ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 9. června 2011
o schválení Haagské úmluvy ze dne 23. listopadu 2007 o mezinárodním vymáhání výživného na děti a dalších druhů vyživovacích povinností vyplývajících z rodinných vztahů jménem Evropské unie
(2011/432/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 3 první pododstavec ve spojení s čl. 218 odst. 6 druhým písm. b) druhým pododstavcem a čl. 218 odst. 8 druhým pododstavcem první větou této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie usiluje o vytvoření společného justičního prostoru založeného na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí.
(2)
Haagská úmluva ze dne 23. listopadu 2007 o mezinárodním vymáhání výživného na děti a dalších druhů vyživovacích povinností vyplývajících z rodinných vztahů (dále jen „úmluva“) představuje dobrý základ pro celosvětový systém správní spolupráce a pro uznávání a výkon rozhodnutí a úmluv ve věcech výživného, neboť stanoví bezplatnou právní pomoc prakticky ve všech věcech výživného na děti a zjednodušené řízení pro uznávání a výkon.
(3)
Článek 59 úmluvy umožňuje organizacím regionální hospodářské integrace, jako je Unie, aby úmluvu podepsaly, přijaly, schválily nebo aby k ní přistoupily.
(4)
Věci, které jsou upraveny úmluvou, jsou rovněž předmětem nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností (2). Jak bylo dohodnuto při přijetí rozhodnutí Rady 2011/220/EU (3) o podpisu úmluvy, měla by úmluvu schválit pouze Unie, která by vykonávala svou pravomoc ve všech věcech, které úmluva upravuje. V důsledku toho by členské státy měly být touto úmluvou vázány z titulu jejího schválení Unií.
(5)
Při schválení úmluvy by proto Unie měla učinit prohlášení o pravomoci v souladu s čl. 59 odst. 3 úmluvy.
(6)
Unie by navíc při schválení úmluvy měla formulovat všechny výhrady podle článku 62 úmluvy a všechna prohlášení podle článku 63 úmluvy, jež považuje za nezbytné.
(7)
V této souvislosti by Unie měla v souladu s čl. 2 odst. 3 úmluvy učinit prohlášení, že rozšíří působnost kapitol II a III úmluvy na vyživovací povinnosti mezi manžely a bývalými manžely. Současně by měla učinit jednostranné prohlášení, ve kterém se zaváže, že později posoudí možnost rozšíření působnosti úmluvy na další oblasti.
(8)
Unie by měla rovněž vznést výhradu podle čl. 44 odst. 3 úmluvy týkající se jazyků přijatelných pro komunikaci mezi ústředními orgány. Členské státy, které požadují, aby Unie v jejich případě tuto výhradu učinila, by o tom měly předem informovat Komisi a měly by upřesnit obsah této výhrady.
(9)
Unie by měla v neposlední řadě učinit prohlášení podle čl. 11 odst. 1 písm. g) a čl. 44 odst. 1 a 2 úmluvy. Členské státy, které požadují, aby Unie v jejich případě taková prohlášení učinila, by o tom měly předem informovat Komisi a měly by upřesnit obsah těchto prohlášení.
(10)
Členský stát, který by měl zapotřebí následně odvolat výhradu uvedenou v příloze II, která se ho týká, nebo pozměnit nebo odvolat prohlášení uvedené v příloze III, které se ho týká, nebo přidat prohlášení uvedené v příloze III, které se ho týká, o tom musí předem informovat Radu a Komisi. Na tomto základě by Unie měla učinit příslušné oznámení depozitáři.
(11)
Členské státy by měly oznámit Komisi ústřední orgány určené v souladu s čl. 4 odst. 3 úmluvy a měly by jí předat informace o právních předpisech, postupech a službách uvedené v článku 57 úmluvy. Komise by tyto informace měla předat Stálému výboru Haagské konference mezinárodního práva soukromého (dále jen „stálý výbor“) v okamžiku, kdy Unie uloží listinu o schválení, jak požaduje úmluva.
(12)
Členské státy by při poskytování příslušných informací Komisi o svých ústředních orgánech a svých právních předpisech, postupech a službách měly používat formulář profilu země doporučený a zveřejněný Haagskou konferencí mezinárodního práva soukromého, pokud možno jeho elektronickou verzi.
(13)
Členský stát, který by poté potřeboval provést změny informací o svém ústředním orgánu a svých právních předpisech, postupech a službách, musí o těchto změnách informovat přímo stálý výbor a současně i Komisi.
(14)
V souladu s článkem 3 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o fungování Evropské unie, se Spojené království a Irsko účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
(15)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Haagská úmluva ze dne 23. listopadu 2007 o mezinárodním vymáhání výživného na děti a dalších druhů vyživovacích povinností vyplývajících z rodinných vztahů (dále jen „úmluva“) se schvaluje jménem Evropské unie.
Znění úmluvy se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Předseda Rady je oprávněn jmenovat osobu nebo osoby zmocněné uložit jménem Unie listinu uvedenou v čl. 58 odst. 2 úmluvy.
Článek 3
Při uložení listiny uvedené v čl. 58 odst. 2 úmluvy učiní Unie prohlášení o pravomoci v souladu s čl. 59 odst. 3 úmluvy.
Znění prohlášení je uvedeno v části A přílohy I tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Při uložení listiny podle čl. 58 odst. 2 úmluvy učiní Unie v souladu s čl. 2 odst. 3 úmluvy prohlášení, že rozšíří použitelnost kapitol II a III úmluvy na vyživovací povinnosti mezi manžely a bývalými manžely.
Znění prohlášení je uvedeno v části B přílohy I tohoto rozhodnutí.
2. Při ukládání listiny uvedené v čl. 58 odst. 2 úmluvy učiní Unie jednostranné prohlášení, jehož znění je uvedeno v příloze IV tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Při uložení listiny podle čl. 58 odst. 2 úmluvy formuluje Unie výhradu podle čl. 44 odst. 3 úmluvy týkající se členských států, které nesouhlasí s používáním buď francouzštiny nebo angličtiny při komunikaci mezi ústředními orgány.
Znění této výhrady je uvedeno v příloze II tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Při uložení listiny podle čl. 58 odst. 2 úmluvy Unie učiní prohlášení podle čl. 11 odst. 1 písm. g) úmluvy o informacích nebo dokumentech vyžadovaných členskými státy a podle čl. 44 odst. 1 úmluvy o jazycích, které jsou pro členské státy přijatelné pro komunikaci kromě jejich úředních jazyků, jakož i prohlášení podle čl. 44 odst. 2 úmluvy.
Znění těchto prohlášení je uvedeno v příloze III tohoto rozhodnutí.
Článek 7
1. Členské státy oznámí Komisi nejpozději dne 10. prosince 2012:
a)
kontaktní údaje ústředních orgánů určených podle čl. 4 odst. 3 úmluvy a
b)
informace o právních předpisech, postupech a službách uvedené v článku 57 úmluvy.
2. Pro předání těchto informací Komisi použijí členské státy formulář profilu země doporučený a zveřejněný Haagskou konferencí mezinárodního práva soukromého, a pokud možno jeho elektronickou verzi.
3. Komise předá jednotlivé formuláře profilu země vyplněné členskými státy Stálému výboru Haagské konference mezinárodního práva soukromého (dále jen „stálý výbor“) v okamžiku, kdy Unie uloží listinu uvedenou v čl. 58 odst. 2 úmluvy.
Článek 8
Členský stát, který požaduje odvolání výhrady uvedené v příloze II, která se ho týká, nebo změnu nebo odvolání prohlášení uvedeného v příloze III, které se ho týká, nebo doplnění prohlášení uvedeného v příloze III, které se ho týká, informuje o požadované odvolání, změně nebo doplnění Radu a Komisi.
Unie poté učiní příslušné oznámení depozitáři v souladu s čl. 63 odst. 2 úmluvy.
Článek 9
Členský stát, který poté, co Komise předá původní formulář profilu země, který se ho týká, požaduje změnu informací v něm obsažených, o tom informuje přímo stálý výbor, nebo v případě použití elektronické verze formuláře profilu země provede nezbytnou změnu přímo. Současně o tom informuje Komisi.
Článek 10
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
V Lucemburku dne 9. června 2011.
DECIZIA CONSILIULUI
din 9 iunie 2011
privind aprobarea, în numele Uniunii Europene, a Convenției de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind obținerea pensiei de întreținere în străinătate pentru copii și alți membri ai familiei
(2011/432/UE)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolului 81 alineatul (3) primul paragraf coroborat cu articolul 218 alineatul (6) al doilea paragraf litera (b) și alineatul (8) al doilea paragraf prima teză
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Parlamentului European (1),
întrucât:
(1)
Uniunea depune eforturi pentru crearea unui spațiu judiciar comun bazat pe principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor.
(2)
Convenția de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind obținerea pensiei de întreținere în străinătate pentru copii și alți membri ai familiei („convenția”) constituie un bun temei pentru un sistem mondial de cooperare administrativă și pentru recunoașterea și executarea deciziilor în materie de întreținere și a convențiilor de întreținere, prevăzând acordarea unei asistențe juridice gratuite în practic toate cazurile care privesc întreținerea copiilor și o procedură simplificată de recunoaștere și executare.
(3)
Articolul 59 din convenție permite organizațiilor regionale de integrare economică precum Uniunea să semneze, să accepte, să aprobe sau să adere la convenție.
(4)
Domeniile reglementate de convenție sunt tratate și de Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere (2). Astfel cum s-a convenit cu ocazia adoptării Deciziei 2011/220/UE a Consiliului (3) privind semnarea convenției, Uniunea ar trebui să aprobe singură convenția și să își exercite competența asupra tuturor domeniilor reglementate de aceasta. Prin urmare, statele membre are trebui să își asume obligații în temeiul convenției ca urmare a aprobării acesteia de către Uniune.
(5)
Cu ocazia aprobării convenției, Uniunea ar trebui, în consecință, să facă declarația de competență în temeiul articolului 59 alineatul (3) din convenție.
(6)
Uniunea ar trebui, în plus, să formuleze, cu ocazia aprobării convenției, toate rezervele și declarațiile adecvate care sunt permise în temeiul articolelor 62 și 63 din convenție și pe care le consideră necesare.
(7)
Uniunea ar trebui să declare, în temeiul articolului 2 alineatul (3) din convenție, că va extinde domeniul de aplicare al capitolelor II și III din convenție la obligațiile de întreținere între soți. Uniunea ar trebui, în același timp, să facă o declarație unilaterală prin care să se angajeze să examineze, la un stadiu ulterior, posibilitatea de extindere și mai mare a domeniului de aplicare.
(8)
Uniunea ar trebui să formuleze rezerva prevăzută la articolul 44 alineatul (3) din convenție cu privire la limbile acceptate în comunicările dintre autoritățile centrale. Statele membre care doresc ca Uniunea să formuleze această rezervă în ceea ce le privește, ar trebui să informeze Comisia în prealabil cu privire la acest lucru, precizând conținutul rezervei care se va formula.
(9)
Uniunea ar trebui să facă declarațiile prevăzute la articolul 11 alineatul (1) litera (g) și la articolul 44 alineatele (1) și (2) din convenție. Statele membre care doresc ca Uniunea să facă astfel de declarații în ceea ce le privește, ar trebui să informeze Comisia în prealabil cu privire la acest lucru, precizând conținutul declarațiilor care vor fi făcute.
(10)
Un stat membru care ar avea nevoie să modifice sau să retragă ulterior rezerva care îl privește și care figurează în anexa II sau să modifice sau să retragă declarațiile care îl privesc și care figurează în anexa III sau să adauge o declarație care îl privește în anexa III, ar trebui să informeze Consiliul și Comisia cu privire la acest lucru. Pe această bază, Uniunea ar trebui să procedeze la notificarea adecvată a depozitarului.
(11)
Statele membre ar trebui să informeze Comisia cu privire la autoritățile centrale desemnate în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din convenție și ar trebui să îi comunice informațiile referitoare la legile, procedurile și serviciile menționate la articolul 57 din convenție. Comisia ar trebui să transmită aceste informații Biroului permanent al Conferinței de drept internațional privat de la Haga („Biroul permanent”) cu ocazia depunerii de către Uniune a instrumentului său privind aprobarea, astfel cum este prevăzut de convenție.
(12)
Pentru furnizarea către Comisie a informațiilor cu privire la autoritățile lor centrale și la legile, procedurile și serviciile lor, statele membre ar trebui să utilizeze formularul de profil de țară recomandat și publicat de Conferința de drept internațional privat de la Haga, în versiune electronică, dacă este posibil.
(13)
Un stat membru care ar are nevoie să modifice informațiile referitoare la autoritatea sa centrală sau la legile, procedurile și serviciile sale, ar trebui să informeze în mod direct în acest sens Biroul permanent, comunicând totodată Comisiei modificarea.
(14)
În conformitate cu articolului 3 din Protocolul (nr. 21) privind poziția Regatului Unit și Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Regatul Unit și Irlanda participă la adoptarea și aplicarea prezentei decizii.
(15)
În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii, care nu este obligatorie pentru aceasta și nu i se aplică,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Convenția de la Haga din 23 noiembrie 2007 privind obținerea pensiei de întreținere în străinătate pentru copii și alți membri ai familiei („convenția”) se aprobă în numele Uniunii Europene.
Textul convenției este atașat la prezenta decizie.
Articolul 2
Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana sau persoanele împuternicite să depună în numele Uniunii instrumentul menționat la articolul 58 alineatul (2) din convenție.
Articolul 3
Cu ocazia depunerii instrumentului menționat la articolul 58 alineatul (2) din convenție, Uniunea face declarația de competență în temeiul articolului 59 alineatul (3) din convenție.
Textul respectivei declarații figurează la litera A din anexa I la prezenta decizie.
Articolul 4
(1) Cu ocazia depunerii instrumentului menționat la articolul 58 alineatul (2) din convenție, Uniunea declară, în temeiul articolului 2 alineatul (3) din convenție, că va extinde domeniul de aplicare al capitolelor II și III din convenție la obligațiile de întreținere între soți.
Textul respectivei declarații figurează la litera B din anexa I la prezenta decizie.
(2) Cu ocazia depunerii instrumentului menționat la articolul 58 alineatul (2) din convenție, Uniunea face o declarație unilaterală al cărei text este atașat ca anexa IV la prezenta decizie.
Articolul 5
Cu ocazia depunerii instrumentului menționat la articolul 58 alineatul (2) din convenție, Uniunea formulează rezerva prevăzută la articolul 44 alineatul (3) din convenție cu privire la statele membre care se opun utilizării fie a limbii franceze, fie a limbii engleze în comunicările dintre autoritățile centrale.
Textul respectivei rezerve figurează în anexa II la prezenta decizie.
Articolul 6
Cu ocazia depunerii instrumentului menționat la articolul 58 alineatul (2) din convenție, Uniunea face declarațiile prevăzute la articolul 11 alineatul (1) litera (g) din convenție cu privire la informațiile sau documentele cerute de statele membre și la articolul 44 alineatul (1) din convenție referitor la limbile acceptate de statele membre altele decât limbile lor oficiale, precum și declarația prevăzută la articolul 44 alineatul (2) din convenție.
Textul acestor declarații figurează în anexa III la prezenta decizie.
Articolul 7
(1) Cel târziu până la 10 decembrie 2012, statele membre comunică Comisiei:
(a)
coordonatele autorităților centrale desemnate în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din convenție; și
(b)
informațiile referitoare la legile, procedurile și serviciile menționate la articolul 57 din convenție.
(2) Pentru transmiterea informațiilor prevăzute la alineatul (1) către Comisie, statele membre utilizează formularul de profil de țară recomandat și publicat de Conferința de drept internațional privat de la Haga, în versiune electronică, dacă este posibil.
(3) Comisia transmite formularele de profil de țară completate de statele membre Biroului permanent al Conferinței de drept internațional privat de la Haga („biroul permanent”) cu ocazia depunerii de către Uniune a instrumentului menționat la articolul 58 alineatul (2) din convenție.
Articolul 8
Un stat membru care dorește să retragă rezerva care îl privește și care figurează în anexa II sau să modifice sau să retragă declarația care îl privește și care figurează în anexa III, sau să adauge o declarație care îl privește în anexa III, informează Consiliul și Comisia cu privire la retragerea, modificarea sau adăugarea dorite.
Ulterior, Uniunea procedează la notificarea adecvată a depozitarului în conformitate cu articolul 63 alineatul (2) din convenție.
Articolul 9
Un stat membru care dorește să modifice informațiile cuprinse în formularul său de profil de țară după transmiterea inițială de către Comisie a formularului respectiv informează în mod direct în acest sens biroul permanent sau, în cazul utilizării versiunii electronice a formularului de profil, efectuează direct modificarea necesară. Statul membru respectiv informează totodată Comisia în acest sens.
Articolul 10
Prezenta decizie intră în vigoare la data adoptării.
Adoptată la Luxemburg, 9 iunie 2011.