ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o opatření částečné privatizace C 15/10 (ex NN 21/10), které provedlo Řecko u kasina Mont Parnès
(oznámeno pod číslem K(2011) 3505)
(Pouze řecké znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/647/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (SFEU), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky, a s ohledem na jejich připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 23. června 2002 podala společnost Egnatia AE, jež byla od té doby v důsledku fúze převzata společností Athinaiki Techniki a jež je členem konsorcia Casino Attikis (dále jen „CA“ či „stěžovatel“), Evropské komisi stížnost na údajné porušení pravidel vnitřního trhu EU při údajně netransparentní a diskriminační veřejné soutěži vedené řeckými orgány při prodeji 49 % podílu na kapitálu společnosti Elliniko Kazino Parnithas AE (dále jen „kasino Mont Parnès“) úspěšnému uchazeči, tj. konsorciu Hyatt Regency (dále jen „HR“ nebo „údajný příjemce“) (2).
(2)
Dopisem ze dne 3. října 2002 zaslalo Generální ředitelství pro vnitřní trh a služby Evropské komise (dále jen „GŘ pro vnitřní trh“) kopii spisu Generálnímu ředitelství pro hospodářskou soutěž Evropské komise (dále jen „GŘ pro hospodářskou soutěž“) za účelem souběžné analýzy tohoto případu podle pravidel EU o státních podporách.
(3)
E-mailem ze dne 9. prosince 2002 poskytl zákonný zástupce stěžovatele příslušným útvarům Komise k případu dodatečné informace.
(4)
Dopisem ze dne 24. ledna 2003 informovala Komise o stížnosti na státní podporu řecké orgány a vyzvala Řecko, aby ujasnilo otázky přednesené ve stížnosti. Řecké orgány odpověděly dne 4. března 2003.
(5)
Dne 27. ledna 2003 se pracovníci Komise setkali se zákonným zástupcem stěžovatele.
(6)
Dne 12. února 2003 a 22. srpna 2003 předložil zákonný zástupce údajného příjemce útvarům Komise své podklady.
(7)
Dopisy ze dne 31. března 2003 a 16. května 2003 předložil stěžovatel GŘ pro hospodářskou soutěž dodatečné informace.
(8)
Dne 10. dubna 2003 se zaměstnanci Komise setkali se zástupcem údajného příjemce.
(9)
V období od 15. července 2003 do 16. září 2003 vedla Komise korespondenci se stěžovatelem ohledně odděleného posouzení otázek státní podpory a upozornila stěžovatele na svůj rozhodovací postup, podle nějž postoupení veřejného majetku v rámci veřejné soutěže nepředstavuje státní podporu, bylo-li toto řízení uskutečněno transparentně a bez diskriminace. Stěžovatele proto informovala, že nepřijme žádné stanovisko, dokud GŘ pro vnitřní trh neukončí přezkum postupu při udělení veřejné zakázky.
(10)
Dopisy ze dne 22. ledna 2004 a 4. srpna 2004 ukončilo GŘ pro vnitřní trh své šetření a dospělo k závěru, že postup při udělení zakázky nevykázal žádné nedostatky. Dopisem ze dne 2. června 2004 informovalo GŘ pro hospodářskou soutěž stěžovatele, že podle čl. 20 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (3), uzavřelo stížnost na státní podporu.
(11)
Dne 18. února 2005 předložil stěžovatel u Soudu prvního stupně (nyní Tribunál) návrh na zrušení rozhodnutí Komise tento případ uzavřít.
(12)
Usnesením ze dne 26. září 2006 odmítl Soud prvního stupně žalobu jako nepřípustnou, protože dopis nepředstavuje napadnutelný akt ve smyslu článku 230 Smlouvy o založení Evropského společenství (Smlouvy o ES) (nyní článek 263 Smlouvy o fungování Evropské unie - SFEU) (4).
(13)
Dne 18. prosince 2006 podal stěžovatel u Soudního dvora odvolání proti usnesení Soudu prvního stupně.
(14)
Rozsudkem ze dne 17. července 2008 (5) Soudní dvůr usnesení zrušil, protože se domníval, že sporný akt představoval napadnutelný akt, který nebyl v souladu s povinnostmi Komise podle procesního nařízení, a věc vrátil k projednání Soudu prvního stupně.
(15)
Dopisem ze dne 26. září 2008 stáhlo GŘ pro hospodářskou soutěž dopis o uzavření případu ze dne 2. června 2004 a případ znovu otevřelo.
(16)
V usnesení ze dne 29. června 2009 shledal Soud prvního stupně, že o projednávané žalobě již není třeba rozhodnout, protože byl dotčený dopis stažen (6). Proti tomuto usnesení Soudu prvního stupně podal stěžovatel dne 7. září 2009 odvolání se zdůvodněním, že soud měl považovat stažení dopisu za protiprávní a měl je zrušit.
(17)
E-mailem ze dne 11. září 2009 předložil stěžovatel Komisi další informace.
(18)
Dne 14. října 2009 se zaměstnanci Komise setkali se zástupci stěžovatele. Po tomto setkání předložil stěžovatel při korespondenci s Komisí další informace.
(19)
Dopisem ze dne 21. října 2009 si Komise od Řecka vyžádala dodatečné informace. Dopisem ze dne 13. listopadu 2009 požádalo Řecko o více času na odpověď a Komise mu e-mailem ze dne 18. listopadu 2009 vyhověla. Řecko Komisi odpovědělo dne 11. a 14. ledna 2010.
(20)
Rozsudkem ze dne 6. května 2010 odpověděl Soudní dvůr na žádost o vydání rozhodnutí o předběžné otázce podle článku 234 Smlouvy o ES (nyní článek 267 SFEU), jež byla předložena Simvoulio tis Epikreatis (státní radou) a jež se týkala zejména použití pravidel EU v oblasti zadávání veřejných zakázek na dotčenou veřejnou soutěž. Soudní dvůr dospěl mimo jiné k závěru, že smlouva tohoto typu, jež měla být zadána v dotčené veřejné soutěži, nespadá jako celek do působnosti směrnic týkajících se veřejných zakázek (7). Soudní dvůr k tomu dodal, že tento závěr nevylučuje skutečnost, že podobná smlouva musí dodržovat základní pravidla a obecné zásady Smlouvy, a to zejména svobodu usazování a zásadu volného pohybu kapitálu.
(21)
Dopisem ze dne 6. července 2010 informovala Komise Řecko o svém rozhodnutí zahájit ohledně tohoto opatření řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(22)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (8). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby k opatření podaly své připomínky.
(23)
Po zahájení řízení obdržela Komise připomínky od dvou zúčastněných stran, a to konkrétně od zástupců údajného příjemce (Athens Resort Casino Holdings (9) jménem HR) (10) a od zástupců stěžovatele (Club Hotel Casino Loutraki jménem CA) (11). Řecko podalo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Připomínky obou zúčastněných stran byly zaslány Řecku dopisem ze dne 29. října 2010 a Řecko na ně reagovalo dopisem ze dne 25. listopadu 2010.
(24)
Dne 16. prosince 2010 (12) Soudní dvůr vynesl rozsudek, podle nějž Tribunál (dříve Soud prvního stupně) při určení, zda je původní žaloba na „správní uzavření“ případu ze strany Komise bezpředmětná, nerozhodl správně.
2. POPIS OPATŘENÍ
(25)
V říjnu roku 2001 řecké orgány vyhlásily výběrové řízení na postoupení 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès (13). Do soutěže se přihlásili dva uchazeči, a to konkrétně Kazino Attikis (dále jen „Kasino Attikis“ či „CA“) a konsorcium s názvem Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (dále jen „konsorcium Hyatt Regency“ či „HR“), a oba se v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy dostali do druhého kola veřejné soutěže (14). V řízení, jež bylo údajně neplatné, byla zakázka udělena HR. Následující odstavce 26 až 29 popisují události, které podle informací, jež má Komise k dispozici, vedly k tomuto udělení.
(26)
Podle platných vnitrostátních předpisů měl být vítězný uchazeč vyhlášen na základě předložené nabídky (dražba se vzestupnou cenou), přičemž výchozí prodejní cena byla stanovena na 80 milionů EUR. Hodnotící komise měla rozlepit obálky předložené uchazeči s jejich finanční nabídkou a oznamovat postupně všechny nabídky. Uchazeči s nižší nabídkou měli mít možnost předložit v zapečetěné obálce novou nabídku pro další kolo. Tato nová nabídka měla být přinejmenším rovna původní vyšší nabídce navýšené o 1 % (15). Toto postupné předkládání zvyšujících se nabídek mělo pokračovat v samostatných kolech až do okamžiku, kdy by se jeden z uchazečů stáhl. V tom případě se měla poslední učiněná nabídka prohlásit za prozatímně nejvyšší. Zápis s uvedením prozatímně nejvyšší nabídky měla hodnotící komise předložit správní radě řecké agentury pro rozvoj cestovního ruchu (ETA).
(27)
V prvním kole odevzdali oba uchazeči své nabídky v sídle ETA v zapečetěných obálkách ve stejný okamžik, a to dne 31. května 2002. Konsoricum CA nabídlo částku 91 183 652 EUR, zatímco nabídka HR činila 80 075 000 EUR. Ovšem obálka posledně jmenované společnosti obsahovala kromě nabídky ještě prohlášení s námitkou ohledně legality účasti konsorcia CA ve veřejné soutěži. Konsorcium CA vyjádřilo s tímto prohlášením nesouhlas a tvrdilo, že vyjádření výhrad činí finanční nabídku HR nepřípustnou. Reklamační výbor výhrady CA odmítl s tím, že prohlášení konsorcia HR nemělo vliv na platnost jeho nabídky.
(28)
Ve druhém kole předložilo konsorcium HR v zapečetěné obálce nabídku ve výši 92 105 888 EUR, opět provázenou stejným písemným prohlášením. Po ukončení druhého kola předložil zákonný zástupce konsorcia CA obálku s finanční nabídkou pro třetí kolo a rovněž oddělené prohlášení pro správní radu ETA o porušení pravidel veřejné soutěže z hlediska požadavků na její platnost. Hodnotící komise toto podání odmítla s tím, že by bylo přípustné pouze tehdy, pokud by bylo předloženo v podobě námitky spadající do pravomoci reklamačního výboru. Zákonní zástupci CA poté požádali komisi o pětiminutové odložení, aby mohli rozhodnout o dalších krocích. Odložení jim bylo poskytnuto a zástupci CA odstranili ze stolu výboru jak písemné prohlášení, tak obálku s nabídkou. Když se po pěti minutách vrátili, prohlásili, že nemají v úmyslu námitku podat, a předložili svou nabídku. Konsorcium HR následně podalo námitku a požadovalo, aby bylo třetí kolo nabídkového řízení pokládáno za nepřípustné s odůvodněním, že CA podalo nabídku, kterou následně stáhlo a poté znovu předložilo. Reklamační výbor námitku HR uznal a nabídka CA byla z řízení vyloučena (16).
(29)
Po vyloučení nabídky CA z třetího kola poslala hodnotící komise (17) správní radě ETA kopii zápisu ze svého osmého zasedání, v němž uvedla HR jako uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (nabídka ve výši 92 105 888 EUR) a CA jako uchazeče s druhou prozatímně nejvyšší nabídkou. Hodnotící komise zřejmě nerozpečetila nabídku CA z třetího kola a nevrátila tomuto konsorciu zapečetěnou obálku, ale předala ji ETA za účelem jejího uložení v trezoru ETA (18). Správní rada ETA svolala mimořádnou valnou hromadu. Generální ředitel ETA a právní zástupce Kantor Capital, jenž působil jako hospodářský poradce pověřený tímto řízením, byli poté dne 5. června 2002 pověřeni požádat konsorcium HR o navýšení jeho nabídky. HR následně navýšil navrženou částku na 110 milionů EUR. Dne 12. června 2002 předložilo konsorcium CA správní radě ETA dopis s nabídkou ve výši 162 milionů EUR, jež byla následně odmítnuta, protože byla podána po uzavření veřejné soutěže. Nabídka HR byla nakonec stále zvyšována, až dosáhla částky 120 milionů EUR (19).
3. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
(30)
Komise zahájila formální vyšetřovací řízení, protože se nebyla schopna zbavit pochybností, zda byl podíl na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 % prodán řeckým státem za nejvyšší nabídku podanou v nabídkovém řízení, jež splňovalo požadavky na otevřenost, transparentnost a nediskriminaci. Komise si nebyla zejména jista, zda při prodeji nebylo kupujícímu poskytnuto protiprávní preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena. Komise se domnívala, že vyloučení CA z veřejné soutěže a vyloučení nabídky CA ve výši 162 milionů EUR podané po ukončení veřejné soutěže může být příznakem prodeje pod hodnotou, a tím i existence podpory v podobě ušlých státních prostředků.
4. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
(31)
Řecko předložilo své připomínky dopisem ze dne 6. srpna 2010. Řecko popírá existenci státní podpory s odůvodněním, že veřejná soutěž na prodej jeho podílu na kapitálu kasina Mont Parnès proběhla v souladu s platnými právními předpisy a že 49 % podíl v kasinu byl prodán za tržní cenu.
(32)
Řecké orgány především zdůrazňují, že výběr uchazečů do veřejné soutěže a celé zadávací řízení byly plně v souladu s právními předpisy a proběhly v souladu s pravidly výzev k podávání nabídek (20), které se řídily platnými právními předpisy, a že oba uchazeči veřejné soutěže s těmito výzvami bez výhrad souhlasili.
(33)
Řecké orgány také vysvětlují, že prohlášení HR obsažené v obálce s jeho finanční nabídkou v prvním a druhém kole veřejné soutěže nemělo vliv na platnost jeho finančních nabídek, ale týkalo se pouze účasti CA ve veřejné soutěži jako takové, a že reklamační výbor oprávněně považoval finanční nabídky HR za nabídky v souladu s právními předpisy.
(34)
Řecké orgány dále podrobněji vysvětlují, že nabídka podaná CA ve třetím kole veřejné soutěže, o které stěžovatel prohlašuje, že byla ve výši 107 milionů EUR, byla vyloučena, protože obálka byla odstraněna z dohledu hodnotící komise. Za těchto okolností si hodnotící komise nemohla být jista, zda nabídka nebyla změněna. V každém případě by opětovné podání nabídky představovalo její druhé podání ve stejném kole, což by bylo v rozporu s pravidly.
(35)
Řecké orgány vysvětlují, že nabídka ve výši 92 105 888 EUR učiněná konsorciem HR ve druhém kole, jež byla vyšší než nabídka CA ve výši 91 183 652 EUR z prvního kola, byla v souladu s pravidly veřejné soutěže, protože podle podmínek výzvy k podávání nabídek musela být každá nová nabídka navýšena o 1 % a ne o 10 %, jak se předpokládalo v rozhodnutí Komise o zahájení řízení. Pravidla veřejné soutěže byla proto v tomto ohledu dodržena.
(36)
Řecké orgány také tvrdí, že poslední nabídka konsorcia CA ve výši 162 milionů EUR, což je částka, o které konsorcium CA tvrdí, že ji bylo ochotno zaplatit, není platná, protože byla učiněna po ukončení veřejné soutěže a mimo ni. Přijetí této nabídky by znamenalo porušení zásady zákonnosti, protože cílem veřejného nabídkového řízení není pouze sloužit finančním zájmům státu, ale také širšímu veřejnému zájmu, tj. zajistit co možná nejvyšší cenu při dodržení zásady zákonnosti (tj. zákonných pravidel stanovených v předpisech o výzvách k podávání nabídek, v zadávací dokumentaci a v jiných platných právních předpisech).
(37)
Řecké orgány dále vysvětlují, že veřejnou soutěž prostě nezrušily a nevyhlásily novou, protože by to znamenalo znovu provést celé řízení, a to již počtvrté za osm let, což by poškodilo mezinárodní pověst Řecka, aniž by přitom bylo jisté, že by další veřejná soutěž zajistila cenu ve výši 162 milionů EUR. V tomto ohledu Řecko dokonce zpochybňuje důvěryhodnost nabídky ve výši 162 milionů EUR, protože konsorcium CA si bylo vědomo, že její přijetí by pouze vyvolalo zrušení řízení a zahájení nového.
(38)
Řecké orgány dále potvrzují (21) přiměřenost ceny, jež byla nakonec zaplacena (120 milionů EUR), protože byla o 25,5 % vyšší než znalecké ocenění ve výši 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží nezávislým odhadcem a zapečetěné až do konce řízení. Prohlašují, že o vypracování tohoto ocenění, ačkoliv nebylo kvůli veřejné soutěži nutné, požádaly s cílem chránit zájmy Řecka i v budoucnu (22).
(39)
Pokud jde o tvrzení stěžovatele, že původní podmínky výzvy k podávání nabídek byly vylepšeny následným zákonem č. 3139/2003, který privatizaci potvrdil, řecké orgány vysvětlují, že výzvy k podávání nabídek nebyly změněny ani zákonem č. 3139/2003, ani žádným jiným způsobem. Podle Řecka tento zákon pouze reguluje různá povolení ve spojení s investováním a provozováním kasina a obsahuje opatření k ochraně pracovníků po privatizaci. Tento zákon nezbavil HR povinnosti investovat do kasina Mont Parnès částku 44 milionů EUR a smluvní doložka ohledně vrácení 70 % ceny konsorciu HR v případě, že by před rokem 2012 byla udělena provozní licence jinému kasinu, byla již výslovným ustanovením výzvy k podávání nabídek.
(40)
Řecké orgány proto konstatují, že prodejní cena představuje tržní hodnotu podílu na kapitálu kasina Mont Parnès ve výši 49 %.
(41)
Na podporu svého tvrzení, že při veřejné soutěži nedošlo k žádným nesrovnalostem, poukazují řecké orgány na řadu rozsudků vnitrostátních soudů, které rozebíraly soulad veřejné soutěže se zákonem podle vnitrostátních právních předpisů. K dnešnímu dni vnitrostátní soudy neshledaly ve veřejné soutěži žádné nesrovnalosti, a proto různé stížnosti podané CA v tomto ohledu odmítly (23). Z nálezů vnitrostátních soudů, které potvrdily řádný průběh veřejné soutěže, se řecké orgány odvolávají zejména na následující:
a) Řízení před občanskoprávními soudy
(42)
Ve svém rozsudku 8118/2002 (24) odmítl soud prvního stupně v Aténách stížnost podanou CA a rozhodl, že:
-
Hodnotící komise a reklamační výbor správně rozhodly, že nabídky HR z prvního a druhého kola byly v souladu s výzvami k podávání nabídek. Prohlášení HR připojené k jeho nabídkám neovlivnilo jejich bezpodmínečnou povahu.
-
Konsorcium CA předložilo nabídku v 15:30 hod., tzn. na začátku třetího kola, jak stanovila hodnotící komise na konci druhého kola. Nabídku vzal zástupce CA zpět z vlastní vůle a podnětu, ačkoliv se ho od toho snažil předseda hodnotící komise odradit. Pokud by předseda hodnotící komise zástupce CA výslovně varoval před zpětvzetím nabídky, vedlo by to k diskriminačnímu zacházení vůči HR a ve prospěch CA.
-
Druhou nabídku CA ve třetím kole považoval reklamační výbor správně za nepřípustnou. Každý uchazeč mohl podat v každém kole pouze jednu nabídku. Pokud by druhá nabídka CA ve třetím kole byla považována za přípustnou, mohlo by to navíc vést k porušení zásady transparentnosti. Zástupce CA si vzal zpět první zapečetěnou obálku CA, opustil místo konání veřejné soutěže a při svém návratu předložil zapečetěnou obálku, u které nebylo možno ověřit, zda se jedná o stejnou obálku, jako byla obálka první (25).
b) Řízení před správními soudy
(43)
Podle řeckých orgánů v současné době projednává státní rada (nejvyšší správní soud) věc týkající se jiné stížnosti CA na údajně protiprávní postup při veřejné soutěži (26). Na vynesení konečného rozsudku se v současné době čeká, ale řecké orgány poznamenávají, že soudce zpravodaj navrhl stížnost CA zamítnout jako nepřípustnou z důvodu judikatury a nedůvodnou kvůli podstatě (27).
c) Trestněprávní řízení
(44)
V důsledku žaloby podané společností CA v roce 2002 proti členům hodnotící komise, reklamačního výboru, ETA, posudkovému poradci (American Appraisal Hellas Ltd) a finančnímu poradci (Kantor) kvůli jejich jednání během veřejné soutěže vynesla soudní rada odvolacích soudců, jíž byla věc předložena k přezkoumání, osvobozující výnos (28) a shledala zejména, že:
-
první ani druhé rozhodnutí reklamačního výboru nebylo protiprávní a nebyl zjištěn žádný odpovídající důkaz o pochybení jeho členů. Členové reklamačního výboru zamítnutím námitky CA v prvním a druhém kole a na druhé straně přijetím námitky HR ve třetím kole neporušili podmínky výzev k podávání nabídek a nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem,
-
rozhodnutí hodnotící komise nebylo protiprávní a její členové nezacházeli s oběma uchazeči rozdílným způsobem. Hodnotící komise se navíc podle podmínek výzev k podávání nabídek musela držet zjištění reklamačního výboru,
-
se zástupce ETA nedopustil porušení příslušných vnitrostátních předpisů tím, že požádal uchazeče s první prozatímně nejvyšší nabídkou (HR) o navýšení jeho finanční nabídky. Zástupce ETA neměl povolení vstupovat do jednání a pravomoc zrušit nebo odvolat nabídkové řízení.
(45)
Výše uvedený osvobozující výnos byl dále napaden před vnitrostátními soudy (29) a nedávno vynesl aténský odvolací soud rozsudek osvobozující všechny žalované osoby (rozsudek 466/2011). Plné znění tohoto rozsudku není dosud dostupné.
(46)
Při zohlednění všech výše uvedených připomínek trvají řecké orgány závěrem na tom, že posuzované opatření neobsahuje státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
5. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(47)
Dopisem ze dne 4. srpna 2010 vstoupili zástupci údajného příjemce (tj. Athens Resort Casino Holding jménem HR) do řízení Komise jako zúčastněná strana. Údajný příjemce předložil stejné připomínky, jako jsou připomínky Řecka shrnuté v oddílu 4.
(48)
Údajný příjemce navíc prohlašuje, že cena, jež byla skutečně zaplacena za podíl v kasinu, dosáhla výše 120 milionů EUR, což je o 10 milionů EUR více, než bylo předtím domluveno (30). Byla tak dokonce mnohem vyšší než odborné ocenění ve výši 95,4 milionů EUR, které bylo vyhotoveno (ale nezveřejněno) před zahájením veřejné soutěže.
(49)
Údajný příjemce dále tvrdí, že ETA nejen neměla povinnost, ale ani právo vyhlásit uchazeče s druhou prozatímní nejvyšší nabídkou, protože by to znamenalo zahájit nová kola nabídkového řízení, a to v rozporu s podmínkami výzev k podávání nabídek. Dále tvrdí, že nabídka CA ve výši 162 milionů EUR mimo veřejnou soutěž byla podána bez rizika, že by mohla být brána vážně, a byla předložena pouze s cílem vyvolat zrušení veřejné soutěže. Potvrzuje, že by určitě vznesl námitky proti rozhodnutí o přijetí této nabídky i s rizikem, že celé řízení bude zrušeno. V tomto ohledu také zdůrazňuje stanovisko právní rady státu, jež potvrdilo, že na nabídku CA nelze brát zřetel nebo ji přijmout (31).
(50)
Údajný příjemce také zpochybňuje domněnku Komise, uvedenou v rozhodnutí o zahájení řízení, ohledně možného narušení hospodářské soutěže a ovlivnění obchodu, protože hazardní hry představují celosvětové podnikání a společnosti vyvíjející činnost na tomto poli vykonávají hospodářskou činnost na mezinárodním trhu. Údajný příjemce tvrdí, že Mont Parnès nevyvíjí činnost na mezinárodní úrovni, ale působí pouze místně, a nekonkuruje tak zahraničním kasinům.
(51)
Dopisem ze dne 29. září 2010 do řízení Komise zasáhla jako zúčastněná strana společnost Club Hotel Casino Loutraki AE (jménem CA) (32). V tomto dopise tvrdí, že při vyčíslení výše údajné podpory je nutno zohlednit také rozdíl mezi nabídkami a dopad schvalovacího zákona na povinnosti kupce vyplývající z podmínek veřejné soutěže.
6. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1 Existence státní podpory při postoupení podílů přímým prodejem
(52)
Čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že veškeré podpory poskytované v jakékoli formě členským státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.
(53)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora Evropské unie (33) a pravidel a praxe Komise v oblasti státní podpory v rámci privatizace (34) neexistuje v případě, že členský stát nakupuje nebo prodává akcie podniků, žádné zvýhodnění, je-li chování členského státu v souladu s jednáním soukromého investora v tržním hospodářství.
(54)
Pokud dochází k prodeji akcií na burze, obecně se předpokládá, že se tak děje za tržních podmínek a bez jakéhokoliv zvýhodnění. Pokud ovšem postoupení podílů probíhá formou přímého prodeje, lze předpokládat, že neexistuje žádné zvýhodnění, jsou-li splněny následující podmínky: zaprvé, majetkový podíl je prodán v nediskriminační, transparentní a otevřené veřejné soutěži přístupné všem zájemcům; zadruhé, s postoupením nejsou spojeny žádné podmínky, jež nejsou běžné u srovnatelných transakcí mezi soukromými subjekty a jež mohou případně snížit prodejní cenu; zatřetí, majetkový podíl je prodán subjektu, který předložil nejvyšší nabídku; a začtvrté, všichni účastníci řízení musí mít dostatek času a informací k řádnému ocenění aktiv, jež se stane základem jejich nabídky.
(55)
Jinými slovy: probíhá-li privatizace přímým prodejem, slouží jako měřítko pro posouzení, zda transakce týkající se státního majetku obsahuje zvýhodnění, skutečnost, jestli by se subjekt působící v tržním hospodářství a postavený do podobné situace choval stejně, tj. jestli by prodal společnost za stejnou cenu. Jako důvod pro přijetí nižší ceny nemohou být zohledněny nehospodářské ohledy, jako jsou např. důvody průmyslové politiky, ohledy na zaměstnanost nebo cíle regionálního rozvoje, o kterých by subjekt působící v tržním hospodářství neuvažoval a které naopak poukazují na existenci zvýhodnění. Tato zásada byla opakovaně vysvětlována Komisí a trvale potvrzována Soudním dvorem (35).
(56)
Pokud tedy není některý z výše uvedených požadavků splněn, Komise soudí, že je nutno veřejný prodej přezkoumat z hlediska možné podpory, a musí proto být oznámen. Při dodržení těchto požadavků je možno zaručit, že stát obdrží za svůj majetek nejvyšší cenu, tj. cenu tržní, a že tak neexistuje žádné zvýhodnění.
6.2 Prodej 49 % podílu na kapitálu kasina Mont Parnès
(57)
Při zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU měla Komise pochybnosti o tom, zda prodej kasina Mont Parnès proběhl v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné soutěže. Podle informací dostupných v této fázi Komise soudila, že je značně obtížné zjistit, zda nebylo protiprávně poskytnuto preferenční zacházení, a zda tak byla zaplacena tržní cena či ne. Komise se obávala, že nesrovnalosti v průběhu veřejné soutěže mohly vést k poskytnutí státní podpory.
(58)
Komise proto provedla v rámci formálního vyšetřování posouzení příslušných skutečností. Toto posouzení je založeno na souboru dostupných důkazů o opatření.
(59)
Během různých fází řízení obdržela Komise informace o řadě právních úkonů na vnitrostátní úrovni, které potvrzují správnost průběhu původní veřejné soutěže. Komise zaznamenává, že k dnešnímu dni zřejmě žádný rozsudek soudu na vnitrostátní úrovni nepotvrdil připomínky stěžovatele ohledně nesrovnalostí a nerovného zacházení při veřejné soutěži (viz také výše odstavce 41 až 46). Vnitrostátní soudy zatím spíše potvrzují zákonnost a nediskriminační povahu veřejné soutěže podle vnitrostátních pravidel.
(60)
Ačkoliv posouzení Komise není závislé na nálezech vnitrostátních soudů, může je ve své analýze zohlednit jako jeden z faktorů. Komise ale poznamenává, že toto posouzení není v žádném případě zamýšleno jako výklad vnitrostátních právních předpisů, což je pouze v pravomoci členského státu.
(61)
V těchto souvislostech se Komise domnívá, že zákonnost veřejné soutěže podle vnitrostátních právních předpisů, jak je popsána a zdůvodněna v rozsáhlém a hloubkovém přezkumu, který dosud provedly různé vnitrostátní soudy, představuje důležitý náznak správnosti a nediskriminační povahy veřejné soutěže. Toto zřejmé potvrzení platnosti veřejné soutěže podle vnitrostátních předpisů může Komise vedle dalších faktorů zohlednit ve svém posouzení podle předpisů EU o státních podporách s tím, že nabídkové řízení bylo otevřené, bezpodmínečné a nediskriminační.
(62)
Pokud jde o otázku vznesenou v rozhodnutí o zahájení řízení ohledně skutečnosti, že jedna z nabídek zřejmě porušila pravidlo výzvy k podávání nabídek ohledně minimálního navýšení oproti předchozí nabídce, Komise poznamenává, že tato otázka byla vyřešena, protože bylo požadováno navýšení o 1 % a nikoliv o 10 %, jak Komise vyrozuměla. Komise proto soudí, že pravidla veřejné soutěže byla v tomto ohledu splněna.
(63)
Pokud jde o údajné rozdílné zacházení s různými námitkami vznesenými během veřejné soutěže, Komise rovněž zaznamenává, že řecké orgány poskytly přijatelné vysvětlení vyloučení nabídky společnosti CA z veřejné soutěže podle použitelných pravidel, jež zakazují druhé předložení ve stejném nabídkovém kole.
(64)
Pokud jde o údajné nerovné zacházení s různými nabídkami učiněnými po ukončení veřejné soutěže, Komise soudí, že rozdílné zacházení - vyjednávání s úspěšným uchazečem o navýšení ceny a zároveň odmítnutí vzít v potaz nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR - lze vzhledem k existujícím pochybnostem o zákonnosti druhé z nabídek přijmout jako postup přípustný při veřejné soutěži. Komise navíc nemůže označit nepřípustnou nabídku stěžovatele ve výši 162 milionů EUR za důvěryhodnou, protože byla podána až po ukončení veřejné soutěže a v rozporu s jeho procesními pravidly.
(65)
Pokud jde o domněnku, že celé řízení bylo možno zrušit, řecké orgány uvedly, že by to znamenalo nové konání řízení s možným rizikem dalšího snížení ceny, které se mělo dosáhnout.
(66)
Řecké orgány také uvedly, že podmínky zadání veřejné zakázky nebyly změněny zákonem č. 3139/2003 ani žádným jiným způsobem.
(67)
Pokud jde o obdrženou cenu, Komise zaznamenává, že cena ve výši 120 milionů EUR (36), která byla nakonec za kasino zaplacena, je sice stále nižší než nepřípustná nabídka ve výši 162 milionů EUR, o níž stěžovatel tvrdí, že ji byl připraven učinit po svém vyloučení z veřejné soutěže, ale je vyšší než nejvyšší nabídka ve výši 107 milionů EUR, již stěžovatel zřejmě v soutěži předložil, a dokonce významně vyšší (o 25,5 %) než odborné ocenění podílu na částku 95,4 milionu EUR provedené před veřejnou soutěží.
6.3 Závěr
(68)
Po zahájení formálního vyšetřovacího řízení vyřešily řecké orgány uspokojivým způsobem předběžné pochybnosti vyjádřené Komisí v rozhodnutí o zahájení řízení. Komise zejména nenašla důkaz, který by umožňoval dospět k závěru o preferenčním zacházení s údajným příjemcem, jež by vedlo k poskytnutí jakéhokoliv zvýhodnění. Předpokládá se, že prodejem svého podílu v kasinu v otevřeném, bezpodmínečném a nediskriminačním nabídkovém řízení uchazeči s nejvyšší nabídkou získalo Řecko nejvyšší cenu na trhu a nepřipravilo stát o prostředky. Komise proto může uznat, že by subjekt působící v tržním hospodářství prodal za podobných okolností příslušný podíl v kasinu za podobnou cenu. Komise proto soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem neznamená žádné zvýhodnění, a nepředstavuje tak státní podporu.
7. ZÁVĚR
(69)
Komise soudí, že prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje podporu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Prodej 49 % státního podílu na kapitálu kasina Mont Parnès řeckým státem nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
DECIZIA COMISIEI
din 24 mai 2011
privind măsura de privatizare parțială C 15/10 (ex NN 21/10) pusă în aplicare de Grecia în favoarea cazinoului Mont Parnès
[notificată cu numărul C(2011) 3505]
(Numai textul în limba greacă este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2011/647/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în temeiul dispozițiilor menționate mai sus și având în vedere aceste observații (1),
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
Prin scrisoarea din 23 iunie 2002, Egnatia AE, care, în urma unei fuziuni, a fost preluată de Athinaiki Techniki și care este membră a consorțiului Casino Attikis („CA” sau „reclamantul”), a depus o plângere la Comisia Europeană referitoare la o pretinsă încălcare a normelor UE privind piața internă, în legătură cu o procedură de licitație pretins discriminatorie și lipsită de transparență, organizată de autoritățile elene pentru vânzarea unei participații de 49 % la capitalul Elliniko Kazino Parnithas AE („cazinoul Mont Parnès”) ofertantului câștigător, consorțiul Hyatt Regency („HR” sau „pretinsul beneficiar”) (2).
(2)
Prin scrisoarea din 3 octombrie 2002, Direcția Generală Piața Internă a Comisiei Europene („DG Piața Internă”) a transferat un exemplar din dosar Direcției Generale Concurență („DG Concurență”) pentru o analiză paralelă a cazului în temeiul normelor UE privind ajutorul de stat.
(3)
Prin mesajul electronic din 9 decembrie 2002, reprezentantul legal al reclamantului a prezentat departamentelor relevante ale Comisiei explicații suplimentare referitoare la caz.
(4)
Prin scrisoarea din 24 ianuarie 2003, Comisia a comunicat autorităților elene reclamația privind ajutorul de stat și a invitat Grecia să clarifice aspectele pe care le-a prezentat. Autoritățile elene au emis un răspuns la 4 martie 2003.
(5)
La 27 ianuarie 2003, personalul Comisiei s-a întâlnit cu reprezentantul legal al reclamantului.
(6)
La 12 februarie 2003 și 22 august 2003, reprezentantul legal al pretinsului beneficiar a prezentat documente justificative serviciilor Comisiei.
(7)
Prin scrisorile din 31 martie 2003 și 16 mai 2003, reclamantul a prezentat DG Concurență informații suplimentare.
(8)
La 10 aprilie 2003, personalul Comisiei s-a întâlnit cu reprezentantul legal al pretinsului beneficiar.
(9)
În perioada cuprinsă între 15 iulie 2003 și 16 septembrie 2003, Comisia a avut mai multe schimburi de corespondență cu reclamantul cu privire la evaluarea separată a aspectelor legate de ajutorul de stat și a atras atenția reclamantului asupra practicii sale decizionale, potrivit căreia vânzarea unui bun public în contextul unei proceduri de licitație nu constituie ajutor de stat în cazul în care procedura s-a derulat în mod transparent și nediscriminatoriu. În consecință, Comisia a informat reclamantul că nu se va pronunța înainte ca DG Piața Internă să finalizeze examinarea procedurii de atribuire a contractului public în cauză.
(10)
Prin scrisorile din 22 ianuarie 2004 și 4 august 2004, DG Piața Internă a închis ancheta, considerând că nu a existat nicio neregulă în procedura de atribuire a contractului. Prin scrisoarea din 2 iunie 2004, DG Concurență a informat reclamantul că a închis dosarul de reclamație privind ajutorul de stat în temeiul articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (3).
(11)
La 18 februarie 2005, reclamantul a introdus o acțiune în anularea deciziei Comisiei de închidere a cazului înaintea Tribunalului de Primă Instanță (în prezent, Tribunalul).
(12)
Prin ordonanța din 26 septembrie 2006, Tribunalul de Primă Instanță a respins acțiunea ca inadmisibilă, întrucât a considerat că scrisoarea nu constituie un act atacabil în temeiul articolului 230 din Tratatul de instituire a Comunității Europene (Tratatul CE) [în prezent, articolul 263 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE)] (4).
(13)
La 18 decembrie 2006, reclamantul a introdus înaintea Curții de Justiție un recurs împotriva ordonanței Tribunalului de Primă Instanță.
(14)
Prin hotărârea din 17 iulie 2008 (5), Curtea de Justiție a casat ordonanța; aceasta a constatat că actul contestat constituie într-adevăr un act atacabil care nu este în conformitate cu obligațiile Comisiei în temeiul regulamentului de procedură și a trimis cauza spre rejudecare Tribunalului de Primă Instanță.
(15)
Prin scrisoarea din 26 septembrie 2008, DG Concurență a retras scrisoarea de închidere din 2 iunie 2004 și a redeschis cazul.
(16)
Prin ordonanța din 29 iunie 2009, Tribunalul de Primă Instanță a constatat că, întrucât scrisoarea a fost retrasă, nu mai este necesară emiterea unei decizii (6). Reclamantul a contestat această ordonanță a Tribunalului de Primă Instanță la 7 septembrie 2009, pe motiv că Tribunalul ar fi trebuit să considere retragerea scrisorii drept ilegală și ar fi trebuit să o anuleze.
(17)
Prin mesajul electronic din 11 septembrie 2009, reclamantul a furnizat Comisiei informații suplimentare.
(18)
La 14 octombrie 2009, personalul Comisiei s-a întâlnit cu reprezentanții reclamantului. Ulterior acestei întâlniri, reclamantul a furnizat Comisiei informații suplimentare în cadrul mai multor schimburi de corespondență.
(19)
Prin scrisoarea din 21 octombrie 2009, Comisia a solicitat informații suplimentare din partea Greciei. Prin scrisoarea din 13 noiembrie 2009, Grecia a solicitat acordarea unui termen suplimentar pentru răspuns, care a fost acordat de Comisie prin mesajul electronic din 18 noiembrie 2009. La 11 și 14 ianuarie 2010, Grecia a trimis răspunsul său Comisiei.
(20)
Prin hotărârea din 6 mai 2010, Curtea de Justiție a răspuns unei solicitări de pronunțare a unei hotărâri preliminare în temeiul articolului 234 din Tratatul CE (în prezent, articolul 267 din TFUE) din partea Simvoulio tis Epikreatias („Consiliul de Stat”), în special în ceea ce privește aplicarea normelor UE privind achizițiile publice la procedura de licitație în cauză. Curtea de Justiție a concluzionat, printre altele, că, în ansamblu, un contract precum cel ce urma să fie atribuit în baza licitației în cauză nu intră în domeniul de aplicare al directivelor privind contractele publice (7). De asemenea, Curtea a observat că această concluzie nu exclude faptul că un astfel de contract trebuie să respecte normele de bază și principiile generale ale tratatului, în special cele privind libertatea de stabilire și libera circulație a capitalurilor.
(21)
Prin scrisoarea din 6 iulie 2010, Comisia a informat Grecia cu privire la decizia sa de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE în ceea ce privește măsura în cauză („decizia de inițiere a procedurii”).
(22)
Decizia Comisiei de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (8). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsura în cauză.
(23)
În urma inițierii procedurii, Comisia a primit observații de la două părți interesate, respectiv, de la reprezentanții pretinsului beneficiar (Athens Resort Casino Holdings (9), în numele HR) (10) și de la reprezentanții reclamantului (Club Hotel Casino Loutraki, în numele CA) (11). Prin scrisoarea din 6 august 2010, Grecia a prezentat observațiile sale. Prin scrisoarea din 29 octombrie 2010, observațiile ambelor părți interesate au fost trimise Greciei, care a răspuns prin scrisoarea din 25 noiembrie 2010.
(24)
La 16 decembrie 2010 (12), Curtea de Justiție a hotărât că Tribunalul (fostul Tribunal de Primă Instanță) a greșit atunci când a stabilit că nu este necesar un răspuns în cadrul contestării inițiale la „închiderea administrativă” a cauzei de către Comisie.
2. DESCRIEREA MĂSURII
(25)
În octombrie 2001, autoritățile elene au inițiat o procedură de atribuire a unui contract de achiziții publice în vederea vânzării unei participații de 49 % la capitalul cazinoului Mont Parnès (13). Au concurat doi candidați, respectiv, „Kazino Attikis” (Cazinoul Attikis sau CA) și consorțiul Hyatt Regency - Elliniki Technodomiki (consorțiul Hyatt Regency sau HR), ambii fiind selectați să participe la a doua etapă a procedurii de atribuire (14), în conformitate cu dispozițiile naționale relevante. În urma unei proceduri pretins nevalabile, contractul a fost atribuit consorțiului HR. Următoarele puncte 26-29 descriu evenimentele care au dus la această atribuire, potrivit informațiilor aflate la dispoziția Comisiei.
(26)
În conformitate cu dispozițiile naționale în vigoare, candidatul câștigător este declarat prin ofertare (licitație cu preț crescător), prețul inițial de vânzare fiind stabilit la 80 de milioane de euro. Comitetul de licitație trebuie să desigileze plicurile prezentate de candidați, conținând oferta financiară a fiecărui candidat, și să anunțe pe rând fiecare ofertă. Candidatul care a propus oferta cu prețul mai mic are dreptul să prezinte o nouă ofertă, într-un plic sigilat, la următoarea rundă. Această nouă ofertă trebuie să fie cel puțin egală cu oferta inițială cea mai mare, majorată cu 1 % (15). Licitația ulterioară va continua în runde separate pe o perioadă nedeterminată până la retragerea unuia dintre ofertanți, caz în care ultimul ofertant este declarat ofertantul provizoriu cu cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar. Procesul-verbal care numește ofertantul provizoriu cu cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar este prezentat de Comitetul de licitație Consiliului de administrație al Autorității elene de dezvoltare a turismului (ETA).
(27)
Pe parcursul primei runde, cei doi candidați și-au prezentat ofertele simultan, în plicuri sigilate, la 31 mai 2002, la sediul ETA. Oferta CA a fost de 91 183 652 EUR, în timp ce oferta HR a fost de 80 075 000 EUR. Totuși, plicul acesteia din urmă conținea, pe lângă oferta sa, o declarație în care contesta legalitatea participării consorțiului CA la procedura de licitație. CA a contestat această declarație, susținând că formularea de rezerve a făcut ca oferta financiară a HR să devină inadmisibilă. Obiecția CA a fost respinsă de Comitetul de obiecții, care a considerat că declarația HR nu afectează valabilitatea ofertei sale.
(28)
În cea de-a doua rundă, HR și-a prezentat într-un plic sigilat oferta de 92 105 888 EUR, însoțită din nou de aceeași declarație scrisă. După încheierea celei de-a doua runde, reprezentantul legal al CA a prezentat un plic cu oferta financiară pentru cea de-a treia rundă, precum și o declarație separată adresată Consiliului de administrație al ETA privind încălcarea condițiilor licitației în ceea de privește cerințele de valabilitate ale procedurii de licitație. Comitetul de licitație a respins această declarație, motivând că aceasta ar fi admisibilă doar în cazul în care ar fi prezentată sub formă de obiecție, ținând astfel de competența Comitetului de obiecții. Reprezentantul legal al CA a solicitat comitetului o prelungire de cinci minute, pentru a hotărî cu privire la următoarele sale acțiuni. Prelungirea a fost acordată, iar reprezentantul legal al CA a retras de pe masa comitetului atât declarația scrisă, cât și plicul cu oferta. După cele cinci minute, reprezentantul legal al CA a declarat că nu intenționează să înainteze o obiecție și a prezentat din nou oferta. Ulterior, HR a prezentat o obiecție și a solicitat ca cea de-a treia rundă de oferte să fie considerată inadmisibilă, motivând că CA a prezentat o ofertă, pe care a retras-o ulterior și apoi a depus-o din nou. Obiecția HR a fost acceptată de Comitetul de obiecții, iar oferta CA (16) a fost exclusă din cadrul procedurii.
(29)
După excluderea ofertei CA din cea de-a treia rundă, Comitetul de licitație a transmis (17) Consiliului de administrație al ETA o copie după procesul-verbal al celei de-a opta reuniuni, în cadrul căreia numise HR drept prim ofertant provizoriu cu cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar (cu o ofertă de 92 105 888 EUR), iar CA drept al doilea ofertant provizoriu cu cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar. Comitetul de licitație pare să nu fi desigilat oferta CA din cadrul celei de-a treia runde și nu a returnat plicul sigilat acesteia din urmă, ci l-a trimis la ETA spre păstrare în seiful acesteia (18). Consiliul de administrație al ETA a convocat o adunare generală extraordinară. Prin urmare, la 5 iunie 2002, directorul general al ETA și reprezentantul legal al Kantor Capital, consilier economic responsabil de procedură, au fost autorizați să solicite consorțiului HR îmbunătățirea ofertei acestuia. HR a majorat ulterior suma propusă la 110 milioane de euro. La 12 iunie 2002, CA a prezentat Consiliului de administrație al ETA o scrisoare care conținea o ofertă de 162 de milioane de euro, dar aceasta a fost respinsă ulterior deoarece a fost depusă după închiderea procedurii de licitație. În final, oferta HR a fost îmbunătățită din nou, fiind majorată la suma de 120 de milioane de euro (19).
3. DECIZIA DE INIȚIERE A PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE
(30)
Comisia a inițiat procedura oficială de investigare deoarece avea în continuare îndoieli cu privire la faptul că participația de 49 % la capitalul cazinoului Mont Parnès a fost vândută de statul grec ofertantului cu cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar în cadrul unei proceduri de vânzare care a respectat cerințele de deschidere, transparență și nediscriminare. În special, Comisia nu era sigură dacă, pe parcursul procedurii de vânzare, s-a acordat sau nu beneficiarului în mod ilegal tratament preferențial și, prin urmare, dacă s-a plătit sau nu prețul pieței. Comisia a considerat că excluderea CA din licitație și a ofertei CA de 162 milioane EUR depuse ulterior procedurii de licitație ar putea servi drept indiciu al unei vânzări sub valoarea pieței și, prin urmare, al existenței ajutorului sub forma renunțării la resurse de stat.
4. OBSERVAȚIILE GRECIEI
(31)
Grecia și-a prezentat observațiile prin scrisoarea din 6 august 2010. Grecia contestă existența ajutorului de stat, motivând că procedura de licitație pentru vânzarea participației sale în cadrul cazinoului Mont Parnès a fost desfășurată în conformitate cu legislația în vigoare și că participația de 49 % în cadrul cazinoului a fost vândută la prețul pieței.
(32)
Autoritățile elene subliniază în primul rând că selectarea participanților la licitație și întreaga procedură de licitație au fost complet legale și s-au desfășurat în conformitate cu normele privind invitațiile de participare la licitație (20), care sunt reglementate de legislația în vigoare, și că respectivele invitații de participare au fost acceptate fără rezerve de ambii ofertanți.
(33)
Autoritățile elene explică, de asemenea, că declarația prezentată de HR, inclusă în plicul cu oferta financiară a HR atât în prima, cât și în cea de-a doua rundă a procedurii de licitație, nu a afectat valabilitatea ofertelor sale financiare, ci s-a referit exclusiv la participarea propriu-zisă a CA la procedura de licitație. Prin urmare, ofertele financiare ale HR au fost, pe bună dreptate, considerate legale de Comitetul de obiecții.
(34)
De asemenea, autoritățile elene argumentează mai detaliat faptul că oferta depusă de CA în cea de-a treia rundă a procedurii de licitație, a cărei valoare reclamantul susținea că era de 107 milioane de euro, a fost exclusă întrucât plicul nu a rămas permanent sub privirile Comitetului de licitație. În aceste condiții, Comitetul nu putea fi sigur că oferta nu fusese modificată. În orice caz, o nouă depunere a ofertei ar însemna o a doua depunere în cadrul aceleiași runde, ceea ce contravine normelor.
(35)
Autoritățile elene explică faptul că oferta din cadrul celei de-a doua runde depusă de HR, în valoare de 92 105 888 EUR, majorată față de oferta inițială de 91 183 652 EUR depusă de CA în cadrul primei runde, a fost în conformitate cu normele procedurii de licitație, deoarece, conform condițiilor prevăzute în invitațiile de participare la licitație, fiecare nouă ofertă trebuia majorată cu 1 %, nu cu 10 %, după cum s-a presupus în decizia Comisiei de inițiere a procedurii. Prin urmare, regulile licitației au fost respectate în această privință.
(36)
Autoritățile elene susțin, de asemenea, că ultima ofertă a CA, în valoare de 162 de milioane de euro - suma pe care CA susține că era dispusă să o plătească - nu este valabilă, deoarece a fost depusă ulterior și în afara procedurii de licitație. Acceptarea acestei oferte ar fi însemnat încălcarea principiului legalității, dat fiind că obiectivul unei proceduri de licitație publică constă nu doar în deservirea interesului financiar al statului, ci și în deservirea interesului public general, respectiv, obținerea celui mai ridicat preț posibil, respectând în același timp principiul legalității (și anume, principiile de drept prevăzute în normele privind invitațiile de participare la licitație și dosarele de licitație, precum și în legislația în vigoare).
(37)
Autoritățile elene explică în continuare că nu au anulat pur și simplu licitația și nu au inițiat o nouă procedură, întrucât o astfel de măsură ar fi presupus redesfășurarea întregii proceduri pentru a patra oară în opt ani, ceea ce ar fi prejudiciat reputația internațională a Greciei, fără nicio certitudine că redesfășurarea procedurii de licitație ar fi dus la obținerea prețului de 162 de milioane de euro. În acest sens, Grecia pune chiar la îndoială credibilitatea ofertei de 162 de milioane de euro, întrucât CA știa că acceptarea acesteia ar fi dus doar la anularea procedurii și la inițierea unei noi proceduri.
(38)
De asemenea, autoritățile elene confirmă (21) că prețul plătit în final (120 de milioane de euro) este rezonabil, întrucât este cu 25,5 % mai mare decât prețul de 95,4 milioane de euro sugerat în expertiza de evaluare, efectuată de evaluatorul independent înainte de procedura de licitație și păstrată sigilată până la încheierea procedurii. Acestea afirmă că această evaluare - deși nu a fost necesară datorită procedurii de licitație - a fost solicitată pentru a proteja și mai mult interesele Greciei (22).
(39)
În ceea ce privește afirmațiile reclamantului, potrivit cărora condițiile inițiale ale invitațiilor de participare la licitație au fost îmbunătățite ulterior prin legea nr. 3139/2003 care confirmă privatizarea, autoritățile elene explică faptul că anunțurile de participare la licitație nu au fost modificate nici prin legea nr. 3139/2003, nici în alt mod. Potrivit Greciei, legea reglementează doar diferitele autorizări asociate investițiilor și conducerii cazinoului și include măsuri de protecție a lucrătorilor în urma privatizării. HR nu a fost scutită prin această lege de obligația de a investi suma de 44 de milioane de euro în cazinoul Mont Parnès, iar dispoziția contractuală prevăzută în contract privind returnarea către HR a 70 % din preț în cazul în care o licență de funcționare este acordată unui alt cazinou înainte de 2012 reprezenta deja o dispoziție explicită a invitațiilor de participare la licitație.
(40)
Prin urmare, autoritățile elene observă că prețul de vânzare reprezintă valoarea de piață a participației de 49 % la capitalul cazinoului Mont Parnès.
(41)
Pentru a-și susține afirmația că nu au survenit nereguli în procedura de licitație, autoritățile elene aduc drept dovezi mai multe hotărâri ale instanțelor naționale care au analizat caracterul legal al procedurii de licitație în temeiul dreptului intern. Până în prezent, tribunalele naționale nu au constatat nereguli în procedura de licitație și, prin urmare, au respins diferitele petiții înaintate de CA pe această temă (23). Printre concluziile instanțelor naționale care confirmă corectitudinea licitației, autoritățile elene fac referire în special la următoarele:
(a) Litigiu înaintea instanțelor civile:
(42)
În hotărârea sa 8118/2002 (24), Tribunalul de Primă Instanță din Atena a respins o petiție înaintată de CA și a hotărât următoarele:
-
Comitetul de licitație și Comitetul de obiecții au considerat pe bună dreptate că ofertele HR din prima și a doua rundă sunt în conformitate cu invitațiile de participare la licitație. Declarația HR atașată la ofertele sale nu a afectat natura necondiționată a acestor oferte.
-
CA a depus o ofertă la ora 15:30, respectiv, la începutul celei de-a treia runde, potrivit dispozițiilor Comitetului de licitație de la sfârșitul celei de-a doua runde. Oferta a fost retrasă de reprezentantul CA din proprie voință, chiar dacă președintele Comitetului de licitație a încercat să-l convingă să nu procedeze astfel. În cazul în care președintele Comitetului de licitație ar fi avertizat în mod explicit reprezentantul CA în legătură cu retragerea ofertei, aceasta ar fi însemnat un tratament discriminatoriu în favoarea CA și împotriva HR.
-
Cea de-a doua ofertă a CA din cea de-a treia rundă a fost considerată pe bună dreptate inadmisibilă de către Comitetul de obiecții. Fiecare ofertant putea depune doar o singură ofertă în fiecare rundă. De asemenea, în cazul în care a doua ofertă a CA din cea de-a treia rundă ar fi fost declarată admisibilă, aceasta ar fi reprezentat o încălcare a principiului transparenței. Reprezentantul CA a retras primul plic sigilat al CA, a părăsit locul în care se desfășura licitația și, la întoarcere, a prezentat un plic sigilat, însă nu s-a putut verifica dacă este vorba de același plic (25).
(b) Litigiu înaintea instanțelor administrative:
(43)
Potrivit autorităților elene, o cauză se află în prezent pe rolul Consiliului de Stat (Curtea Administrativă Supremă) privind o altă petiție înaintată de CA care acuza caracterul ilegal al procedurii de licitație (26). Hotărârea finală este în prezent în curs de judecată; totuși, autoritățile elene observă că judecătorul raportor a propus respingerea petiției CA drept inadmisibilă pe criterii de jurisdicție și neîntemeiată pe criterii de fond (27).
(c) Litigiu penal
(44)
În urma unei acțiuni introduse în 2002 de CA împotriva membrilor Comitetului de licitație, ai Comitetului de obiecții, împotriva ETA, a consultantului de evaluare (American Appraisal Hellas Ltd) și a consilierului financiar (Kantor), privind comportamentul acestora pe parcursul procedurii de licitație, Consiliul Judecătorilor Curții de Apel, cărora le-a fost deferită cauza spre judecare, a emis o ordonanță de achitare (28) și a constatat în special următoarele:
-
Nici prima și nici cea de-a doua decizie a Comitetului de obiecții nu au fost ilegale și nu au fost găsite dovezi suficiente de conduită necorespunzătoare din partea membrilor acestuia. Membrii Comitetului de obiecții, prin respingerea obiecției CA din prima și cea de-a doua rundă a procedurii de licitație și prin acceptarea, pe de altă parte, a obiecției HR din cea de-a treia rundă, nu au încălcat condițiile invitațiilor de participare la licitație și nu au acordat un tratament diferențiat celor doi ofertanți.
-
Deciziile Comitetului de licitație nu au fost ilegale, iar membrii Comitetului de licitație nu au acordat un tratament diferențiat celor doi ofertanți; de asemenea, Comitetul de licitație a fost obligat, conform condițiilor invitațiilor de participare la licitație, să fie de acord cu concluziile Comitetului de obiecții.
-
Reprezentantul ETA nu a încălcat dispozițiile naționale relevante atunci când a solicitat primului ofertant provizoriu cu cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar (HR) să își majoreze oferta financiară; reprezentantul ETA nu a fost autorizat să negocieze și nu avea puterea de a anula sau opri procedura de licitație.
(45)
Ordonanța de achitare menționată mai sus a fost contestată în continuare înaintea instanțelor naționale (29) și, foarte recent, Curtea de Apel din Atena a pronunțat o hotărâre de achitare a tuturor persoanelor acuzate (hotărârea 466/2011). Textul integral al acestei hotărâri nu este încă disponibil.
(46)
În concluzie, luând în considerare toate observațiile de mai sus, autoritățile elene susțin că măsura în curs de evaluare nu implică ajutor de stat în sensul articolului 107 din TFUE.
5. OBSERVAȚII ALE PĂRȚILOR INTERESATE
(47)
Prin scrisoarea din 4 august 2010, reprezentanții pretinsului beneficiar (respectiv, Athens Resort Casino Holdings în numele HR) au intervenit în procedura Comisiei ca parte interesată. Pretinsul beneficiar a prezentat aceleași observații ca și Grecia, rezumate în secțiunea 4.
(48)
De asemenea, pretinsul beneficiar susține că prețul plătit efectiv pentru participația în cadrul cazinoului este de 120 de milioane de euro, cu 10 milioane de euro mai mult decât prețul convenit anterior (30). Prin urmare, prețul a fost chiar cu mult peste evaluarea profesională de 95,4 milioane de euro care fusese efectuată (dar care nu fusese anunțată) înaintea inițierii procedurii de licitație.
(49)
Pretinsul beneficiar argumentează, de asemenea, că ETA nu numai că nu a fost obligată, ci chiar nu avea niciun drept să invite cel de-al doilea ofertant provizoriu cu cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar, întrucât aceasta ar fi însemnat începutul unei noi runde de licitație, cu încălcarea condițiilor invitațiilor de participare la licitație. Acesta susține, de asemenea, că nu exista niciun risc ca oferta de 162 de milioane de euro depusă de CA în afara procedurii de licitație să fie luată în serios, aceasta fiind prezentată doar pentru a determina anularea procedurii de licitație. Acesta confirmă că ar fi contestat cu siguranță orice decizie de acceptare a respectivei oferte, riscând anularea întregii proceduri. În acest sens, invocă, de asemenea, avizul Consiliului Juridic de Stat, care a confirmat că oferta CA nu putea fi luată în considerare sau acceptată (31).
(50)
De asemenea, pretinsul beneficiar pune sub semnul întrebării ipoteza formulată de Comisie în decizia de inițiere a procedurii privind denaturarea concurenței și efectul asupra comerțului, potrivit căreia jocurile de noroc reprezintă o afacere globală și întreprinderile din acest domeniu exercită o activitate economică pe o piață internațională. Pretinsul beneficiar susține că Mont Parnès nu este activ pe plan internațional, ci funcționează exclusiv la nivel local și, prin urmare, nu intră în concurență cu alte cazinouri din străinătate.
(51)
Prin scrisoarea din 29 septembrie 2010, Club Hotel Casino Loutraki AE (în numele CA) (32) a intervenit în procedura Comisiei ca parte interesată. În respectiva scrisoare, acesta susține că, în ceea ce privește cuantificarea pretinsului ajutor, ar fi trebuit, de asemenea, să se ia în considerare diferența dintre oferte și impactul legii de ratificare asupra obligațiilor achizitorului în baza condițiilor procedurii de licitație publică.
6. EVALUAREA MĂSURII
6.1. Existența ajutorului de stat în transferul de acțiuni prin vânzare comercială
(52)
Articolul 107 alineatul (1) din TFUE subliniază că, exceptând dispozițiile contrare din tratat, orice ajutor acordat de un stat membru sau prin resurse de stat, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri este incompatibil cu piața internă, în măsura în care acesta afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
(53)
Potrivit jurisprudenței constante a Curții de Justiție a UE (33) și normelor și practicilor Comisiei privind ajutoarele de stat în contextul privatizărilor (34), atunci când un stat membru achiziționează sau vinde acțiuni ale unor întreprinderi, nu este oferit niciun avantaj în cazul în care comportamentul statului membru este în concordanță cu cel al unui investitor privat în economia de piață.
(54)
În special, în cazul în care vânzarea acțiunilor are loc la bursa de valori, se presupune, în general, că această vânzare se realizează în condițiile pieței și nu implică niciun avantaj. Cu toate acestea, atunci când transferul se realizează printr-o vânzare comercială, se poate presupune că nu este implicat niciun avantaj dacă sunt îndeplinite următoarele condiții: în primul rând, participația este vândută printr-o licitație desfășurată în condiții concurențiale, care este deschisă tuturor participanților, transparentă și nediscriminatorie; în al doilea rând, nu sunt asociate condiții care nu sunt practicate în mod obișnuit în tranzacții comparabile între părți private și care ar putea reduce prețul de vânzare; în al treilea rând, participația este vândută ofertantului cu oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere financiar și în al patrulea rând, ofertanților trebuie să li se acorde timpul și informațiile suficiente pentru a realiza o evaluare adecvată a activelor pe care se bazează oferta acestora.
(55)
Cu alte cuvinte, atunci când privatizarea se realizează prin vânzare comercială, referința prin care se evaluează dacă o tranzacție privind active de stat implică un avantaj constă în a determina dacă un agent economic în cadrul economiei de piață aflat într-o situație similară s-ar fi comportat în același mod, respectiv, ar fi vândut întreprinderea la același preț. Considerentele de altă natură decât cea economică, precum motivele legate de politica industrială, considerentele referitoare la ocuparea forței de muncă sau obiectivele de dezvoltare regională, care nu ar fi avute în vedere de un agent economic în cadrul economiei de piață, nu pot fi luate în considerare drept motive pentru acceptarea unui preț mai mic, ci, din contră, indică existența unui avantaj. Acest principiu a fost explicat în repetate rânduri de către Comisie și a fost confirmat în mod constant de către Curte (35).
(56)
Prin urmare, dacă nu este îndeplinită oricare dintre condițiile menționate anterior, Comisia consideră că vânzarea publică trebuie analizată ca reprezentând un posibil ajutor de stat și trebuie astfel notificată. Prin respectarea acestor cerințe, este posibil să se asigure că statul obține cel mai ridicat preț, respectiv, prețul pieței pentru activele sale și, prin urmare, nu este implicat niciun avantaj.
6.2. Vânzarea participației de 49 % la capitalul cazinoului Mont Parnès
(57)
În momentul inițierii procedurii în temeiul articolului 108 alineatul (2) din TFUE, Comisia nu era sigură dacă vânzarea cazinoului Mont Parnès s-a desfășurat în cadrul unei proceduri de licitație deschise, transparente și nediscriminatorii. Potrivit informațiilor disponibile la acea dată, Comisia considera că este extrem de dificil să se stabilească dacă s-a acordat sau nu un tratament preferențial în mod ilegal și, de asemenea, dacă s-a plătit sau nu prețul pieței. Comisia era preocupată de faptul că neregulile din procedura de licitație ar fi putut conduce la acordarea unui ajutor de stat.
(58)
Comisia a desfășurat apoi o evaluare a faptelor relevante în cadrul investigației oficiale. Această evaluare se bazează pe ansamblul de dovezi disponibile privind măsura menționată anterior.
(59)
Pe parcursul diferitelor etape ale procedurii, Comisia a primit informații referitoare la numeroasele acțiuni juridice la nivel național care justifică valabilitatea procedurii de licitație inițiale. Comisia observă că, până în prezent, diferitele hotărâri judecătorești la nivel național nu par să confirme observațiile formulate de reclamant în legătură cu neregulile și tratamentul inegal din procedura de licitație (a se vedea și punctele 41-46 de mai sus). Instanțele naționale par mai degrabă să fi confirmat până în prezent caracterul legal și natura nediscriminatorie a procedurii de licitație în baza normelor naționale.
(60)
Deși evaluarea Comisiei nu depinde de concluziile instanțelor naționale, ea poate lua aceste concluzii în considerare drept factor în analiza sa. Cu toate acestea, Comisia subliniază că prezenta evaluare nu își propune în niciun caz interpretarea dreptului național, care este exclusiv de competența statului membru.
(61)
În acest context, Comisia consideră că legalitatea procedurii de licitație în baza dreptului național, astfel cum se descrie și se justifică prin vasta analiză aprofundată efectuată de diferitele instanțe naționale până în prezent, constituie un indiciu semnificativ al corectitudinii și naturii nediscriminatorii a procedurii de licitație. Această validare evidentă a licitației în temeiul normelor naționale poate fi luată în considerare de Comisie, printre alți factori, în evaluarea sa efectuată în baza normelor UE privind ajutorul de stat, potrivit căreia procedura de licitație a fost deschisă, necondiționată și nediscriminatorie.
(62)
În ceea ce privește problema menționată în decizia de inițiere a procedurii cu privire la faptul că una dintre oferte a părut să încalce regula din invitația de participare la licitație privind creșterea minimă față de oferta anterioară, Comisia observă că această chestiune a fost rezolvată, întrucât creșterea solicitată era de 1 % și nu de 10 %, cum înțelesese inițial Comisia. Prin urmare, Comisia consideră că normele procedurii de licitație au fost respectate în această privință.
(63)
În ceea ce privește pretinsul tratament diferențiat al diverselor obiecții formulate pe parcursul procedurii de licitație, Comisia observă, de asemenea, că autoritățile elene au oferit o explicație acceptabilă pentru excluderea ofertei CA din procedura de licitație, având în vedere normele în vigoare care interzic o a doua depunere a ofertei în aceeași rundă de licitație.
(64)
În ceea ce privește pretinsul tratament inegal al diferitelor oferte depuse după procedura de licitație, Comisia consideră că tratamentul diferențiat dintre negocierea prețului în sens ascendent cu ofertantul câștigător și refuzul, în paralel, de acceptare a ofertei reclamantului în valoare de 162 de milioane de euro, având în vedere îndoielile existente privind legalitatea acesteia din urmă, poate fi acceptat ca practică permisă într-o procedură de licitație. De asemenea, Comisia nu poate conferi credibilitate ofertei inadmisibile a reclamantului în valoare de 162 de milioane de euro, întrucât aceasta a fost depusă după încheierea procedurii de licitație și cu încălcarea normelor sale de procedură.
(65)
În ceea ce privește sugestia privind posibilitatea anulării întregii proceduri, autoritățile elene au declarat că aceasta ar fi însemnat redesfășurarea procedurii, cu potențialul risc al unei noi reduceri a prețului care ar fi fost obținut.
(66)
De asemenea, autoritățile elene au afirmat că termenii de referință ai contractului de achiziții publice nu au fost modificați prin legea 3139/2003 sau în vreun alt mod.
(67)
În ceea ce privește prețul obținut, Comisia observă că prețul plătit în final pentru cazinou, și anume 120 de milioane de euro (36), deși mult mai mic decât cel din oferta inadmisibilă de 162 de milioane de euro, pe care reclamantul susține că ar fi fost dispus să o depună în urma excluderii sale din procedură, este totuși mai mare decât cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar, de 107 milioane de euro, pe care se pare că a depus-o reclamantul, precum și, cu o marjă și mai mare (25,5 %), decât expertiza de evaluare a participației, de 95,4 milioane de euro, realizată anterior inițierii procedurii.
6.3. Concluzie
(68)
În urma inițierii procedurii oficiale de investigare, autoritățile elene au soluționat într-un mod satisfăcător îndoielile preliminare exprimate de Comisie în decizia de inițiere a procedurii. În special, Comisia nu a identificat dovezi care să îi permită să concluzioneze că pretinsul beneficiar a primit un tratament preferențial, care să fi condus la acordarea vreunui avantaj. Prin vânzarea participației sale în cadrul cazinoului către ofertantul cu cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere financiar într-o procedură de licitație deschisă, necondiționată și nediscriminatorie, se presupune că Grecia a obținut cel mai ridicat preț de pe piață și nu a renunțat la resurse de stat. În consecință, Comisia poate accepta faptul că, în condiții similare, un agent economic în cadrul economiei de piață ar fi vândut participația relevantă în cadrul cazinoului la un preț similar. Prin urmare, Comisia consideră că vânzarea de către statul grec a participației sale de 49 % la capitalul cazinoului Mont Parnès nu implică niciun avantaj și, așadar, nu constituie ajutor de stat.
7. CONCLUZIE
(69)
Comisia constată că vânzarea de către statul grec a participației sale de 49 % la capitalul cazinoului Mont Parnès nu constituie ajutor de stat,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Vânzarea de către statul grec a participației sale de 49 % la capitalul cazinoului Mont Parnès nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează Republicii Elene.
Adoptată la Bruxelles, 24 mai 2011.