Pokud ve výjimečných případech expozice instituce přesáhnou limit stanovený v čl. 395 odst. 1, oznámí instituce hodnotu expozice bezodkladně příslušným orgánům, které mohou, pokud to okolnosti vyžadují, poskytnout instituci časově omezené období, aby dosáhla souladu s limitem.
Pokud se použije částka 150 milionů EUR uvedená v čl. 395 odst. 1, příslušné orgány mohou v jednotlivých případech povolit překročení limitu 100 % použitelného kapitálu dané instituce.
2. Jestliže se podle čl. 7 odst. 1 upustí od požadavku, aby instituce plnila na individuálním nebo subkonsolidovaném základě povinnosti stanovené v této části, nebo jestliže se v případě mateřské instituce v členském státě použijí ustanovení článku 9, musí být přijata opatření zajišťující uspokojivé rozložení rizik uvnitř skupiny.
Článek 397
Výpočet dodatečných kapitálových požadavků pro velké expozice v obchodním portfoliu
1. Převýšení uvedené v čl. 395 odst. 5 písm. b) se vypočítá tak, že se vyberou ty složky celkové obchodní expozice vůči danému klientovi nebo ekonomicky spjaté skupině klientů, které mají nejvyšší požadavky ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavky v článku 299 a v části třetí hlavě V, jejichž součet se rovná částce převýšení uvedené v čl. 395 odst. 5 písm. a).
2. Tam, kde převýšení netrvá déle než deset dnů, činí dodatečný kapitálový požadavek u těchto složek 200 % požadavků uvedených v odstavci 1.
3. Od uplynutí deseti dnů po vzniku převýšení se složky převýšení vybrané podle odstavce 1 zanesou na příslušnou řádku ve sloupci 1 tabulky č. 1 ve vzestupném pořadí podle požadavků ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavků v článku 299 a části třetí hlavě V. Dodatečný kapitálový požadavek se rovná součtu požadavků ke specifickému riziku v části třetí hlavě IV kapitole 2 nebo požadavků v článku 299 a v části třetí hlavě V pro tyto složky, vynásobenému odpovídajícím činitelem ve sloupci 2 tabulky č. 1.
Tabulka č. 1
Sloupec 1: Překročení limitů
(na základě procenta použitelného kapitálu)
Sloupec 2: Činitelé
Do 40 %
200 %
Od 40 do 60 %
300 %
Od 60 do 80 %
400 %
Od 80 do 100 %
500 %
Od 100 do 250 %
600 %
Nad 250 %
900 %
Článek 398
Postupy, jak zabránit institucím ve vyhýbání se dodatečnému kapitálovému požadavku
Instituce se nesmí úmyslně vyhnout dodatečným kapitálovým požadavkům stanoveným v článku 397, které by jinak musely splnit, k expozicím překračujícím limit stanovený v čl. 395 odst. 1, jakmile tyto expozice trvaly déle než 10 dnů, dočasným převedením expozic do jiné společnosti, ať už v rámci stejné skupiny nebo ne, nebo prováděním umělých transakcí k uzavření expozice v průběhu tohoto desetidenního období a vytvoření nové expozice.
Instituce mají systémy, které zajistí, aby každý převod, který má účinek uvedený v prvním pododstavci, byl okamžitě hlášen příslušným orgánům.
Článek 399
Uznatelné techniky snižování úvěrového rizika
1. Pojem „záruka“ zahrnuje pro účely článků 400 až 403 úvěrové deriváty uznané podle části třetí hlavy II kapitoly 4 s výjimkou úvěrových dluhových cenných papírů.
2. S výhradou odstavce 3 tohoto článku v případech, kdy je podle článků 400 až 403 povoleno uznání majetkového nebo osobního zajištění úvěrového rizika, je nutno dodržet požadavky na způsobilost a jiné minimální požadavky stanovené v části třetí hlavě II kapitole 4.
3. Pokud se instituce řídí čl. 401 odst. 2, je uznání majetkového zajištění úvěrového rizika podmíněno splněním příslušných požadavků uvedených v části třetí hlavě II kapitole 3. Pro účely této části instituce nezohlední kolaterál uvedený v čl. 199 odst. 5 až 7, pokud to není povoleno podle článku 402.
4. Instituce pokud možno provádějí rozbor svých expozic vůči poskytovatelům kolaterálu, poskytovatelům osobního zajištění úvěrového rizika a vůči podkladovým aktivům podle čl. 390 odst. 7 z důvodu možné koncentrace, a kde je to vhodné, aby učinily opatření a oznámily příslušnému orgánu všechna významná zjištění.
Článek 400
Výjimky
1. Tyto expozice jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1:
a)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám, centrálním bankám nebo subjektům veřejného sektoru, kterým by nezajištěným byla přidělena riziková váha 0 % podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
b)
aktiva představující pohledávky vůči mezinárodním organizacím nebo mezinárodním rozvojovým bankám, kterým by nezajištěným byla přidělena riziková váha 0 % podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
c)
aktiva představující pohledávky kryté výslovnou zárukou ústředních vlád, centrálních bank, mezinárodních organizací, mezinárodních rozvojových bank nebo subjektů veřejného sektoru, v nichž by nezajištěným pohledávkám vůči subjektu poskytujícímu záruku byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %;
d)
jiné expozice vůči ústředním vládám, centrálním bankám, mezinárodním organizacím, mezinárodním rozvojovým bankám nebo subjektům veřejného sektoru nebo expozice, za něž výše uvedené subjekty ručí, jestliže by nezajištěným pohledávkám vůči subjektu, vůči němuž existuje expozice nebo který za ni ručí, byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %;
e)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 0 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 0 %;
f)
expozice vůči protistranám uvedené v čl. 113 odst. 6 nebo 7, pokud by jim byla podle části třetí hlavy II kapitoly 2 přidělena riziková váha 0 %. S expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí straně, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, či nikoli;
g)
aktiva a jiné expozice zajištěné kolaterálem ve formě hotovostních vkladů u instituce poskytující úvěr nebo u instituce, která je mateřským nebo dceřiným podnikem instituce poskytující úvěr;
h)
aktiva a jiné expozice zajištěné kolaterálem ve formě vkladních listů vydaných institucí poskytující úvěr nebo institucí, která je mateřským nebo dceřiným podnikem instituce poskytující úvěr, a uložených u některé z nich;
i)
expozice vzniklé na základě nevyčerpaných úvěrových příslibů klasifikovaných v příloze I jako podrozvahové položky s nízkým rizikem za předpokladu, že byla uzavřena dohoda s klientem nebo ekonomicky spjatou skupinou klientů, na jejímž základě lze úvěrový příslib čerpat pouze v případě, že je zjištěno, že čerpání nezpůsobí převýšení limitu podle čl. 395 odst. 1;
j)
obchodní expozice vůči ústředním protistranám a příspěvky ústředním protistranám do fondu pro riziko selhání;
k)
expozice vůči systémům pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES, které vyplývají z financování těchto systémů, pokud členské instituce systému mají právní nebo smluvní povinnost systém financovat.
Má se za to, že hotovost obdržená na základě úvěrového dluhového cenného papíru vydaného institucí stejně jako úvěry, které protistrana poskytla úvěrové instituci, a vklady protistrany u úvěrové instituce, které jsou předmětem dohody o rozvahovém započtení podle části třetí hlavy II kapitoly 4, spadají pod písmeno g).
2. Příslušné orgány mohou zcela nebo částečně vyjmout tyto expozice:
a)
kryté dluhopisy ve smyslu čl. 129 odst. 1, 3 a 6;
b)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 20 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 20 %;
c)
expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic instituce vůči mateřskému podniku, vůči jiným dceřiným podnikům takového mateřského podniku nebo vůči jeho vlastním dceřiným podnikům, podléhají-li tyto podniky témuž dohledu na konsolidovaném základě jako sama instituce v souladu s tímto nařízením, směrnicí 2002/87/ES nebo s rovnocennými normami platnými ve třetí zemi; s expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí straně, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1, či nikoli;
d)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic vůči regionálním nebo ústředním úvěrovým institucím, se kterými je úvěrová instituce sdružena v síti v souladu s právními předpisy nebo stanovami a které jsou podle těchto předpisů nebo stanov odpovědné za hotovostní clearingové operace v rámci sítě;
e)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči úvěrovým institucím vzniklé úvěrovým institucím, z nichž jedna provozuje činnost na nekonkurenčním základě a poskytuje úvěry nebo záruky za ně podle legislativních programů nebo svých stanov na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které podléhají určité formě státního dohledu a omezením využití poskytovaných úvěrů, pokud příslušné expozice vzniknou z takových úvěrů přenášených na příjemce prostřednictvím úvěrových institucí nebo ze záruk za tyto úvěry;
f)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči institucím za podmínky, že tyto expozice nepředstavují kapitál takové instituce, netrvají déle než do následujícího obchodního dne a nejsou denominovány v některé z hlavních obchodních měn;
g)
aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám ve formě požadovaných minimálních rezerv držených těmito centrálními bankami, které jsou denominovány v jejich národních měnách;
h)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám v podobě zákonných požadavků na likviditu, která jsou uložena ve vládních cenných papírech, jež jsou denominovány a financovány v jejich národních měnách, pokud příslušné orgány rozhodnou, že úvěrové hodnocení těchto ústředních vlád stanovené určenou externí ratingovou agenturou odpovídá investičnímu stupni;
i)
50 % podrozvahových dokumentárních akreditivů se středně nízkým a nízkým rizikem a podrozvahových nevyčerpaných úvěrových příslibů se středně nízkým a nízkým rizikem podle přílohy I a se souhlasem příslušných orgánů 80 % jiných záruk než záruk na úvěry, které vyplývají z právních předpisů a které svým členům poskytují vzájemné záruční společnosti mající postavení úvěrových institucí;
j)
záruky vyžadované zákonem, které jsou používány v případě, že hypoteční půjčka financovaná vydáváním hypotečních dluhopisů je vyplacena vypůjčovateli před konečnou registrací hypotéky v katastru, pokud daná záruka není používána pro snížení rizika při výpočtu objemů rizikově vážených expozic;
k)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznávaným burzám.
3. Příslušné orgány mohou výjimku stanovenou v odstavci 2 použít pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
zvláštní povaha expozice, protistrany nebo vztahu mezi institucí a protistranou eliminují nebo snižují riziko expozice a
b)
případné zbývající riziko koncentrace lze vyřešit jinými stejně účinnými prostředky, jako například pomocí opatření, postupů a mechanismů stanovených v článku 81 směrnice 2013/36/EU.
Příslušné orgány informují orgán EBA o tom, zda mají v souladu s písmeny a) a b) tohoto odstavce v úmyslu využít některou z výjimek stanovených v odstavci 2, a své rozhodnutí s orgánem EBA konzultují.
Článek 401
Výpočet účinku, jaký má použití technik snižování úvěrového rizika
1. Při výpočtu hodnoty expozic pro účely čl. 395 odst. 1 může instituce použít „plně upravenou hodnotu expozice“ vypočítanou podle části třetí hlavy II kapitoly 4, přičemž se zohlední snížení úvěrového rizika, koeficient volatility a jakýkoli nesoulad splatnosti (E*).
2. Instituce, které je uděleno svolení používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů pro kategorii expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, může, se svolením příslušných orgánů, uznávat účinky finančního kolaterálu při výpočtu hodnoty expozice pro účely čl. 395 odst. 1.
Příslušné orgány udělí svolení uvedené v předchozím pododstavci pouze tehdy, pokud instituce může odhadnout účinky finančního kolaterálu na své expozice odděleně od ostatních aspektů týkajících se LGD.
Odhady provedené institucí jsou dostatečně vhodné pro snížení hodnoty expozice s cílem dodržovat ustanovení článku 395.
Instituce, které je povoleno používat vlastní odhady účinku finančního kolaterálu, je použije konzistentně s přístupem uplatňovaným při výpočtu kapitálových požadavků v souladu s tímto nařízením.
Instituce, které je povoleno používat vlastní odhady LGD a konverzních faktorů pro kategorii expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3 a která nevypočítává hodnotu svých expozic metodou uvedenou v prvním pododstavci tohoto článku, může používat pro výpočet hodnoty expozic komplexní metodu finančního kolaterálu nebo přístup uvedený v čl. 403 odst. 1 písm. b).
3. Instituce, která používá komplexní metodu finančního kolaterálu nebo které je povoleno používat při výpočtu hodnoty expozice pro účely čl. 395 odst. 1 metodu popsanou v odstavci 2 tohoto článku, provádí pravidelné zátěžové testy svých koncentrací úvěrového rizika, včetně rizika ve vztahu k realizovatelné hodnotě jakéhokoli přijatého kolaterálu.
Tyto pravidelné zátěžové testy uvedené v prvním pododstavci se zaměří na rizika vyplývající z potenciálních změn tržních podmínek, které by mohly nepříznivě ovlivnit kapitálovou přiměřenost institucí, a rizika vyplývající z realizace kolaterálu v krizových podmínkách.
Provedené zátěžové testy musí být přiměřené a vhodné pro vyhodnocení takových rizik.
V případě, že pravidelný zátěžový test poukáže na nižší realizovatelnou hodnotu přijatého kolaterálu, než by bylo povoleno zohlednit při použití komplexní metody finančního kolaterálu, případně metody uvedené v odstavci 2, hodnota kolaterálu, která může být uznána při výpočtu hodnoty expozic pro účely čl. 395 odst. 1, se odpovídajícím způsobem sníží.
Instituce uvedené v prvním pododstavci zahrnou do svých strategií k řešení rizika koncentrace:
a)
zásady a postupy pro řešení rizik vyplývajících z nesouladu splatnosti expozic a jakéhokoli jejich úvěrového zajištění;
b)
zásady a postupy pro případ, že zátěžový test poukáže na nižší realizovatelnou hodnotu kolaterálu, než by byla zohledněna při použití komplexní metody finančního kolaterálu nebo metody uvedené v odstavci 2;
c)
zásady a postupy související s rizikem koncentrace vyplývajícím z používání technik snižování úvěrového rizika, a zejména s velkými nepřímými expozicemi, například vůči jedinému emitentovi cenných papírů přijatých jako kolaterál.
Článek 402
Expozice vznikající z poskytování hypoték
1. Pro výpočet hodnoty expozic pro účely článku 395 může instituce snížit hodnotu expozice nebo jakékoli části expozice plně zajištěné nemovitostí v souladu s čl. 125 odst. 1 o zastavenou výši tržní nebo zástavní hodnoty dotčené nemovitosti, avšak nejvýše o 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti v členských státech, které právními předpisy určily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
příslušné orgány členských států nestanovily rizikovou váhu vyšší než 35 % pro expozice nebo části expozic zajištěné obytnými nemovitostmi v souladu s čl. 124 odst. 2;
b)
expozice nebo část expozice je plně zajištěna
i)
zástavním právem k obytné nemovitosti nebo obdobnou jistotou; nebo
ii)
obytnou nemovitostí v případě nájemních operací, kdy si pronajímatel ponechává plné vlastnictví obytné nemovitosti a nájemce dosud nevyužil svého předkupního práva;
c)
jsou splněny požadavky uvedené v článku 208 a čl. 229 odst. 1.
2. Pro výpočet hodnoty expozic pro účely článku 395 může instituce snížit hodnotu expozice nebo jakékoli části expozice plně zajištěné nemovitostí v souladu s čl. 126 odst. 1 o zastavenou výši tržní nebo zástavní hodnoty dotčené nemovitosti, avšak nejvýše o 50 % tržní hodnoty nebo 60 % zástavní hodnoty nemovitosti v členských státech, které právními předpisy určily přísná kritéria pro stanovení zástavní hodnoty nemovitosti, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
příslušné orgány členských států nestanovily rizikovou váhu vyšší než 50 % pro expozice nebo části expozic zajištěné obchodními nemovitostmi v souladu s čl. 124 odst. 2;
b)
expozice je plně zajištěna:
i)
zástavními právy ke kancelářím nebo jiným obchodním prostorám; nebo
ii)
kancelářemi nebo jinými obchodními prostorami a expozicemi souvisejícími s transakcemi, které se týkají pronájmů nemovitostí.
c)
jsou splněny požadavky uvedené v čl. 126 odst. 2 písm. a), článku 208 a v čl. 229 odst. 1;
d)
obchodní nemovitost je stavebně zcela dokončena.
3. Instituce může s expozicí vůči protistraně, která vyplývá z reverzního repa, na jehož základě instituce od protistrany odkoupila neakcesorická samostatná hypoteční zástavní práva k nemovitostem třetích stran, zacházet jako s řadou individuálních expozic vůči každé z těchto třetích stran, za předpokladu, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
protistranou je instituce;
b)
expozice je plně zajištěna zástavními právy k nemovitostem daných třetích stran, která instituce odkoupila, a instituce může tato zástavní práva vykonávat;
c)
instituce zajistila splnění požadavků stanovených v článku 208 a v čl. 229 odst. 1;
d)
instituce se v případě selhání, platební neschopnosti nebo likvidace protistrany stane osobou oprávněnou z nároků, které protistrana vůči daným třetím stranám má;
e)
instituce podá příslušným orgánům v souladu s článkem 394 zprávu o celkovém objemu expozic vůči každé další instituci, s nimiž zachází v souladu s tímto odstavcem.
Pro tyto účely instituce předpokládá, že její expozice vůči každé z těchto třetích stran odpovídá výši pohledávky protistrany vůči dané třetí straně, a nikoli příslušnému objemu expozice vůči protistraně. S případnou zbývající částí expozice vůči této protistraně se nadále zachází jako s expozicí vůči protistraně.
Článek 403
Substituční přístup
1. Je-li expozice vůči klientovi zajištěna třetí stranou nebo je-li zajištěna kolaterálem vydaným třetí stranou, může instituce:
a)
zacházet s částí expozice, která je zajištěna, jako s expozicí vůči ručiteli namísto vůči klientovi, pokud by byla nezajištěné expozici vůči ručiteli přidělena riziková váha stejná nebo nižší než riziková váha nezajištěné expozice vůči klientovi podle části třetí hlavy II kapitoly 2;
b)
zacházet s částí expozice zajištěné tržní hodnotou uznaného kolaterálu jako s expozicí vůči třetí straně namísto vůči klientovi, je-li expozice zajištěna kolaterálem a pokud by byla části expozice zajištěné kolaterálem přidělena riziková váha stejná nebo nižší než riziková váha nezajištěné expozice vůči klientovi podle části třetí hlavy II kapitoly 2.
Přístup uvedený v prvním pododstavci písmene b) instituce nepoužije v případě nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění.
Pro účely této části může instituce použít jak komplexní metodu finančního kolaterálu, tak zacházení stanovené v prvním pododstavci písmene b) pouze pokud je povoleno použít jak komplexní metodu finančního kolaterálu, tak jednoduchou metodu finančního kolaterálu pro účely článku 92.
2. Pokud instituce použije odst. 1 písm. a):
a)
jestliže je záruka denominována v jiné měně, než ve které je denominována expozice, vypočítá se hodnota expozice, která se považuje za krytou, v souladu s ustanoveními upravujícími nesoulad měn v případě osobního zajištění úvěrového rizika stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 4;
b)
postupuje se v případě nesouladu mezi splatností expozice a splatností zajištění v souladu s ustanoveními upravujícími nesoulad splatností stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 4;
c)
částečné krytí lze uznat v souladu s postupem stanoveným v části třetí hlavě II kapitole 4.
ČÁST PÁTÁ
EXPOZICE VŮČI PŘEVEDENÉMU ÚVĚROVÉMU RIZIKU
HLAVA I
OBECNÁ USTANOVENÍ PRO TUTO ČÁST
Článek 404
Oblast působnosti
Hlavy II a III se použijí na nové sekuritizace emitované od 1. ledna 2011. Hlavy II a III se po 31. prosinci 2014 použijí na stávající sekuritizace, pokud budou po tomto datu doplněny či nahrazeny nové podkladové expozice.
HLAVA II
POŽADAVKY PRO INSTITUCE, KTERÉ JSOU INVESTORY
Článek 405
Podíl, který si emitent ponechá
1. Instituce, která nejedná jako původce, sponzor nebo původní věřitel, může být vystavena úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice ve svém obchodním či investičním portfoliu pouze tehdy, pokud ji původce, sponzor nebo původní věřitel výslovně informoval o tom, že si průběžně ponechá podstatný čistý ekonomický podíl, který činí v každém případě nejméně 5 %.
Ponecháním podstatného čistého ekonomického podílu ve výši nejméně 5 % se rozumí pouze tyto případy:
a)
ponechání nejméně 5 % nominální hodnoty každé tranše prodané investorům či na ně převedené;
b)
v případě sekuritizace revolvingových expozic ponechání podílu původce ve výši nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
c)
ponechání náhodně zvolených expozic, odpovídajících nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic, pokud by tyto expozice jinak byly sekuritizovány v rámci sekuritizace, za předpokladu, že počet expozic určených k potenciální sekuritizaci činí při vzniku nejméně 100;
d)
ponechání tranše první ztráty a případně jiných tranší, které mají stejný nebo horší profil rizika než tranše převedené na investory nebo jim prodané a nejsou splatné dříve než tyto tranše, tak aby ponechané expozice v celkovém součtu činily nejméně 5 % nominální hodnoty sekuritizovaných expozic;
e)
ponechání první ztrátové expozice v hodnotě minimálně 5 % z každé sekuritizované expozice v rámci sekuritizace.
Výše čistého ekonomického podílu se určuje při vzniku a průběžně se zachovává. Čistý ekonomický podíl, včetně ponechaných pozic, podílu nebo expozice, nesmí být předmětem žádného snižování úvěrového rizika nebo jakékoli krátké pozice či jiného zajištění a nesmí být prodán. Čistý ekonomický podíl se stanoví podle pomyslné hodnoty podrozvahových položek.
Požadavky na ponechání čistého ekonomického podílu nesmí být pro žádnou sekuritizaci uplatňovány vícenásobně.
2. Pokud mateřská úvěrová instituce v EU, finanční holdingová společnost v EU, smíšená finanční holdingová společnost v EU nebo některý z jejich dceřiných podniků sekuritizuje jakožto původce či sponzor expozice vůči několika úvěrovým institucím, investičním podnikům nebo jiným finančním institucím, jež spadají do oblasti působnosti dohledu na konsolidovaném základě, lze požadavek uvedený v odstavci 1 splnit na základě konsolidované situace dotčené mateřské úvěrové instituce v EU, finanční holdingové společnosti v EU nebo smíšené finanční holdingové společnosti v EU.
První pododstavec se použije pouze v případě, kdy se úvěrové instituce, investiční podniky nebo finanční instituce, které vytvořily sekuritizované expozice, zavázaly, že budou plnit požadavky stanovené v článku 408 a včas původci nebo sponzorovi a mateřské úvěrové instituci v EU, finanční holdingové společnosti v EU nebo smíšené finanční holdingové společnosti v EU dodají informace nutné pro splnění požadavků uvedených v článku 409.
3. Odstavec 1 se nepoužije, pokud sekuritizované expozice představují expozice vůči níže uvedeným subjektům nebo jsou jimi plně, nepodmíněně a neodvolatelně zaručené:
a)
ústřední vlády nebo centrální banky;
b)
regionální vlády, místní orgány a subjekty veřejného sektoru členských států;
c)
instituce, jimž je v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 přidělena riziková váha nejvýše 50 %;
d)
mezinárodní rozvojové banky.
4. Odstavec 1 se nepoužije na transakce založené na jasném, transparentním a dostupném indexu, jehož podkladové referenční nástroje jsou shodné s těmi, které tvoří široce obchodovaný index, nebo se jedná o obchodovatelné cenné papíry, které nejsou sekuritizovanými pozicemi.
Článek 406
Náležitá péče
1. Před tím, než se vystaví rizikům ze sekuritizace, a případně i poté musí být instituce schopny příslušným orgánům prokázat pro každou svou jednotlivou sekuritizovanou pozici, že mají celkové a široké povědomí o formálních zásadách a postupech, které zavedly a které jsou přiměřené jejich obchodnímu i investičnímu portfoliu a odpovídají profilu rizika jejich investic do sekuritizovaných pozic pro analýzu a zaznamenávání:
a)
informací zpřístupněných původci, sponzory nebo původními věřiteli podle čl. 405 odst. 1 ke konkretizaci čistého ekonomického podílu, který průběžně drží v sekuritizaci;
b)
rizikové charakteristiky jednotlivých sekuritizovaných pozic;
c)
rizikové charakteristiky podkladových expozic sekuritizovaných pozic;
d)
reputací a ztrát vzniklých z předchozích sekuritizací původců nebo sponzorů v příslušných kategoriích podkladových expozic sekuritizovaných pozic;
e)
prohlášení a zpřístupnění informací učiněných původci nebo sponzory či jejich zástupci nebo poradci o jejich hloubkové kontrole sekuritizovaných expozic a případně o kvalitě doprovodného kolaterálu sekuritizovaných expozic;
f)
v příslušných případech metod a koncepcí, na nichž je založeno oceňování kolaterálu podporujícího sekuritizované expozice, a zásad přijatých původcem nebo sponzorem k zajištění nezávislosti oceňovatele;
g)
všech strukturálních rysů sekuritizace, které mohou podstatně ovlivnit výkonnost sekuritizované pozice dané instituce, jako jsou smluvní rozložení toků hotovosti a s nimi související spouštěcí mechanismy, úvěrová posílení, posílení likvidity, spouštěcí mechanismy založené na tržní ceně a definice selhání specifické pro daný kontrakt.
Instituce pravidelně provádějí své vlastní zátěžové testy přiměřené jejich sekuritizovaným pozicím. Za tímto účelem se instituce mohou spoléhat na finanční modely vytvořené externími ratingovými agenturami za předpokladu, že instituce mohou na požádání prokázat, že před investováním věnovaly náležitou péči validaci relevantních předpokladů modelů a jejich strukturování a porozumění metodice, předpokladům a výsledkům.
2. Instituce, jež nejednají jako původci, sponzoři nebo původní poskytovatelé půjček, vytvoří formální postupy přiměřené svému obchodnímu i investičnímu portfoliu a odpovídající rizikovému profilu svých investic do sekuritizovaných pozic pro průběžné a včasné sledování informací o výkonnosti podkladových expozic svých sekuritizovaných pozic. V příslušných případech to zahrnuje druh expozice, procento úvěrů po splatnosti více než 30, 60 a 90 dní, míry selhání, sazby u předčasného splacení, úvěry, u nichž bylo zahájeno vymáhání zajištění, druhy a využití kolaterálu, rozložení četnosti úvěrového hodnocení nebo jiných měření úvěruschopnosti podkladových expozic, odvětvovou a geografickou diverzifikaci, rozložení četnosti poměrů úvěru k hodnotě s šířkou pásem, která umožňují příslušnou analýzu citlivosti. V případě, že podkladové expozice jsou samy sekuritizovanými pozicemi, musí mít instituce informace uvedené v tomto pododstavci nejen o podkladových sekuritizovaných tranších, jako je název emitenta a kvalita úvěru, ale také o charakteristikách a výkonnosti seskupení podkládajících tyto sekuritizované tranše.
Instituce rovněž použijí stejné normy analýzy na účasti nebo úpisy u emisí sekuritizací nakupovaných od třetích stran, ať už takové účasti nebo úpisy mají být drženy v jejich obchodním portfoliu, nebo v jejich investičním portfoliu.
Článek 407
Dodatečná riziková váha
Pokud instituce nesplňuje požadavky podle článku 405, 406 nebo 409 v jakémkoli podstatném ohledu z důvodu své nedbalosti nebo opomenutí, příslušné orgány uplatní přiměřenou dodatečnou rizikovou váhu ve výši nejméně 250 % té rizikové váhy, která se použije na příslušné sekuritizované pozice způsobem stanoveným v čl. 245 odst. 6 nebo v čl. 337 odst. 3 (výsledná riziková váha nepřesáhne 1 250 %). Dodatečná riziková váha postupně narůstá s každým dalším porušením ustanovení o náležité péči.
Příslušné orgány zohlední výjimky pro určité sekuritizace uvedené v čl. 405 odst. 3 snížením rizikové váhy, kterou by jinak uplatnily podle tohoto článku ve vztahu k sekuritizaci, na niž se použije čl. 405 odst. 3.
HLAVA III
POŽADAVKY NA INSTITUCE, KTERÉ JSOU SPONZORY A PŮVODCI
Článek 408
Kritéria pro poskytování úvěrů
Instituce, které jsou sponzory a původci, použijí táž spolehlivá a jednoznačně stanovená kritéria pro poskytování úvěrů v souladu s požadavky článku 79 směrnice 2013/36/EU na expozice, které mají být sekuritizovány, jaká používají na expozice, které mají být drženy v jejich vlastním investičním portfoliu. Za tímto účelem instituce, které jsou původci a sponzory, použijí stejné postupy pro schvalování a případně změnu, obnovení a refinancování úvěrů.
V případě, že požadavky uvedené v prvním pododstavci tohoto článku nejsou splněny, instituce, která je původcem, nepoužije čl. 245 odst. 1 a nesmí jí být povoleno vyloučit sekuritizované expozice z výpočtu kapitálových požadavků podle tohoto nařízení.
Článek 409
Informační povinnost k investorům
Instituce, které jednají jako původce, sponzor nebo původní věřitel, zpřístupní investorům informace o míře svého závazku podle článku 405 ponechat čistý ekonomický podíl v sekuritizaci. Instituce, které jsou sponzory a původci, zajistí, aby budoucí investoři měli snadný přístup ke všem příslušným podstatným údajům o úvěrové kvalitě a výkonnosti jednotlivých podkladových expozic, peněžních tocích a doprovodném kolaterálu sekuritizované expozice, jakož i k takovým informacím, které jsou nezbytné k provedení uceleného a informačně kvalitního zátěžového testu peněžních toků a hodnot doprovodného kolaterálu podkladové expozice. Pro tyto účely se příslušné podstatné údaje stanoví ke dni sekuritizace a případně podle povahy sekuritizace i poté.
Článek 410
Jednotné podmínky použití
1. EBA každoročně podá Komisi zprávu o opatřeních přijatých příslušnými orgány v zájmu zajištění souladu s požadavky hlavy II a III ze strany institucí.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž podrobněji upřesní:
a)
požadavky stanovené v článcích 405 a 406 použitelné pro instituce, jež začínají být vystavovány riziku ze sekuritizace;
b)
požadavky na ponechání čistého ekonomického podílu, včetně ponechání podstatného čistého ekonomického podílu podle článku 405 a úroveň tohoto ponechání;
c)
požadavky týkající se náležité péče stanovené v článku 406 pro instituce, jež začínají být vystavovány úvěrovému riziku ze sekuritizované pozice; a
d)
požadavky stanovené v článcích 408 a 409 použitelné pro instituce, které jsou sponzory, a instituce, které jsou původci;
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro usnadnění sbližování postupů dohledu s ohledem na provádění článku 407, včetně opatření, která mají být přijata v případě porušení povinností náležité péče a řízení rizik.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
ČÁST ŠESTÁ
LIKVIDITA
HLAVA I
DEFINICE A POŽADAVEK KRYTÍ LIKVIDITY
Článek 411
Definice
Pro účely této části se rozumí:
1)
„finančním zákazníkem“ zákazník, který vykonává jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU jako svou hlavní činnost nebo působí jako některý z těchto subjektů:
a)
úvěrová instituce;
b)
investiční podnik;
c)
sekuritizační jednotka pro speciální účel;
d)
subjekt kolektivního investování;
e)
neotevřený investiční program;
f)
pojišťovna;
g)
finanční holdingová společnost nebo smíšená finanční holdingová společnost;
2)
„retailovým vkladem“ závazek vůči fyzické osobě nebo malému a střednímu podniku, pokud by tuto fyzickou osobu nebo podnik bylo možné považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko, nebo závazek vůči společnosti způsobilé pro zacházení stanovené v čl. 153 odst. 4, a pokud celkové vklady všech takových podniků v rámci skupiny nepřekročí 1 milion EUR.
Článek 412
Požadavek krytí likvidity
1. Instituce drží likvidní aktiva, přičemž součet hodnot těchto aktiv pokrývá odtok likvidity minus přítok likvidity za krizových podmínek tak, aby bylo zajištěno, že instituce udržují likviditní rezervy, které jsou přiměřené, aby čelily případné nerovnováze mezi přítokem likvidity a odtokem likvidity za vážných krizových podmínek po dobu třiceti dní. V krizové situaci mohou instituce použít svá likvidní aktiva na krytí svého čistého odtoku likvidity.
2. Instituce nezapočítávají dvojmo přítok likvidity a likvidní aktiva.
3. Instituce mohou použít likvidní aktiva uvedená v odstavci 1 ke splnění svých závazků za krizových podmínek, jak je uvedeno v článku 414.
4. Ustanovení uvedená v hlavě II se použijí výhradně pro účely upřesnění povinností týkajících se podávání zpráv stanovených v článku 415.
5. Předtím, než budou v Unii v souladu s článkem 460 stanoveny a plně zavedeny závazné minimální standardy pro požadavky krytí likvidity, mohou členské státy v oblasti požadavků týkajících se likvidity zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření. Členské státy nebo příslušné orgány mohou požadovat, aby instituce s vnitrostátním povolením nebo podskupiny těchto institucí plnily vyšší požadavek krytí likvidity až do úrovně 100 %, dokud nebude minimální standard plně zaveden ve výši 100 % v souladu s článkem 460.
Článek 413
Stabilní financování
1. Instituce zajistí, aby dlouhodobé závazky byly přiměřeně kryty různorodými nástroji stabilního financování za běžných i krizových podmínek.
2. Ustanovení uvedená v hlavě III se použijí výhradně pro účely upřesnění povinností týkajících se podávání zpráv stanovených v článku 415.
3. Předtím, než budou v Unii v souladu s článkem 510 stanoveny a zavedeny závazné minimální standardy pro požadavky čistého stabilní financování, mohou členské státy v oblasti požadavků na stabilní financování zachovat nebo zavést vnitrostátní opatření.
Článek 414
Soulad s požadavky na likviditu
Pokud instituce nesplňuje požadavek stanovený v čl. 412 odst. 1 nebo obecnou povinnost stanovenou v čl. 413 odst. 1, nebo jejich nesplnění předpokládá, a to i v krizové situaci, neprodleně o této skutečnosti vyrozumí příslušné orgány a bez zbytečného odkladu jim předloží plán pro včasné obnovení souladu s článkem 412 nebo čl. 413 odst. 1. Dokud není soulad obnoven, podává instituce do konce každého obchodního dne zprávu o položkách uvedených v hlavě II nebo případně v hlavě III, pokud příslušný orgán nepovolí pro podávání zpráv nižší četnost nebo delší prodlevy. Příslušné orgány udělí takové povolení pouze na základě individuální situace instituce a s přihlédnutím k rozsahu a složitosti činností instituce. Sledují provádění plánu na obnovení souladu a případně vyžadují rychlejší obnovení.
HLAVA II
PODÁVÁNÍ ZPRÁV TÝKAJÍCÍCH SE LIKVIDITY
Článek 415
Povinnost podávat zprávy a formát zpráv
1. Instituce podávají příslušným orgánům zprávy o položkách a jejich částech podle hlav II a III, včetně skladby svých likvidních aktiv podle článku 416, v jedné měně bez ohledu na jejich skutečnou denominaci. Dokud nebude požadavek krytí likvidity uvedený v části šesté plně stanoven a uplatňován jako minimální standard podle článku 460, instituce podávají zprávy o položkách uvedených v hlavě II a příloze III. Instituce podávají zprávy o položkách uvedených v hlavě III. Zprávy se podávají nejméně jednou měsíčně, pokud jde o položky uvedené v hlavě II a příloze III, a nejméně čtvrtletně, pokud jde o položky uvedené v hlavě III.
Formáty zpráv zahrnou veškeré nezbytné informace a umožní orgánu EBA posoudit, zda byly řádně uvolněny zajištěné úvěrové transakce a kolaterálové swapy v případech, kdy likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) byla obdržena oproti kolaterálu, který podle čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) není způsobilý.
2. Instituce podávají příslušným orgánům domovského členského státu zprávy o položkách uvedených v odstavci 1 v měně uvedené níže, pokud
a)
má celkové závazky v jiné měně, než je vykazovací měna podle odstavce 1, ve výši rovnající se nebo větší než 5 % celkových závazků instituce nebo jediné podskupiny pro účely likvidity, nebo
b)
má významnou pobočku podle článku 51 směrnice 2013/36/EU v hostitelském členském státě, který používá jinou měnu, než je vykazovací měna podle odstavce 1 tohoto článku.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění:
a)
jednotných formátů a řešení v oblasti informačních technologií spolu s pokyny, pokud jde o četnost, sledovaná období a lhůty pro zasílání zpráv. Formáty a četnost podávání zpráv jsou přiměřené povaze, rozsahu a komplexnosti jednotlivých činností institucí a zahrnují zprávy vyžadované podle odstavců 1 a 2;
b)
požadavku vyžadovaného doplňkového měření sledování likvidity, které příslušným orgánům umožní získat ucelený pohled na profil rizika likvidity, přiměřeně povaze, rozsahu a komplexnosti činnosti instituce;
EBA předloží Komisi tyto návrhy prováděcích technických norem pro položky uvedené v písmeni a) do 1. února 2015 a pro položky uvedené v písmeni b) do 1. ledna 2014.
Dokud nebudou plně zavedeny závazné požadavky týkající se likvidity, mohou příslušné orgány i nadále shromažďovat informace prostřednictvím nástrojů sledování pro účely sledování souladu s vnitrostátními standardy platnými pro likviditu.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Příslušné orgány domovského členského státu na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky příslušným orgánům, národní centrální bance hostitelských členských států a orgánu EBA jednotlivé zprávy podávané v souladu s tímto článkem.
5. Příslušné orgány, které podle článku 112 směrnice 2013/36/EU vykonávají dohled na konsolidovaném základě, na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky níže uvedeným orgánům všechny zprávy předložené institucí podle jednotných formátů zpráv podle odstavce 3:
a)
příslušným orgánům a národní centrální bance hostitelských členských států, v nichž se nacházejí významné pobočky podle článku 51 směrnice 2013/36/EU mateřské instituce nebo instituce kontrolované stejnou mateřskou finanční holdingovou společností;
b)
příslušným orgánům, které povolily dceřiné podniky mateřské instituce nebo instituce kontrolované stejnou mateřskou finanční holdingovou společností a centrální bance téhož členského státu;
c)
orgánu EBA;
d)
ECB.
6. Příslušné orgány, jež instituci, která je dceřiným podnikem mateřského podniku nebo mateřské finanční holdingové společnosti, povolily, na vyžádání včas poskytnou elektronickými prostředky příslušným orgánům, které vykonávají dohled na konsolidovaném základě podle článku 111 směrnice 2013/36/EU, centrální bance členského státu, ve kterém je instituce povolena, a orgánu EBA na jejich žádost všechny zprávy předložené touto institucí podle jednotných formátů zpráv uvedených v odstavci 3.
Článek 416
Podávání zpráv o likvidních aktivech
1. Instituce podávají zprávy o níže uvedených položkách jako o likvidních aktivech, pokud je nevylučuje odstavec 2, a pouze tehdy, pokud likvidní aktiva splňují podmínky uvedené v odstavci 3:
a)
o hotovosti u centrálních bank a expozicích vůči nim v rozsahu, v jakém je možno tyto expozice kdykoliv v krizové situaci zrušit. Pokud jde o vklady držené centrálními bankami, usiluje příslušný orgán a centrální banka o dosažení společného výkladu rozsahu, v jakém je možné minimální rezervy v krizové situaci zrušit;
b)
o jiných převoditelných aktivech, která jsou velmi vysoce likvidní a mají velmi vysokou úvěrovou kvalitu;
c)
o převoditelných aktivech představujících pohledávky za:
i)
ústřední vládou členského státu nebo regionem s fiskální autonomií k výběru daní, nebo ústřední vládou třetí země v domácí měně ústřední nebo regionální vlády, jestliže je instituce vystavena riziku likvidity v daném členském státě nebo třetí zemi, které kryje držením těchto likvidních aktiv,
ii)
centrálními bankami a subjekty veřejného sektoru na jiné úrovni, než je úroveň ústřední vlády, v domácí měně příslušné centrální banky a subjektu veřejného sektoru,
iii)
Bankou pro mezinárodní platby, Mezinárodním měnovým fondem, Komisí a mezinárodními rozvojovými bankami;
iv)
evropský nástrojem finanční stability a evropským mechanismem stability; nebo jsou těmito subjekty zaručeny.
d)
o převoditelných aktivech, která jsou vysoce likvidní a mají vysokou úvěrovou kvalitu;
e)
o pohotovostních úvěrových příslibech poskytovaných centrálními bankami v oblasti působnosti měnové politiky v rozsahu, v jakém tyto nástroje nejsou zajištěny likvidními aktivy, a s výjimkou případů nouzového poskytnutí likvidity;
f)
v případě, že je úvěrová instituce v souladu s právními předpisy nebo stanovami součástí sítě, o právními předpisy nebo stanovami požadovaných minimálních vkladech u ústřední úvěrové instituce a o dalším dle stanov nebo smlouvy dostupném likvidním financování od ústřední úvěrové instituce nebo institucí, které jsou členy sítě podle čl. 113 odst. 7 nebo jsou způsobilé pro výjimku podle článku 10, a to v rozsahu, v jakém toto financování není zajištěno likvidními aktivy.
Až do upřesnění jednotné definice vysoké a velmi vysoké likvidity a vysoké a velmi vysoké úvěrové kvality v souladu s článkem 460, instituce samy identifikují převoditelná aktiva v dané měně, která jsou vysoce nebo velmi vysoce likvidní a mají vysokou nebo velmi vysokou úvěrovou kvalitu. Až do upřesnění jednotné definice mohou příslušné orgány, s přihlédnutím ke kritériím uvedeným v čl. 509 odst. 3, 4 a 5, poskytnout obecné pokyny, kterými se instituce bude řídit při určování vysoce a velmi vysoce likvidních aktiv a vysoké a velmi vysoké úvěrové kvality. Pokud takové pokyny neexistují, instituce k tomuto účelu používá transparentní a objektivní kritéria, včetně některých nebo všech kritérií uvedených v čl. 509 odst. 3, 4 a 5.
2. Za likvidní aktiva se nepovažují:
a)
aktiva vydaná úvěrovou institucí, pokud nesplňují jednu z těchto podmínek:
i)
jedná se o dluhopisy, se kterými se zachází podle čl. 129 odst. 4 nebo 5, nebo nástroje, které jsou zajištěné aktivy a mají nejvyšší úvěrovou kvalitu podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
ii)
jedná se o dluhopisy uvedené v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES, avšak jiné než ty, které jsou uvedené v bodě i) tohoto písmene;
iii)
úvěrová instituce byla zřízena ústřední nebo regionální vládou členského státu a tato vláda má povinnost chránit hospodářskou základnu instituce a zachovávat její životaschopnost po celou dobu její činnosti, nebo je aktivum uvedenou vládou výslovně zaručeno, nebo je nejméně 90 % úvěrů poskytnutých danou institucí přímo nebo nepřímo zaručeno takovou vládou a příslušné aktivum se používá především k financování podpůrných úvěrů poskytnutých na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem podpory cílů veřejné politiky uvedené vlády;
b)
aktiva, která jsou poskytnuta jako kolaterál instituci v rámci reverzního repa a transakce s financováním cenných papírů, která jsou držena institucí pouze pro zmírnění úvěrového rizika a která nejsou podle právních předpisů a podle smlouvy k dispozici pro použití institucí;
c)
aktiva vydaná kterýmkoli z těchto subjektů
i)
investičním podnikem;
ii)
pojišťovnou;
iii)
finanční holdingovou společností;
iv)
smíšenou finanční holdingovou společností;
v)
jakýmkoli jiným subjektem, který vykonává jednu nebo více činností uvedených v příloze I směrnice 2013/36/EU jako svou hlavní činnost.
3. V souladu s odstavcem 1 instituce podávají zprávy o aktivech, která splňují tyto podmínky pro likvidní aktiva:
a)
jsou nezatížená nebo jsou k dispozici v rámci seskupení kolaterálu, aby byla použita k získání dodatečného financování v rámci přislíbených avšak dosud nefinancovaných úvěrových linek, které jsou instituci k dispozici;
b)
nejsou vydána samotnou institucí nebo její mateřskou institucí nebo dceřinými institucemi nebo jiným dceřiným podnikem mateřské instituce nebo mateřské finanční holdingové společnosti;
c)
účastníci trhu se obecně dohodnou na jejich ceně, kterou lze na trhu snadno sledovat, nebo může být jejich cena určena vzorcem, který je snadné vypočítat na základě veřejně dostupných vstupů, přičemž cena nezávisí na předpokladech, jako tomu je obvykle u strukturovaných nebo exotických produktů;
d)
jsou způsobilým kolaterálem pro standardní likviditní operace centrální banky v členském státě nebo centrální banky třetí země, pokud jsou likvidní aktiva držena za účelem krytí odtoku likvidity v měně této třetí země;
e)
jsou kotované na uznané burze nebo jsou obchodovatelné v aktivním přímém prodeji nebo prostřednictvím prostého repa na schválených repo trzích. Tato kritéria se posoudí pro každý trh zvlášť.
Podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. c), d) a e) se nepoužijí na aktiva uvedená v odst. 1 písm. e).
Podmínka uvedená v prvním pododstavci písm. d) se nepoužije v případě likvidních aktiv držených k pokrytí odtoku likvidity v měně, ve které existuje velmi úzká definice způsobilosti pro centrální banku. V případě likvidních aktiv denominovaných v měnách třetích zemí se tato výjimka použije pouze tehdy, pokud příslušné orgány dané třetí země použijí stejnou nebo rovnocennou výjimku.
4. Bez ohledu na ustanovení odstavců 1, 2 a 3, do stanovení závazných požadavků týkajících se likvidity v souladu s článkem 460 a v souladu s odst. 1 druhým pododstavcem tohoto článku instituce podávají zprávy:
a)
o jiných obchodovatelných aktivech způsobilých pro jiné než centrální banky, jako jsou akcie a zlato, na základě transparentních a objektivních kritérií, včetně některých nebo všech kritérií uvedených v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
b)
o jiných obchodovatelných aktivech způsobilých pro centrální banky, jako jsou nástroje, které jsou zajištěné aktivy a mají nejvyšší úvěrovou kvalitu podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5;
c)
o jiných aktivech způsobilých pro centrální banky, jež však nejsou obchodovatelná, jako jsou úvěrové pohledávky podle ustanovení EBA v souladu s kritérii uvedenými v čl. 509 odst. 3, 4 a 5.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem s uvedením měn, které splňují podmínky uvedené v odst. 3 třetím pododstavci.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. března 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Dokud nevstoupí technické normy uvedené v třetím pododstavci v platnost, mohou instituce i nadále používat postup uvedený v odst. 3 druhém pododstavci, pokud ho příslušné orgány používaly před 1. ledna 2014.
6. Akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování lze považovat za likvidní aktiva do absolutního objemu 500 milionů EUR v portfoliu likvidních aktiv jednotlivých institucí za předpokladu, že jsou splněny požadavky uvedené v čl. 132 odst. 3 a že subjekt kolektivního investování investuje pouze do likvidních aktiv uvedených v odstavci 1 tohoto článku, s výjimkou derivátů ke snižování úrokového, úvěrového nebo měnového rizika.
Použití nebo potenciální použití derivátových nástrojů ze strany subjektu kolektivního investování za účelem zajištění rizik povolených investic nepředstavuje překážku pro způsobilost tohoto subjektu. Není-li hodnota akcií nebo podílových jednotek v subjektu kolektivního investování pravidelně tržně oceňována třetími stranami uvedenými v čl. 418 odst. 4 písm. a) a b) a příslušný orgán nepovažuje za splněný požadavek, že má instituce vypracovat spolehlivé metodiky a postupy pro toto oceňování podle první věty čl. 418 odst. 4, nejsou tyto akcie nebo podíly v dotyčném subjektu kolektivního investování považovány za likvidní aktiva.
7. Pokud likvidní aktivum přestane být v rámci zásoby likvidních aktiv způsobilé, může je instituce nicméně i nadále považovat za likvidní aktivum po dobu následujících 30 kalendářních dnů. Pokud přestane být likvidní aktivum v subjektu kolektivního investování způsobilé pro postup uvedený v odstavci 6, akcie nebo podílová jednotka v subjektu kolektivního investování může být přesto považována za likvidní aktivum po dobu následujících 30 dnů za předpokladu, že tato aktiva nepředstavují více než 10 % celkových aktiv tohoto subjektu kolektivního investování.
Článek 417
Provozní požadavky na držení likvidních aktiv
Instituce podává zprávy pouze o těch likvidních aktivech, jejichž držení splňuje tyto podmínky:
a)
jsou vhodně diverzifikována. Diverzifikace není požadována, pokud jde o aktiva odpovídající čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c);
b)
jsou právně a prakticky snadno k dispozici kdykoli v průběhu následujících 30 dnů ke zpeněžení prostřednictvím přímého prodeje nebo prostého repa na schválených repo trzích za účelem plnění splatných závazků. Likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. c), která jsou držena ve třetích zemích, kde existují omezení převodu nebo která jsou denominována v nesměnitelné měně, se považují za dostupná pouze v rozsahu, v jakém odpovídají odtoku v dané třetí zemi nebo v dané měně, ledaže příslušná instituce může prokázat příslušným orgánům, že je přiměřeně zajištěna proti souvisejícímu měnovému riziku;
c)
likvidní aktiva jsou kontrolována funkcí řízení likvidity;
d)
část likvidních aktiv, s výjimkou likvidních aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a), c) a e), je pravidelně a nejméně jednou ročně zpeněžena prostřednictvím přímého prodeje nebo prostých rep na schválených repo trzích, a to pro tyto účely:
i)
testování přístupu těchto aktiv na trh;
ii)
testování účinnosti procesů pro zpeněžení aktiv;
iii)
testování použitelnosti aktiv;
iv)
minimalizace rizika negativních signálů během krizového období;
e)
cenová rizika spojená s aktivy mohou být zajištěna, ale likvidní aktiva jsou předmětem přiměřených interních opatření, která zajistí, že v případě potřeby budou okamžitě k dispozici pokladně, a zejména že nebudou použity v jiných probíhajících operacích, včetně:
i)
zajištění nebo jiných obchodních strategií;
ii)
poskytování úvěrových posílení ve strukturovaných transakcích;
iii)
pokrytí provozních nákladů;
f)
hodnota likvidních aktiv je v souladu s rozdělením podle měny odtoku likvidity po odečtení přítoku.
Článek 418
Ocenění likvidních aktiv
1. Hodnota likvidního aktiva, která se uvede ve zprávě, je jeho tržní hodnotou, dále sníženou o srážky při ocenění, které odrážejí nejméně duraci aktiva, úvěrové riziko a riziko ztráty likvidity aktiva a repo srážky odpovídající období všeobecné krize na trhu. Srážky při ocenění nesmí být nižší než 15 % u aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. d). Pokud instituce zajišťuje cenové riziko související s aktivem, bere v úvahu peněžní tok vyplývající z možnosti uzavřít zajišťovací vztah.
2. Akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování uvedené v čl. 416 odst. 6 podléhají srážkám při ocenění se zohledněním podkladových aktiv takto:
a)
0 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a);
b)
5 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. b) a c);
c)
20 % na aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. d).
3. Přístup se zohledněním uvedený v odstavci 2 se uplatňuje takto:
a)
pokud je instituce obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, může je zohlednit, aby je zařadila v souladu čl. 416 odst. 1 písm. a) až d);
b)
pokud instituce není obeznámena s podkladovými expozicemi subjektu kolektivního investování, předpokládá se, že daný subjekt kolektivního investování investuje v maximálním objemu, který mu povoluje jeho oprávnění, v sestupném pořadí podle typů aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a) až d), dokud nedosáhne maximálního limitu pro celkové investice.
4. Instituce vyvinou spolehlivé metodiky a postupy pro výpočet a oznamování tržní hodnoty a srážek pro akcie nebo jednotky v subjektech kolektivního investování. Pouze v případech, kdy mohou příslušnému orgánu uspokojivě prokázat, že význam expozic neodůvodňuje vývoj jejich vlastních metodik, mohou instituce v souladu s metodami stanovenými v odst. 3 písm. a) a b) při výpočtu a oznamování srážek pro akcie nebo podílové jednotky v subjektech kolektivního investování spoléhat na níže uvedené třetí strany:
a)
depozitář subjektu kolektivního investování za předpokladu, že subjekt kolektivního investování investuje výhradně do cenných papírů a ukládá všechny cenné papíry do tohoto depozitáře;
b)
v případě jiných subjektů kolektivního investování společnost, která subjekt kolektivního investování spravuje, za předpokladu, že tato společnost splňuje kritéria stanovená v čl. 132 odst. 3 písm. a).
Správnost výpočtů depozitáře nebo společnosti, která subjekty kolektivního investování spravuje, potvrzuje externí auditor.
Článek 419
Měny s omezeními dostupnosti likvidních aktiv
1. EBA posoudí, zda jsou institucím dostupná likvidní aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. b) v měnách, které jsou relevantní pro instituce usazené v Unii.
2. Pokud odůvodněné potřeby likvidních aktiv s ohledem na požadavek uvedený v článku 412 převyšují dostupnost těchto likvidních aktiv v určité měně, použije se jedna nebo více z těchto odchylek:
a)
odchylně od čl. 417 písm. f) může být denominace likvidních aktiv v nesouladu s měnovým rozložením odtoku likvidity po odečtení přítoku;
b)
v případě měn některého členského státu nebo třetích zemí mohou být požadovaná likvidní aktiva nahrazena úvěrovými linkami centrální banky tohoto členského státu nebo třetí země, které jsou smluvně neodvolatelně vázány na následujících 30 dnů a jsou oceněny reálnými cenami, nezávisle na čerpané výši, za předpokladu, že příslušné orgány tohoto členského státu nebo příslušné třetí země učiní totéž a tento členský stát nebo třetí země uplatňuje srovnatelné požadavky na podávání zpráv.
3. Odchylky použité v souladu s odstavcem 2 jsou nepřímo úměrné dostupnosti příslušných aktiv. Odůvodněné potřeby institucí se hodnotí s ohledem na jejich schopnost snížit řádným řízením likvidity potřebu těchto likvidních aktiv a držení daných aktiv jinými účastníky trhu.
4. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem uvádějících seznam měn, které splňují požadavky stanovené v tomto článku.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 31. března 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
5. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro upřesnění odchylek uvedených v odstavci 2, včetně podmínek jejich uplatňování.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 420
Odtok likvidity
1. Do doby stanovení požadavku týkajícího se likvidity v souladu s článkem 460 zahrne vykazovaný odtok likvidity tyto informace:
a)
stávající dlužnou částku za retailové vklady, jak je stanoveno v článku 421;
b)
stávající dlužnou částku za ostatní závazky, které dosáhnou splatnosti a které mohou být vyžádány vydávajícími institucemi nebo poskytovatelem financování nebo jsou spojeny s implicitním očekáváním poskytovatele financování, že by instituce splatila závazek v průběhu následujících 30 dnů, jak je stanoveno v článku 422;
c)
dodatečný odtok podle článku 423;
d)
maximální objem, který lze čerpat v průběhu následujících 30 dnů z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů, jak je uvedeno v článku 424;
e)
dodatečný odtok, který je vymezen v posouzení podle odstavce 2.
2. Instituce pravidelně posuzují pravděpodobnost a potenciální objem odtoku likvidity v průběhu následujících 30 dnů, pokud jde o dotčené produkty nebo služby, které nejsou zachyceny v článcích 422, 423 a 424 a které tyto instituce nabízejí nebo financují nebo které by potenciální kupující považovali za související s těmito institucemi, včetně mimo jiné odtoku likvidity vyplývajícího z jakýchkoli smluvních opatření, jako jsou jiné podrozvahové a podmíněné závazky financovat, včetně mimo jiné přislíbených nástrojů financování, nevyčerpaných úvěrů a zálohových plateb profesionálním protistranám, sjednaných, ale dosud nevyčerpaných hypoték, kreditních karet, přečerpání, plánovaného odtoku souvisejícího s obnovením nebo poskytnutím nových retailových nebo mezibankovních úvěrů, plánovaných plateb z derivátů a produktů souvisejících s podrozvahovým financováním obchodu uvedených v článku 429 a příloze I. Tento odtok se posuzuje za předpokladu kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře.
Pro toto posouzení instituce zejména zohlední podstatné poškození pověsti, které by mohlo být výsledkem neposkytnutí podpory likvidity těmto produktům nebo službám. Instituce podávají nejméně jednou ročně příslušným orgánům zprávy o těch produktech a službách, u nichž jsou pravděpodobnost realizace a potenciální objem odtoku likvidity uvedený v prvním pododstavci podstatné, a příslušné orgány určí odtok, který jim má být přiřazen. Příslušné orgány mohou uplatnit sazbu odtoku až do výše 5 % pro produkty související s podrozvahovým financováním obchodu uvedené v článku 429 a příloze I.
Příslušné orgány podávají nejméně jednou ročně zprávu orgánu EBA o druzích produktů nebo služeb, pro které na základě zpráv institucí určily odtok. V této zprávě rovněž vysvětlí metodiku použitou k určení odtoku.
Článek 421
Odtok retailových vkladů
1. Instituce podají samostatnou zprávu o výši retailových vkladů, které jsou kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi, a vynásobí ji koeficientem ve výši nejméně 5 %, jestliže vklad je buď:
a)
součástí vzniklého vztahu, který činí výběr vysoce nepravděpodobným, nebo
b)
je držen na transakčním účtu, včetně účtů, na které jsou pravidelně připisovány platy.
2. Instituce vynásobí ostatní retailové vklady, které nejsou uvedeny v odstavci 1, koeficientem ve výši nejméně 10 %.
3. S přihlédnutím k chování místních vkladatelů, o němž podají informace příslušné orgány, EBA do 1. ledna 2014 vydá pokyny ohledně kritérií k určení podmínek uplatňování odstavců 1 a 2, pokud jde o identifikaci retailových vkladů spojených s odlišným odtokem a definice těchto produktů pro účely této hlavy. Tyto pokyny zohlední, s jakou pravděpodobností povedou tyto vklady k odtoku likvidity v následujících 30 dnech. Tento odtok se posuzuje za předpokladu kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře.
4. Bez ohledu na odstavce 1 a 2 vynásobí instituce retailové vklady, které přijaly ve třetích zemích, vyšším procentem, než je stanoveno v uvedených odstavcích, je-li procento stanoveno srovnatelnými požadavky na podávání zpráv třetí země.
5. Instituce mohou z výpočtu odtoku vyjmout určité jasně vymezené kategorie retailových vkladů pod podmínkou, že instituce v každém případě přísně uplatňuje tyto podmínky na celou kategorii daných vkladů, pokud se nejedná o jednotlivě odůvodněné případy finančních nesnází vkladatele:
a)
vkladateli není povoleno vklad vybrat v průběhu 30 dnů, nebo
b)
v případě předčasného výběru v průběhu 30 dnů musí vkladatel zaplatit sankci, která zahrnuje ztrátu úroku za období mezi datem výběru a datem smluvní splatnosti plus významnou sankci, která nemusí být vyšší než úrok za období mezi datem vkladu a datem výběru.
Článek 422
Odtok ostatních závazků
1. Instituce vynásobí závazky vyplývající z vlastních provozních výdajů instituce koeficientem ve výši 0 %.
2. Instituce vynásobí závazky vyplývající ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu ve smyslu čl. 192 bodu 3:
a)
koeficientem ve výši 0 % do výše hodnoty likvidních aktiv podle článku 418 v případě zajištění aktivy, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
b)
koeficientem ve výši 100 % nad výši hodnoty likvidních aktiv podle článku 418 v případě zajištění aktivy, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
c)
koeficientem ve výši 100 % v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, s výjimkou transakcí podle písmen d) a e) tohoto odstavce;
d)
koeficientem ve výši 25 % v případě zajištění aktivy, která nelze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, je-li věřitelem ústřední vláda, subjekt veřejného sektoru členského státu, v němž byla úvěrová instituce povolena nebo v němž zřídila pobočku, nebo mezinárodní rozvojová banka. Subjekty veřejného sektoru, s nimiž je takto zacházeno, jsou omezeny na subjekty s rizikovou váhou 20 % nebo nižší v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2;
e)
koeficientem ve výši 0 %, pokud je věřitelem centrální banka.
3. Instituce vynásobí závazky vyplývající z vkladů, které musí být drženy:
a)
vkladatelem s cílem získat od příslušné instituce clearing, služby úschovy, správy hotovosti nebo jiných srovnatelných služeb;
b)
v kontextu společného sdílení úkolů v rámci institucionálního systému ochrany, který splňuje požadavky čl. 113 odst. 7, nebo jako právní nebo zákonný minimální vklad jiného subjektu, který je členem téhož institucionálního systému ochrany;
c)
vkladatelem v rámci jiného zavedeného operačního vztahu, než který je uveden v písmenu a);
d)
vkladatelem za účelem využívání služeb hotovostního clearingu a služeb ústřední úvěrové instituce a v případě, že dotyčná úvěrová instituce je v souladu s právními předpisy nebo stanovami součástí sítě;
koeficientem ve výši 5 % v případě písmene a) v rozsahu, ve kterém jsou kryty systémem pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenným systémem pojištění vkladů ve třetí zemi, a koeficientem ve výši 25 % v ostatních případech.
Vklady úvěrových institucí u ústředních úvěrových institucí, které jsou považovány za likvidní aktiva podle čl. 416 odst. 1 písm. f), se vynásobí 100 % sazbou odtoku.
4. Clearing, služby úschovy, správy hotovosti nebo jiné srovnatelné služby uvedené v odst. 3 písm. a) a d) se vztahují pouze na dané služby v rozsahu, ve kterém jsou poskytovány v rámci zavedených vztahů, na nichž vkladatel značně závisí. Nespočívají pouze v korespondenčním bankovnictví nebo makléřských službách a instituce má důkazy, že není možné, aby klient částky řádně splatné vybral v průběhu 30 dní, aniž by tím ohrozil svůj provoz.
Až do přijetí jednotné definice zavedeného operačního vztahu uvedeného v odst. 3 písm. c) instituce samy stanoví kritéria pro určení zavedeného operačního vztahu, u něhož mají důkazy, že není možné, aby klient částky řádně splatné v průběhu 30 dní vybral, aniž by tím ohrozil jejich provoz, a tato kritéria oznámí příslušným orgánům. Při neexistenci jednotné definice mohou příslušné orgány poskytovat obecné pokyny, jimiž se musí instituce řídit při určování vkladů držených vkladatelem v rámci zavedeného operačního vztahu.
5. Instituce násobí koeficientem 40 % závazky vyplývající z vkladů klientů, kteří nejsou finančními zákazníky v rozsahu, v jakém se na ně nevztahují odstavce 3 a 4, a koeficientem 20 % tyto závazky, na které se vztahuje systém pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocenný systém pojištění vkladů ve třetí zemi.
6. Instituce zohledňují přítok a odtok očekávaný v průběhu 30 dní vyplývající ze smluv uvedených v příloze II na základě čisté hodnoty napříč protistranami a vynásobí je koeficientem ve výši 100 % v případě čistého odtoku. Čistou hodnotou se rozumí rovněž čistá hodnota kolaterálu, který bude přijat a který lze považovat za likvidní aktiva v souladu s článkem 416.
7. Instituce samostatně vykazují jiné závazky, které nespadají do odstavců 1 až 5.
8. Příslušné orgány mohou na základě individuálního posouzení udělit svolení uplatňovat nižší procentní hodnotu odtoku na závazky uvedené v odstavci 7, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
vkladatel je:
i)
mateřská nebo dceřiná instituce příslušné instituce nebo jiný dceřiný podnik téže mateřské instituce;
ii)
spojený s institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS;
iii)
instituce spadající do stejného institucionálního systému ochrany splňujícího požadavky čl. 113 odst. 7;
iv)
ústřední instituce nebo člen sítě v souladu s čl. 400 odst. 2 písm. d);
b)
existují důvody k očekávání nižšího odtoku v průběhu následujících 30 dnů i v případě kombinovaného idiosynkratického a krizového tržního scénáře;
c)
odchylně od článku 425 vkladatel uplatňuje odpovídající symetrický nebo konzervativnější přítok;
d)
instituce a vkladatel jsou usazeni ve stejném členském státě.
9. Příslušné orgány mohou v případě použití čl. 20 odst. 1 písm. b) upustit od podmínek stanovených v odst. 8 písm. d). V takovém případě musí být splněna dodatečná objektivní kritéria stanovená v aktu v přenesené pravomoci podle článku 460. Pokud je povoleno uplatňování takového nižšího odtoku, příslušné orgány o výsledku postupu uvedeného v čl. 20 odst. 1 písm. b) informují orgán EBA. Příslušné orgány pravidelně přezkoumávají plnění podmínek takového nižšího odtoku.
10. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro další upřesnění dodatečných objektivních kritérií uvedených v odstavci 9.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2015.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 423
Dodatečný odtok
1. Kolaterál jiný než aktiva uvedená v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c), který instituce složí v souvislosti se smlouvami uvedenými v příloze II a s úvěrovými deriváty, podléhá dodatečnému odtoku ve výši 20 %.
2. Instituce oznámí příslušným orgánům veškeré uzavřené smlouvy, podle jejichž smluvních podmínek dochází během 30 dnů v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality instituce k odtoku likvidity nebo ke vzniku dodatečných potřeb kolaterálu. Pokud příslušné orgány považují tyto smlouvy za podstatné ve vztahu k možnému odtoku likvidity instituce, požadují, aby instituce doplnila dodatečný odtok u těchto smluv odpovídající dodatečným potřebám kolaterálu v důsledku podstatného zhoršení úvěrové kvality instituce, jako je snížení jejího úvěrového hodnocení o tři stupně. Instituce rozsah tohoto podstatného zhoršení pravidelně přezkoumává s ohledem na relevantní aspekty smluv, které uzavřela, a výsledek svého přezkumu oznámí příslušným orgánům.
3. Instituce doplňuje dodatečný odtok odpovídající potřebám kolaterálu, který by byl výsledkem dopadu nepříznivého tržního scénáře na derivátové transakce instituce, na její transakce financování a jiné smlouvy, jestliže jsou podstatné.
EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro určení podmínek uplatňování s ohledem na podstatnost a metody měření tohoto dodatečného odtoku.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. března 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené ve druhém pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
4. Instituce doplní dodatečný odtok odpovídající tržní hodnotě cenných papírů nebo ostatních aktiv prodaných nedávno, které budou doručeny v průběhu 30 dnů, pokud nedrží cenné papíry k doručení nebo je nepůjčila za podmínek, které vyžadují jejich navrácení až po uplynutí 30 dnů, a cenné papíry nejsou součástí jejích likvidních aktiv.
5. Instituce doplní dodatečný odtok odpovídající:
a)
přebytečnému kolaterálu drženému institucí, o který může na základě smlouvy příslušná protistrana kdykoli požádat;
b)
kolaterálu, který má být vrácen protistraně;
c)
kolaterálu odpovídajícímu aktivům, která lze považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416 a která lze nahradit aktivy odpovídajícími aktivům, která nelze považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416 bez souhlasu instituce.
6. Vklady přijaté jako kolaterál se nepovažují za závazky pro účely článku 422, ale v příslušných případech budou podléhat ustanovením tohoto článku.
Článek 424
Odtok z úvěrových a likviditních příslibů
1. Instituce podává zprávy o odtoku z poskytnutých úvěrových a likviditních příslibů, který se určí jako procentní podíl z maximální částky, která může být čerpána během následujících 30 dnů. Tuto maximální částku, kterou lze čerpat, je možné posoudit bez jakéhokoli požadavku na likviditu, jenž by byl závazně stanoven podle čl. 420 odst. 2 pro podrozvahové položky týkající se financování obchodu, a bez hodnoty kolaterálu podle článku 418, pokud může instituce kolaterál opětovně použít a pokud je kolaterál držen ve formě likvidních aktiv v souladu s článkem 416. Poskytnutým kolaterálem nesmí být aktiva vydaná protistranou příslibu nebo jedním z jejích přidružených subjektů. Pokud má instituce k dispozici nezbytné informace, maximální částka, kterou lze čerpat v rámci úvěrových a likviditních příslibů, se určí jako maximální částka, která by mohla být čerpána, pokud by vlastní závazky protistrany byly splatné během následujících 30 dnů nebo pokud by měl být během tohoto období dodržen předem stanovený smluvní harmonogram čerpání.
2. Maximální částka, kterou lze čerpat z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů, se vynásobí koeficientem ve výši 5 %, pokud je lze považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko.
3. Maximální částka, kterou lze čerpat z poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů, se vynásobí koeficientem ve výši 10 %, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
nelze je považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko;
b)
byly poskytnuty klientům, kteří nejsou finančními zákazníky;
c)
nebyly poskytnuty za účelem nahrazení finančních prostředků klienta v situacích, kdy není možné, aby získal své finanční požadavky na finančních trzích.
4. Částka likviditního příslibu, která byla poskytnuta sekuritizačním jednotkám pro speciální účel s cílem umožnit jim nákup jiných aktiv než cenných papírů od klientů, kteří nejsou finančními zákazníky, se vynásobí 10 % v takovém rozsahu, v jakém přesahuje objem aktiv nakupovaných v dané době od klientů a pokud maximální částka, kterou lze čerpat, je smluvně omezena na objem aktiv v dané době nakupovaných.
5. Instituce podávají zprávu o maximální částce, kterou je možné čerpat z jiných poskytnutých nevyčerpaných úvěrových a likviditních příslibů během následujících 30 dnů. Toto se použije zejména pro:
a)
likviditní přísliby, které instituce poskytla jiným sekuritizačním jednotkám pro speciální účel, než které jsou uvedeny v odst. 3 písm. b);
b)
ujednání, v rámci kterých se po instituci vyžaduje, aby nakoupila aktiva od sekuritizační jednotky pro speciální účel nebo si je s ní vyměnila;
c)
přísliby poskytnuté úvěrovým institucím;
d)
přísliby poskytnuté finančním institucím a investičním podnikům.
6. Odchylně od odstavce 5 mohou instituce, které byly zřízeny a jsou financovány ústřední nebo regionální vládou alespoň jednoho členského státu, uplatňovat postupy stanovené v odstavcích 2 a 3 také v případě úvěrových a likviditních příslibů, které jsou poskytovány institucím za výhradním účelem přímo nebo nepřímo financovaných podpůrných úvěrů, které lze považovat za kategorie expozic uvedené v těchto odstavcích. Jsou-li tyto podpůrné úvěry poskytovány prostřednictvím jiné instituce jakožto zprostředkovatele (průchozí úvěry), mohou instituce odchylně od čl. 425 odst. 2 písm. d) uplatňovat symetrický přítok a odtok. Tyto podpůrné úvěry jsou k dispozici pouze osobám, které nejsou finančními zákazníky, na nekonkurenční, neziskové bázi za účelem podpory cílů veřejné politiky Unie nebo ústřední nebo regionální vlády daného členského státu. Čerpání takových příslibů je možné pouze v návaznosti na přiměřeně očekávanou poptávku po podpůrných úvěrech a až do částky takové poptávky související s následným podáním zpráv o využití uvolněných finančních prostředků.
Článek 425
Přítok
1. Instituce podává zprávy o svém přítoku likvidity. Limitovaným přítokem likvidity se rozumí přítok likvidity, který je omezen na 75 % odtoku likvidity. Instituce mohou z tohoto limitu vyjmout přítok likvidity z vkladů uložených u ostatních institucí, se kterými lze zacházet podle čl. 113 odst. 6 nebo 7. Instituce mohou z tohoto limitu vyjmout přítok likvidity ze splatných peněžních částek od dlužníků a investorů do dluhopisů souvisejících s hypotečními úvěry financovanými z dluhopisů, se kterými lze zacházet podle čl. 129 odst. 4, 5 nebo 6, nebo z dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES. Instituce mohou vyjmout přítok z podpůrných úvěrů, které instituce zprostředkovala. S výhradou předchozího souhlasu příslušným orgánem odpovědným za dohled na individuálním základě může instituce úplně nebo zčásti vyjmout přítok, pokud je poskytovatel mateřskou nebo dceřinou institucí příslušné instituce nebo jiným dceřiným podnikem stejné mateřské instituce nebo je spojen s danou instituci vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS.
2. Přítok likvidity se měří v průběhu nadcházejících 30 dnů. Obsahuje pouze smluvní přítok z expozic, které nejsou po splatnosti a u kterých instituce nemá důvod v průběhu daných 30 dní očekávat neplnění. Přítok likvidity se vykazuje úplně, přičemž níže uvedený přítok se vykazuje samostatně:
a)
peněžní částky splatné od zákazníků, kteří nejsou finančními zákazníky, za účelem platby jistiny se sníží o 50 % jejich hodnoty nebo o smluvní závazky vůči těmto zákazníkům poskytnout jim financování, podle toho, co je vyšší. Toto se nevztahuje na peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3, které jsou zajištěny likvidními aktivy v souladu s článkem 416, jak je uvedeno v písmeni d) tohoto odstavce.
Odchylně od prvního pododstavce tohoto písmena mohou instituce, které obdržely příslib podle čl. 424 odst. 6 k tomu, aby vyplatily podpůrný úvěr konečnému příjemci, zohlednit přítok až do výše odtoku, který uplatňují u odpovídajícího příslibu poskytnout tyto podpůrné úvěry;
b)
peněžní částky splatné z transakcí financování obchodu uvedených v čl. 162 odst. 3 druhém pododstavci písm. b) se zbytkovou splatností až do 30 dnů se zohlední úplně jako přítok;
c)
aktiva s neurčeným datem ukončení smlouvy se zohlední ve výši 20 % přítoku za předpokladu, že banka může na základě smlouvy odstoupit a požadovat platbu v průběhu 30 dnů;
d)
peněžní částky splatné ze zajištěných půjček a transakcí na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3, pokud jsou zajištěny likvidními aktivy podle čl. 416 odst. 1, se nezohlední až do výše hodnoty těchto likvidních aktiv snížené o srážky při ocenění a plně se zohlední u zbývajících splatných peněžních částek;
e)
splatné peněžní částky, se kterými instituce, která je dluží, zachází podle čl. 422 odst. 3 a 4, se vynásobí odpovídajícím symetrickým přítokem;
f)
peněžní částky splatné z pozic v kapitálových nástrojích zahrnutých do hlavního indexu, pokud se likvidní aktiva nezapočítávají dvojmo.
g)
jakékoli nevyčerpané úvěrové nebo likviditní přísliby a jiné přijaté závazky se nezohlední;
3. Přítok a odtok očekávaný v průběhu 30 dnů ze smluv uvedených v příloze II, se odrazí na základě čisté hodnoty napříč protistranami a vynásobí se koeficientem ve výši 100 % čistého přítoku. Čistou hodnotou se rozumí rovněž čistá hodnota kolaterálu, který bude přijat a který lze považovat za likvidní aktiva v souladu s článkem 416.
4. Odchylně od odst. 2 písm. g) mohou příslušné orgány na základě individuálního posouzení udělit svolení uplatňovat vyšší přítok pro úvěrové a likviditní přísliby, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
existují důvody k očekávání vyššího přítoku i v případě kombinované tržní a idiosynkratické krize poskytovatele;
b)
protistranou je mateřská nebo dceřiná instituce dané instituce nebo jiný dceřiný podnik téže mateřské instituce nebo je protistrana spojena s danou institucí vztahem ve smyslu čl. 12 odst. 1 směrnice 83/349/EHS nebo je protistranou člen téhož institucionálního systému ochrany podle čl. 113 odst. 7 tohoto nařízení nebo ústřední institucí nebo členem sítě, na niž se vztahuje výjimka podle článku 10 tohoto nařízení;
c)
odchylně od článků 422, 423 a 424 protistrana uplatňuje odpovídající symetrický nebo konzervativnější odtok;
d)
instituce a protistrana jsou usazeny ve stejném členském státě.
5. Příslušné orgány mohou v případě použití čl. 20 odst. 1 písm. b) upustit od podmínky stanovené v odst. 4 písm. d). V takovém případě musí být splněna dodatečná objektivní kritéria stanovená v aktu v přenesené pravomoci podle článku 460. Pokud je povoleno uplatňování takového vyššího odtoku, příslušné orgány o výsledku postupu uvedeného v čl. 19 odst. 1 písm. b) informují orgán EBA. Příslušné orgány pravidelně přezkoumávají plnění podmínek takového vyššího odtoku.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro další upřesnění dodatečných objektivních kritérií uvedených v odstavci 5.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2015
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
7. Instituce nepodávají zprávy o přítoku ze všech likvidních aktiv vykázaných v souladu s článkem 416, ale jen o platbách splatných za aktiva, které se neodrážejí v tržní hodnotě aktiva.
8. Instituce nepodává zprávy o přítoku z jakýchkoli nově přijatých závazků.
9. Instituce zohledňuje přítok likvidity, který obdrží ve třetích zemích, kde existují omezení převodu, nebo který je denominován v nesměnitelných měnách, pouze v rozsahu, v jakém odpovídá odtoku v dané třetí zemi nebo v dané měně.
Článek 426
Aktualizace budoucích požadavků na likviditu
Poté, co Komise přijme akt v přenesené pravomoci týkající se požadavku na likviditu v souladu s článkem 460, může EBA vypracovat návrh prováděcích technických norem pro upřesnění podmínek stanovených v čl. 421 odst. 1, v článku 422, s výjimkou odstavců 8, 9 a 10 uvedeného článku, a v článku 424, aby byly zohledněny mezinárodně dohodnuté standardy.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v tomto odstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
HLAVA III
PODÁVÁNÍ ZPRÁV O STABILNÍM FINANCOVÁNÍ
Článek 427
Položky zajišťující stabilní financování
1. Instituce podávají příslušným orgánům zprávy v souladu s požadavky na podávání zpráv uvedenými v čl. 415 odst. 1 a v souladu s jednotnými formáty zpráv podle čl. 415 odst. 3 o těchto položkách s cílem umožnit posouzení dostupnosti stabilního financování:
a)
kapitál po zohlednění případných odpočtů:
i)
kapitálové nástroje zahrnované do kapitálu tier 1,
ii)
kapitálové nástroje zahrnované do kapitálu tier 2,
iii)
další prioritní akcie a kapitálové nástroje nad rámec přípustného objemu kapitálu tier 2, jejichž efektivní splatnost je alespoň jeden rok,
b)
tyto závazky, které nejsou zahrnuty v písmenu a):
i)
retailové vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 421 odst. 1;
ii)
retailové vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 421 odst. 2;
iii)
vklady, se kterými lze zacházet podle čl. 422 odst. 3 a 4;
iv)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které podléhají systému pojištění vkladů podle směrnice 94/19/ES nebo rovnocennému systému pojištění vkladů ve třetí zemi ve smyslu čl. 421 odst. 2;
v)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které spadají pod čl. 422 odst. 3 písm. b);
vi)
z vkladů uvedených v bodě iii) ty, které spadají pod čl. 422 odst. 3 písm. d);
vii)
vložené částky nespadající pod bod i), ii) nebo iii), pokud nejsou vloženy finančními zákazníky;
viii)
všechny finanční prostředky získané od finančních zákazníků;
ix)
samostatně částky, které spadají pod bod vii) a viii), financování ze zajištěných půjček a transakce na kapitálovém trhu, jak jsou definovány v čl. 192 bodu 3:
-
které jsou zajištěny aktivy, jež lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416;
-
které jsou zajištěny jinými aktivy;
x)
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů, se kterými lze zacházet podle čl. 129 odst. 4 nebo 5 nebo způsobem vymezeným v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
xi)
tyto ostatní závazky vyplývající z vydaných cenných papírů, které nespadají pod písmeno a):
-
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů s efektivní splatností alespoň jeden rok;
-
závazky vyplývající z vydaných cenných papírů s efektivní splatností méně než jeden rok;
xii)
všechny ostatní závazky.
2. Je-li to možné, všechny položky se uvádějí v těchto pěti koších podle data jejich splatnosti a nejbližšího data, kdy mohou být smluvně splaceny, podle toho, co je dříve:
a)
během tří měsíců;
b)
mezi třemi a šesti měsíci;
c)
mezi šesti a devíti měsíci;
d)
mezi devíti a dvanácti měsíci;
e)
po dvanácti měsících.
Článek 428
Položky vyžadující stabilní financování
1. Pokud nejsou níže uvedené položky odečteny od kapitálu, podávají se o nich zprávy příslušným orgánům samostatně, aby bylo možné posoudit dostupnost stabilního financování:
a)
aktiva, která lze považovat za likvidní aktiva podle článku 416, rozčleněná podle druhu aktiva;
b)
tyto cenné papíry a nástroje peněžního trhu, které nejsou zahrnuty v písmenu a);
i)
aktiva, jež splňují podmínky pro stupeň úvěrové kvality 1 podle článku 122;
ii)
aktiva, jež splňují podmínky pro stupeň úvěrové kvality 2 podle článku 122;
iii)
jiná aktiva;
c)
majetkové cenné papíry nefinančních subjektů zahrnutých do hlavního indexu uznaného regulovaného trhu;
d)
ostatní majetkové cenné papíry;
e)
zlato;
f)
ostatní drahé kovy;
g)
neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky, a samostatně ty neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky, kdy dlužníky jsou:
i)
fyzické osoby jiné než soukromí podnikatelé a osobní společnosti;
ii)
malé a střední podniky, které lze považovat za kategorii retailových expozic v rámci standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB pro úvěrové riziko, nebo společnost, která je způsobilá pro zacházení stanovené v čl. 153 odst. 4, pokud je celkový vklad vložen tímto klientem nebo ekonomicky spjatou skupinou klientů nižší než 1 milion EUR;
iii)
ústřední vlády, centrální banky a subjekty veřejného sektoru;
iv)
klienti neuvedení v bodech i) a ii) jiní než finanční zákazníci;
v)
klienti neuvedení v bodech i), ii) a iii), kteří jsou finančními zákazníky, a z nich samostatně ti, kteří jsou úvěrovými institucemi a jinými finančními zákazníky;
h)
neobnovitelné úvěry a jiné pohledávky uvedené v písmenu g), a z nich samostatně ty, které jsou:
i)
zajištěné obchodními nemovitostmi;
ii)
zajištěné obytnými nemovitostmi;
iii)
spolufinancované (postoupením) prostřednictvím dluhopisů, se kterým lze zacházet podle čl. 129 odst. 4 nebo 5 nebo prostřednictvím dluhopisů uvedených v čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES;
i)
deriváty, pohledávky;
j)
všechna ostatní aktiva;
k)
poskytnuté nevyčerpané úvěrové přísliby, které lze podle přílohy I považovat za položky se „středním rizikem“ nebo „středně nízkým rizikem“.
2. Je-li to možné, všechny položky se uvádějí v pěti koších uvedených v čl. 427 odst. 2.
ČÁST SEDMÁ
PÁKA
Článek 429
Výpočet pákového poměru
1. Instituce vypočítají svůj pákový poměr podle metodiky stanovené v odstavcích 2 až 11.
2. Pákový poměr se vypočítá jako hodnota kapitálu instituce dělená celkovou mírou expozic dané instituce a vyjadřuje se v procentech.
Instituce vypočítají pákový poměr jako aritmetický průměr měsíčních pákových poměrů za čtvrtletí.
3. Pro účely odstavce 2 je hodnotou kapitálu hodnota kapitálu tier 1.
4. Celková míra expozic je součet hodnot expozic všech aktiv a podrozvahových položek, které nejsou odečteny při určování hodnoty kapitálu podle odstavce 3.
Pokud instituce zahrnují subjekt finančního sektoru, v němž mají významnou investici podle článku 43, do své konsolidace podle použitelného účetního rámce, ale nikoliv do své obezřetnostní konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2, stanoví hodnotu expozice pro tuto významnou investici ne podle odst. 5 písm. a) tohoto článku, ale jako částku, která se získá vynásobením částky definované v písmenu a) tohoto pododstavce a koeficientu definovaného v písmenu b) tohoto pododstavce:
a)
součet hodnot expozic pro všechny expozice subjektu finančního sektoru, ve kterém je držena významná investice;
b)
celkový objem všech přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektu finančního sektoru, jenž není odečten podle článku 47 a čl. 48 odst. 1 písm. b), vydělený celkovým objemem těchto položek.
5. Instituce určí hodnotu expozic pro aktiva v souladu s těmito zásadami:
a)
hodnotami expozic pro aktiva, kromě smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, se rozumí hodnoty expozic podle čl. 111 odst. 1 první větě;
b)
nabytý fyzický nebo finanční kolaterál, nabyté záruky nebo snižování úvěrového rizika se nepoužijí ke snížení hodnot expozic aktiv;
c)
úvěry se nesnižují o vklady;
6. Instituce určují hodnoty expozic u smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů, včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, metodou stanovenou v článku 274.
Při určování hodnoty expozice u smluv uvedených v příloze II a úvěrových derivátů instituce zohlední dopady smluv o novaci a ostatních dohod o započtení, s výjimkou dohod o smluvním křížovém započtení v souladu s článkem 295.
7. Odchylně od odstavce 6 mohou instituce použít metodu stanovenou v článku 275 k určení hodnoty expozice u smluv uvedených v příloze II bodech 1 a 2 pouze tehdy, pokud tuto metodu používají také ke stanovení hodnoty expozice u těchto smluv pro účely splnění požadavků na kapitál uvedených v článku 92.
8. Při určování možné budoucí úvěrové expozice u úvěrových derivátů uplatní instituce zásady stanovené v čl. 299 odst. 2 na všechny své úvěrové deriváty, a nikoliv pouze na ty deriváty, které jsou zařazeny do obchodního portfolia.
9. Instituce stanoví hodnotu expozice aktiv zahrnutých do repo obchodů, půjček či výpůjček cenných papírů nebo komodit, transakcí s delší dobou vypořádání a maržových obchodů, včetně těch, které jsou podrozvahovými položkami, v souladu s čl. 220 odst. 1 až 3 a článkem 222 a zohlední účinky rámcových dohod o započtení, kromě dohod o smluvním křížovém započtení, podle článku 206.
10. Instituce určuje hodnotu expozic podrozvahových položek, kromě položek uvedených v odstavcích 6 a 9 tohoto článku, v souladu s čl. 111 odst. 1, s výhradou těchto změn konverzních faktorů obsažených v uvedeném článku:
a)
konverzní faktor, který se použije na nominální hodnotu u nevyčerpaných úvěrových příslibů, které lze kdykoli bezpodmínečně a bez výpovědi zrušit, podle přílohy I bodu 4 písm. a) a b), činí 10 %;
b)
konverzní faktor pro podrozvahové položky financování obchodu, které jsou uvedeny v příloze I bodu. 3 písm. a) a jsou spojeny se středně nízkým rizikem, a pro podrozvahové položky související se státem podporovanými vývozními úvěry, které jsou uvedeny v příloze I bodu 3 písm. b) podbodu i), činí 20 %;
c)
konverzní faktor pro podrozvahové položky financování obchodu, které jsou uvedeny v příloze I bodu 2 písm. a) a bodu. 2 písm. b) podbodu i) a jsou spojeny se středním rizikem, a pro podrozvahové položky související se státem podporovaným financováním vývozu, které jsou uvedeny v příloze I bodu 2 písm. b) podbodu ii), činí 50 %;
d)
konverzní faktor pro všechny ostatní podrozvahové položky uvedené v příloze I činí 100 %.
11. Pokud se podle vnitrostátních všeobecně přijímaných účetních zásad aktiva ve svěřenecké správě zaúčtovávají v rozvaze podle článku 10 směrnice 86/635/EHS, je možné tato aktiva z celkové míry expozice pro účely pákového poměru vyjmout, pokud splňují kritéria pro nezaúčtování stanovená v mezinárodním účetním standardu(IAS) 39 podle nařízení (ES) č. 1606/2002, a případně kritéria pro vynětí z konsolidace stanovená v mezinárodním standardu účetního výkaznictví (IFRS) 10 podle nařízení (ES) č. 1606/2002.
Článek 430
Požadavky týkající se podávání zpráv
1. Instituce předloží příslušným orgánům veškeré nezbytné informace o pákovém poměru a jeho částech podle článku 429. Příslušné orgány vezmou v úvahu tyto informace při přezkumu v rámci dohledu uvedeném v článku 97 směrnice 2013/36/EU.
Instituce rovněž předloží příslušným orgánům informace požadované pro účely přípravy zprávy podle článku 511.
Příslušné orgány předkládají orgánu EBA informace získané od institucí na jeho žádost za účelem usnadnění přezkumu uvedeného v článku 511.
2. Pro účely požadavků na podávání zpráv uvedených v odstavci 1 vypracuje EBA návrhy prováděcích technických norem k určení jednotné šablony pro podávání zpráv, pokynů, jak tuto šablonu používat, četnosti a lhůt pro podávání zpráv a řešení v oblasti informačních technologií.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
ČÁST OSMÁ
ZPŘÍSTUPŇOVÁNÍ INFORMACÍ INSTITUCEMI
HLAVA I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 431
Rozsah požadavků na zpřístupňování informací
1. Instituce veřejně zpřístupňují informace stanovené v hlavě II, s výhradou ustanovení uvedených v článku 432.
2. Svolení nástrojů a metodik uvedených v hlavě III příslušnými orgány podle části třetí je podmíněno tím, že instituce zveřejní informace stanovené v uvedené hlavě.
3. Instituce přijmou formální zásady pro plnění požadavků na zpřístupňování informací stanovené v této části a zavedou zásady pro posuzování přiměřenosti zpřístupňovaných informací, včetně jejich ověřování a četnosti. Instituce zavedou rovněž zásady pro posuzování toho, zda jimi zpřístupněné informace plně informují účastníky trhu o rizikovém profilu daných institucí.
Jestliže tyto zpřístupněné informace neinformují účastníky trhu o rizikovém profilu v plném rozsahu, instituce veřejně zpřístupní kromě informací požadovaných podle odstavce 1 další nezbytné informace. Jsou však povinny zpřístupňovat pouze informace, jež jsou podstatné a nejsou vyhrazené nebo důvěrné podle článku 432.
4. Instituce na vyžádání vysvětlí svá rozhodnutí týkající se ratingů malým a středním podnikům a jiným podnikům, které žádají o úvěry, přičemž toto vysvětlení na požádání poskytnou písemně. Správní náklady na poskytnutí vysvětlení musí být přiměřené k výši úvěru.
Článek 432
Nepodstatné, vyhrazené nebo důvěrné informace
1. Instituce nemusí zpřístupňovat některé z informací vyjmenovaných v hlavě II, jestliže informace, které by byly zpřístupněny, se nepovažují za podstatné, s výjimkou zpřístupňování informací stanovených v čl. 435 odst. 2 písm. c), článku 437 a článku 450.
Při zpřístupňování se informace považují za podstatné, jestliže by jejich opomenutí nebo nesprávné uvedení mohlo změnit nebo ovlivnit posuzování nebo rozhodování uživatele spoléhajícího na tyto informace při rozhodování o ekonomických záležitostech.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny stanovící způsob, jakým instituce určí podstatnost v souvislosti s požadavky na zpřístupňování informací podle hlavy II.
2. Instituce mohou také vynechat některé z položek zpřístupňovaných informací vyjmenovaných v hlavách II a III, pokud tyto položky zahrnují informace, které jsou považovány za vyhrazené nebo důvěrné v souladu s druhým a třetím pododstavcem, s výjimkou zpřístupňování informací stanovených v článcích 437 a 450.
Informace se z hlediska instituce považují za vyhrazené, pokud by jejich veřejné zpřístupňování ohrozilo její konkurenční postavení. Může se jednat o informace o produktech nebo systémech, které by, pokud by se o nich dozvěděli konkurenti, snížily hodnotu investic instituce.
Informace se považují za důvěrné, pokud existují závazky vůči zákazníkům nebo jiné vztahy s protistranami zavazující instituci k důvěrnosti.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny stanovící způsob, jakým instituce určí vyhrazenost a důvěrnost v souvislosti s požadavky na zpřístupňování informací podle hlav II a III.
3. Ve výjimečných případech uvedených v odstavci 2 dotčená instituce ve svém zpřístupňování uvede, že určité položky informací nebyly zpřístupněny a důvody jejich nezpřístupňování, a zveřejní obecnější informace o daném tématu, na nějž se uplatňuje požadavek na zpřístupňování informací, pokud uvedené informace nejsou klasifikovány jako vyhrazené nebo důvěrné.
4. Ustanovení odstavců 1, 2 a 3 se nedotýkají rozsahu odpovědnosti za nezveřejnění podstatných informací.
Článek 433
Četnost zpřístupňování informací
Instituce zveřejňují zpřístupněné informace vyžadované v této části alespoň jednou ročně.
Každoročně zpřístupňované informace se zveřejňují ve spojení s datem zveřejnění účetní závěrky.
Instituce posoudí, zda je nutné zveřejňovat některé nebo všechny zpřístupňované informace častěji než jednou ročně vzhledem k charakteru své činnosti, jako například rozsahu operací, škále činností, přítomnosti v různých zemích, angažovanosti v různých finančních sektorech a účasti na mezinárodních finančních trzích a v platebních, vypořádacích a clearingových systémech. Při tomto posuzování zejména věnují pozornost možné potřebě častějšího zpřístupňování položek informací stanovených v článku 437 a v čl. 438 písm. c) až f) a informací o rizikové expozici a jiných položkách, které se mohou rychle měnit.
V souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010 vydá EBA do 31. prosince 2014 pokyny týkající se institucí posuzujících častější zpřístupňování podle hlav II a III.
Článek 434
Způsob zpřístupňování informací
1. Instituce mohou samy určit, kde a na jakém nosiči zpřístupní požadované údaje a jak je ověří, aby byly řádně splněny požadavky na zpřístupňování stanovené v této části. V proveditelné míře se všechny požadované informace zpřístupní na jednom nosiči nebo místě. Pokud byly podobné informace zpřístupněny na dvou nebo více nosičích, je odkaz na obdobné informace na ostatních nosičích součástí každého z nosičů.
2. Rovnocenné zpřístupňování informací, které instituce provedly podle požadavků na účetnictví, kotování na burze nebo jiných požadavků, lze považovat za splnění této části. Jestliže nejsou zpřístupňované informace zahrnuty do účetní závěrky, instituce jednoznačně v účetní závěrce uvedou, kde je lze nalézt.
HLAVA II
TECHNICKÁ KRITÉRIA PRO TRANSPARENTNOST A ZPŘÍSTUPŇOVÁNÍ INFORMACÍ
Článek 435
Cíle a zásady řízení rizik
1. Instituce zpřístupňují informace o svých cílech a zásadách v oblasti řízení rizik pro jednotlivé kategorie rizik včetně rizik uvedených v této hlavě. Zpřístupňují se tyto informace:
a)
strategie a procesy řízení uvedených rizik;
b)
struktura a organizace příslušné funkce řízení rizik včetně informací o její pravomoci a statutu nebo jiných příslušných uspořádáních;
c)
rozsah a povaha systémů hlášení a měření rizik;
d)
zásady pro zajištění a snižování rizika a strategie a postupy pro sledování trvalé efektivity zajištění a snižování rizika;
e)
prohlášení schválené vedoucím orgánem o přiměřenosti opatření k řízení rizik instituce poskytující ujištění, že zavedené systémy řízení rizik jsou přiměřené s ohledem na profil a strategii instituce;
f)
stručné prohlášení o riziku schválené vedoucím orgánem, které výstižně popisuje celkový rizikový profil instituce související se strategií podnikání. Toto prohlášení obsahuje klíčové ukazatele a údaje, které poskytují externím zúčastněným stranám komplexní představu o řízení rizika institucí, včetně toho, jak je rizikový profil instituce propojen s tolerancí k riziku stanovenou vedoucím orgánem.
2. Instituce zpřístupňují dále uvedené informace týkající se systémů správy a řízení včetně pravidelných aktualizací prováděných minimálně jednou ročně:
a)
počet míst ve vedoucích orgánech společností správní radě zastávaný členem vedoucího orgánu;
b)
politika náboru pracovníků pro výběr členů vedoucího orgánu a jejich skutečné znalosti, dovednosti a zkušenosti;
c)
politika rozmanitosti s ohledem na výběr členů vedoucího orgánu, jeho cíle a příslušné specifické cíle stanovené v této politice a míru, v jaké bylo těchto obecných a specifických cílů dosaženo;
d)
zda instituce zřídila zvláštní výbor pro rizika a kolikrát tento výbor zasedal;
e)
popis toku informací o riziku pro vedoucí orgán.
Článek 436
Oblast působnosti
Instituce zpřístupňují dále uvedené informace týkající se oblasti působnosti požadavků stanovených v tomto nařízení v souladu se směrnicí 2013/36/EU:
a)
název instituce, pro kterou platí požadavky podle tohoto nařízení;
b)
uvedení rozdílů v konsolidovaném základě pro účely účetnictví a obezřetnostního dohledu se stručným popisem subjektů a vysvětlením, zda jsou:
i)
plně konsolidovány;
ii)
poměrně konsolidovány;
iii)
odečteny od kapitálu;
iv)
nejsou ani konsolidovány ani odečteny;
c)
jakékoli současné nebo předpokládané podstatné věcné nebo právní překážky bránící okamžitému převodu kapitálu nebo splacení závazků mezi mateřským podnikem a jeho dceřinými podniky;
d)
souhrnnou částku, o niž je skutečný kapitál nižší, než je požadováno, ve všech dceřiných podnicích nezahrnutých do konsolidace a název nebo názvy těchto dceřiných podniků;
e)
případně okolnosti, za nichž jsou ustanovení stanovená v článcích 7 a 9 využívána.
Článek 437
Kapitál
1. Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se jejich kapitálu:
a)
úplné sesouhlasení položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1, položek kapitálu tier 2 a filtrů a odpočtů uplatněných podle článků 32 až 35, 36, 56, 66 a 79 na kapitál instituce a rozvahu v rámci auditované účetní závěrky instituce;
b)
popis hlavních rysů nástrojů kmenového kapitálu tier 1 a vedlejšího kapitálu tier 1 a nástrojů kapitálu tier 2 emitovaných institucí;
c)
podmínky všech nástrojů kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 v plném znění;
d)
odděleně zpřístupní informace o povaze a objemech:
i)
každého obezřetnostního filtru uplatněného podle článků 32 až 35;
ii)
každého odpočtu provedeného podle článků 36, 56 a 66;
iii)
položek, které nebyly odečteny v souladu s články 47, 48, 56, 66 a 79;
e)
popis všech omezení uplatněných na výpočet kapitálu v souladu s tímto nařízením a nástrojů, obezřetnostních filtrů a odpočtů, na které se tato omezení použijí;
f)
pokud instituce zpřístupňují kapitálové poměry vypočtené pomocí složek kapitálu určených na jiném základě, než který je stanoven v tomto nařízení, komplexní objasnění základu použitého pro výpočet těchto poměrů kapitálu.
2. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro stanovení jednotných šablon pro zpřístupňování informací podle odst. 1 písm. a), b), d) a e).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2015.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 438
Požadavky na kapitál
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se splnění požadavků stanovených v článku 92 tohoto nařízení a v článku 73 směrnice 2013/36/EU:
a)
shrnutí přístupu instituce k hodnocení přiměřenosti jejího vnitřně stanoveného kapitálu vzhledem k současným a budoucím činnostem;
b)
na vyžádání daného příslušného orgánu výsledek interního postupu instituce pro hodnocení kapitálové přiměřenosti včetně složení dodatečných kapitálových požadavků na základě procesu dohledu uvedené v čl. 104 odst. 1 písm. a) směrnice 2013/36/EU;
c)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, 8 % objemu rizikově vážených expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 112;
d)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3, 8 % objemu rizikově vážených expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 147. V případě kategorie retailových expozic se tento požadavek použije na každou kategorii expozic, které odpovídají různé korelace podle čl. 154 odst. 1 až 4. V případě kategorie akciových expozic se tento požadavek použije na:
i)
každý z přístupů uvedených v článku 155;
ii)
akciové expozice obchodované na regulovaných trzích, akciové expozice neobchodované na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích a jiné expozice;
iii)
expozice, které v oblasti kapitálových požadavků podléhají přechodným pravidlům dohledu;
iv)
expozice, které v oblasti kapitálových požadavků podléhají ustanovením o zachování právních účinků;
e)
kapitálové požadavky vypočítané podle čl. 92 odst. 3 písm. b) a c);
f)
kapitálové požadavky vypočítané podle části třetí hlavy III kapitol 2, 3 a 4 a zpřístupňované odděleně.
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic podle čl. 153 odst. 5 nebo čl. 155 odst. 2, zpřístupňují expozice přiřazené k jednotlivým kategoriím v tabulce č. 1 v čl. 153 odst. 5 nebo k jednotlivým rizikovým váhám zmíněným v čl. 155 odst. 2.
Článek 439
Expozice vůči úvěrovému riziku protistrany
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se expozice instituce úvěrovému riziku protistrany uvedené v části třetí hlavě II kapitole 6:
a)
diskusi metodiky použité pro přiřazení vnitřně stanoveného kapitálu a úvěrových limitů pro úvěrové expozice vůči protistraně;
b)
diskusi zásad zajištění kolaterálem a ustavení úvěrových rezerv;
c)
diskusi zásad týkajících se expozic rizika pozitivní korelace;
d)
diskusi dopadu výše kolaterálu, kterou by instituce musely poskytnout v případě snížení svého ratingu;
e)
hrubou kladnou reálnou hodnotu smluv, prospěch ze započtení, započtenou současnou úvěrovou expozici, kolaterál v držení instituce a čistou úvěrovou expozici z derivátu. Čistá úvěrová expozice z derivátu je úvěrová expozice u derivátových transakcí po zohlednění prospěchu z právně vymahatelných dohod o započtení a opatření týkajících se kolaterálu;
f)
měření hodnoty expozice metodami stanovenými v části třetí hlavě II kapitole 6 oddílech 3 až 6, podle toho, která metoda se použije;
g)
pomyslnou hodnotu zajišťovacích operací s úvěrovými deriváty a rozdělení současné úvěrové expozice podle druhů úvěrové expozice;
h)
pomyslné objemy úvěrových derivátových transakcí, odděleně podle použití pro vlastní úvěrové portfolio instituce a v rámci zprostředkovatelské činnosti, včetně rozdělení použitých úvěrových derivátových produktů členěných dále podle koupeného a prodaného zajištění v rámci každé skupiny produktů;
i)
odhad α, pokud k němu instituce obdržela svolení příslušných orgánů.
Článek 440
Kapitálové rezervy
1. Instituce zpřístupňuje níže uvedené informace týkající se dodržování požadavku na proticyklickou kapitálovou rezervu podle hlavy VII kapitoly 4 směrnice 2013/36/EU:
a)
zeměpisné rozdělení svých úvěrových expozic relevantních pro výpočet proticyklické kapitálové rezervy;
b)
objem proticyklické kapitálové rezervy stanovené konkrétně pro danou instituci.
2. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem upřesňujících požadavky na zpřístupňování informací stanovených v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 31. prosince 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 441
Ukazatele globálního systémového významu
1. Instituce identifikované jako G-SVI v souladu s článkem 131 směrnice 2013/36/EU zveřejňují každoročně hodnoty ukazatelů použitých pro stanovení hodnocení instituce v souladu s identifikační metodikou podle uvedeného článku.
2. EBA vypracuje návrh prováděcích technických norem s cílem stanovit jednotné formáty a datum pro účely zveřejnění informací podle odstavce 1. Při vypracování těchto technických norem zohlední EBA mezinárodní standardy.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. července 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 442
Úpravy o úvěrové riziko
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se expozice instituce úvěrovému riziku a riziku rozmělnění:
a)
definice pojmů „po splatnosti“ a „se sníženou hodnotou“ pro účely účetnictví;
b)
popis přístupů a metod přijatých pro určení specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
c)
celkový objem expozic po účetních kompenzacích a bez zohlednění účinků snižování úvěrového rizika a průměrný objem expozic za celé období v členění podle jednotlivých kategorií expozic;
d)
zeměpisné rozdělení expozic, a to v členění ve významných oblastech podle podstatných kategorií expozic, případně s dalšími podrobnostmi;
e)
rozdělení expozic podle odvětví nebo druhu protistrany, a to v členění podle kategorií expozic, včetně uvedení expozice vůči malým a středním podnikům, případně s dalšími podrobnostmi;
f)
rozdělení všech expozic podle zbytkové splatnosti, a to v členění podle jednotlivých kategorií expozic, případně s dalšími podrobnostmi;
g)
za každé významné odvětví nebo druh protistrany výši:
i)
expozic se sníženou hodnotou a expozic po splatnosti, uvedené odděleně;
ii)
specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
iii)
nákladů na specifické a obecné úpravy o úvěrové riziko během vykazovaného období;
h)
objem expozic se sníženou hodnotou a expozic po splatnosti, uvedených odděleně, v členění podle významných zeměpisných oblastí, včetně, je-li to vhodné, výše specifických a obecných úprav o úvěrové riziko spojené s jednotlivými zeměpisnými oblastmi;
i)
sesouhlasení změn ve specifických a obecných úpravách o úvěrové riziko u expozic se sníženou hodnotou, uvedené odděleně. Tyto informace musí obsahovat:
i)
popis druhu specifických a obecných úprav o úvěrové riziko;
ii)
počáteční zůstatky;
iii)
výše úprav v průběhu vykazovaného období;
iv)
objemy vyčleněné nebo rezervované na odhadované pravděpodobné ztráty z expozic během vykazovaného období, jakékoliv jiné úpravy včetně úprav v důsledku kursových rozdílů, podnikové kombinace, převzetí a zcizení dceřiných podniků a převody mezi úpravami o úvěrové riziko;
v)
konečné zůstatky.
Specifické úpravy o úvěrové riziko a zpětně získané částky uvedené přímo ve výsledovce se musí zpřístupňovat odděleně.
Článek 443
Nezatížená aktiva
EBA vydá do 30. června 2014 pokyny stanovující zveřejňování nezatížených aktiv, přičemž zohlední doporučení Evropské rady pro systémová rizika ESRB/2012/2 ze dne 20. prosince 2012 o financování úvěrových institucí (31), a zejména doporučení D - transparentnost trhu týkající se zatížení aktiv. Tyto pokyny se přijímají v souladu s článkem 16 nařízení (EU) č. 1093/2010.
EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem pro stanovení zveřejňování účetní hodnoty podle kategorií expozice a posouzení kvality a celkové částky účetní hodnoty, která není zatížena, přičemž se zohlední doporučení ESRB/2012/2, za podmínky, že EBA ve své zprávě dojde k závěru, že takové dodatečné zveřejnění poskytne spolehlivé a významné informace.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 1. ledna 2016.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 444
Použití externích ratingových agentur
V případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 2, se za každou kategorii expozic uvedenou v článku 112 zpřístupňují tyto informace:
a)
názvy určených externích ratingových agentur a exportních úvěrových agentur a důvody pro případné změny;
b)
kategorie expozic, pro které jsou jednotlivé externí ratingové agentury nebo exportní úvěrové agentury používány;
c)
popis postupu používaného k převodu úvěrových hodnocení emitenta a emise na položky, které nejsou součástí obchodního portfolia;
d)
přiřazení externího ratingu jednotlivých určených externích ratingových agentur nebo exportních úvěrových agentur stupňům úvěrové kvality stanoveným v části třetí hlavě II kapitole 2, přičemž tato informace nemusí být zpřístupněna, pokud instituce splňuje standardní způsob přiřazování zveřejněný orgánem EBA;
e)
hodnoty expozic a hodnoty expozic po snižování úvěrového rizika přiřazené jednotlivým stupňům úvěrové kvality předepsaným v části třetí hlavě II kapitole 2, jakož i ty, které byly odečteny od kapitálu.
Článek 445
Expozice vůči tržnímu riziku
Instituce, které počítají kapitálové požadavky podle čl. 92 odst. 3 písm. b) a c), zpřístupňují tyto požadavky odděleně pro jednotlivá rizika zmiňovaná v uvedených ustanoveních. Kromě toho se odděleně zpřístupňuje kapitálový požadavek ke specifickému úrokovému riziku sekuritizovaných pozic.
Článek 446
Operační riziko
Instituce zpřístupňují přístupy používané danou institucí pro hodnocení kapitálových požadavků k operačnímu riziku; popis metodiky stanovené v čl. 312 odst. 2, pokud ji instituce používá, včetně diskuse příslušných vnitřních a vnějších faktorů zohledněných v přístupu instituce k měření, a v případě dílčího používání je třeba uvést rozsah a pokrytí jednotlivých metodik, které jsou používány.
Článek 447
Akciové expozice nezahrnuté do obchodního portfolia
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se akciových expozic nezahrnutých do obchodního portfolia:
a)
rozlišení expozic na základě jejich cílů, včetně vztahu ke kapitálovým výnosům a strategických důvodů, a přehled použitých účetních technik a metodik oceňování, včetně hlavních předpokladů a postupů ovlivňujících oceňování a jakýchkoliv významných změn v těchto postupech;
b)
účetní hodnotu, reálnou hodnotu a, v případě akcií obchodovaných na regulovaných trzích, srovnání s tržní cenou, pokud se podstatně liší od reálné hodnoty;
c)
druhy, povahu a objemy expozic obchodovaných na regulovaných trzích, akciových expozic neobchodovaných na regulovaných trzích v dostatečně diverzifikovaných portfoliích a jiných expozic;
d)
kumulativní výši realizovaných zisků nebo ztrát z prodeje a likvidace v daném období; a
e)
celkovou výši nerealizovaných zisků nebo ztrát, celkovou výši oceňovacích rozdílů a kteroukoli z těchto částek zahrnutých do původního nebo dodatečného kapitálu.
Článek 448
Expozice vůči úrokovému riziku u pozic nezahrnutých do obchodního portfolia
Instituce zpřístupňují níže uvedené informace o své expozici úrokovému riziku u pozic nezahrnutých do obchodního portfolia:
a)
povahu úrokového rizika a hlavní předpoklady (včetně předpokladů ohledně předčasného splacení úvěrů a vývoj vkladů splatných na požádání) a četnost měření úrokového rizika;
b)
kolísání zisků, ekonomickou hodnotu nebo jiné relevantní měřítko používané vedením k měření prudkých výkyvů úrokových sazeb směrem nahoru a dolů v souladu s metodou používanou vedením pro měření úrokového rizika, v členění podle jednotlivých měn.
Článek 449
Expozice vůči sekuritizovaným pozicím
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 5 nebo kapitálové požadavky podle článku 337 nebo 338, zpřístupňují tyto informace, v případě potřeby odděleně pro obchodní a investiční portfolio:
a)
popis cílů instituce v souvislosti se sekuritizací;
b)
povahu ostatních rizik včetně rizika likvidity spojeného se sekuritizovanými aktivy;
c)
druh rizik z hlediska nadřízenosti podkladových sekuritizovaných pozic a z hlediska podkladových aktiv těchto sekuritizovaných pozic převzatých a držených v resekuritizaci;
d)
jednotlivé role, které instituce hraje v procesu sekuritizace;
e)
přibližný rozsah působení instituce v jednotlivých rolích uvedených v písmeni d);
f)
popis postupů pro sledování změn úvěrového a tržního rizika sekuritizovaných expozic včetně toho, jaké dopady na sekuritizované expozice má vývoj podkladových aktiv, a popis, jak se tyto postupy liší pro resekuritizované expozice;
g)
popis politiky instituce upravující používání zajištění a osobní zajištění ke snižování rizik držených sekuritizovaných a resekuritizovaných expozic, včetně identifikace protistran, které jsou zdrojem podstatného zajištění podle druhu rizikové expozice;
h)
přístupy k výpočtu objemu rizikově vážených expozic, které instituce používá v souvislosti se sekuritizací včetně informace, jaký přístup se používá pro jaký druh sekuritizované expozice;
i)
druhy sekuritizačních jednotek pro speciální účel, které instituce v roli sponzora používá k sekuritizaci expozic vůči třetím stranám, včetně toho, zda, v jaké formě a v jakém rozsahu má instituce expozice vůči těmto sekuritizačním jednotkám pro speciální účel, uváděné odděleně pro rozvahové a podrozvahové expozice, jakož i seznam subjektů, které instituce řídí nebo jimž poskytuje poradenství a které investují buď do sekuritizovaných pozic, jež instituce sekuritizovala, nebo do sekuritizačních jednotek pro speciální účel, jež instituce sponzoruje;
j)
shrnutí účetních metod instituce použitých pro sekuritizaci včetně informací:
i)
zda jsou transakce vykázány jako prodej nebo financování;
ii)
o uznání zisků z prodeje;
iii)
o metodách, hlavních předpokladech a vstupech při ocenění sekuritizovaných pozic a příslušných změnách oproti předchozímu období;
iv)
o zacházení se syntetickými sekuritizacemi, pokud se jím již nezabývají jiné účetní metody;
v)
o způsobech ocenění aktiv čekajících na sekuritizaci a o tom, zda jsou evidované v investičním nebo obchodním portfoliu instituce;
vi)
o zásadách pro uznávání rozvahových závazků za ujednání, která by od instituce mohla vyžadovat poskytnutí finanční podpory pro sekuritizovaná aktiva;
k)
názvy externích ratingových agentur použitých pro sekuritizace a druhy expozic v členění podle jednotlivých použitých agentur;
l)
případně popis metody interního hodnocení podle části třetí hlavy II kapitoly 5 oddílu 3 včetně struktury procesu interního hodnocení a vztahu mezi interním hodnocením a externím hodnocením, použití interního hodnocení pro jiné účely než pro stanovení kapitálového požadavku metodou interního hodnocení, kontrolních mechanismů pro proces interního hodnocení včetně diskuse nezávislosti, odpovědnosti a přezkumu procesu interního hodnocení, informace o druzích expozic, pro které se proces interního hodnocení použije, a o zátěžových faktorech použitých k určení úrovní úvěrového posílení podle druhu expozice;
m)
vysvětlení významných kvantitativních změn v informacích zpřístupněných podle písmen n) až q) od posledního vykazovaného období;
n)
odděleně pro obchodní a investiční portfolio tyto informace, a to v členění podle druhu expozice:
i)
celkový objem nesplacených expozic sekuritizovaných institucí, odděleně pro tradiční a syntetické sekuritizace a sekuritizace, v nichž je instituce pouze sponzorem;
ii)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených rozvahových sekuritizovaných pozic a podrozvahových sekuritizovaných expozic;
iii)
souhrnný objem aktiv čekajících na sekuritizaci;
iv)
u sekuritizovaných facilit podléhajících předčasnému umoření souhrnný objem čerpaných expozic připadajících na podíl původce a souhrnný objem čerpaných investic připadajících na podíly investorů, souhrnné kapitálové požadavky vzniklé instituci vůči podílu původce a souhrnné kapitálové požadavky vzniklé instituci vůči podílům investora na čerpaných zůstatcích a na nečerpaných úvěrových linkách;
v)
objem sekuritizovaných pozic, které byly odečteny od kapitálu nebo jimž byla přidělena riziková váha 1 250 %;
vi)
shrnutí o sekuritizaci v běžném období včetně objemu sekuritizovaných expozic a uznaného zisku nebo ztráty z prodeje;
o)
zvlášť pro obchodní a investiční portfolio tyto informace:
i)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených sekuritizovaných pozic, a s nimi spojených kapitálových požadavků, v členění na sekuritizované a resekuritizované expozice členěné dále podle rizikových vah nebo kapitálových požadavků, a jaký přístup pro jaký kapitálový požadavek byl použit;
ii)
souhrnný objem ponechaných nebo nakoupených resekuritizovaných expozic v členění na expozice před a po zajištění/pojištění a expozice vůči finančním ručitelům v členění podle kategorií úvěruschopnosti ručitele nebo jména ručitele;
p)
u investičního portfolia a v souvislosti s expozicemi sekuritizovanými institucí objem aktiv se sníženou hodnotou / po splatnosti sekuritizovaných institucí a ztráty uznané institucí v běžném období, obojí v členění podle druhu expozice;
q)
u obchodního portfolia celkový objem nesplacených expozic sekuritizovaných institucí a podléhajících kapitálovému požadavku k tržnímu riziku v členění na expozice z tradiční/syntetické sekuritizace a podle druhu expozice;
r)
případně informaci, zda instituce poskytla podporu ve smyslu čl. 248 odst. 1 a dopad na kapitál.
Článek 450
Zásady odměňování
1. Instituce zpřístupňují alespoň níže uvedené informace týkající se jejích zásad a postupů odměňování těch kategorií pracovníků, jejichž pracovní činnosti mají podstatný dopad na rizikový profil dané instituce:
a)
informace o rozhodovacím procesu použitém pro stanovení zásad odměňování, jakož i počet zasedání hlavního orgánu instituce, jenž na odměňování dohlíží během příslušného účetního období, včetně případných informací o složení a mandátu výboru pro odměňování, o externím poradci, jehož služby byly využity při stanovování zásad odměňování, a úlohy příslušných zainteresovaných subjektů;
b)
informace o vazbě mezi odměnou a výkonností;
c)
nejdůležitější charakteristiky systému odměňování, včetně informací o kritériích používaných k měření výkonnosti, o úpravách o riziko, zásadách pro oddálení nároku na pohyblivou složku odměny a kritériích pro jejich přiznání;
d)
poměry mezi stálou a pohyblivou složkou odměny stanovené podle čl. 94 odst. 1 písm. g) směrnice 2013/36/EU;
e)
informace o výkonnostních kritériích, na nichž je založeno přiznání nároku na akcie, opce nebo pohyblivé složky odměny;
f)
hlavní parametry a zdůvodnění všech systémů pohyblivých složek odměny a dalších nepeněžních výhod;
g)
souhrnné kvantitativní informace o odměnách v členění podle oblasti podnikání;
h)
souhrnné kvantitativní informace o odměnách v členění na vrcholné vedení a na pracovníky, jejichž činnost má podstatný dopad na rizikový profil instituce, s uvedením:
i)
výše odměn v účetním období v členění na pevnou a pohyblivou složku odměny a počet příjemců;
ii)
výše a forem pohyblivé složky odměny v členění podle formy na peněžní odměny, akcie, nástroje spojené s akciemi a ostatní;
iii)
výše dosud nevyplacených, oddálených odměn v členění na již přiznané a nepřiznané nároky;
iv)
výše oddálených odměn přiznaných během daného účetního období v členění na částky vyplacené a částky, o které byly odměny sníženy v důsledku úprav na základě výkonnosti;
v)
výše odměn na nově vzniklé pracovní poměry a výše odstupného, vyplacené v účetním období, a počtu jejich příjemců;
vi)
výše odstupného přiznaného v účetním období, počtu příjemců a nejvyšší částky odstupného přiznané jedné osobě;
i)
počet osob, kterým byly v účetním období vyplaceny odměny ve výši 1 milionu EUR nebo více, v případě odměn pohybujících se mezi 1 milionem EUR a 5 miliony EUR v členění na pásma vyplacených odměn po 500 000 EUR a v případě odměn ve výši 5 milionů EUR a více v členění na pásma vyplacených odměn po 1 milionu EUR.
j)
na žádost členského státu nebo příslušného orgánu, celkové odměny pro každého člena vedoucího orgánu nebo vrcholného vedení.
2. Instituce, které jsou významné z hlediska své velikosti, vnitřní organizace a povahy, rozsahu a složitosti svých činností, zpřístupní kvantitativní informace uvedené v tomto článku rovněž na úrovni členů vedoucího orgánu instituce.
Instituce dodržují požadavky stanovené v tomto článku způsobem, který odpovídá jejich velikosti, vnitřní organizaci a povaze, rozsahu a složitosti jejich činností, aniž je dotčena směrnice 95/46/ES.
Článek 451
Páka
1. Instituce zpřístupňují níže uvedené informace týkající se jejich pákového poměru vypočteného podle článku 429 a jejich řízení rizika nadměrné páky:
a)
pákový poměr a způsob, jak instituce uplatňuje čl. 499 odst. 2 a 3;
b)
rozčlenění celkové míry expozice a sesouhlasení celkové míry expozice s důležitými informacemi zpřístupněnými ve zveřejněné účetní závěrce;
c)
případně objem odúčtovaných položek ve svěřenecké správě podle čl. 429 odst. 11;
d)
popis postupů použitých k řízení rizika nadměrné páky;
e)
popis faktorů, které měly vliv na pákový poměr během období, kterého se zpřístupněný pákový poměr týká.
2. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro stanovení jednotné šablony pro zpřístupňování informací uvedených v odstavci 1 a pokynů, jak tyto šablony používat.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 30. června 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
HLAVA III
KVALIFIKAČNÍ POŽADAVKY PRO POUŽÍVÁNÍ URČITÝCH NÁSTROJŮ NEBO METODIK
Článek 452
Použití přístupu IRB k úvěrovému riziku
Instituce, které počítají objem rizikově vážených expozic použitím přístupu IRB, zpřístupňují tyto informace
a)
svolení přístupu nebo schváleného přechodu příslušným orgánem;
b)
vysvětlení a přezkum:
i)
struktury systémů interních ratingů a vztahu mezi interním a externím ratingem;
ii)
použití interních odhadů pro jiné účely, než je výpočet objemu rizikově vážených expozic podle části třetí hlavy II kapitoly 3;
iii)
postupu řízení a uznávání technik snižování úvěrového rizika;
iv)
kontrolních mechanismů pro systémy hodnocení včetně popisu jejich nezávislosti a odpovědnosti a přezkumu systémů hodnocení;
c)
popis procesu interních ratingů, a to odděleně pro tyto kategorie expozic:
i)
vůči ústředním vládám a centrálním bankám;
ii)
vůči institucím;
iii)
podnikové, včetně vůči malým a středním podnikům, specializované úvěrové expozice a podnikové pohledávky nabyté za úplatu;
iv)
retailové, za každou kategorii expozic, které odpovídají různé korelace podle čl. 154 odst. 1 až 4;
v)
akciové;
d)
hodnoty expozic pro každou kategorii expozic uvedenou v článku 147. Expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám, institucím a podnikové expozice, u nichž instituce použijí pro výpočet objemu rizikově vážených expozic vlastní odhady LGD nebo konverzních faktorů, se zpřístupňují odděleně od expozic, pro které instituce takové odhady nepoužijí;
e)
za každou kategorii expozic (expozice vůči ústředním vládám a centrálním bankám, vůči institucím, podnikové expozice, akciové expozice) a při dostatečném počtu stupňů dlužníků (včetně selhání), aby byla zajištěna dostatečná diferenciace úvěrového rizika, instituce zpřístupňují:
i)
celkové expozice, včetně za tyto kategorie expozic: vůči ústředním vládám a centrálním bankám, vůči institucím a podnikové expozice, součet nesplacených úvěrů a hodnoty expozic z nevyčerpaných příslibů; v případě akciových expozic nesplacenou částku;
ii)
expozicí váženou průměrnou rizikovou váhu;
iii)
v případě institucí, které pro výpočet objemu rizikově vážených expozic používají vlastní odhady konverzních faktorů, objem nevyčerpaných příslibů a hodnoty expozicí vážené průměrné hodnoty expozic pro každou kategorii expozic;
f)
v případě kategorie retailových expozic a všech kategorií stanovených v písm. c) bodě iv) buď informace uvedené v písmenu e) (případně na základě seskupení), nebo analýzu expozic (nesplacené úvěry a hodnoty expozic u nevyčerpaných příslibů) založenou na dostatečném počtu stupňů EL, aby bylo zajištěno smysluplné rozlišení úvěrového rizika (případně na základě seskupení);
g)
skutečné specifické úpravy o úvěrové riziko v předchozím období pro každou kategorii expozic (v případě retailových expozic pro každou kategorii stanovenou v písm. c) bodě iv)) a informace o tom, jak se liší od dřívějších zkušeností;
h)
popis faktorů, které ovlivnily údaje o ztrátách v předchozím období (např. zda instituce zaznamenala nadprůměrné podíly selhání, nadprůměrné hodnoty LGD nebo nadprůměrné konverzní faktory);
i)
odhady instituce ve srovnání se skutečnými výsledky za delší období. Tato část přinejmenším obsahuje informace o odhadech ztrát ve srovnání se skutečnými ztrátami v jednotlivých kategoriích expozic (v případě retailových expozic pro jednotlivé kategorie stanovené v písm. c) bodě iv)) za dostatečně dlouhé období, aby bylo možno spolehlivě posoudit fungování procesů interních ratingů pro každou kategorii expozic (v případě retailových expozic u jednotlivých kategorií stanovených v písm. c) bodě iv)). Instituce případně poskytnou také analýzu hodnot PD, a v případě institucí, které používají vlastní odhady LGD nebo konverzních faktorů, výsledné hodnoty LGD a konverzních faktorů ve srovnání s odhady poskytnutými ve zpřístupňování informací o kvantitativním hodnocení rizik stanoveném v tomto článku;
j)
pro všechny kategorie expozic uvedených v článku 147 a pro každou kategorii expozic, kterým odpovídají různé korelace uvedené v čl. 154 odst. 1 až 4:
i)
v případě institucí, které pro výpočet objemu rizikově vážených expozic používají vlastní odhady LGD, expozicí váženou průměrnou hodnotu LGD a PD vyjádřenou v procentech za každou příslušnou zeměpisnou oblast úvěrových expozic;
ii)
v případě institucí, které nepoužívají vlastní odhady LGD, expozicí váženou průměrnou hodnotu PD v procentech za každou příslušnou zeměpisnou oblast úvěrových expozic.
Pro účely písmene c) musí popis obsahovat druhy expozic zahrnutých do dané kategorie expozic, definice, metody a údaje pro odhad a validaci hodnot PD, a případně hodnot LGD a konverzních faktorů, včetně předpokladů použitých při odvozování těchto proměnných, a popisy podstatných odchylek od definice selhání uvedené v článku 178, včetně širokých segmentů ovlivněných těmito odchylkami.
Pro účely písmene j) se příslušnou zeměpisnou oblastí úvěrové expozice rozumí expozice v členských státech, ve kterých byla instituce povolena, a členské státy nebo třetí země, ve kterých instituce vykonávají činnost prostřednictvím pobočky nebo dceřiného podniku.
Článek 453
Použití technik snižování úvěrového rizika
Instituce uplatňující techniky snižování úvěrového rizika zpřístupňují tyto informace:
a)
zásady a procesy používání rozvahového a podrozvahového započtení s uvedením rozsahu, v jakém jej subjekt používá;
b)
zásady a procesy oceňování a řízení kolaterálu;
c)
popis používaných hlavních druhů kolaterálu;
d)
hlavní druhy ručitelů a protistran u úvěrových derivátů a jejich úvěruschopnost;
e)
informace o koncentracích tržního nebo úvěrového rizika v rámci snižování úvěrového rizika;
f)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB, ale nestanoví vlastní odhady hodnoty LGD nebo konverzních faktorů vzhledem k dané kategorii expozic, odděleně za každou kategorii expozic celkovou hodnotu expozic (případně po rozvahovém nebo podrozvahovém započtení), která je kryta - po použití koeficientů volatility - způsobilým finančním kolaterálem a jiným způsobilým kolaterálem;
g)
v případě institucí, které počítají objem rizikově vážených expozic podle standardizovaného přístupu nebo přístupu IRB, odděleně za každou kategorii expozic celkovou expozici (případně po rozvahovém nebo podrozvahovém započtení), která je kryta zárukami nebo úvěrovými deriváty. V případě kategorie akciových expozic se tento požadavek uplatňuje na každý z přístupů uvedených v článku 155.
Článek 454
Použití pokročilých přístupů k měření operačního rizika
Instituce, které pro výpočet kapitálových požadavků k operačnímu riziku používají přístupy stanovené v článcích 321 až 324, zpřístupňují popis použití pojištění a jiných mechanismů převodu rizika pro účely snižování uvedeného rizika.
Článek 455
Použití interních modelů pro tržní riziko
Instituce, které počítají kapitálové požadavky podle článku 363, zpřístupňují tyto informace:
a)
pro každé dílčí portfolio:
i)
charakteristiky použitých modelů;
ii)
případně u interních modelů pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro obchodování s korelací použité metodiky a rizika měřená s použitím interního modelu včetně popisu přístupu použitého institucí k určení horizontů likvidity, metodiky použité s cílem získat hodnocení kapitálu splňující požadovaný standard spolehlivosti a přístupy použité při validaci modelu;
iii)
popis zátěžového testování uplatněného na dané dílčí portfolio;
iv)
popis přístupů používaných pro zpětné testování a validaci přesnosti a konzistentnosti interních modelů a procesů modelování;
b)
rozsah svolení uděleného příslušným orgánem;
c)
popis rozsahu a metodik pro splnění požadavků stanovených v článcích 104 a 105;
d)
nejvyšší, nejnižší a střední hodnotu:
i)
denní výše hodnot v riziku za vykazované období a ke konci období;
ii)
výše hodnot v riziku za krizových podmínek za vykazované období a ke konci období;
iii)
výše rizik pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro specifické riziko portfolia obchodování s korelací během vykazovaného období a ke konci období;
e)
prvky kapitálového požadavku podle článku 364;
f)
vážený průměrný horizont likvidity pro každé dílčí portfolio, na které se použijí interní modely pro dodatečné riziko selhání a migrace a pro obchodování s korelací;
g)
porovnání denní výše hodnot v riziku ke konci dne a jednodenních změn hodnoty portfolia na konci následujícího obchodního dne spolu s analýzou veškerých významných překročení během vykazovaného období.
ČÁST DEVÁTÁ
AKTY V PŘENESENÉ PRAVOMOCI A PROVÁDĚCÍ AKTY
Článek 456
Akty v přenesené pravomoci
1. Komisi je svěřena pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462, pokud jde o:
a)
vyjasnění definic stanovených v článcích 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 a 411 s cílem zajistit jednotné uplatňování tohoto nařízení;
b)
vyjasnění definic stanovených v článcích 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 a 411 s cílem zohlednit při uplatňování tohoto nařízení vývoj na finančních trzích;
c)
změnu seznamu kategorií expozic uvedených v článcích 112 a 147 s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
d)
objem specifikovaný v čl. 123 písm. c), čl. 147 odst. 5 písm. a), čl. 153 odst. 4 a čl. 162 odst. 4 s cílem zohlednit účinky inflace;
e)
seznam a klasifikace podrozvahových položek v přílohách I a II s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
f)
úpravu kategorií investičních podniků v čl. 95 odst. 1 a čl. 96 odst. 1 s cílem zohlednit vývoj na finančních trzích;
g)
vyjasnění požadavku stanoveného v článku 97 s cílem zajistit jednotné uplatňování tohoto nařízení;
h)
změnu kapitálových požadavků podle článků 301 až 311 tohoto nařízení a článků 50a až 50d nařízení (EU) č. 648/2012 s ohledem na vypracování nebo pozměnění mezinárodních standardů pro expozice vůči ústřední protistraně;
i)
vyjasnění podmínek, na něž jsou vázány výjimky stanovené v článku 400;
j)
změnu míry kapitálu a celkové míry expozice pákového poměru podle čl. 429 odst. 2 za účelem nápravy jakýchkoli nedostatků zjištěných na základě zpráv uvedených v čl. 430 odst. 1 před tím, než jsou instituce povinny zveřejnit pákový poměr, jak je stanoveno v čl. 451 odst. 1) písm. a).
2. EBA provádí sledování kapitálových požadavků k riziku úvěrové úpravy v ocenění a do 1. ledna 2015 předloží Komisi zprávu. Ve zprávě zejména posoudí:
a)
přístup k riziku CVA jakožto samostatnému požadavku ve srovnání se situací, kdy je nedílnou složkou rámce pro tržní rizika;
b)
oblast působnosti požadavku týkajícího se rizika CVA, včetně výjimky stanovené v článku 482;
c)
způsobilá zajištění;
d)
výpočet kapitálových požadavků pro riziko CVA.
Na základě této zprávy a v případě, že z příslušných závěrů vyplývá, že je takové opatření nezbytné, je Komise rovněž zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 s cílem pozměnit tyto položky.
Článek 457
Technické úpravy a opravy
Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462, pokud jde o provedení technických úprav a oprav jiných než podstatných prvků s cílem zohlednit nový vývoj v oblasti nových finančních produktů nebo činností, za účelem provedení úprav se zřetelem na vývoj po přijetí tohoto nařízení v jiných legislativních aktech Unie o finančních službách a účetnictví včetně účetních standardů podle nařízení (ES) č. 1606/2002 v těchto ustanoveních týkajících se:
a)
kapitálových požadavků k úvěrovému riziku stanovených v článcích 111 až 134 a v článcích 143 až 191;
b)
účinků snižování úvěrového rizika v souladu s články 193 až 241;
c)
kapitálových požadavků pro sekuritizaci stanovených v článcích 243 až 266;
d)
kapitálových požadavků k úvěrovému riziku protistrany v souladu s články 272 až 311;
e)
kapitálových požadavků k operačnímu riziku stanovených v článcích 315 až 324;
f)
kapitálových požadavků k tržnímu riziku stanovených v článcích 325 až 377;
g)
kapitálových požadavků k vypořádacímu riziku stanovených v článcích 378 a 379;
h)
kapitálových požadavků k riziku úvěrové úpravy v ocenění stanovené v článcích 383, 384 a 386;
i)
části druhé a článku 99 pouze v důsledku vývoje účetních standardů nebo požadavků, které zohledňují právní předpisy Unie
Článek 458
Makroobezřetnostní nebo systémové riziko zjištěné na úrovni členského státu
1. Členské státy určí orgán odpovědný za uplatňování tohoto článku. Tímto orgánem bude příslušný orgán nebo pověřený orgán.
2. Pokud orgán určený podle odstavce 1 zjistí, že ve finančním systému došlo ke změnám velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika, které mohou mít závažné nepříznivé důsledky pro finanční systém a reálnou ekonomiku v konkrétním členském státě a které by podle názoru orgánu určeného podle odstavce 1 bylo lepší řešit prostřednictvím přísnějších opatření na vnitrostátní úrovni, uvědomí o této skutečnosti Evropský parlament, Komisi, Radu, ESRB a EBA a předloží příslušné kvantitativní nebo kvalitativní důkazy všech níže uvedených skutečností:
a)
změny velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika;
b)
důvody, proč by uvedená změna mohla představovat hrozbu pro finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni;
c)
odůvodnění, proč články 124 a 164 tohoto nařízení a články 101, 103, 104, 105, 133 a 136 směrnice 2013/36/EU nemohou zjištěné makroobezřetnostní nebo systémové riziko s přihlédnutím k relativní účinnosti těchto opatření dostatečně vyřešit;
d)
návrh vnitrostátních opatření pro instituce s vnitrostátním povolením nebo podskupinu těchto institucí, jejich účelem je zmírnit změnu velikosti rizika a jež se týkají:
i)
úrovně kapitálu stanovené v článku 92;
ii)
požadavků týkajících se velkých expozic stanovených v článku 392 a článcích 395 až 403;
iii)
požadavků na zveřejňování informací stanovených v článcích 431 až 455;
iv)
výše bezpečnostní kapitálové rezervy podle článku 129 směrnice 2013/36/EU;
v)
požadavků na likviditu stanovených v části šesté;
vi)
rizikových vah pro ošetření bublin v odvětví obytných a obchodních nemovitostí; nebo
vii)
expozic uvnitř finančního sektoru;
e)
vysvětlení, proč orgán určený podle odstavce 1 považuje navrhovaná opatření za vhodná, účinná a přiměřená k řešení dané situace a
f)
posouzení pravděpodobného pozitivního nebo negativního dopadu navrhovaných opatření na jednotný trh, a to na základě informací, které má daný členský stát k dispozici.
3. Získá-li orgán určený podle odstavce 1 povolení uplatnit vnitrostátní opatření podle tohoto článku, poskytne dotčeným příslušným orgánům nebo pověřeným orgánům v jiných zemích veškeré relevantní informace.
4. Pravomoc přijmout prováděcí akt s cílem zamítnout navrhovaná vnitrostátní opatření podle odst. 2 písm. d) je svěřena Radě, která jedná kvalifikovanou většinou, na návrh Komise.
ESRB a EBA zašlou do jednoho měsíce od obdržení oznámení podle odstavce 2 Radě, Komisi a dotčenému členskému státu svá stanoviska k bodům zmíněným v uvedeném odstavci 2.
Pokud existují spolehlivé, silné a podrobné důkazy, že příslušné opatření bude mít negativní dopad na jednotný trh, jenž převáží přínosy v oblasti finanční stability vyplývající ze snížení zjištěného makroobezřetnostního nebo systémového rizika, Komise zohlední co nejvíce stanoviska uvedená v druhém pododstavci a ve lhůtě jednoho měsíce může navrhnout Radě prováděcí akt k zamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření.
Pokud Komise v uvedené lhůtě jednoho měsíce nepředloží žádný návrh, může dotčený členský stát okamžitě přijmout navrhovaná vnitrostátní opatření na dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve.
Rada přijme rozhodnutí o návrhu předloženém Komisí během jednoho měsíce po obdržení návrhu a uvede důvody zamítnutí nebo nezamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření.
Rada zamítne navrhovaná vnitrostátní opatření pouze v případě, že bude toho názoru, že nejsou splněny tyto podmínky:
a)
změny velikosti makroobezřetnostního nebo systémového rizika jsou takové povahy, že ohrožují finanční stabilitu na vnitrostátní úrovni;
b)
články 124 a 160 tohoto nařízení a články 101, 103, 104, 105, 133 a 136 směrnice 2013/36/EU nemohou zjištěné makroobezřetnostní nebo systémové riziko s přihlédnutím k relativní účinnosti těchto opatření dostatečně vyřešit;
c)
navrhovaná vnitrostátní opatření jsou pro vyřešení zjištěného makroobezřetnostního nebo systémového rizika vhodnější a nemají neúměrné nepříznivé účinky na finanční systém jako celek nebo jeho části v jiných členských státech nebo v Unii jako celku tím, že by bránila fungování vnitřního trhu nebo že by vytvářela překážky bránící jeho fungování;
d)
problém se týká pouze jednoho členského státu; a
e)
rizika dosud nejsou řešena jinými opatřeními stanovenými v tomto nařízení nebo ve směrnici 2013/36/EU.
Rada ve svém posouzení zohlední stanovisko ESRB a EBA a vychází z důkazů, které v souladu s odstavcem 2 předložil orgán určený podle odstavce 1.
Pokud Rada nepřijme prováděcí akt o zamítnutí navrhovaných vnitrostátních opatření ve lhůtě jednoho měsíce po obdržení návrhu Komise, může příslušný členský stát přijmout příslušná opatření a uplatňovat je po dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve.
5. Ostatní členské státy mohou opatření stanovená v souladu s tímto článkem uznat a uplatnit na jimi povolené pobočky nacházející se v členském státě, který získal povolení k uplatňování těchto opatření.
6. Pokud členské státy uznají opatření stanovená v souladu s tímto článkem, vyrozumí o této skutečnosti Radu, Komisi, orgán EBA, ESRB a členský stát, který získal povolení k uplatňování těchto opatření.
7. Při rozhodování o uznání opatření stanovených v souladu s tímto článkem členský stát zohlední kritéria uvedená v odstavci 4.
8. Členský stát, který získal povolení k uplatňování opatření, může požádat ESRB o vydání doporučení podle článku 16 nařízení (EU) č. 1092/2010 určeného pro jeden nebo více členských států, které opatření neuznají.
9. Před skončením platnosti povolení vydaného podle odstavce 4 členský stát v konzultaci s ESRB a orgánem EBA danou situaci přezkoumá a může podle potřeby postupem uvedeným v odstavci 4 přijmout nové rozhodnutí o prodloužení doby uplatňování vnitrostátních opatření vždy o jeden další rok. Po prvním prodloužení Komise v konzultaci s ESRB a orgánem EBA situaci alespoň jednou ročně přezkoumá.
10. Bez ohledu na postup uvedený v odstavcích 3 až 9 mohou členské státy u expozic stanovených v odst. 2 písm. d) bodech vi) a vii) tohoto článku zvýšit rizikové váhy nad rámec vah stanovených v tomto nařízení až o 25 % a zpřísnit limit velkých expozic stanovený v článku 395 až o 15 %, a to na dobu nejvýše dvou let nebo dokud makroobezřetnostní nebo systémové riziko nepřestane existovat, pokud se tak stane dříve, za předpokladu, že jsou splněny podmínky a požadavky týkající se oznamování uvedené v odstavci 2 tohoto článku.
Článek 459
Obezřetnostní požadavky
Komise je zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 za účelem uložení přísnějších obezřetnostních požadavků pro expozice na dobu jednoho roku, pokud je to nezbytné pro zohlednění změn ve velikosti mikroobezřetnostních a makroobezřetnostních rizik, která vyplývají z vývoje na trhu v Unii nebo na trhu mimo Unii, jenž má dopad na všechny členské státy, a v případech, kdy nástroje tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU nepostačují k řešení těchto rizik, zejména na základě doporučení nebo stanoviska ESRB nebo EBA, jež se týkají:
a)
úrovně kapitálu stanovené v článku 92;
b)
požadavků týkajících se velkých expozic stanovených v článku 392 a článcích 395 až 403;
c)
požadavků na zveřejňování informací stanovených v článcích 431 až 455.
Komise za přispění ESRB předloží minimálně jednou ročně Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vývoji na trhu, na základě kterého by mohlo být potřebné použít tento článek.
Článek 460
Likvidita
1. Komise je zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 s cílem podrobně rozvést obecný požadavek uvedený v čl. 412 odst. 1. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle tohoto odstavce vychází z položek, jež mají být oznámeny podle části šesté hlavy II a podle přílohy III, stanoví, za jakých okolností musí příslušné orgány nařídit úvěrovým institucím konkrétní úrovně přítoku a odtoku s cílem pokrýt konkrétní rizika, kterým jsou tyto úvěrové instituce vystaveny, a respektuje prahové hodnoty uvedené v odstavci 2.
2. Požadavek krytí likvidity uvedený v článku 412 se zavede postupně takto:
a)
60 % požadavku krytí likvidity v roce 2015;
b)
70 % od 1. ledna 2016;
c)
80 % od 1. ledna 2017;
d)
100 % od 1. ledna 2018.
Komise za tímto účelem zohlední zprávy uvedené v čl. 509 odst. 1, 2 a 3 a mezinárodní standardy vypracované mezinárodními fóry, jakož i zvláštní podmínky v Unii.
Komise přijme akt v přenesené pravomoci podle odstavce 1 do 30. června 2014. Tento akt vstoupí v platnost do 31. prosince 2014, avšak nepoužije se dříve než 1. ledna 2015.
Článek 461
Přehled postupného zavádění požadavku krytí likvidity
1. Po konzultaci s ESRB podá orgán EBA do 30. června 2016 Komisi zprávu, zda by postupné zavádění požadavku krytí likvidity podle čl. 460 odst. 2 nemělo být změněno. Taková analýza řádně zohlední vývoj na trhu a v oblasti mezinárodní regulace, jakož i zvláštní podmínky v Unii.
Orgán EBA ve své zprávě zejména posoudí, zda je vhodné zavedení 100 % minimálního závazného standardu odložit do 1. ledna 2019. Ve zprávě se zohlední výroční zprávy uvedené v čl. 509 odst. 1, relevantní údaje týkající se trhu a doporučení všech příslušných orgánů.
2. Pokud bude nutné řešit tržní vývoj a vývoj v jiných oblastech, Komise je zmocněna k přijetí aktu v přenesené pravomoci podle článku 462 s cílem pozměnit postupné zavádění uvedené v článku 460 a odložit do roku 2019 zavedení 100 % závazného minimálního standardu pro požadavek krytí likvidity podle čl. 412 odst. 1 a uplatnit v roce 2018 90% závazný minimální standard pro požadavek krytí likvidity.
Pro účely posouzení nezbytnosti odkladu zohlední Komise zprávu a hodnocení podle odstavce 1.
Akt v přenesené pravomoci přijatý podle tohoto článku se nepoužije před 1. lednem 2018 a vstoupí v platnost do 30. června 2017.
Článek 462
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v tomto článku.
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 456 až 460 je svěřena Komisi na dobu neurčitou od 31. prosince 2014.
3. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 456 až 460 kdykoli zrušit. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku dnem následujícím po zveřejnění tohoto rozhodnutí v Úředním věstníku Evropské unie nebo k pozdějšímu dni, který je v něm upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci.
4. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
5. Akt v přenesené pravomoci přijatý podle článků 456 až 460 vstoupí v platnost, pouze pokud Evropský parlament nebo Rada nevysloví námitky ve lhůtě tří měsíců ode dne, kdy jim byl tento akt oznámen, nebo pokud Evropský parlament i Rada před uplynutím této lhůty informují Komisi o tom, že námitky nevysloví.. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
Článek 463
Námitky proti regulačním technickým normám
Pokud Komise přijme regulační technickou normu podle tohoto nařízení, která je totožná s návrhem regulační technické normy předloženým EBA, lhůta, v níž mohou Evropský parlament a Rada vznést námitky vůči této regulační technické normě, je jeden měsíc ode dne oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se uvedená lhůta prodlouží o jeden měsíc. Odchylně od čl. 13 odst. 1 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 1093/2010 lze lhůtu, v níž mohou Evropský parlament nebo Rada vyslovit námitky proti dané regulační technické normě, případně prodloužit ještě o jeden měsíc.
Článek 464
Evropský bankovní výbor
1. Komisi je nápomocen Evropský bankovní výbor zřízený rozhodnutím Komise 2004/10/ES (32). Uvedený výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
ČÁST DESÁTÁ
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ, ZPRÁVY, PŘEZKUMY A ZMĚNY
HLAVA I
PŘECHODNÁ USTANOVENÍ
KAPITOLA 1
Požadavky na kapitál, nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou a odpočty
Oddíl 1
Požadavky na kapitál
Článek 465
Požadavky na kapitál
1. Odchylně od písm. a) a b) čl. 92 odst. 1 v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014 platí tyto požadavky na kapitál:
a)
poměr kmenového kapitálu tier 1 na úrovni, která spadá do rozmezí 4 až 4,5 %;
b)
kapitálový poměr tier 1 na úrovni, která spadá do rozmezí 5,5 až 6 %.
2. Příslušné orgány určí a zveřejní úrovně poměru kmenového kapitálu tier 1 a kapitálového poměru tier 1, které musí instituce splňovat nebo překračovat, v rozmezích uvedených v odstavci 1.
Článek 466
První uplatnění Mezinárodních standardů účetního výkaznictví (IFRS)
Odchylně od čl. 24 odst. 2 povolí příslušné orgány institucím, po nichž je požadováno oceňování aktiv a podrozvahových položek a stanovení kapitálu v souladu s Mezinárodními účetními standardy dle nařízení (ES) č. 1606/2002, lhůtu 24 měsíců na zavedení nezbytných interních postupů a technických požadavků.
Oddíl 2
Nerealizované zisky a ztráty při oceňování reálnou hodnotou
Článek 467
Nerealizované ztráty při oceňování reálnou hodnotou
1. Odchylně od článku 35 zahrnou v průběhu období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce do výpočtu položek svého kmenového kapitálu tier 1 pouze použitelný procentní podíl nerealizovaných ztrát souvisejících s aktivy nebo pasivy oceněnými reálnou hodnotou a vykázaných v rozvaze, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v článku 33, a všech jiných nerealizovaných ztrát vykázaných ve výsledovce.
2. Použitelný procentní podíl pro účely odstavce 1 musí být v těchto rozmezích:
a)
20 až 100 % po celé období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016; a
d)
80 až 100 % v období od 1. ledna do 31. prosince 2017.
Odchylně od odstavce 1 mohou příslušné orgány v případě, že takové zacházení bylo uplatněno před 1. ledna 2014, povolit institucím neuvádět v žádné části kapitálu nerealizované zisky nebo ztráty z expozic vůči ústředním vládám zařazených do kategorie „Realizovatelné“ standardu IAS 39 potvrzeného EU.
Zacházení stanovené v druhém pododstavci se uplatní do té doby, dokud Komise nepřijme nařízení na základě nařízení (ES) č. 1606/2002, kterým se potvrzuje mezinárodní standard účetního výkaznictví nahrazující standard IAS 39.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl v mezích uvedených v odst. 2 písm. a) až d).
Článek 468
Nerealizované zisky při oceňování reálnou hodnotou
1. Odchylně od článku 35, v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce vyloučí z položek svého kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků souvisejících s aktivy nebo pasivy oceněnými reálnou hodnotou a vykázaných v rozvaze, s výjimkou těch, které jsou uvedeny v článku 33, a všech jiných nerealizovaných zisků s výjimkou zisků souvisejících s investičním nemovitým majetkem a vykázaných ve výsledovce. Výsledná zbytková částka nebude vyloučena z položek kmenového kapitálu tier 1.
2. Pro účely odstavce 1 se použitelný procentní podíl rovná 100 % během období od 1 ledna 2014 do 31. prosince 2014 a po tomto datu spadá do těchto rozmezí:
a)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
c)
20 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2017;
Od 1. ledna 2015, pokud podle článku 467 vyžaduje příslušný orgán po institucích, aby do výpočtu kmenového kapitálu tier 1 zahrnuly 100 % jejich nerealizovaných ztrát oceněných reálnou hodnotou, příslušný orgán může rovněž povolit institucím zahrnout to tohoto výpočtu 100 % jejich nerealizovaných zisků oceněných reálnou hodnotou.
Od 1. ledna 2015, pokud příslušný orgán požaduje podle článku 467 po instituci, aby do výpočtu kmenového kapitálu tier 1 zahrnula procentní podíl nerealizovaných ztrát oceněných reálnou hodnotou, nesmí tento příslušný orgán stanovit použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků podle odstavce 2 tohoto článku, který přesahuje použitelný procentní podíl nerealizovaných ztrát stanovený podle článku 467.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl nerealizovaných zisků v mezích uvedených v odst. 2 písm. a) až c), který se nevyloučí z kmenového kapitálu tier 1.
4. Odchylně od čl. 33 odst. 1 písm. c) instituce během období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2017 zahrnou do svého kapitálu použitelný procentní podíl zisků a ztrát v reálné hodnotě dle článku 478 z derivátových závazků vzniklých z vlastního úvěrového rizika.
Oddíl 3
Odpočty
Pododdíl 1
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
Článek 469
Odpočty od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 36 odst. 1 se v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 použije tento postup:
a)
instituce odečte od položek kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
instituce použijí odpovídající ustanovení uvedená v článku 472 na zbytkové částky položek, které je třeba odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
c)
instituce odečte od položek kmenového kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z celkové částky, který je třeba po uplatnění článku 470 odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i);
d)
instituce uplatní požadavky stanovené v čl. 472 odst. 5 nebo 11 podle toho, který je použitelný, na celkovou zbytkovou částku položek, které je třeba po uplatnění článku 470 odečíst podle čl. 36 odst. 1 písm. c) a i).
2. Instituce určí část celkové zbytkové částky uvedené v odst. 1 písm. d), na kterou se vztahuje čl. 472 odst. 5, vydělením částky uvedené v písmenu a) tohoto odstavce částkou uvedenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
výše odložených daňových pohledávek, které jsou závislé na budoucím zisku a vyplývají z přechodných rozdílů, uvedených v článku 470 odst. 2 písm. a);
b)
součet částek uvedených v čl. 470 odst. 2 písm. a) a b).
3. Instituce určí část celkové zbytkové částky uvedené v odst. 1 písm. d), na kterou se vztahuje čl. 472 odst. 11, vydělením částky uvedené v písmenu a) tohoto odstavce částkou uvedenou v písmenu b) tohoto odstavce:
a)
částka přímých a nepřímých kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 uvedených v článku 470 odst. 2 písm. b);
b)
součet částek uvedených v čl. 470 odst. 2 písm. a) a b).
Článek 470
Výjimky z odpočtů od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Pro účely tohoto článku zahrnují příslušné položky kmenového kapitálu tier 1 i položky kmenového kapitálu tier 1 instituce vypočítané s použitím ustanovení článků 32 až 35 a odpočtů podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), písm. k) bodu ii) až v) a písm. l), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů.
2. Odchylně od čl. 48 odst. 1 neprovedou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce odpočet položek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce, které jsou v součtu rovny nejvýše 15 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1 dané instituce:
a)
odložené daňové pohledávky, které jsou závislé na budoucí ziskovosti, které vyplývají z přechodných rozdílů a které jsou v součtu rovny nejvýše 10 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1;
b)
pokud instituce významně investuje do subjektu finančního sektoru, přímé, nepřímé a syntetické kapitálové investice instituce do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto subjektu, jež jsou v součtu rovny nejvýše 10 % příslušných položek kmenového kapitálu tier 1.
3. Odchylně od čl. 48 odst. 4 se na položky, pro něž platí výjimka podle odstavce 2 tohoto článku, použije riziková váha 250 %. Na položky uvedené v odst. 2 písm. b) tohoto článku se vztahují příslušné požadavky části třetí hlavy IV.
Článek 471
Výjimky z odpočtů kapitálových investic do pojišťoven od položek kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 49 odst. 1 mohou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2022 příslušné orgány povolit institucím neodečítat kapitálové investice do pojišťoven, zajišťoven a pojišťovacích holdingových společností, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
podmínky stanovené v čl. 49 odst. 1 písm. a), c) a e);
b)
příslušné orgány jsou spokojeny s úrovní kontroly rizika a s postupy finanční analýzy specificky přijatými institucí za účelem dohledu nad investicí do podniku nebo holdingové společnosti;
c)
kapitálové investice instituce do pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovací holdingové společnosti nepřevyšují 15 % nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 vydaných pojišťovacím subjektem k 31. prosinci 2012 a v období od 1. ledna 2013 do 31. prosince 2022;
d)
výše kapitálových investic, která není odečtena, nepřevyšuje výši kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 pojišťovny, zajišťovny nebo pojišťovací holdingové společnosti k 31. prosinci 2012.
2. Kapitálové investice, které nejsou odečteny podle odstavce 1, se považují za expozice a použije se na ně riziková váha 370 %.
Článek 472
Položky neodečtené od kmenového kapitálu tier 1
1. Odchylně od čl. 33 odst. 1 písm. c) a čl. 36 odst. 1 písm. a) až i) použijí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce tento článek na zbytkové částky položek podle čl. 468 odst. 4 a případně podle čl. 469 odst. 1 písm. b) a d).
2. Zbytková částka úprav v ocenění týkajících se derivátových závazků vyplývajících z vlastního úvěrového rizika příslušné instituce se neodečítá.
3. Se zbytkovou částkou ztrát v běžném účetním roce uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
ztráty, které jsou podstatné, se odečtou od položek tier 1;
b)
ztráty, které nejsou podstatné, se neodečítají.
4. Instituce odečte zbytkovou částku nehmotných aktiv uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. b) od položek tier 1.
5. Zbytková částka odložených daňových pohledávek podle čl. 36 odst. 1 písm. c) se neodečítá a uplatní se na ni riziková váha 0 %.
6. Zbytková částka položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. d) se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2.
7. Zbytková částka aktiv penzijního fondu definovaných požitků uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. e) se neodečítá od žádného prvku kapitálu a je zahrnuta do položek kmenového kapitálu tier 1, pokud by tato částka byla uznána jako původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) až ca) směrnice 2006/48/ES.
8. Se zbytkovou částkou kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do vlastního kmenového kapitálu tier 1 uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. f) instituce zacházejí takto:
a)
částka přímých kapitálových investic se odečte od položek tier 1;
b)
částka nepřímých a syntetických kapitálových investic, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního kmenového kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
9. Se zbytkovou částkou kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 subjektů finančního sektoru, se kterými je instituce ve vztahu vzájemné účasti, uvedenou v čl. 36 odst. 1 písm. g) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, zachází se s částkou její účasti v nástrojích zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 tohoto subjektu, jako by spadala pod čl. 36 odst. 1 písm. h);
b)
pokud instituce má v tomto subjektu finančního sektoru významné investice, s částkou jejích kapitálových investic do nástrojů zahrnovaných do kmenového kapitálu tier 1 příslušného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 36 odst. 1 písm. i).
10. Se zbytkovými částkami položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. h) instituce zacházejí takto:
a)
částky, které je třeba odečíst a které se vztahují k přímým kapitálovým investicím, se odečtou z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částky, které se vztahují k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váhy v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
11. Se zbytkovými částkami položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. i) instituce zacházejí takto:
a)
částky, které je třeba odečíst a které se vztahují k přímým kapitálovým investicím, se odečtou z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částky, které se vztahují k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
Článek 473
Zavedení změn standardu IAS 19
1. Odchylně od článku 481, v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2018 mohou příslušné orgány povolit institucím, které připravují své účetní závěrky v souladu s mezinárodními účetními standardy přijatými postupem podle čl. 6 odst. 2 nařízení (ES) č. 1606/2002, aby do svého kmenového kapitálu tier 1 doplnily použitelnou částku podle odstavce 2 nebo 3 tohoto článku, případně vynásobenou koeficientem podle odstavce 4.
2. Použitelná částka se vypočítá tak, že se od celkové částky podle písmene a) odečte celková částka podle písmene b):
a)
instituce stanoví hodnotu aktiv svých penzijních fondů nebo plánů definovaných požitků v souladu s nařízením (ES) č. 1126/2008 (33) ve znění nařízení (EU) č. 1205/2011 (34). Instituce poté odečtou od hodnoty těchto aktiv hodnoty závazků v rámci týchž fondů nebo plánů, které se určí podle stejných účetních pravidel.
b)
instituce stanoví hodnotu svých penzijních fondů nebo plánů definovaných požitků podle pravidel stanovených v nařízení (ES) č. 1126/2008. Instituce poté odečtou od hodnoty těchto aktiv hodnoty závazků v rámci týchž fondů nebo plánů, které se určí podle stejných účetních pravidel.
3. Částka stanovená podle odstavce 2 se omezuje na částku, jejíž odpočet od kapitálu není požadován, před 1. ledna 2014, podle vnitrostátních prováděcích opatření směrnice 2006/48/ES, pokud tato vnitrostátní prováděcí opatření budou v způsobilá pro zacházení stanovené v článku 481 tohoto nařízení v daném členském státě.
4. Použijí se tyto koeficienty:
a)
1 v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0,8 během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
0,6 během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
d)
0,4 během období od 1. ledna do 31. prosince 2017;
e)
0,2 během období od 1. ledna do 31. prosince 2018.
5. Instituce zpřístupní hodnoty aktiv a závazků podle odstavce 2 ve svých zveřejněných účetních závěrkách.
Pododdíl 2
Odpočty od položek vedlejšího kapitálu tier 1
Článek 474
Odpočty od položek kapitálu tier 1
Odchylně od článku 56 platí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 toto:
a)
instituce odečtou od položek vedlejšího kapitálu tier 1 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle článku 56;
b)
na zbytkové částky položek, které je třeba odečíst podle článku 56, uplatní instituce požadavky stanovené v článku 475.
Článek 475
Položky neodečtené od položek vedlejšího kapitálu tier 1
1. Odchylně od článku 56 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 pro zbytkové částky uvedené v čl. 474 písm. b) požadavky stanovené v tomto článku.
2. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
přímé kapitálové investice do nástroje zahrnovaného do vedlejšího kapitálu tier 1 se odečtou v účetní hodnotě od položek tier 1;
b)
nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního vedlejšího kapitálu tier 1, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
3. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. b) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 56 písm. c);
b)
pokud má instituce významné investice do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 56 písm. d).
4. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 56 písm. c) a d) instituce zacházejí takto:
a)
částka vztahující se k přímým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 56 písm. c) a d), se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částka vztahující se k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 56 písm. c) a d), se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky části třetí hlavy IV.
Pododdíl 3
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Článek 476
Odpočty od položek kapitálu tier 2
Odchylně od článku 66 platí v průběhu období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 toto:
a)
instituce odečtou od položek kapitálu tier 2 použitelný procentní podíl uvedený v článku 478 z částek, které je třeba odečíst podle článku 66;
b)
na zbytkové částky, které je třeba odečíst podle článku 66, instituce uplatní požadavky stanovené v článku 477.
Článek 477
Odpočty od položek kapitálu tier 2
1. Odchylně od článku 66 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 pro zbytkové částky uvedené v čl. 476 písm. b) požadavky stanovené v tomto článku.
2. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. a) instituce zacházejí takto:
a)
přímé kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 se odečtou v účetní hodnotě od položek tier 2;
b)
nepřímé a syntetické kapitálové investice do nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2, včetně nástrojů zahrnovaných do vlastního kapitálu tier 2, které by instituce mohla být povinna odkoupit na základě stávajícího nebo podmíněného smluvního závazku, se neodečítají a uplatní se na ně podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky stanovené v části třetí hlavě IV.
3. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. b) instituce zacházejí takto:
a)
pokud instituce významně neinvestuje do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 uvedeného subjektu se zachází, jako by spadala pod čl. 66 písm. c);
b)
pokud má instituce významné investice do subjektu finančního sektoru, s nímž je ve vztahu vzájemné účasti, s částkou jejích přímých, nepřímých a syntetických kapitálových investic do těchto nástrojů zahrnovaných do kapitálu tier 2 uvedeného subjektu finančního sektoru se zachází, jako by spadala pod čl. 66 písm. d).
4. Se zbytkovou částkou položek uvedených v čl. 66 písm. c) a d) instituce zacházejí takto:
a)
částka vztahující se k přímým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 66 písm. c) a d), se odečte z poloviny od položek tier 1 a z druhé poloviny od položek tier 2;
b)
částka vztahující se k nepřímým a syntetickým kapitálovým investicím, kterou je třeba odečíst v souladu s čl. 66 písm. c) a d), se neodečítá a uplatní se na ni podle potřeby riziková váha v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 nebo 3 a požadavky části třetí hlavy IV.
Pododdíl 4
Použitelné procentní podíly pro odpočet
Článek 478
Použitelné procentní podíly pro odpočet od položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
1. Použitelný procentní podíl pro účely čl. 468 odst. 4, čl. 469 odst. 1 písm. a) a c), čl. 474 písm. a) a čl. 476 písm. a) spadá do těchto rozmezí:
a)
20 až 100 % po celé období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2015;
c)
60 až 100 % během období od 1. ledna do 31. prosince 2016;
d)
80 až 100 % v období od 1. ledna do 31. prosince 2017.
2. Odchylně od odstavce 1 spadají pro položky uvedené v čl. 36 odst. 1 písm. c), které existovaly před …*, použitelné procentní podíly pro účely čl. 469 odst. 1 písm. c) do těchto rozpětí:
a)
0 až 100 % pro období od 1. ledna 2014 do 2. ledna 2015;
b)
10 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2015 a končící 2. ledna 2016;
c)
20 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2016 a končící 2. ledna 2017;
d)
30 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2017 a končící 2. ledna 2018;
e)
40 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2018 a končící 2. ledna 2019;
f)
50 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2019 a končící 2. ledna 2020;
g)
60 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2020 a končící 2. ledna 2021;
h)
70 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2021 a končící 2. ledna 2022;
i)
80 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2022 a končící 2. ledna 2023;
j)
90 až 100 % pro období počínající 2. ledna 2023 a 2. ledna 2024.
3. Příslušné orgány určí a zveřejní použitelný procentní podíl v rozmezích uvedených v odstavcích 1 a 2 pro každý z těchto odpočtů:
a)
jednotlivé odpočty vyžadované podle čl. 36 odst. 1 písm. a) až h), s výjimkou odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů;
b)
celkový objem odložených daňových pohledávek závislých na budoucím zisku a vyplývajících z přechodných rozdílů a dále položek uvedených v čl. 36 odst. 1 písm. i), který je třeba odečíst podle článku 48;
c)
každý odpočet vyžadovaný podle čl. 56 písm. b) až d);
d)
každý odpočet vyžadovaný podle čl. 66 písm. b) až d).
Oddíl 4
Menšinové podíly a nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 vydané dceřinými podniky
Článek 479
Uznání nástrojů a položek, které nelze považovat za menšinové podíly, v konsolidovaném kmenovém kapitálu tier 1
1. Odchylně od části druhé hlavy II stanoví v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 příslušné orgány v souladu s odstavci 2 a 3 tohoto článku, že položky, jež lze podle vnitrostátních prováděcích předpisů k článku 65 směrnice 2006/48/ES považovat za konsolidované rezervní fondy a jež nelze z kteréhokoli z níže uvedených důvodů považovat za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1, budou uznány za konsolidovaný kapitál:
a)
nástroj nelze považovat za nástroj zahrnovaný do kmenového kapitálu tier 1, a související nerozdělený zisk a emisní ážio proto nelze považovat za konsolidované položky kmenového kapitálu tier 1;
b)
položky jsou nezpůsobilé v důsledku čl. 81 odst. 2;
c)
položky jsou nezpůsobilé,jelikož dceřiný podnik není institucí nebo subjektem, pro který platí na základě použitelného vnitrostátního práva požadavky tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU;
d)
položky jsou nezpůsobilé,jelikož dceřiný podnik není v plném rozsahu zahrnut do konsolidace podle části první hlavy II kapitoly 2.
2. Použitelný procentní podíl položek uvedených v odstavci 1, který lze považovat za konsolidované rezervní fondy v souladu s vnitrostátními prováděcími opatřeními k článku 65 směrnice 2006/48/ES, se považuje za konsolidovaný kmenový kapitál tier 1.
3. Pro účely odstavce 2 spadají použitelné procentní podíly do těchto rozmezí:
a)
0 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0 až 60 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0 až 40 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 až 20 % během období od 1. ledna do 2017 do 31. prosince 2017.
4. Příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelný procentní podíl v rozmezích uvedených v odstavci 3.
Článek 480
Uznání menšinových podílů a kvalifikovaného vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 v konsolidovaném kapitálu
1. Odchylně od čl. 84 odst. 1 písm. b), čl. 85 odst. 1 písm. b) a čl. 87 odst. 1 písm. b) se během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 procentuální podíly uvedené v těchto článcích násobí příslušným koeficientem.
2. Pro účely odstavce 1 spadají použitelné koeficienty do těchto rozmezí:
a)
0,2 až 1 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0,4 až 1 během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0,6 až 1 během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016; a
d)
0,8 až 1 během období od 1. ledna 2017 do 31. prosince 2017.
3. Příslušné orgány stanoví a zveřejní hodnotu použitelného koeficientu v rozmezích uvedených v odstavci 2.
Oddíl 5
Dodatečné filtry a odpočty
Článek 481
Dodatečné filtry a odpočty
1. Odchylně od článků 32 až 36, 56 a 66 provedou v období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce úpravy, které nejsou požadovány v souladu s částí druhou tohoto nařízení, k zahrnutí použitelných procentních podílů filtrů nebo odpočtů, které vyžadují vnitrostátní prováděcí opatření k článkům 57, 61, 63, 63a, 64 a 66 směrnice 2006/48/ES a články 13 a 16 směrnice 2006/49/ES, do položek kmenového kapitálu tier 1, do položek kapitálu tier 1, do položek kapitálu tier 2 nebo do položek kapitálu nebo k jejich odpočtu z uvedených kapitálů.
2. Odchylně od čl. 36 odst. 1 písm. i) a čl. 49 odst. 1 a 3 mohou příslušné orgány v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014 institucím nařídit nebo povolit, aby namísto odpočtu požadovaného podle čl. 36 odst. 1 uplatňovaly metody uvedené v čl. 49 odst. 1, pokud nejsou splněny požadavky stanovené v čl. 49 odst. 1 písm. b) a e). V takových případech se podíl investic do kapitálových nástrojů subjektu finančního sektoru, v němž má mateřský podnik významnou investici, která nemusí být odečtena v souladu s čl. 49 odst. 1, určí na základě použitelného procentního podílu podle odstavce 4 tohoto článku. Na neodpočtenou částku se vztahují příslušné požadavky čl. 49 odst. 4.
3. Pro účely odstavce 1 spadají použitelné procentní podíly do těchto rozmezí:
a)
0 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
0 až 60 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
0 až 40 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 až 20 % během období od 1. ledna do 201731. prosince 2017.
4. Pro účely odstavce 2 spadají použitelné procentní podíly do rozmezí 0 až 50 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014.
5. Pro každý filtr nebo odpočet uvedený v odstavci 1 a 2 příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelné procentní podíly v rozmezích uvedených v odstavci 3 a 4.
6. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž stanoví podmínky, podle nichž příslušné orgány určí, zda úpravy, nebo jejich prvky, provedené v rámci kapitálu v souladu s vnitrostátními prováděcími opatřeními ke směrnici 2006/48/ES nebo směrnici 2006/49/ES, které nejsou uvedeny v části druhé tohoto nařízení, musí být pro účely tohoto článku provedeny i v rámci položek kmenového kapitálu tier 1, položek vedlejšího kapitálu tier 1, položek kapitálu tier 1, položek kapitálu Tier 2 nebo kapitálu.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 482
Oblast působnosti pro derivátové transakce uzavřené s penzijními fondy
Pokud jde o transakce uvedené v článku 89 nařízení (EU) č. 648/2012 a uzavřené se složkami penzijního systému, jak jsou definovány v článku 2 uvedeného nařízení, instituce neprovádějí výpočet kapitálových požadavků k riziku CVA, jak je stanoveno v čl. 382 odst. 4 písm. c) tohoto nařízení.
KAPITOLA 2
Zachování právních účinků kapitálových nástrojů
Oddíl 1
Nástroje, které přestavují státní podporu
Článek 483
Zachování právních účinků nástrojů státní podpory
1. Odchylně od článků 26 až 29, 51, 52, 62 a 63 se během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 tento článek vztahuje na kapitálové nástroje a položky, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
a)
nástroje byly vydány před 1. ledna 2014;
b)
nástroje byly vydány v kontextu rekapitalizačních opatření podle pravidel pro státní podporu. Pokud část těchto nástrojů upsali soukromí investoři, musí být tyto nástroje vydány před 30. červnem 2012 a ve spojení s těmi částmi, které upsal členský stát;
c)
Komise tyto nástroje považovala za slučitelné s vnitřním trhem podle článku 107 Smlouvy o fungování EU;
d)
v případě, že nástroje upsali členský stát i soukromí investoři, dojde-li k částečnému splacení nástrojů upsaných členským státem, odpovídající podíl části nástrojů upsané soukromými investory zůstane zachován podle článku 484. Dojde-li ke splacení všech nástrojů upsaných členským státem, zbývající nástroje upsané soukromými investory zůstanou zachovány podle článku 484.
2. Nástroje, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na tyto skutečnosti:
a)
nejsou splněny podmínky stanovené v článku 28 tohoto nařízení;
b)
nástroje vydal podnik uvedený v článku 27 tohoto nařízení a podmínky stanovené v článku 28 tohoto nařízení nebo v příslušných případech v článku 29 tohoto nařízení, nejsou splněny.
3. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že nejsou splněny požadavky podle odst. 2 písm. a) nebo b) tohoto článku, považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 podle odstavců 5 nebo 7.
4. Nástroje, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. ca) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 tohoto nařízení nejsou splněny.
5. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. ca) směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že nejsou splněny podmínky stanovené v čl. 52 odst. 1 tohoto nařízení, považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 podle odstavců 3 nebo 7.
6. Položky, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f), g) nebo h) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 bez ohledu na to, že tyto položky nejsou uvedeny v článku 62 tohoto nařízení nebo že podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení nejsou splněny.
7. Nástroje uvedené v odst. 1 písm. c) tohoto článku, které nesplňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f), g) nebo h) a čl. 66 odst. 1 směrnice 2006/48/ES, se bez ohledu na to, že tyto položky nejsou uvedeny v článku 62 tohoto nařízení nebo že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení, považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny požadavky uvedené v odstavci 8 tohoto článku.
Nástroje, které se podle prvního pododstavce považují za nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, se nesmí považovat za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1 nebo nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 podle odstavců 3 nebo 5.
8. Nástroje uvedené v odstavcích 3, 5 a 7 lze považovat za kapitálové nástroje podle uvedených odstavců pouze tehdy, je-li splněna podmínka stanovená v odst. 1 písm. a) a jsou-li tyto nástroje vydány institucemi se sídlem v členském státě, který realizuje ekonomický ozdravný program, a vydání těchto nástrojů je dohodnuto nebo je použitelné v rámci tohoto programu.
Oddíl 2
Nástroje, které nepředstavují státní podporu
Pododdíl 1
Způsobilost pro zachování právních účinků a jeho limity
Článek 484
Způsobilost pro zachování právních účinků položek kvalifikovaných jako kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES
1. Tento článek se použije pouze na nástroje a položky, které byly vydány nebo byly použitelné jako kapitál před 31. prosincem 2011 a nejsou uvedeny v čl. 483 odst. 1.
2. Odchylně od článků 26 až 29, 51, 52, 62 a 63 se tento článek použije v období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
3. S výhradou článku 485 tohoto nařízení a omezení uvedeného v čl. 486 odst. 2 tohoto nařízení se kapitál ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS a související emisní ážio považované za původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES považují za položky kmenového kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že tento kapitál nesplňuje podmínky stanovené v článku 28 nebo v příslušných případech v použití článku 29 tohoto nařízení.
4. S výhradou omezení uvedeného v čl. 486 odst. 3 tohoto nařízení se nástroje a související emisní ážio považované za původní kapitál podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. ca) a ke čl. 154 odst. 8 a 9 směrnice 2006/48/ES považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1 bez ohledu na to, že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 52 tohoto nařízení.
5. S výhradou omezení uvedených v čl. 486 odst. 4 tohoto nařízení se položky a související emisní ážio splňující podmínky podle vnitrostátních prováděcích opatření ke čl. 57 písm. e), f), g) nebo h) směrnice 2006/48/ES považují za položky kapitálu tier 2 bez ohledu na to, že tyto položky nejsou zahrnuty v článku 62 tohoto nařízení nebo že nejsou splněny podmínky stanovené v článku 63 tohoto nařízení.
Článek 485
Způsobilost emisního ážia souvisejícího s položkami, které jsou podle vnitrostátních prováděcích opatření ke směrnici 2006/48/ES považovány za kapitál, k zahrnutí do kmenového kapitálu tier 1
1. Tento článek se použije pouze na nástroje, které byly vydány před 31. prosincem 2010 a nejsou uvedeny v čl. 483 odst. 1.
2. Emisní ážio související s kapitálem ve smyslu článku 22 směrnice 86/635/EHS, které je podle vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. a) směrnice 2006/48/ES považováno za původní kapitál, se považuje za položky kmenového kapitálu tier 1, pokud splňují podmínky stanovené v čl. 28 písm. i) a j) tohoto nařízení.
Článek 486
Limity zachování právních účinků položek v rámci položek kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
1. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 je míra, do jaké se nástroje a položky uvedené v článku 484 považují za kapitál, omezena v souladu s tímto článkem.
2. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 3, které se považují za položky kmenového kapitálu tier 1, je omezena na použitelný procentní podíl součtu částek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota kapitálu uvedeného v čl. 484 odst. 3, který byl v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s položkami uvedenými v písmenu a).
3. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 4, jež se považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1, je omezena na použitelný procentní podíl vynásobený rozdílem součtu částek uvedených v písmenech a) a b) tohoto odstavce a součtu částek uvedených v písmenech c) až f) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které byly stále v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
částka nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které dne 31. prosince 2012 překračovaly limity stanovené ve vnitrostátních prováděcích opatřeních k čl. 66 odst. 1 písm. a) a čl. 66 odst. 1a směrnice 2006/48/ES;
d)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu c);
e)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 4, které byly v emisi dne 31. prosince 2012, ale nepovažují se za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 podle čl. 489 odst. 4;
f)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu e).
4. Výše položek uvedených v čl. 484 odst. 5, které lze považovat za položky kapitálu tier 2, je omezena na použitelný procentní podíl vynásobený rozdílem součtu částek uvedených v písmenech a) až d) tohoto odstavce a součtu částek uvedených v písmenech e) až h) tohoto odstavce:
a)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly stále v emisi dne 31. prosince 2012;
b)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu a);
c)
nominální hodnota podřízeného dluhového kapitálu, který byl stále v emisi dne 31. prosince, snížená o částku požadovanou vnitrostátními prováděcími opatřeními k čl. 64 odst. 3 písm. c) směrnice 2006/48/ES;
d)
nominální hodnota položek uvedených v čl. 484 odst. 5, jiných než nástroje a podřízený dluhový kapitál uvedené v písmenech a) a c) tohoto odstavce, které byly v emisi dne 31. prosince 2012;
e)
nominální hodnota nástrojů a položek uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly v emisi dne 31. prosince 2012 a které překračují limity stanovené ve vnitrostátních prováděcích opatřeních k čl. 66 odst. 1 písm. a) směrnice 2006/48/ES;
f)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu e);
g)
nominální hodnota nástrojů uvedených v čl. 484 odst. 5, které byly v emisi dne 31. prosince 2012 a které nelze považovat za položky kapitálu tier 2 podle čl. 490 odst. 4;
h)
emisní ážio související s nástroji uvedenými v písmenu g).
5. Pro účely tohoto článku spadají použitelné procentní podíly uvedené v odstavcích 2 až 4 do těchto rozmezí:
a)
60 až 80 % během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
40 až 70 % během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
20 až 60 % během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016;
d)
0 % až 50 % během období od 1. ledna 2017 do 31. prosince 2017;
e)
0 % až 40 % během období od 1. ledna 2018 do 31. prosince 2018;
f)
0 % až 30 % během období od 1. ledna 2019 do 31. prosince 2019;
g)
0 % až 20 % během období od 1. ledna 2020 do 31. prosince 2020;
h)
0 až 10 % během období od 1. ledna 2021 do 31. prosince 2021.
6. Příslušné orgány stanoví a zveřejní použitelné procentní podíly v rozmezích uvedených v odstavci 5.
Článek 487
Položky vyloučené ze zachování právních účinků v rámci položek kmenového kapitálu tier 1 nebo vedlejšího kapitálu tier 1 v ostatních složkách kapitálu
1. Odchylně od článků 51, 52, 62 a 63 mohou během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zacházet s kapitálem a souvisejícím emisním ážiem uvedenými v čl. 484 odst. 3, které nepatří do položek kmenového kapitálu tier 1, neboť překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 2, jako s položkami uvedenými v čl. 484 odst. 4, a to v rozsahu, v jakém zahrnutí tohoto kapitálu a souvisejícího emisního ážia nepřesahuje použitelný procentní limit uvedený v čl. 486 odst. 3.
2. Odchylně od článků 51, 52, 62 a 63 mohou během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zacházet s níže uvedenými položkami jako s položkami uvedenými v čl. 484 odst. 5, pokud jejich zahrnutí nepřekročí použitelný procentní limit uvedený v čl. 486 odst. 4:
a)
kapitál a související emisní ážio uvedené v čl. 484 odst. 3, které nepatří mezi položky kmenového kapitálu tier 1, neboť překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 2;
b)
nástroje a související emisní ážio uvedené v čl. 484 odst. 4, které překračují použitelný procentní podíl uvedený v čl. 486 odst. 3.
3. EBA vypracuje návrhy regulačních technických norem, v nichž upřesní podmínky zacházení s kapitálovými nástroji uvedenými v odstavcích 1 a 2, jako by spadaly pod čl. 486 odst. 4 nebo 5, během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi 1. února 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 488
Umořování položek, pro něž platí zachování právních účinků jako pro položky kapitálu tier 2
Pro položky uvedené v čl. 484 odst. 5, které se považují za položky kapitálu tier 2 podle čl. 484 odst. 5 nebo čl. 486 odst. 4, platí požadavky stanovené v článku 64.
Pododdíl 2
Zahrnutí nástrojů s kupní opcí a pobídkou ke splacení do položek vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2
Článek 489
Hybridní nástroje s kupní opcí a pobídkou ke splacení
1. Odchylně od článků 51 a 52 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 pro nástroje, které jsou uvedeny v čl. 484 odst. 4 a zahrnují ve svých podmínkách kupní opce s pobídkou ke splacení ze strany instituce, požadavky stanovené v odstavcích 2 až 7 tohoto článku.
2. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze před 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 jsou splněny od 1. ledna 2013.
3. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 4 do data jejich skutečné splatnosti a poté se považují za položky vedlejšího kapitálu tier 1 bez omezení za předpokladu, že:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení až 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 jsou splněny od data skutečné splatnosti nástrojů.
4. Nástroje se nepovažují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a nevztahuje se na ně čl. 484 odst. 4 od 1. ledna 2014, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nejsou od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
5. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 4 do data jejich skutečné splatnosti a nepovažují se poté za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nejsou od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
6. Nástroje se považují za nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 v souladu s čl. 484 odst. 4, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze 31. prosince 2011 nebo předtím;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti nástrojů nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 52 nebyly od data skutečné splatnosti nástrojů splněny.
Článek 490
Položky kapitálu tier 2 s pobídkou ke splacení
1. Odchylně od článků 62 a 63 platí během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 pro položky uvedené v čl. 484 odst. 5, které splňují podmínky vnitrostátních prováděcích opatření k čl. 57 písm. f) nebo h) směrnice 2006/48/ES a zahrnují ve svých podmínkách kupní opce s pobídkou ke splacení ze strany instituce, požadavky stanovené v odstavcích 2 až 7 tohoto článku.
2. Položky se považují nástroje zahrnované do kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze před 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 jsou splněny od 1. ledna 2013.
3. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 v souladu s čl. 484 odst. 5 do data jejich skutečné splatnosti a poté se považují za položky kapitálu tier 2 bez omezení za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení až 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 jsou splněny od data skutečné splatnosti položek.
4. Od 1. ledna 2013 se položky nepovažují za položky kapitálu tier 2, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
5. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 s omezeným uznáním v souladu s čl. 484 odst. 5 do data jejich skutečné splatnosti a nepovažují se poté za položky kapitálu tier 2, pokud:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
instituce kupní opce ke dni jejich skutečné splatnosti nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
6. Položky se považují za položky kapitálu tier 2 v souladu s čl. 484 odst. 5, pokud:
a)
instituce byla schopna využít kupní opce s pobídkou ke splacení pouze 31. prosince 2011 nebo předtím;
b)
instituce kupní opce ke dni skutečné splatnosti položek nevyužila;
c)
podmínky stanovené v článku 63 nejsou od data skutečné splatnosti položek splněny.
Článek 491
Skutečná splatnost
Pro účely článků 489 a 490 se skutečná splatnost stanoví takto:
a)
pro položky uvedené v odstavcích 3 a 5 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení, k níž dojde 1. ledna 2013 nebo poté;
b)
pro položky uvedené v odstavcích 4 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení, k níž dojde mezi 31. prosincem 2011 a 1. lednem 2013;
c)
pro položky uvedené v odstavci 6 těchto článků je to datum první kupní opce s pobídkou ke splacení před 31. prosincem 2011.
KAPITOLA 3
Přechodná ustanovení pro zpřístupňování informací o kapitálu
Článek 492
Zpřístupňování informací o kapitálu
1. Instituce použijí tento článek během období 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021.
2. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2015 instituce zpřístupní informace o tom, do jaké míry úrovně kmenového kapitálu tier 1 a kapitálu tier 1 překročily požadavky stanovené v článku 465.
3. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 instituce zpřístupní tyto dodatečné informace o svém kapitálu:
a)
povahu a účinek jednotlivých filtrů a odpočtů uplatněných v souladu s články 467 až 470, 474, 476 a 479 na kmenový kapitál tier 1, vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 2 a kapitál;
b)
částky menšinových podílů a nástrojů zahrnovaných do vedlejšího kapitálu tier 1 a kapitálu tier 2 a souvisejícího nerozděleného zisku a emisního ážia, vydaných dceřinými podniky, které jsou zahrnuty do konsolidovaného kmenového kapitálu tier 1, vedlejšího kapitálu tier 1, kapitálu tier 2 a kapitálu v souladu s kapitolou 1 oddílem 4;
c)
účinek jednotlivých filtrů a odpočtů uplatněných v souladu s článkem 481 na kmenový kapitál tier 1, vedlejší kapitál tier 1, kapitál tier 2 a kapitál;
d)
povahu a výši položek, které se považují za položky kmenového kapitálu tier 1, položky kapitálu tier 1 a položky kapitálu tier 2 na základě uplatnění odchylek uvedených v kapitole 2 oddíle 2.
4. Během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce zpřístupní informace o hodnotě nástrojů, které se považují za nástroje zahrnované do kmenového kapitálu tier 1, nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 a nástroje zahrnované do kapitálu tier 2 na základě použití článku 484.
5. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro specifikaci jednotných šablon pro zpřístupňování podle tohoto článku. Šablony zahrnou položky uvedené v čl. 437 odst. 1 písm. a), b), d) a e), jak byly pozměněny v kapitole 1 a 2 této hlavy.
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. února 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
KAPITOLA 4
Velké expozice, kapitálové požadavky, páka a úroveň Basilej I
Článek 493
Přechodná ustanovení pro velké expozice
1. Ustanovení o velkých expozicích uvedená v čl. 387 až 403 se nevztahují na investiční podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES a na něž se nevztahovala k 31. prosinci 2006 směrnice Rady 93/22/EHS ze dne 10. května 1993 o investičních službách v oblasti cenných papírů (35). Tato výjimka platí do 31. prosince 2017 nebo do dne vstupu jakékoli změny podle odstavce 2 tohoto článku v platnost, podle toho, co nastane dříve.
2. Do 31. prosince 2015 předloží Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o:
a)
vhodném systému obezřetnostního dohledu nad investičními podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu ke komoditním a finančním derivátům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES;
b)
potřebnosti změny směrnice 2004/39/ES pro vytvoření další kategorie investičního podniku, jehož hlavní podnikatelskou činností je poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddílu C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES ve vztahu k dodávkám energií.
Na základě této zprávy může Komise předložit návrhy na změny tohoto nařízení.
3. Odchylně od čl. 400 odst. 2 a 3 mohou členské státy po přechodné období do vstupu jakéhokoli právního aktu vyplývajícího z přezkumu podle článku 507 v platnost, avšak nikoli po dni 2. ledna 2029 zcela nebo částečně vyjmout z působnosti čl. 395 odst. 1 tyto expozice:
a)
kryté dluhopisy podle čl. 129 odst. 1, 3 a 6;
b)
aktiva představující pohledávky vůči regionálním vládám nebo místním orgánům členských států, pokud by těmto pohledávkám byla přidělena podle části třetí hlavy II kapitoly 2 riziková váha 20 %, a jiné expozice vůči těmto regionálním vládám nebo místním orgánům nebo jimi zaručené pohledávky, kterým by podle části třetí hlavy II kapitoly 2 byla přidělena riziková váha 20 %;
c)
expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic instituce vůči mateřskému podniku, vůči jiným dceřiným podnikům takového mateřského podniku nebo vůči jeho vlastním dceřiným podnikům, podléhají-li tyto podniky témuž dohledu na konsolidovaném základě jako sama instituce v souladu s tímto nařízením, směrnicí 2002/87/ES nebo s rovnocennými normami platnými ve třetí zemi. S expozicemi nesplňujícími tato kritéria bude zacházeno jako s expozicemi vůči třetí osobě, ať jsou vyňaty z působnosti čl. 395 odst. 1 tohoto nařízení, nebo nikoli;
d)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice včetně účastí nebo jiných druhů kapitálových investic vůči regionálním nebo ústředním úvěrovým institucím, se kterými je úvěrová instituce sdružena v síti v souladu s právními předpisy nebo stanovami a které jsou podle těchto předpisů nebo stanov odpovědné za hotovostní clearingové operace v rámci sítě;
e)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči úvěrovým institucím vzniklé úvěrovým institucím, z nichž jedna provozuje činnost na nekonkurenčním základě a poskytuje úvěry nebo záruky za ně podle legislativních programů nebo svých stanov na podporu přesně vymezených hospodářských odvětví, které podléhají určité formě státního dohledu a omezením využití poskytovaných úvěrů, pokud příslušné expozice vzniknou z takových úvěrů přenášených na příjemce prostřednictvím úvěrových institucí nebo ze záruk za tyto úvěry;
f)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči institucím za podmínky, že tyto expozice nepředstavují kapitál takové instituce, netrvají déle než do následujícího obchodního dne a nejsou denominovány v některé z hlavních obchodních měn;
g)
aktiva představující pohledávky vůči centrálním bankám ve formě požadovaných minimálních rezerv držených těmito centrálními bankami, které jsou denominovány v jejich národních měnách;
h)
aktiva představující pohledávky vůči ústředním vládám v podobě zákonných požadavků na likviditu, která jsou uložena ve vládních cenných papírech, jež jsou denominovány a financovány v jejich národních měnách, pokud příslušné orgány rozhodnou, že úvěrové hodnocení těchto ústředních vlád stanovené určenou externí ratingovou agenturou odpovídá investičnímu stupni;
i)
50 % podrozvahových dokumentárních akreditivů se středně nízkým a nízkým rizikem a podrozvahových nevyčerpaných úvěrových příslibů se středně nízkým a nízkým rizikem podle přílohy I a se souhlasem příslušných orgánů 80 % jiných záruk než záruk na úvěry, které vyplývají z právních předpisů a které svým členům poskytují vzájemné záruční společnosti mající postavení úvěrových institucí;
j)
záruky vyžadované zákonem, které jsou používány v případě, že hypoteční půjčka financovaná vydáváním hypotečních dluhopisů je vyplacena vypůjčovateli před konečnou registrací hypotéky v katastru, pokud daná záruka není používána pro snížení rizika při výpočtu objemu rizikově vážených expozic;
k)
aktiva představující pohledávky a jiné expozice vůči uznávaným burzám.
Článek 494
Přechodná ustanovení pro použitelný kapitál
Odchylně od čl. 4 odst. 1 bodu 71 písm. b) může být do použitelného kapitálu zahrnut kapitál tier 2 až do výše:
a)
100 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2014;
b)
75 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2015 do 31. prosince 2015;
c)
50 % kapitálu tier 1 během období od 1. ledna 2016 do 31. prosince 2016.
Článek 495
Zacházení s akciovými expozicemi podle přístupu IRB
1. Odchylně od části třetí kapitoly 3, až do 31. prosince 2017 mohou příslušné orgány přiznat výjimku ze zacházení IRB některým kategoriím akciových expozic držených institucemi a dceřinými podniky v EU institucí v daném členském státě, a to k 31. prosinci 2007. Příslušný orgán zveřejní kategorie akciových expozic, u kterých lze využít tohoto zacházení v souladu s článkem 143 směrnice 2013/36/EU.
Vyjmuté pozice se měří počtem podílů držených k 31. prosinci 2007 a jakýchkoli dalších podílů, jejichž vlastnictví vyplývá přímo z držení daných kapitálových investic, pokud tyto podíly nezvyšují poměrný podíl vlastnictví ve společnosti pro správu portfolia.
Jestliže nabytí účasti zvýší poměrný podíl vlastnictví v konkrétní kapitálové investici, výjimka se na toto zvýšení nevztahuje. Výjimka se nevztahuje ani na kapitálové investice, na něž se původně vztahovala, ale které byly prodány a pak zpětně odkoupeny.
Akciové expozice, na něž se vztahuje toto ustanovení, podléhají kapitálovým požadavkům vypočítaným v souladu se standardizovaným přístupem podle části třetí hlavy II kapitoly 2, popřípadě požadavkům stanoveným v části třetí hlavě IV.
Příslušné orgány oznámí Komisi a EBA provádění tohoto odstavce.
2. Při výpočtu objem rizikově vážených expozic pro účely čl. 114 odst. 4 se až do 31. prosince 2015 expozicím vůči ústředním vládám nebo centrálním bankám členských států, které jsou denominovány a financovány v národní měně kteréhokoli členského státu, přidělí stejná riziková váha, která by se uplatnila v případě, že by tyto expozice byly denominovány a financovány v jejich národní měně.
3. EBA vypracuje návrh regulačních technických norem pro stanovení podmínek, za kterých příslušné orgány přiznají výjimku uvedenou v odstavci 1.
EBA předloží tyto návrhy regulačních technických norem Komisi do 30. června 2014.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s články 10 až 14 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 496
Kapitálové požadavky pro kryté dluhopisy
1. Do 31. prosince 2017 mohou příslušné orgány zcela nebo částečně upustit od uplatňování 10 % limitu pro dluhopisy s přednostním vypořádáním vydané francouzskými Fonds Communs de Créances nebo sekuritizačními společnostmi, které jsou francouzským Fonds Communs de Créances rovnocenné, jak je uvedeno v čl. 129 odst. 1 písm. d) a e), pokud jsou splněny obě tyto podmínky:
a)
sekuritizované expozice týkající se obytných nebo obchodních nemovitostí pochází od člena stejné konsolidované skupiny, jejímž členem je emitent krytých dluhopisů, nebo od subjektu přidruženého ke stejnému ústřednímu subjektu, k němuž je přidružen emitent krytých dluhopisů, přičemž příslušnost ke stejné skupině nebo přidružení ke stejnému orgánu jsou určeny v době, kdy jsou dluhopisy s přednostním vypořádáním použity jako kolaterál pro kryté dluhopisy; a
b)
člen stejné konsolidované skupiny, jejímž členem je emitent krytých dluhopisů, nebo subjekt přidružený ke stejnému ústřednímu subjektu, k němuž je přidružen emitent krytých dluhopisů, si ponechá celou tranši první ztráty podporující tyto dluhopisy s přednostním vypořádáním.
2. Do 31. prosince 2014 se pro účely čl. 129 odst. 1 písm. c) považují přednostní nezajištěné expozice instituce, které podle vnitrostátních právních předpisů před vstupem tohoto nařízení v platnost splňují podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %, za expozice splňující podmínky stupně úvěrové kvality 1.
3. Do 31. prosince 2014 se pro účely čl. 129 odst. 5 přednostní nezajištěné expozice instituce, které podle vnitrostátních právních předpisů před vstupem tohoto nařízení v platnost splňují podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %, považují za expozice splňující podmínky pro přidělení rizikové váhy 20 %.
Článek 497
Kapitálové požadavky pro expozice vůči ústředním protistranám
1. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci čl. 89 odst. 3 prvního pododstavce nařízení (EU) č. 648/2012 nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 14 uvedeného nařízení o povolení ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, může instituce takovou ústřední protistranu pokládat za způsobilou ústřední protistranu, pokud je splněna podmínka uvedená v první části uvedeného pododstavce.
2. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci čl. 89 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (EU) č. 648/2012 nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 25 uvedeného nařízení o uznání ústřední protistrany usazené v třetí zemi, podle toho, co nastane dříve, může instituce takovou ústřední protistranu pokládat za způsobilou ústřední protistranu.
3. Za mimořádných okolností, kdy je nutné a přiměřené zamezit narušení mezinárodních finančních trhů, může Komise přijmout prováděcí akt podle článku 5 nařízení (EU) č. 182/2011 s cílem prodloužit platnost přechodných ustanovení v odstavcích 1 a 2 tohoto článku o dalších šest měsíců.
4. Do uplynutí lhůt uvedených v odstavcích 1 a 2 a prodloužených podle odstavce 3 v případě, že ústřední protistrana nemá fond pro riziko selhání a nesjednala si s členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo zčásti využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, instituce nahradí příslušný vzorec pro výpočet kapitálového požadavku (Ki) uvedeného v čl. 308 odst. 2 tímto:
kde:
IMi
=
počáteční marže složená členem clearingového systému (i) ústřední protistraně;
IM
=
celková částka počáteční marže sdělená instituci ústřední protistranou.
Článek 498
Výjimky pro obchodníky s komoditami
1. Ustanovení o kapitálových požadavcích uvedená v tomto nařízení se nevztahují na investiční podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům uvedeným v bodech 5, 6, 7, 9 a 10 oddílu C přílohy I směrnice 2004/39/ES, na které se k 31. prosinci 2006 nevztahovala směrnice 93/22/EHS.
Tato výjimka platí do 31. prosince 2017 nebo do dne vstupu v platnost jakékoli změny podle odstavců 2 a 3, podle toho, co nastane dříve.
2. Do 31. prosince 2015 předloží Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o:
a)
vhodném systému obezřetnostního dohledu nad investičními podniky, jejichž hlavní podnikatelskou činností je výhradně poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu ke komoditním a finančním derivátům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES;
b)
potřebnosti změny směrnice 2004/39/ES pro vytvoření další kategorie investičního podniku, jehož hlavní podnikatelskou činností je poskytování investičních služeb nebo provádění investičních činností ve vztahu k finančním nástrojům stanoveným v oddíle C bodech 5, 6, 7, 9 a 10 přílohy I směrnice 2004/39/ES ve vztahu k dodávce energie, včetně elektřiny, uhlí, plynu a ropy.
3. Na základě zprávy uvedené v odstavci 2 může Komise předložit návrhy na změny tohoto nařízení.
Článek 499
Páka
1. Odchylně od článků 429 a 430 během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2021 instituce vypočítají a oznámí pákový poměr s použitím obou níže uvedených měr kapitálu:
a)
kapitál tier 1;
b)
kapitál tier 1, s výhradou odchylek stanovených v kapitolách 1 a 2 této hlavy.
2. Odchylně od čl. 451 odst. 1 si instituce může zvolit, zda zpřístupní informace o pákovém poměru založené buď pouze na jedné, nebo na obou definicích míry kapitálu uvedených v odst. 1 písm. a) a b) tohoto článku. Pokud instituce změní své rozhodnutí, o kterém pákovém poměru zpřístupní informace, musí první následující zpřístupněné sdělení obsahovat souhrnnou informaci o všech pákových poměrech, o nichž byly zveřejněny informace až do okamžiku, kdy ke změně rozhodnutí došlo.
3. Odchylně od čl. 429 odst. 2 mohou během období od 1. ledna 2014 do 31. prosince 2017 příslušné orgány institucím povolit, aby vypočítávaly pákové poměry čtvrtletně, pokud se domnívají, že instituce nemusí mít dostatečně kvalitní údaje pro výpočet pákového poměru, který je aritmetickým průměrem měsíčních pákových poměrů za čtvrtletí.
Článek 500
Přechodná ustanovení - úroveň Basilej I
1. Instituce, které vypočítávají objem rizikově vážených expozic v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 3, a instituce, které používají pokročilý přístup k měření podle části třetí hlavy III kapitoly 4 pro výpočet kapitálových požadavků k operačnímu riziku, splní do 31. prosince 2017 oba tyto požadavky:
a)
držet kapitál, jak je stanoven v článku 92;
b)
držet kapitál, který je za všech okolností vyšší nebo roven 80 % celkové minimální částky kapitálu, který by daná instituce byla povinna držet podle článku 4 směrnice 93/6/EHS, neboť uvedená směrnice a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/12/ES ze dne 20. března 2000 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (36) byly v platnosti před 1. lednem 2007.
2. S výhradou souhlasu příslušných orgánů může být částka uvedená v odst. 1 písm. b) nahrazena požadavkem na držení kapitálu, který je za všech okolností vyšší nebo roven 80 % kapitálu, jehož držení příslušnou institucí by bylo požadováno podle článku 92 s ohledem na výpočet objemu rizikově vážených expozic v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 2 a případně částí třetí hlavou III kapitolou 2 nebo 3, namísto v souladu s částí třetí hlavou II kapitolou 3 nebo případně částí třetí hlavou III kapitolou 4.
3. Úvěrová instituce může odstavec 2 uplatnit pouze v případě, že pro výpočet svých kapitálových požadavků začala dle svého prohlášení používat přístup IRB nebo pokročilé přístupy k měření od 1. ledna 2010 nebo později.
4. Dodržování požadavků podle odst. 1 písm. b) se provádí na základě objemů kapitálu, které jsou plně upraveny tak, aby odrážely rozdíly mezi výpočtem kapitálu podle směrnice 93/6/EHS a směrnice 2000/12/ES, ve znění platném před 1. lednem 2007, a výpočtem kapitálu podle tohoto nařízení, které vyplývají z odděleného zacházení s očekávanými a neočekávanými ztrátami podle části třetí hlavy II kapitoly 3 tohoto nařízení.
5. Příslušné orgány mohou, po konzultaci s EBA, upustit od uplatňování odst. 1 písm. b) na instituce za předpokladu, že všechny požadavky pro přístup IRB stanovené v části třetí hlavě II kapitole 3 oddíle 6 nebo případně kvalifikační kritéria pro využívání pokročilého přístupu k měření stanovená v části třetí hlavě III kapitole 4 jsou splněny.
6. Komise podá do 1. ledna 2017 zprávu Evropskému parlamentu a Radě o tom, zda je vhodné prodloužit uplatňování příslušné úrovně Basilej I po 31. prosinci 2017 s cílem zajistit, aby v souvislosti s interními modely existovala určitá mez, přičemž zohlední mezinárodní vývoj a mezinárodně dohodnuté standardy. V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh.
Článek 501
Kapitálové požadavky k úvěrovému riziku týkající se expozic vůči malým a středním podnikům
1. Kapitálové požadavky k úvěrovému riziku týkající se expozic vůči malým a středním podnikům se vynásobí koeficientem 0,7619.
2. Pro účely tohoto článku:
a)
jsou expozice zahrnuty do kategorie retailových nebo podnikových expozic nebo zajištěny nemovitostmi. Expozice v selhání jsou vyloučeny.
b)
malé a střední podniky jsou definovány v souladu s doporučením Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (37). Z kritérií uvedených v článku 2 přílohy tohoto doporučení se zohlední jen roční obrat;
c)
celková částka, kterou dlužící klient nebo ekonomicky spjatá skupina dlužníků dluží instituci a mateřským podnikům a jejich dceřiným podnikům, včetně jakékoli expozice v selhání, ale s výjimkou pohledávek nebo podmíněných pohledávek zajištěných obytnými nemovitostmi, nepřekročí, podle informací, které má instituce k dispozici, 1,5 milionu EUR. Instituce podnikne patřičné kroky k získání takových informací.
3. Instituce podávají každé tři měsíce příslušným orgánům zprávu o celkovém objemu expozic vůči malým a středním podnikům vypočteném v souladu s odstavcem 2.
4. Komise vypracuje do 2. ledna 2017 zprávu o dopadu kapitálových požadavků stanovených v tomto nařízení na poskytování úvěrů malým a středním podnikům a fyzickým osobám a předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
5. Pro účely odstavce 4 podá EBA Komisi zprávu o:
a)
analýze vývoje trendů poskytování úvěrů malým a středním podnikům v průběhu období uvedeného v odstavci 4;
b)
analýze skutečné rizikovosti malých a středních podniků Unie v průběhu celého hospodářského cyklu;
c)
konzistentnosti kapitálových požadavků uvedených v tomto nařízení k úvěrovému riziku z expozic vůči malým a středním podnikům včetně výsledků analýzy podle písmen a) a b).
HLAVA II
ZPRÁVY A PŘEZKUM
Článek 502
Cykličnost kapitálových požadavků
Komise ve spolupráci s EBA, ESRB a se členskými státy a se zřetelem ke stanovisku ECB pravidelně kontroluje, zda toto nařízení jako celek, spolu se směrnicí 2013/36/EU, má významný dopad na hospodářský cyklus, a v návaznosti na tuto kontrolu zváží, zda existuje důvod k přijetí jakýchkoli nápravných opatření. Do 31. prosince 2013 EBA oznámí Komisi, zda a jak by mělo dojít ke sblížení metodik institucí v rámci přístupu IRB s cílem dosáhnout srovnatelnějších kapitálových požadavků a zmírnit procykličnost.
Na základě této analýzy a se zřetelem ke stanovisku ECB Komise vypracuje jednou za dva roky zprávu, kterou předloží spolu s vhodnými návrhy Evropskému parlamentu a Radě. Příspěvky od stran přijímajících úvěr a poskytujících úvěr se při vypracování zprávy berou ve vhodné míře na vědomí.
Do 31. prosince 2014 přezkoumá Komise uplatňování čl. 33 odst. 1 písm. c) a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
S ohledem na možné vypuštění čl. 33 odst. 1 písm. c) a na jeho možné uplatnění na úrovni Unie přezkum prověří zejména zavedení dostatečných záruk pro zajištění finanční stability ve všech členských státech.
Článek 503
Kapitálové požadavky pro expozice ve formě krytých dluhopisů
1. Komise podá do 31. prosince 2014 po konzultaci s EBA Evropskému parlamentu a Radě zprávu, spolu s vhodnými návrhy, zda rizikové váhy stanovené v článku 129 a kapitálové požadavky ke specifickému riziku v čl. 336 odst. 3 jsou přiměřené pro všechny nástroje, které splňují podmínky pro toto zacházení, a zda jsou kritéria v článku 129 přiměřená.
2. Zpráva a návrhy uvedené v odstavci 1 zohledňují:
a)
míru, v jaké stávající regulativní kapitálové požadavky vztahující se na kryté dluhopisy odpovídajícím způsobem diferencují mezi rozdíly v úvěrové kvalitě krytých dluhopisů a kolaterálem, jimž jsou kryté dluhopisy zajištěny, včetně míry rozdílů mezi členskými státy;
b)
transparentnost trhu s krytými dluhopisy a míru, v níž investorům usnadňuje komplexní vnitřní analýzu úvěrového rizika krytých dluhopisů a kolaterálu, jimž jsou zajištěny, a k oddělení majetku v případě platební neschopnosti emitenta, včetně zmírňujících účinků výchozího přísného vnitrostátního právního rámce podle článku 129 tohoto nařízení a čl. 52 odst. 4 směrnice 2009/65/ES na celkovou úvěrovou kvalitu krytého dluhopisu a jejich důsledků pro úroveň transparentnosti pro potřeby investorů; a
c)
míru, v níž vydání krytého dluhopisu úvěrovou institucí ovlivňuje úvěrové riziko, jemuž jsou vystaveni další věřitelé vydávající instituce.
3. Komise podá do 31. prosince 2014 po konzultaci EBA Evropskému parlamentu a Radě zprávu o tom, zda úvěry zajištěné leteckými dopravními prostředky (zástavním právem k leteckým dopravním prostředkům) a úvěry na bydlení zajištěné zárukou, nikoliv však zaevidovaným zástavním právem, by měly za určitých podmínek být považovány za způsobilá aktiva podle článku 129.
4. Komise přezkoumá do 31. prosince 2016 vhodnost odchylky stanovené v článku 496 a případně vhodnost rozšíření stejného zacházení na jakýkoliv jiný typ krytého dluhopisu. Na základě tohoto přezkumu může Komise případně přijmout akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 462 k tomu, aby tato odchylka nabyla trvalé platnosti, nebo předložit legislativní návrhy na rozšíření této odchylky na jiné typy krytých dluhopisů.
Článek 504
Kapitálové nástroje upsané veřejnými orgány v mimořádných situacích
Komise podá do 31. prosince 2016 po konzultaci s orgánem EBA zprávu Evropskému parlamentu a Radě spolu s případnými vhodnými návrhy, zda je třeba zacházení uvedené v článku 31 pozměnit nebo vypustit.
Článek 505
Přezkum dlouhodobého financování
Komise podá do 31. prosince 2014 Evropskému parlamentu a Radě zprávu včetně případných vhodných návrhů o přiměřenosti požadavků tohoto nařízení s ohledem na potřebu zajistit odpovídající úrovně financování pro všechny formy dlouhodobého financování hospodářství, včetně rozhodujících infrastrukturních projektů v Unii v oblasti dopravy, energetiky a komunikací.
Článek 506
Úvěrové riziko - definice selhání
EBA podá do 31. prosince 2017 Komisi zprávu o tom, jaký bude mít nahrazení 90denní lhůty po splatnosti 180denní lhůtou podle čl. 178 odst. 1 písm. b) dopad na objem rizikově vážených expozic, a o vhodnosti pokračování uplatňování uvedeného ustanovení po 31. prosinci 2019.
Na základě této zprávy může Komise předložit legislativní návrh změny tohoto nařízení.
Článek 507
Velké expozice
Komise provede do 31. prosince 2015 přezkum a vypracuje zprávu o uplatňování čl. 400 odst. 1 písm. j) a čl. 400 odst. 2 včetně toho, zda udělování výjimek stanovených v čl. 400 odst. 2 by má být dobrovolné, a předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
S ohledem na možné zrušení diskrečních pravomocí členských států podle čl. 400 odst. 2 písm. c) a na jejich případné uplatňování na úrovni Unie se Komise v tomto přezkumu zejména soustředí na účinnost řízení rizik skupin a současně zajistí zavedení dostatečných záruk s cílem zajistit finanční stabilitu ve všech členských státech, pod jejichž jurisdikci spadá subjekt dotčené skupiny.
Článek 508
Úroveň použití
1. Komise přezkoumá do 31. prosince 2014 uplatňování článků části první hlavy II a čl. 113 odst. 6 a 7 a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
2. Komise vypracuje do 31. prosince 2015 zprávu o tom, zda a jak by se požadavek krytí likvidity stanovený v části šesté měl uplatňovat na investiční podniky, a po konzultaci s EBA předloží tuto zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
3. Komise předloží do 31. prosince 2015 po konzultaci s orgány EBA a ESMA a s ohledem na jednání s příslušnými orgány Evropskému parlamentu a Radě zprávu o vhodném režimu pro obezřetnostní dohled nad investičními podniky a podniky uvedenými v čl. 4 odst.1 bodu 2 písm. b) a c). V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh.
Článek 509
Požadavky na likviditu
1. EBA sleduje a hodnotí zprávy vypracované v souladu s čl. 415 odst. 1, ve všech měnách a podle různých modelů podnikání. EBA podá po konzultaci s ESRB, nefinančními koncovými uživateli, bankovním odvětvím, příslušnými orgány a centrálními bankami ESCB každoročně a poprvé do 31. prosince 2013 Komisi zprávu, zda je pravděpodobné, že vymezení obecného požadavku krytí likvidity v části šesté na základě položek, které mají být vykazovány podle části šesté hlavy II a přílohy III, buď jednotlivě nebo hromadně, bude mít podstatný nepříznivý dopad na podnikání a rizikový profil institucí usazených v Unii nebo na stabilitu a řádné fungování finančních trhů nebo hospodářství a stabilitu nabídky bankovních úvěrů, se zvláštním zaměřením na úvěrování malých a středních podniků, a na financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů.
Zpráva uvedená v prvním pododstavci náležitě zohlední vývoj na trzích a v oblasti mezinárodní regulace, jakož i interakce požadavku krytí likvidity s jinými obezřetnostními požadavky podle tohoto nařízení, jako jsou kapitálové poměry založené na riziku stanovené v článku 92 nebo pákové poměry.
Evropský parlament a Rada mají příležitost se ke zprávě uvedené v prvním pododstavci vyjádřit.
2. EBA posoudí ve zprávě uvedené v odstavci 1 zejména tyto aspekty:
a)
zajištění mechanismů omezujících hodnotu přítoku likvidity, zejména pokud jde o stanovení vhodného limitu přítoku a podmínek pro jeho uplatňování s ohledem na různé modely podnikání, včetně průchozího financování, faktoringu, leasingu, krytých dluhopisů, hypoték, vydávání krytých dluhopisů, a rozsahu, v jakém by měl být uvedený limit pozměněn nebo odstraněn, aby se zohlednily specifické podmínky specializovaného financování;
b)
nastavení přítoku a odtoku podle části šesté hlavy II, zejména podle čl. 422 odst. 7 a čl. 425 odst. 2;
c)
zajištění mechanismů omezujících krytí požadavků na likviditu určitými kategoriemi likvidních aktiv, zejména posouzení vhodného minimálního procentního podílu pro likvidní aktiva podle čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c) na celkových likvidních aktivech, testování 60 % prahové hodnoty a zohlednění vývoje v oblasti mezinárodní regulace. Dlužná a splatná aktiva nebo aktiva svolatelná do 30 kalendářních dnů by se neměla započítávat do limitu, pokud nebyla získána oproti kolaterálu, který rovněž splňuje podmínky čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c);
d)
stanovení zvláštních snížených odtokových nebo vyšších přítokových sazeb pro finanční toky uvnitř skupiny s upřesněním, za jakých podmínek by tyto zvláštní přítokové a odtokové sazby byly z hlediska obezřetnosti opodstatněné, a stanovení vysoce kvalitního konceptu metodiky využívající objektivní kritéria a parametry k určení zvláštních úrovní přítoků a odtoků mezi institucí a protistranou v případě, že nejsou usazeny ve stejném členském státě;
e)
nastavení sazeb čerpání použitelných na nevyčerpané úvěrové a likviditní přísliby, na něž se vztahuje čl. 424 odst. 3 a 5. EBA zejména testuje 100 % sazbu čerpání;
f)
definici retailového vkladu uvedenou v čl. 411 bodu. 2, zejména přiměřenost zavedení prahové hodnoty pro vklady fyzických osob;
g)
nutnost zavedení nové kategorie retailového vkladu s nižším odtokem s ohledem na zvláštní charakteristiky takových vkladů, které by mohly odůvodnit nižší odtokovou sazbu, přičemž se zohlední mezinárodní vývoj;“
h)
odchylky od požadavků na skladbu likvidních aktiv, které budou instituce povinny držet, pokud souhrnné opodstatněné potřeby institucí s ohledem na likvidní aktiva přesahují v dané měně dostupnost těchto likvidních aktiv, a podmínky, jimž by tyto odchylky měly podléhat;
i)
definici finančních produktů, které jsou v souladu s právem šária, jako alternativy k aktivům, která by byla považována za likvidní aktiva pro účely článku 416, pro použití v bankách, které jsou v souladu s právem šária;
j)
definici krizových podmínek, včetně zásad pro použití zásob likvidních aktiv a nezbytných reakcí dohledu, za nichž by instituce mohly svá likvidní aktiva použít ke splnění odtoku likvidity, a způsobů řešení nesplnění těchto podmínek;
k)
definici zavedeného operačního vztahu pro nefinančního zákazníka, jak je uvedeno v čl. 422 odst. 3 písm. c);
l)
nastavení odtokové sazby použitelné v korespondenčním bankovnictví a makléřských službách, jak je uvedeno v čl. 422 odst. 4 prvním pododstavci;
m)
mechanismech zachování právních účinků u vládou zaručených dluhopisů, které byly vydány úvěrovým institucím v rámci podpůrných vládních opaření s povolením státní podpory v rámci Unie, jako např. dluhopisy vydané Národní agenturou pro správu aktiv (National Asset Management Agency, NAMA) v Irsku a španělskou Společností pro správu aktiv ve Španělsku, jež mají jako aktiva s velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou odstranit problémová aktiva z rozvah úvěrových institucí, nejpozději do prosince 2023.
3. EBA podá po konzultaci s ESMA a ECB do 31. prosince 2013 Komisi zprávu o vhodných jednotných definicích a o převoditelných aktivech s vysokou a velmi vysokou likviditou a úvěrovou kvalitou pro účely článku 416, jakož i o náležitém snížení hodnoty aktiv, která by bylo možné považovat za likvidní aktiva pro účely článku 416, s výjimkou aktiv uvedených v čl. 416 odst. 1 písm. a), b) a c).
Evropský parlament a Rada mají příležitost se ke zprávě vyjádřit.
Tato zpráva uvedená v prvním pododstavci rovněž zváží:
a)
jiné kategorie aktiv, zejména cenné papíry zajištěné hypotékami na obytné nemovitosti (RMBS), které mají vysokou likviditu a úvěrovou kvalitu,
b)
jiné kategorie cenných papírů nebo úvěrů způsobilých pro centrální banky, jako například dluhopisy nebo obchodní cenné papíry místních vlád, a
c)
jiná obchodovatelná aktiva, která jsou způsobilá pro jiné než centrální banky, jako například akcie kotované na uznané burze, zlato, kapitálové nástroje zahrnuté do hlavního indexu, zaručené dluhopisy, kryté dluhopisy, podnikové dluhopisy a fondy založené na těchto aktivech.
4. Ve zprávě uvedené v odstavci 3 se rovněž zváží, zda a v jakém rozsahu by měly být pohotovostní úvěrové přísliby uvedené v čl. 416 odst. 1 písm. e) zahrnovány jako likvidní aktiva s ohledem na mezinárodní vývoj a s ohledem na zvláštní evropské podmínky, včetně způsobu, jakým je v Unii prováděna měnová politika.
EBA zejména ověří vhodnost níže uvedených kritérií a přiměřené úrovně pro tyto definice:
a)
minimální objem obchodu s aktivy;
b)
minimální objem zbývajících aktiv;
c)
transparentní tvorba cen a informace po provedení obchodu;
d)
stupně úvěrové kvality uvedené v části třetí hlavě II kapitole 2;
e)
ověřený záznam cenové stability;
f)
průměrný objem obchodu a jeho průměrná velikost;
g)
maximální rozpětí nabídky a poptávky;
h)
zbývající doba splatnosti;
i)
minimální poměr obratu.
5. Do 31. ledna 2014 dále EBA podá zprávu o:
a)
jednotných definicích vysoké a velmi vysoké likvidity a úvěrové kvality;
b)
možných nezamýšlených důsledcích definice likvidních aktiv na provádění operací měnové politiky a o rozsahu, v jakém:
i)
může seznam likvidních aktiv, který není vázaný na seznam aktiv způsobilých pro centrální banku, instituce pobízet k tomu, aby v rámci refinančních operací předkládaly způsobilá aktiva, která nespadají do definice likvidních aktiv;
ii)
může regulace likvidity odrazovat instituce od půjček a výpůjček na nezajištěném peněžním trhu a zda to může při provádění měnové politiky zpochybnit cílování zaměřené na EONIA;
iii)
může zavedení požadavku krytí likvidity centrálním bankám ztížit jejich úsilí o zajištění cenové stability prostřednictvím stávajícího rámce a nástrojů měnové politiky;
c)
provozních požadavcích na držení likvidních aktiv, jak je uvedeno v čl. 417 písm. b) až f), v souladu s vývojem v oblasti mezinárodní regulace.
Článek 510
Požadavky čistého stabilního financování
1. Do 31. prosince 2015 podá EBA Komisi zprávu založenou na položkách, které mají být vykázány podle části šesté hlavy III, o tom, zda a jakým způsobem by bylo vhodné zajistit, aby instituce využívaly stabilních zdrojů financování, včetně posouzení dopadu na podnikání a rizikový profil institucí usazených v Unii nebo na finanční trhy nebo hospodářství a bankovní úvěry, se zvláštním zaměřením na úvěry pro malé a střední podniky a financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů a modelů průchozího financování, včetně spolufinancovaných hypotečních úvěrů. EBA provede zejména analýzu dopadu stabilních zdrojů financování na struktury refinancování různých bankovních modelů v Unii.
2. EBA rovněž podá do 31. prosince 2015 Komisi zprávu založenou na položkách vykazovaných podle části šesté hlavy III a v souladu s jednotnými formáty zpráv podle čl. 415 odst. 3 písm. a) a po konzultaci s ESRB, která se bude týkat metodik pro stanovení výše stabilního financování dostupné institucím a institucemi požadované a vhodných jednotných definic pro výpočet takového požadavku čistého stabilního financování, přičemž se zaměří zejména na:
a)
kategorie a váhy uplatňované na zdroje stabilního financování dle čl. 427 odst. 1;
b)
kategorie a váhy uplatňované za účelem určení požadavku stabilního financování dle čl. 428 odst. 1;
c)
metodiky stanoví vhodná motivační a demotivační opatření, která budou stimulovat stabilnější a dlouhodobější financování aktiv, obchodních aktivit, investic a financování institucí;
d)
nutnost rozvíjet různé metodiky pro různé druhy institucí.
3. Komise případně předloží do 31. prosince 2016 legislativní návrh Evropskému parlamentu a Radě ohledně způsobu, jak zajistit, aby instituce využívaly stabilní zdroje financování, přičemž vezme v úvahu zprávy uvedené v odstavcích 1 a 2 a plně zohlední různorodost bankovního sektoru v Unii.
Článek 511
Páka
1. Komise předloží do 31. prosince 2016 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o dopadu a účinnosti pákového poměru na základě výsledků zprávy uvedené v odstavci 3.
2. V případě potřeby se ke zprávě připojí legislativní návrh na zavedení přiměřeného počtu úrovní pákového poměru, kterých budou instituce sledující různé modely podnikání muset dosáhnout, s návrhem na odpovídající nastavení těchto úrovní a veškeré vhodné úpravy míry kapitálu a míry celkových expozic podle článku 429, případně spolu s veškerými souvisejícími s opatřeními v oblasti flexibility, včetně vhodných změn v článku 458 s cílem zavést pákový poměr v rámci opatření zahrnutých do uvedeného článku.
3. Pro účely odstavce 1 podá EBA Komisi do 31. října 2016 zprávu alespoň o těchto otázkách:
a)
zda je rámec pro pákový poměr stanovený tímto nařízením a články 87 a 98 směrnice 2013/36/EU vhodným nástrojem pro potlačení rizika nadměrné páky ze strany institucí přiměřeným způsobem a na přiměřené úrovni;
b)
o identifikaci modelů podnikání, které odrážejí celkové rizikové profily institucí a o zavedení diferencovaných úrovní pákového poměru pro tyto modely podnikání;
c)
zda požadavky stanovené v článcích 76 a 87 směrnice 2013/36/EU v souladu s články 73 a 97 směrnice 2013/36/EU pro řešení rizika nadměrné páky jsou dostatečné k zajištění řádného řízení tohoto rizika institucemi, a pokud ne, která další zlepšení jsou třeba v zájmu dosažení těchto cílů;
d)
zda - a pokud ano, jaké - změny metodiky výpočtu uvedené v článku 429 by byly nezbytné k zajištění toho, aby pákový poměr mohl být použit jako vhodný ukazatel rizika nadměrné páky u dané instituce;
e)
zda v rámci výpočtu celkové míry expozic pákového poměru se hodnota expozice smluv uvedených v příloze II stanovená pomocí metody původní expozice podstatně liší od hodnoty expozice určené pomocí metody oceňování podle tržní hodnoty;
f)
zda použití kapitálu nebo kmenového kapitálu tier 1 jako míry kapitálu pákového poměru by mohlo být vhodnější pro zamýšlený účel sledování rizika nadměrné páky, a pokud ano, jaké by mělo být odpovídající nastavení pákového poměru;
g)
zda je konverzní faktor uvedený v čl. 429 odst. 10 písm. a) pro nevyčerpané úvěrové přísliby, které lze kdykoli bezpodmínečně a bez výpovědi zrušit, přiměřeně konzervativní na základě důkazů shromážděných během období pozorování;
h)
zda je četnost a formát zpřístupňování položek zmiňovaných v článku 451 odpovídající;
i)
jaká by byla vhodná úroveň pro pákový poměr pro jednotlivé modely podnikání identifikované podle písmene b);
j)
zda by mělo být definováno rozmezí pro každou úroveň pákového poměru;
k)
zda by zavedení pákového poměr jako požadavku na instituce vyžadovalo jakékoli změny v rámci pro pákový poměr stanoveném tímto nařízením, a pokud ano, jaké;
l)
zda by zavedení pákového poměru jako požadavku pro instituce účinně omezilo riziko nadměrné páky, a pokud ano, zda by úroveň pákového poměru měla být stejná pro všechny instituce, nebo by se měla stanovit podle rizikového profilu a modelu podnikání, jakož i podle velikosti institucí, a v této souvislosti, jaké dodatečné nastavení či přechodné období by bylo požadováno.
4. Zpráva uvedená v odstavci 3 musí zahrnovat alespoň období od 1. ledna 2014 do 30. června 2016 a musí brát v úvahu alespoň toto:
a)
dopad zavedení pákového poměru, určeného v souladu s článkem 429, jako požadavek, který by instituce byly povinny splnit, na:
i)
finanční trhy obecně, a zejména na trhy pro repo obchody, deriváty a kryté dluhopisy;
ii)
stabilitu institucí;
iii)
modely podnikání a struktury rozvah institucí, zejména pokud jde o nízkorizikové oblasti obchodování, jako jsou podpůrné úvěry veřejných rozvojových bank, financování obcí, financování obytných nemovitostí a další nízkorizikové oblasti, které se řídí vnitrostátním právem;
iv)
migraci expozic vůči subjektům, které nejsou předmětem obezřetnostního dohledu;
v)
finanční inovace, zejména na vývoj nástrojů se zahrnutou pákou;
vi)
rizikové chování institucí;
vii)
činnosti týkající se clearingu, vypořádání a úschovy a fungování ústřední protistrany;
viii)
cykličnost míry kapitálu a celkové míry expozic pákového poměru;
ix)
bankovní úvěry, se zvláštním zaměřením na úvěry pro malé a střední podniky, místní orgány, regionální orgány a subjekty veřejného sektoru a na financování obchodu, včetně úvěrů v rámci oficiálních režimů pojištění vývozních úvěrů;
b)
interakci pákového poměru s kapitálovými požadavky založenými na riziku a požadavky na likviditu stanovené v tomto nařízení;
c)
dopad účetních rozdílů mezi účetními standardy použitelnými podle nařízení (ES) č. 1606/2002, účetními standardy použitelnými podle směrnice 86/635/EHS a podle jiného použitelného účetního rámce a dalších relevantních účetních rámců na srovnatelnost pákového poměru.
Článek 512
Expozice vůči převedenému úvěrovému riziku
Komise předloží do 31. prosince 2014 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o používání a účinnosti ustanovení části páté s ohledem na vývoj na mezinárodním trhu.
Článek 513
Makroobezřetnostní požadavky
1. Do 30. června 2014 Evropská komise po konzultaci s ESRB a EBA přezkoumá, zda jsou makroobezřetnostní požadavky obsažené v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU dostatečné pro snížení systémových rizik v odvětvích, regionech a členských státech, a současně posoudí:
a)
zda jsou stávající makroobezřetnostní nástroje stanovené v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU účinné, účelné a transparentní;
b)
zda jsou rozsah a případná míra překrývání jednotlivých makroobezřetnostních nástrojů určených k řešení podobných rizik, které jsou stanoveny v tomto nařízení a ve směrnici 2013/36/EU, přiměřené, a případně navrhne nové makroobezřetnostní požadavky;
c)
jakým způsobem se mezinárodně dohodnuté standardy pro systémové instituce a ustanovení tohoto nařízení a směrnice 2013/36/EU vzájemně ovlivňují a případně navrhne nová pravidla zohledňující tyto mezinárodně dohodnuté standardy.
2. Do 31. prosince 2014 podá Komise na základě konzultací s ESRB a EBA zprávu Evropskému parlamentu a Radě o posouzení uvedeném v odstavci 1 a případně Evropskému parlamentu a Radě předloží legislativní návrh.
Článek 514
Úvěrové riziko protistrany a metoda původní expozice
Do 31. prosince 2016 přezkoumá Komise uplatňování článku 275 a vypracuje o něm zprávu, kterou předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně i s legislativním návrhem.
Článek 515
Sledování a hodnocení
1. EBA a ESMA do 2. ledna 2015 vypracují zprávu o fungování tohoto nařízení se souvisejícími povinnostmi podle nařízení (EU) č. 648/2012, a zejména pokud jde o instituce provozující ústřední protistranu, aby se zabránilo zdvojování požadavků u derivátových transakcí, a zamezilo se tak zvýšenému regulačnímu riziku a zvýšeným nákladům na monitorování ze strany příslušných orgánů.
2. EBA sleduje a hodnotí fungování ustanovení o kapitálových požadavcích pro expozice vůči ústřední protistraně, jak stanoví část třetí hlava II kapitola 6 oddíl 9. Do 1. ledna 2015 podá EBA Komisi zprávu o dopadu a účinnosti těchto ustanovení.
3. Do 31. prosince 2016 Komise přezkoumá sladění tohoto nařízení se souvisejícími povinnostmi v rámci nařízení (EU) č. 648/2012, kapitálové požadavky uvedené v části třetí hlavě II kapitoly 6 oddílu 9, vypracuje o tom zprávu a tuto zprávu předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně i s legislativním návrhem.
Článek 516
Dlouhodobé financování
Do 31. prosince 2015 podá Komise zprávu o dopadu tohoto nařízení na vznik pobídek k dlouhodobým investicím do infrastruktury podporující růst.
Článek 517
Definice použitelného kapitálu
Do 31. prosince 2014 přezkoumá Komise vhodnost definice použitelného kapitálu používané pro účely části druhé hlavy III a části čtvrté a předloží o tom zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně s legislativním návrhem.
Článek 518
Přezkum kapitálových nástrojů, které mohou být odepsány nebo převedeny v okamžiku neživotaschopnosti
Do 31. prosince 2015 Komise přezkoumá, zda by toto nařízení mělo obsahovat požadavek, podle něhož by nástroje zahrnované do vedlejšího kapitálu tier 1 nebo tier 2 měly být odepsány, je-li stanoveno, že příslušná instituce přestala být životaschopná, a podá o tom zprávu. Komise tuto zprávu předloží Evropskému parlamentu a Radě, případně spolu s legislativním návrhem.
Článek 519
Odpočty aktiv penzijního fondu definovaných požitků od položek kmenového kapitálu tier 1
EBA připraví do 30. června 2014 zprávu o tom, zda revidovaný standard IAS 19 ve spojení s odpočtem čistých penzijních aktiv, jak je uvedeno v čl. 36 odst. 1 písm. e), a změny v čistých penzijních závazcích nepovedou k nežádoucí volatilitě kapitálu institucí.
Komise zohlední zprávu EBA a připraví do 31. prosince 2014 zprávu pro Evropský parlament a Radu o otázce uvedené v prvním pododstavci, případně spolu s legislativním návrhem s cílem zavést pro výpočet kapitálu zacházení upravující aktiva nebo závazky penzijního fondu definovaných čistých požitků.
HLAVA III
ZMĚNY
Článek 520
Změny nařízení (EU) č. 648/2012
Nařízení (EU) č. 648/2012 se mění takto:
1)
V hlavě IV se doplňuje nová kapitola, která zní:
„KAPITOLA 4
Výpočty a podávání zpráv pro účely nařízení (EU) č. 575/2013
Článek 50a
Výpočet KCCP
1. Pro účely článku 308 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 575/2012 ze dne 26 června 2013 o obezřetnostních požadavcích na úvěrové instituce a investiční podniky (38), pokud ústřední protistrana obdržela oznámení podle čl. 301 odst. 2 písm. b) uvedeného nařízení, vypočítá KCCP, jak je uveden v odstavci 2 tohoto článku pro všechny smlouvy a transakce, jejichž clearing provádí pro všechny členy svého clearingového systému, na které se vztahuje příslušný fond pro riziko selhání.
2. Ústřední protistrana vypočítá hypotetický kapitál (KCCP) takto:
kde:
EBRMi
=
hodnota expozice před snižováním rizika, jež se rovná hodnotě expozice ústřední protistrany vůči členovi clearingového systému i, která vyplývá ze všech smluv a transakcí s tímto členem, vypočtená bez zohlednění kolaterálu složeného tímto členem clearingového systému;
IMi
=
počáteční marže složená členem clearingového systému i ústřední protistraně;
DFi
=
předfinancovaný příspěvek člena clearingového systému i;
RW
=
riziková váha 20 %;
kapitálový poměr
=
8 %.
3. Ústřední protistrana provede výpočet požadovaný podle odstavce 2 nejméně jednou za čtvrt roku nebo častěji, pokud to vyžadují příslušné orgány těch z členů jejího clearingového systému, kteří jsou institucemi.
4. EBA vypracuje návrh prováděcích technických norem s cílem upřesnit pro účely odstavce 3:
a)
četnost a data výpočtů uvedených v odstavci 2;
b)
stav, kdy příslušný orgán instituce působící jako člen clearingového systému může vyžadovat vyšší četnost provádění výpočtu a podávání zpráv, než je uvedeno v písmeni a).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 50b
Obecná pravidla pro výpočet KCCP
Pro účely výpočtu uvedeného v čl. 50a odst. 2 se použijí tato ustanovení:
a)
ústřední protistrana vypočítá hodnotu expozic, které má vůči členům svého clearingového systému takto:
i)
pro expozice vyplývající ze smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. a) a d) nařízení (EU) č. 575/2013;
ii)
pro expozice vyplývající ze smluv a transakcí uvedených v čl. 301 odst. 1 písm. b), c) a e) nařízení (EU) č. 575/2013 provede výpočet v souladu s komplexní metodou finančního kolaterálu uvedenou v článku 223 uvedeného nařízení a s regulatorními koeficienty volatility uvedenými v článcích 223 a 224 uvedeného nařízení. Výjimka podle čl. 285 odst. 3 písm. a) uvedeného nařízení se nepoužije;
iii)
pro expozice vyplývající z transakcí, které nejsou uvedené v čl. 301 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013 a zahrnují pouze vypořádací riziko, provede výpočet v souladu s částí třetí hlavy V uvedeného nařízení;
b)
pro instituce spadající do oblasti působnosti nařízení (EU) č. 575/2013 jsou skupiny transakcí se započtením stejné jako ty, které jsou definovány v části třetí hlavě II uvedeného nařízení;
c)
při výpočtu hodnot podle písmene a) odečte ústřední protistrana od svých expozic kolaterál složený členy jejího clearingového systému přiměřeně snížený o regulatorní koeficienty volatility v souladu s komplexní metodou finančního kolaterálu uvedenou v článku 224 nařízení (EU) č. 575/2013;
d)
ústřední protistrana vypočítá expozici z repo obchodu vůči členům svého clearingového systému podle komplexní metody finančního kolaterálu, s využitím regulativních koeficientů volatility, stanovené v článcích 223 a 224 nařízení (EU) č. 575/2013;
e)
v případě, že ústřední protistrana má expozice vůči jedné nebo více ústředním protistranám, musí s takovými expozicemi zacházet, jako by se jednalo o expozice vůči členům clearingového systému, a zahrnout veškeré marže nebo předfinancované příspěvky přijaté od těchto ústředních protistran do výpočtu KCCP;
f)
v případě, že si ústřední protistrana sjednala se členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo z části využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, považuje ústřední protistrana pro účely výpočtu v odstavci 1 tuto počáteční marži za předfinancovaný příspěvek, a nikoli za počáteční marži;
g)
pokud ústřední protistrana použije metodu oceňování podle tržní hodnoty, nahradí vzorec uvedený v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodu ii) nařízení (EU) č. 575/2013 tímto vzorcem:
;
kde čitatel v NGR je vypočítán podle čl. 274 odst. 1 nařízení (EU) č. 575/2013, a to bezprostředně předtím, než dojde k faktické výměně variační marže na konci vypořádacího období, a jmenovatelem jsou hrubé reprodukční náklady;
h)
pokud ústřední protistrana použije metodu oceňování podle tržní hodnoty uvedenou v článku 274 nařízení (EU) č. 575/2013, nahradí vzorec uvedený v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodu ii) uvedeného nařízení tímto vzorcem:
kde čitatel v NGR je vypočítán podle čl. 274 odst. 1 nařízení (EU) č. 575./2013*, a to bezprostředně předtím, než dojde k faktické výměně variační marže na konci vypořádacího období, a jmenovatelem jsou hrubé reprodukční náklady;
i)
v případě, že ústřední protistrana nemůže vypočítat hodnotu NGR, jak je stanoveno v čl. 298 odst. 1 písm. c) bodě ii) nařízení (EU) č. 575/2013, uplatní tento postup:
i)
oznámí těm členům svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušným orgánům, že není schopna vypočítat hodnotu NGR, a důvody, pro něž výpočet nelze provést;
ii)
po dobu 3 měsíců může pro výpočet PCEred uvedený v písm. g) použít hodnotu NGR 0,3;
j)
pokud nebude ústřední protistrana na konci období uvedeného v písm. i) bodě ii) stále schopna vypočítat hodnotu NGR, uplatní následující postup:
i)
přestane provádět výpočet KCCP;
ii)
informuje ty ze členů svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušné orgány o tom, že přestala provádět výpočet KCCP;
k)
pro výpočet případné budoucí expozice u opcí a swapcí v souladu s metodou oceňování podle tržní hodnoty stanovenou v článku 274 nařízení (EU) č. 575/2013 vynásobí ústřední protistrana pomyslnou částku smlouvy absolutní hodnotou delta opce
, jak je stanoveno v čl. 280 odst. 1 písm. a) uvedeného nařízení;
l)
pokud má ústřední protistrana více než jeden fond pro riziko selhání, provede výpočet uvedený v čl. 50a odst. 2 pro každý fond pro riziko selhání zvlášť.
Článek 50c
Podávání informací
1. Pro účely článku 308 nařízení (EU) č. 575/2013 podává ústřední protistrana členům svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, a jejich příslušným orgánům tyto informace:
a)
hypotetický kapitál (KCCP);
b)
součet předfinancovaných příspěvků (DFCM);
c)
výši svých předfinancovaných finančních prostředků, které je nutné použít - ze zákona nebo z důvodu smluvního ujednání se členy clearingového systému - k pokrytí ztráty plynoucí ze selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému před použitím příspěvků do fondu pro riziko selhání ostatních členů clearingového systému (DFCCP);
d)
celkový počet členů svého clearingového systému (N);
e)
koeficient koncentrace (β), jak je stanoven v článku 50d;
f)
součet všech smluvně stanovených příspěvků
.Pokud má ústřední protistrana více než jeden fond pro riziko selhání, podá informace podle prvního pododstavce pro každý fond pro riziko selhání zvlášť.
2. Ústřední protistrana vyrozumí ty ze členů svého clearingového systému, kteří jsou institucemi, nejméně jednou za čtvrt roku nebo častěji, pokud to vyžadují příslušné orgány těchto členů clearingového systému.
3. EBA vypracuje návrhy prováděcích technických norem pro upřesnění těchto otázek:
a)
jednotná šablona pro účely podávání informací podle odstavce 1;
b)
četnost a lhůty podávání informací podle odstavce 2;
c)
stav, kdy příslušný orgán instituce působící jako člen clearingového systému může vyžadovat vyšší četnost podávání informací, než je stanoveno v písmeni b).
EBA předloží tyto návrhy prováděcích technických norem Komisi do 1. ledna 2014.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci v souladu s článkem 15 nařízení (EU) č. 1093/2010.
Článek 50d
Výpočet specifických položek, které mají být vykazovány ústřední protistranou
Pro účely článku 50c se platí toto:
a)
pokud pravidla ústřední protistrany stanoví, že musí všechny nebo část svých finančních prostředků použít souběžně na předfinancované příspěvky členů svého clearingového systému takovým způsobem, že budou tyto zdroje rovnocenné předfinancovaným příspěvkům člena clearingového systému s ohledem na to, jak absorbují ztráty, které ústřední protistrana utrpí v případě selhání nebo platební neschopnosti jednoho nebo více členů jejího clearingového systému, přičte ústřední protistrana odpovídají výši těchto zdrojů k DFCM;
b)
pokud pravidla ústřední protistrany stanoví, že musí všechny nebo část svých finančních prostředků použít na pokrytí ztráty z důvodu selhání jednoho nebo více členů jejího clearingového systému poté, co vyčerpá svůj fond pro riziko selhání, ale předtím, než požádá o smluvně stanovené příspěvky členů svého clearingového systému, přičte ústřední protistrana odpovídající výši těchto dodatečných finančních prostředků
k celkové výši předfinancovaných příspěvků (DF) tímto způsobem: .
c)
ústřední protistrana vypočítá koeficient koncentrace (β) podle tohoto vzorce:
kde:
PCEred,i
=
snížená hodnota možné budoucí úvěrové expozice za všechny smlouvy a transakce ústřední protistrany se členem clearingového systému i;
PCEred,1
=
snížená hodnota možné budoucí expozice u všech smluv a transakcí ústřední protistrany se členem clearingového systému, u něhož existuje největší hodnota PCEred;
PCEred,2
=
snížená hodnota možné budoucí úvěrové expozice za všechny smlouvy a transakce ústřední protistrany se členem clearingového systému, u něhož existuje druhá nejvyšší hodnota PCEred.
(38) Úř. věst. L 176, 27.6.2013, p. 1“" 						
2)
V čl. 11 odst. 15 se zrušuje písmeno b);
3)
V článku 89 se vkládá nový odstavec, který zní:
„5a. Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci odst. 3 prvního pododstavce nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 14 o povolení ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, tato ústřední protistrana uplatní zacházení uvedené v třetím pododstavci tohoto odstavce.
Do 15 měsíců po vstupu v platnost poslední z jedenácti regulačních technických norem uvedených na konci odst. 3 druhého pododstavce tohoto článku nebo do přijetí rozhodnutí podle článku 25 o uznání ústřední protistrany, podle toho, co nastane dříve, tato ústřední protistrana uplatní zacházení uvedené v třetím pododstavci.
Pokud ústřední protistrana nemá fond pro riziko selhání a nesjednala si s členy svého clearingového systému závazné smluvní ujednání, které jí umožňuje zcela nebo zčásti využívat počáteční marži přijatou od členů svého clearingového systému, jako by se jednalo o předfinancované příspěvky, musí informace, které má podívat podle čl. 50c odst. 1 zahrnovat celkovou částku počáteční marže přijaté od členů jejího clearingového systému.
Lhůty v prvním a druhém pododstavci tohoto odstavce mohou být prodlouženy o dalších šest měsíců, pokud Komise přijme prováděcí akt uvedený v čl. 497 odst. 3 nařízení (EU) č. 575/2013“
ČÁST JEDENÁCTÁ
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 521
Vstup v platnost a datum použitelnosti
1. Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Toto nařízení se použije ode dne 1. ledna 2014, s výjimkou:
a)
čl. 8 odst. 3, článku 21 a čl. 451 odst. 1, jež se použijí ode dne 1. ledna 2015;
b)
čl. 413 odst. 1, jež se použije ode dne 1. ledna 2016;
c)
těch ustanovení tohoto nařízení, podle nichž mají evropské orgány dohledu povinnost předkládat Komisi návrhy technických norem, a dále těch ustanovení tohoto nařízení, jimiž je Komise zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci nebo prováděcích aktů a jež se použijí ode dne 31. prosince 2014.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 26. června 2013