ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 25. dubna 2012
o státní podpoře SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10), kterou Německo poskytlo ve prospěch účelového sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg
(oznámeno pod číslem C(2012) 2557)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/485/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na první pododstavec čl. 108 odst. 2 této smlouvy (1),
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily v souladu s výše uvedeným článkem (2), a s ohledem na jejich stanovisko,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Komise se na základě stížnosti, kterou dne 23. února 2008 podala Saria Bio-Industries AG & Co KG (dále jen „stěžovatelka“), dozvěděla o tom, že Německo hradilo účelovému sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (dále jen „ZT“) přeúčtovávané náklady.
(2)
Komise dopisem ze dne 20. července 2010 informovala Německo o svém rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“). Rozhodnutí o zahájení řízení Komise zveřejnila dne 26. října 2010 v Úředním věstníku Evropské unie a vyzvala zúčastněné strany k předložení připomínek (3).
(3)
Dne 25. listopadu 2010 Komise obdržela připomínky stěžovatelky. V souladu se schválenými žádostmi o prodloužení lhůty pro předložení připomínek ze dne 20. srpna 2010 a dne 18. listopadu 2010 předložilo Německo připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení, jakož i vyjádření k připomínkám stěžovatelky, a to postupně ve dnech 3. března 2011, 1. dubna 2011, 4. dubna 2011, 16. května 2011, 15. července 2011 a 9. listopadu 2011.
(4)
ZT zaslalo Komisi své písemné připomínky dne 4. dubna 2011. Třebaže se zúčastněné strany podle čl. 20 odst. 1 ve spojení s článkem 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (4), vyzývají, aby své připomínky předložily nejpozději do jednoho měsíce po zveřejnění v Úředním věstníku, předložilo ZT své připomínky teprve po čtyřech měsících. Komise může připomínky, které byly účastníky řízení zaslány opožděně, zohlednit pouze ve zvláštních odůvodněných případech (5) Komise neshledala, že by dopis ZT odpovídající odůvodnění obsahoval, ani že by takové odůvodnění vyplývalo z dalších okolností. Komise proto dopisem ze dne 18. dubna 2011 ZT sdělila, že zohlednění jeho připomínek v rámci formálního vyšetřovacího řízení z uvedeného důvodu porušuje ustanovení jednacího řádu a znamenalo by neospravedlnitelný diskriminující přístup k účastníkům řízení. Při vypracování tohoto rozhodnutí Komise přesto vycházela ze všech informací obsažených v připomínkách ZT.
(5)
Souběžně s formálním vyšetřovacím řízením probíhajícím u Komise stěžovatelka vedla vnitrostátní soudní řízení v Německu a na ZT podala žalobu u správního soudu Verwaltungsgericht Trier. Verwaltungsgericht Trier vynesl dne 2. prosince 2008 rozsudek, podle kterého představuje úhrada přeúčtovaných nákladů státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Pokud jde o požadavek navrácení protiprávní podpory, Verwaltungsgericht rozhodl, že ZT nemusí vrátit částku, kterou získalo v letech 2005-2008, a to z důvodu mimořádných okolností, kvůli kterým by navrácení podpory bylo nepřiměřené.
(6)
Jak stěžovatelka, tak i ZT podaly proti rozsudku Verwaltungsgericht Trier kasační opravný prostředek k vrchnímu správnímu soudu Oberverwaltungsgericht Koblenz. Rozsudkem ze dne 24. listopadu 2009 Oberverwaltungsgericht potvrdil rozsudek Verwaltungsgericht Trier.
(7)
Stěžovatelka a ZT podaly proti rozsudku Oberverwaltungsgericht Koblenz opravný prostředek „Revision“ ke spolkovému správnímu soudu Bundesverwaltungsgericht (dále jen „BVerwG“). Rozsudkem ze dne 16. prosince 2010 (6) BVerwG opravný prostředek „Revision“ stěžovatelky zamítl, pozměnil rozsudek Oberverwaltungsgericht Koblenz a žaloby celkově odmítl, neboť podle jeho názoru byla žaloba, pokud jde o období 2005-2009, nepřípustná a projednávaná úhrada přeúčtovaných nákladů za rok 2010 nepředstavuje podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
2. PODROBNÝ POPIS OPATŘENÍ
2.1 Právní rámec
2.1.1 Unijní právní předpisy
(8)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 ze dne 21. října 2009 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu a získané produkty, které nejsou určeny k lidské spotřebě, a o zrušení nařízení (ES) č. 1774/2002 (nařízení o vedlejších produktech živočišného původu) (7) upravuje odvoz, přepravu, skladování, zpracování a použití nebo odstranění vedlejších produktů živočišného původu, aby se zabránilo, že tyto produkty budou představovat riziko pro zdraví lidí a zvířat. Tyto předpisy mají bránit mj. vzniku přenosných spongiformních encefalopatií (TSE) a dalších přenosných nákaz zvířat, např. klasického moru prasat a slintavky a kulhavky.
(9)
Oddíl 4 nařízení (ES) č. 1069/2009 rozlišuje v rámci vedlejších produktů živočišného původu v závislosti na specifických rizicích pro zdraví lidí a zvířat následující tři kategorie:
a)
Materiál kategorie 1 vykazuje značná rizika, jež jsou spojena zejména s TSE a obsahem určitých zakázaných látek a látek znečišťujících životní prostředí. Do této kategorie patří mj. části těl zvířat podezřelých z nákazy TSE nebo zvířat, u nichž byla přítomnost TSE potvrzena, a dále směsi materiálu kategorie 1 s materiálem kategorie 2 či 3. Tento materiál je třeba neškodně odstranit spálením či zpracováním a nelze jej přidávat do krmiv pro hospodářská zvířata ani do technických produktů.
b)
Rovněž materiál kategorie 2 vykazuje značná rizika, neboť k němu patří uhynulá hospodářská zvířata a další materiál, jenž obsahuje určité zakázané či znečišťující látky. Tento materiál je nutno neškodně odstraňovat spálením či zpracováním a nelze jej přidávat do krmiv pro hospodářská zvířata. V mnoha případech jej však lze použít jako hnojivo nebo pro technické účely.
c)
Materiál kategorie 3 obsahuje mj. části těl poražených zvířat, které jsou sice prohlášeny za nevhodné k lidské spotřebě, avšak nevykazují žádné příznaky onemocnění přenosného na člověka či zvířata. Patří sem dále materiál živočišného původu, který je k lidské spotřebě vhodný, avšak je z ekonomických důvodů používán pro jiné účely, např. jako krmivo pro hospodářská zvířata.
(10)
Nařízení (ES) č. 1069/2009, jež z velké části odpovídá předchozímu nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 (8), stanoví v případě materiálu kategorie 1 a 2 mj. zákaz jeho dovozu a vývozu a dále povinnost, aby zařízení, jež provádějí neškodné odstraňování materiálu, získala předchozí povolení od příslušného orgánu, jenž je povinen toto nařízení uplatňovat. U materiálu kategorie 1 a 2 nařízení (ES) č. 1069/2009 dále obsahuje zvláštní ustanovení o kontrole jeho neškodného odstraňování. Nad tento rámec však nelze z nařízení odvodit úpravu způsobu, jakým má být neškodné odstraňování tohoto materiálu ekonomicky organizováno. Nařízení (ES) č. 1069/2009 tedy nestanoví, že toto neškodné odstraňování materiálu smí na určitém území provádět pouze jediný podnik, jak je tomu v případě Německa.
2.1.2 Vnitrostátní právní předpisy
(11)
Podle § 3 prováděcího zákona k předpisům Společenství o zpracování a neškodném odstraňování vedlejších produktů živočišného původu, které nejsou určeny k lidské spotřebě (něm.: Gesetz zur Durchführung gemeinschaftsrechtlicher Vorschriften über die Verarbeitung und Beseitigung von nicht für den menschlichen Verzehr bestimmten tierischen Nebenprodukten (9), dále jen „TierNebG“) je v Německu povinnost provádět neškodné odstraňování a zpracování materiálu kategorie 1 a 2, tzv. „povinných komodit“, uložena okresům a městům. Tuto funkci mohou tyto subjekty plnit samy nebo jejím plněním pověřit třetí osoby.
(12)
Neškodné odstraňování materiálu kategorie 3, tzv. „volných komodit“, může provádět každý zpracovatelský podnik za předpokladu, že jsou dodržena ustanovení nařízení (ES) č. 1069/2009.
2.2 Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
Účelové sdružení ZT je veřejnoprávní korporace, jež byla založena v roce 1979 na základě § 1 a 2 prováděcího zákona země Porýní-Falc k TierNebG (10) (dále jen „TierNebGAG RP“). Členy sdružení jsou dnes všechny okresy a větší města v Porýní-Falci a Sársku a další dva okresy v Hesensku: Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (srv. § 1 stanov sdružení).
(14)
Na základě § 2 stanov je ZT svými členy pověřeno vykonávat veškerá práva a povinnosti, jež jsou těmto okresům a městům jakožto osobám povinným k neškodnému odstraňování materiálu svěřeny podle § 3 TierNebG ve spojení s příslušnými zemskými zákony.
(15)
Podle německé právní úpravy nemůže být proti účelovému sdružení vzhledem k jeho právnímu postavení veřejnoprávní korporace vedeno insolvenční řízení. Jeho členové však mohou rozhodnout o jeho zrušení.
2.3 Neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu
2.3.1 Činnost sdružení ZT
(16)
ZT neplní pouze povinnost provádět na svém spádovém území neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, kterou mu ukládají stanovy (dále jen „materiál sdružení“ nebo „vlastní materiál“), nýbrž odstraňuje tento materiál rovněž ze sousedících spolkových zemí Bádensko-Württembersko a Hesensko (viz podrobný popis v bodu odůvodnění (20) a násl.). Sdružení dále odstraňuje materiál kategorie 3 (dále společně jen „cizí materiál“).
(17)
Jak vyplývá z níže uvedené tabulky, zpracovávalo sdružení v minulosti velké objemy cizího materiálu. V uplynulých letech připadala na tento materiál v průměru téměř polovina zpracovávaného objemu.
Tabulka 1
Objemy zpracovávané sdružením ZT v letech 1998-2009
Materiál sdružení
Cizí materiál
Bádensko-Württembersko
Severní a střední Hesensko
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Volné komodity kategorie 3
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Povinné komodity kategorie 1 a 2
Celkem
1998
Tun
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999
Tun
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000
Tun
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001
Tun
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002
Tun
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003
Tun
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004
Tun
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005
Tun
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006
Tun
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007
Tun
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008
Tun
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009
Tun
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Průměr za
Tun
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
období 1998-2009
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Vlastní materiál sdružení je tvořen uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem. Sdružení zde provádí jak jeho sběr, tak zpracování (v dalším textu je sběr a zpracování společně označováno jako „neškodné odstraňování“). Vzniklé náklady hradí ZT z vybíraných poplatků, jejichž výše je v případě uhynulých hospodářských zvířat i jatečního odpadu vyměřována odlišně.
(19)
Vzhledem k tomu, že se s materiálem 3 volně obchoduje na trhu, sjednává ZT za jeho neškodné odstraňování úplatu podle soukromého práva. Zatímco většina soukromých sanačních podniků provádí neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 odděleně, aby z jeho zpracování (např. na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu) dosáhla při prodeji vyššího výnosu, zpracovává sdružení ZT tento materiál společně s povinnými komoditami, neboť nemá k dispozici separátní zařízení. Ze zpracování povinných komodit tak může získat jen méně kvalitní konečné produkty, např. olej a tuky, s nimiž lze docílit nižší výnosy.
(20)
Od roku 2000 zpracovává ZT rovněž materiál kategorie 1 a 2 z Bádensko-Württemberska. Za tímto účelem sjednalo ZT s účelovým sdružením Zweckverband Neckar-Franken veřejnoprávní účelovou dohodu, podle níž provádí Zweckverband Neckar-Franken sběr materiálu na místě a materiál následně předává ZT ke zpracování.
(21)
ZT se dále v roce 2007 úspěšně ucházelo o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování povinných komodit v okresech severního a středního Hesenska ve veřejné soutěži. Předtím, než ZT k 1. dubnu 2009 neškodné odstraňování materiálu zahájilo, prováděla tuto činnost jedna ze společností v koncernu stěžovatelky.
(22)
Vytížení vlastních kapacit tedy ZT nedosahovalo pouze zpracováváním vlastního materiálu, jenž spadal do kategorie 1 a 2. Sdružení se totiž značně angažovalo i mimo svou působnost, kterou vymezují jeho stanovy, když zpracovávalo též volně obchodovatelný materiál kategorie 3 a dále materiál kategorie 1 a 2 z území mimo svou spádovou oblast. V letech 2002-2008 se v případě jím zpracovávaného materiálu jednalo pouze z 54-58 % o vlastní materiál kategorie 1 a 2. V roce 2009 tento podíl - mj. vlivem přibrání materiálu ze severního a středního Hesenska - výrazně poklesl na 39 %, takže nedosahoval ani poloviny zpracovávaného objemu.
2.3.2 Kapacita zařízení ZT
(23)
Sdružení ZT má dvě zařízení na neškodné odstraňování materiálu, a to v Rivenichu a Sandersmühle. Při běžném provozu běží obě zařízení v průměru na 2 směny 5 dní v týdnu (v 5denním 2směnném provozu). Za tuto dobu lze týdně zpracovat nejvýše 2 160 tun. Tato kapacita běžného provozu v průměru postačovala na zpracování objemu 88 000 tun ročně (tj. 1 700 tun týdně), jenž vznikal v posledních letech.
(24)
Stejně jako jiné podniky na neškodné odstraňování materiálu má i ZT nevyužitou provozní kapacitu, která je dána nevyužitými směnami přes týden a o víkendech při běžném provozu. Tyto nevyužité provozní kapacity lze využít v případě nákazy ke zpracování dalších těl hospodářských zvířat.
2.3.2.1 Krátkodobě nevyužité provozní kapacity
(25)
Podle údajů ZT lze po krátké období 6-12 týdnů provozovat uvedená zařízení ve 3 směnách 7 dní v týdnu (v 7denním 3směnném provozu). Krátkodobě tak lze využít kapacity až 4 536 tun týdně. Vzhledem k opotřebení strojů a k únavě personálu však nelze nepřetržitý 3směnný provoz 7 dní v týdnu praktikovat dlouhodobě.
(26)
V krátkodobém období až 12 týdnů tedy ZT disponuje nevyužitou provozní kapacitou 2 376 tun týdně, které lze v případě nákazy zpracovat nad rámec běžného objemu (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
2.3.2.2 Dlouhodobě nevyužité provozní kapacity
(27)
V dlouhodobějším měřítku lze materiál vzniklý navíc v případě nákazy zpracovávat pomocí zařízení nejvýše ve 3 směnách po 5 dní v týdnu (v 5denním 3směnném provozu). Víkend je totiž v případě dlouhodobě vyššího vytížení nutno vyčlenit na údržbu. Týdně tak lze zpracovat až 3 240 tun.
(28)
V období nad 12 týdnů tedy ZT disponuje nevyužitou provozní kapacitou v objemu 1 080 tun týdně, které lze v případě nákazy zpracovat nad rámec běžného objemu (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
2.4 Přeúčtovávání nákladů a veřejná zakázka
(29)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů, která sdružení ZT plyne od jeho členů (okresů a měst), má svůj právní základ ve stanovách sdružení. Účelem této úhrady je kompenzovat náklady, jež nejsou pokryty příjmy (srv. § 9 odst. 1 stanov sdružení).
(30)
Přesná výše této úhrady přeúčtovávaných nákladů je stanovována na základě každoročně přijímaného rozpočtového usnesení, jež předem schvaluje valná hromada členů. Po jeho přijetí je ZT oprávněno o úhradu přeúčtovaných nákladů požádat formou správního aktu.
(31)
V únoru 2010 byly stanovy sdružení se zpětnou účinností k 1. lednu 2009 změněny. Až do této doby neobsahovaly kromě § 9 odst. 1 žádné ustanovení o použití a výpočtu této úhrady. V únoru 2010 však do nich byla zapracována níže uvedená ustanovení:
(32)
Podle § 9 odst. 2 stanov sdružení upravují úhradu přeúčtovaných nákladů od nynějška předem stanovy. Dále se stanoví, že lze tuto úhradu požadovat pouze za účelem kompenzace nákladů, které vznikají z plnění delegované povinnosti provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 a z udržování rezervy pro případ nákazy.
(33)
V § 10 odst. 2 stanov sdružení se tato kapacita, kterou je nutno pro případ nákazy udržovat, stanoví od roku 2009 na 7 110 tun, které je nutno zpracovat během 6 týdnů (v přepočtu tedy 6krát 1 185 tun týdně). Při určování rozsahu rezervy pro případ nákazy bylo přihlédnuto ke skutečnosti, že kromě kapacit sdružení ZT jsou k dispozici další, alternativní kapacity k neškodnému odstraňování materiálu o objemu 5 000 tun ročně, jež lze v případě nákazy využít. Náklady na udržování rezervy pro případ nákazy jsou stanovovány předem v příslušném hospodářském plánu. Do těchto nákladů lze přitom zahrnout výlučně jen poměrné fixní náklady (odpisy, daně, pojištění, úroky z cizího kapitálu), náklady na externí údržbu a poměrné personální náklady, jež na udržování trvalé provozní pohotovosti připadají. Náklady za udržování kapacity, která rezervě pro případ nákazy odpovídá, jsou vykazovány na zvláštních účtech odděleně od ostatních nákladů podniku. Jednotlivé náklady jsou rozpočítávány poměrně podle podílu na příslušné kapacitě.
(34)
Ve prospěch sdružení ZT byly od jeho založení v roce 1979 až do roku 2011 vyplaceny úhrady přeúčtovaných nákladů ve výši 66 493 680 EUR. Od roku 1998 obdrželo ZT v jednotlivých letech tyto částky:
1998
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DM)
1999
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DM)
2000 až 2001
:
2 249 684 EUR (4 400 000 DM) ročně
2002 až 2008
:
2 250 000 EUR ročně
2009
:
1 961 515 EUR
2010
:
2 212 392 EUR
2011
:
1 962 515 EUR
(35)
Za období 1998-2011 tak tyto úhrady přeúčtovaných nákladů dosáhly 30 932 198 EUR.
(36)
Podle předložených výkazů zisku a ztráty dosáhlo ZT v letech 1998-2009 kumulované ztráty ve výši 4 562 795 EUR; tento údaj již zohledňuje získané úhrady přeúčtovaných nákladů. Bez započtení těchto úhrad, jež dosahovaly 26 757 292 EUR, dosáhla kumulovaná ztráta za období 1998-2009 výše 31 320 678 EUR. Tyto úhrady tak nepostačovaly k plnému pokrytí kumulovaných ztrát.
2.5 Schválená státní podpora v souvislosti s testy TSE, uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem
(37)
Podle čl. 191 odst. 2 SFEU platí pro neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišního původu v zásadě princip „znečišťovatel platí“. O řádné neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu se tedy musí starat v prvé řadě zemědělci a jatka, kteří musí nést i související náklady (12).
(38)
V důsledku krize vyvolané nákazou TSE však bylo nutno zajistit řádnou manipulaci s uhynulými hospodářskými zvířaty a jatečním odpadem, jež představují materiál kategorie 1 a 2, a pomoci zemědělcům prostřednictvím státní podpory. Příslušnou úpravu vymezila Komise v pokynech Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a jateční odpad ze dne 24. prosince 2002 (dále jen „pokyny TSE“) (13). Tato úprava byla rozpracována a zpřísněna v oddílu V.B.4 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (dále jen „pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013) (14).
(39)
Pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 v zásadě vyžadují, aby náklady na odstraňování vedlejších produktů živočišného původu hradil znečišťovatel (15), za určitých úzce vymezených podmínek však povolují státní podporu pro testy na TSE a pro likvidaci uhynulých zvířat (16). V případě likvidace jatečního odpadu povolit podporu v zásadě nelze (17). Navíc je podpora slučitelná s vnitřním trhem pouze v případě, kdy je prokazatelně poskytnuta ve prospěch zemědělců, a nikoli navazujících výrobních podniků (např. jatek či zařízení na likvidaci uhynulých zvířat) (18) .
2.5.1 Rozhodnutí Komise ze dne 29. ledna 2004 ve věci NN 33/03
(40)
V roce 2004 schválila Komise několik opatření podpory na odvrácení nebezpečí TSE v Porýní-Falci. Německo tato opatření předem oznámilo v souladu s čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, s pokyny TSE a s pokyny Společenství ze dne 12. srpna 2000 pro státní podporu v odvětví zemědělství (19). Pro účely těchto opatření, jež měla zabránit šíření BSE, byly zemědělcům mj. nahrazeny dodatečné náklady na odstranění rizikového materiálu, které jim vznikly zavedením zákazu používat do krmiva skotu masovou a kostní moučku.
(41)
Vedle dalších opatření schválila Komise jednorázovou podporu ve výši 100 % nákladů na odstranění specifikovaného rizikového jatečního odpadu, který vznikl v důsledku zákazu zkrmovat na spádovém území sdružení v období od října 2000 do září 2001 masovou moučku. Za příjemce této podpory přitom nebylo pokládáno sdružení ZT, nýbrž jatka.
2.5.2 Rozhodnutí Komise ze dne 6. července 2004 ve věci N 15/04
(42)
Prostřednictvím druhé podpory, která byla schválena rovněž v roce 2004, měli zemědělci v Porýní-Falci obdržet kompenzaci nákladů na sběr a zpracování uhynulých zvířat, za něž platili příspěvky do Tierseuchenkasse (fondu pojištění proti nákazám zvířat) (20). Poplatky, jež ZT účtuje za sběr a zpracování uhynulých hospodářských zvířat ze svého spádového území, hradí stejným dílem spolkové země (Porýní-Falc, Hesensko a Sársko), členové sdružení a fondy pojištění Tierseuchenkassen příslušných zemí. V případě nákladů na zpracování však musí chovatelé dobytka hradit vlastní příspěvek ve výši 25 %.
(43)
Podporu, která je vyplácena přímo sdružení ZT, schválila Komise na období od 1. ledna 1999 do 31. prosince 2013. Podpora je schválena pod podmínkou, že prospěch z ní budou mít výlučně zemědělci a že nebude kumulována s jinými druhy podpory.
(44)
Vzhledem k tomu, že podpora kompenzuje poměrnou část předem stanovených poplatků (100 % za sběr a 75 % za zpracování), dospěla Komise k závěru, že prospěch z ní mají výlučně zemědělci a že sdružení ZT nevzniká ekonomická výhoda.
2.5.3 Vztah schválené podpory NN 33/03 a N 15/04 k úhradě přeúčtovávaných nákladů
(45)
Obě schválená opatření podpory (dále jen „zemědělská podpora“) jsou v účetnictví ZT zachycena jako příjmy. Ve ztrátách, jež sdružení vykazuje před započtením úhrad přeúčtovávaných nákladů a jež jsou uvedeny v bodu odůvodnění (36), jsou tedy již zohledněny příjmy ZT v podobě zemědělské podpory.
(46)
Z uvedeného vyplývá, že ZT své zbývající ztráty hradí nejen ze zemědělské podpory, nýbrž i z úhrady přeúčtovávaných nákladů.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(47)
Podle názoru stěžovatelky by nemohlo sdružení ZT ekonomicky přežít, pokud by jeho členové prostřednictvím úhrady přeúčtovávaných nákladů nehradili ztráty, jež sdružení každoročně z neškodného odstraňování jeho vlastního materiálu i materiálu cizího vznikaly. ZT, jež má podle tvrzení stěžovatelky na neškodné odstraňování svého vlastního materiálu monopol, a tedy není vystaveno konkurenci, nabízí na otevřených trzích cizího materiálu ceny, jež nedosahují tržní úrovně. Cenová politika sdružení je zaměřena jen na to, aby byla vytížena jeho zařízení, jejichž kapacity by jinak zůstaly z velké části nevyužity.
(48)
Stěžovatelka se domnívá, že v důsledku úhrady přeúčtovávaných nákladů dochází ve vícero ohledech k narušení hospodářské soutěže. Zejména pak na adresu ZT kritizuje cenotvorbu jednak v případě materiálu kategorie 3, jednak v případě nabídky do soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku:
a)
Sdružení ZT údajně vyžaduje za neškodné odstraňování jatečního odpadu nikoli poplatky, které by odpovídaly zpracovanému objemu, nýbrž pevnou cenu na jedno zvíře. Pro menší jatka, jimž separace materiálu kategorie 3 od materiálu kategorie 1 a 2 způsobuje vyšší náklady nežli jatkám větším a vybavenějším, je tak zajímavější separaci neprovádět a materiál kategorie 3 spolu s jatečním odpadem kategorie 1 a 2 předávat ZT. ZT tedy nenabízí neškodné odstraňování jatečního odpadu za ceny, které by pokrývaly jeho náklady, neboť do svých poplatků nezapočítává dodatečné náklady na současné zpracování materiálu kategorie 3.
b)
Soutěž o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 v severním a středním Hesensku mohlo ZT vyhrát údajně jen proto, že mělo své fixní náklady na rezervaci kapacity již pokryty díky přeúčtovávání nákladů, a mohlo tedy nabízet nižší poplatky.
(49)
Německo oproti tomu zastává názor, že je přeúčtovávání nutné k pokrytí nákladů, jež sdružení ZT vznikají ze závazku udržovat rezervu pro případ nákazy. K doložení tohoto stanoviska předložilo Německo znalecký posudek výzkumného ústavu Fraunhofer (21) z března 2007 (dále jen „posudek ústavu Fraunhofer“). Tento posudek má prokázat, že náklady na udržování rezervy pro případ nákazy tvoří zhruba 50 % celkových nákladů na kapacitu. Přeúčtovávání je podle Německa nezbytné i k pokrytí nákladů na sanaci starých provozů.
(50)
Ve svém předběžném posouzení Komise nejprve konstatovala, že úhrada přeúčtovaných nákladů přináší sdružení ZT v zásadě ekonomickou výhodu, neboť snižuje jeho běžné výdaje, a že jsou naplněny rovněž ostatní znaky státní podpory.
(51)
Poukázala na to, že jsou podobné státní podpory na provoz zpravidla zakázány. Následně vyjádřila pochybnosti o tom, do jaké míry lze úhradu přeúčtovávaných nákladů odůvodnit jako vyrovnávací platbu za udržování rezervy pro případ nákazy. Komise přitom vycházela ze všech čtyř kritérií rozsudku ve věci Altmark (22):
a)
Podnik příjemce musí být skutečně pověřen plněním závazků veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasným způsobem definovány.
b)
Parametry pro výpočet kompenzace musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem.
c)
Kompenzace nesmí překračovat nutné částky pro pokrytí všech nebo částečných nákladů způsobených plněním závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a dále rozumně stanovených marží pro tato plnění.
d)
Není-li podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán v rámci veřejného výběrového řízení, které umožní vybrat uchazeče, jenž je schopen poskytovat společnosti tyto služby s nejnižšími náklady, musí být výše vyrovnávací platby stanovena na základě analýzy nákladů, které by vznikly průměrnému, dobře řízenému podniku.
(52)
Pokud jde o otázku, zdali se v daném případě jedná o službu obecného hospodářského zájmu, vyjádřila Komise pochybnosti o tom, je-li na udržování rezervy pro případ nákazy veřejný zájem dán, neboť podle zásady „znečišťovatel platí“ mají povinnost k neškodnému odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu zemědělci, kterým je výše uvedenou státní podporou, kterou schválila Komise, odpovídajícím způsobem i poskytována pomoc. Navíc je sporné, je-li přeúčtovávání nákladů nezbytné. Praxe z jiných německých spolkových zemí totiž ukazuje, že zařízení soukromých provozovatelů mají dostatečnou kapacitu pro případ nákaz zvířat, aniž by za její udržování dostávali vyrovnávací platbu navíc.
(53)
Komise dále vyjádřila pochybnost o tom, zdali stanovy sdružení ZT splňují požadavky na transparentní pověřovací akt, neboť před rokem 2010 nebylo udržování rezervy pro případ nákazy vymezeno náležitým způsobem jako jeden ze závazků veřejné služby, jež mělo ZT plnit, a nebyly uvedeny ani potřebné parametry pro výpočet souvisejících nákladů.
(54)
Pokud jde o nezbytnost poskytovat vyrovnávací platbu, vznesla Komise otázku, zdali úhrada přeúčtovávaných nákladů nemá ve skutečnosti financovat ztráty z nerentabilních nevyužitých kapacit. Je sporné, je-li další přeúčtovávání nutné, když v jiných spolkových zemích hradí veškeré náklady prostřednictvím poplatků znečišťovatelé.
(55)
Vzhledem k tomu, že sdružení ZT nebylo vybráno ve veřejné soutěži, je sporné, jedná-li se o průměrný, dobře řízený podnik.
(56)
Komise tedy dochází k předběžnému závěru, že je nutno detailně přezkoumat, je-li přeúčtovávání nákladů ZT na udržování rezervy pro případ nákazy skutečně nezbytné, nebo zdali by trh sám v případě nákazy neposkytl zařízení s dostatkem volných kapacit.
(57)
V neposlední řadě Komise zpochybnila tvrzení Německa, podle nějž lze úhradu přeúčtovaných nákladů odůvodnit jako kompenzaci nákladů na sanaci starých provozů. Podle bodu 132 pokynů Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí z 1. dubna 2008 (dále jen „pokyny k podpoře na ochranu životního prostředí) (23) lze takovou podporu pokládat za slučitelnou se společným trhem v zásadě jen tehdy, nelze-li příjemce učinit odpovědným podle právních předpisů členského státu, což v tomto případě zřejmě neplatí.
4. ŘÍZENÍ PŘED VNITROSTÁTNÍMI SOUDY
(58)
Ve svém rozsudku z 16. prosince 2010 BVerwG konstatuje, že přeúčtování nákladů za rok 2010 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, neboť jsou splněna kritéria z rozsudku Altmark. K úhradě přeúčtovaných nákladů z dřívějšího období se soud nevyjádřil, neboť žalobu v části týkající se úhrad přeúčtovaných nákladů z období před rokem 2010 nepokládal za přípustnou.
4.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(59)
Podle názoru BVerwG představuje neškodné odstraňování vedlejších živočišných produktů podle nařízení o vedlejších produktech živočišného původu a § 3 odst. 1 TierNebG službu obecného hospodářského zájmu a zahrnuje i udržování rezervy pro případ nákazy.
(60)
BVerwG rozlišuje mezi kapacitami, jež jsou používány pro běžný provoz, včetně kapacit nevyužitých z provozních důvodů („nevyužitá provozní kapacita“), a kapacitou, která zůstává zpravidla nevyužita. Pokud by úhrada přeúčtovávaných nákladů pokrývala náklady na běžnou kapacitu včetně nevyužité provozní kapacity, pak by se BVerwG připojil k názoru, že s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ představuje tato úhrada státní podporu.
(61)
Pokud by však tato úhrada pokrývala náklady na nevyužité kapacity, které jsou udržovány výhradně pro případ nákazy, pak by státní podporu podle názoru soudu nepředstavovala. Přitom není důležité, že tato nevyužitá kapacita může být větší, než vyžaduje provoz, neboť z podstaty věci vyplývá, že zpravidla využívána není. Jiný závěr by bylo nutno vyvodit pouze v případě indicií, že je tato nevyužitá kapacita využívána i v běžném provozu (např. na neškodné odstraňování materiálu kategorie 3). Taková situace však zjevně není dána, a proto se v případě přeúčtovávání nákladů jedná výhradně o kompenzaci nákladů, jež plynou ze závazku veřejné služby udržovat rezervu pro případ nákazy.
4.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(62)
Ke kritériu transparentnosti BVerwG konstatuje, že dne 2. února 2010, tedy bezprostředně před vydáním výměrů přeúčtovávaných nákladů za rok 2010, došlo ke změně stanov sdružení. Soud dospěl k závěru, že § 9 stanov z roku 2010 specifikoval, že toto přeúčtovávání slouží výlučně ke kompenzaci nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy.
4.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(63)
Díky změněnému § 9 stanov sdružení je podle názoru soudu zajištěno, že přeúčtovávání slouží výlučně ke kompenzaci nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy.
(64)
Navíc se v případě rozhodnutí o dimenzování této rezervní kapacity nejedná o vnitropodnikové rozhodnutí, které by muselo být přijímáno na základě ekonomické rentability této kapacity. Udržování rezervy pro případ nákazy je přirozeně nerentabilní, neboť náklady na tuto nevyužitou kapacitu nejsou souměřitelné s pravděpodobností propuknutí takové nákazy na velkém území.
4.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(65)
Čtvrté kritérium nelze podle názoru BVerwG na daný případ použít, neboť neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 probíhá odděleně od odstraňování materiálu kategorie 3. Podle názoru soudu se veřejné a komerční služby ZT nepřekrývají, zatímco v případu Altmark byla soukromému autobusovému podniku uložena celá řada závazků veřejné služby (např. pokud jde o počet zastávek a o jízdní řád). Tyto závazky pak výrazně měnily způsob poskytování související dopravní služby. Úhrady přeúčtovaných nákladů ve prospěch ZT tedy sloužily ke kompenzaci nákladů veřejné služby, která je poskytována mimo trh.
(66)
BVerwG dále zastává názor, že veřejnoprávní subjekt smí své úkoly, jež spadají do sféry obecného zájmu, plnit sám, aniž by byl nucen se obracet na soukromé poskytovatele služeb. S ohledem na judikaturu Soudního dvora v oblasti veřejných zakázek BVerwG konstatuje, že má veřejnoprávní subjekt právo se rozhodnout, zdali určitý úkol splní svými vlastními prostředky, nebo si tyto prostředky opatří na trhu (24).
5. VYJÁDŘENÍ STĚŽOVATELKY
5.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(67)
Stěžovatelka uvádí, že je-li udržována rezerva pro případ nákazy, pak se s ohledem na zásadu „znečišťovatel platí“ nejedná o službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(68)
Jakožto znečišťovatele lze snadno identifikovat zemědělce a jatka: zemědělci totiž profitují z účinného potírání nákaz zvířat, které mohou představovat riziko pro jejich stáda, a tedy jejich majetek. Jatka zase mohou díky rychlému a účinnému boji proti těmto nákazám vykonávat v běžném rozsahu svou podnikatelskou činnost.
(69)
Zásadu „znečišťovatel platí“ uznávají též příslušné německé zákony, v nichž jsou za znečišťovatele, kteří musí hradit náklady na neškodné odstranění daného materiálu, zpravidla označováni zemědělci a jatka (25).
5.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(70)
Podle tvrzení stěžovatelky začalo sdružení ZT uvádět, že bylo udržováním rezervy pro případ nákazy pověřeno již od počátku, teprve poté, co byla zahájena řízení před vnitrostátními soudy a co své šetření zahájila i Komise. Předtím, než byly v roce 2010 změněny stanovy ZT, neexistovalo ani výslovné zadání, aby ZT takovou rezervu udržovalo, ani nebyly předem stanoveny parametry výpočtu vyrovnávací platby.
5.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(71)
Stěžovatelka tvrdí, že zařízením na neškodné odstraňování těl zvířat nevznikaly v důsledku pověření udržovat rezervu pro případ nákazy žádné čisté náklady.
5.3.1 Rezerva pro případ nákazy je pokryta nevyužitou provozní kapacitou
(72)
Zařízení na neškodné odstraňování těl zvířat jsou podle tvrzení stěžovatelky v Německu provozována zpravidla 5 či 6 dní v týdnu v 2směnném provozu s tím, že odchylky činí +/- 5 %, měřeno v hodinách provozu. Vlivem sezónních výkyvů běží v době silné poptávky 3směnný provoz, který je v době slabé poptávky opět omezen na provoz 5denní ve 2 směnách. Böckenhoffův znalecký posudek (26) dokazuje, že díky třetí směně během týdne a dalším směnám o víkendech lze udržovat dostatečnou rezervu pro případ nákazy s cílem zvládnout v takovém případě vyšší přísun materiálu.
(73)
Potřebnou rezervu pro případ nákazy tedy lze pokrýt pomocí nevyužité provozní kapacity, která je dána při běžném provozu zařízení. Stěžovatelka zdůrazňuje, že se z uvedeného důvodu sama nikdy necítila nucena realizovat za účelem udržování dostatečné rezervy takového druhu další investice.
(74)
Uvádí dále, že je při plánování kapacit zařízení na neškodné odstraňování materiálu nutno zohlednit kapacity sousedních spolkových zemí. V případě propuknutí nákazy ve velkém měřítku lze totiž využít kapacity jiných spolkových zemí, aby bylo možno zvládnout krátkodobý nárůst potřeby kapacit. Převozu materiálu kategorie 1 a 2 nebrání žádné zákonné předpisy. Příslušné německé právní předpisy (27) naopak stanoví, že lze v případě nákazy využít kapacit sousedních území jakožto možnosti, která se nabízí při řešení nedostatečné zpracovatelské kapacity.
5.3.2 Celkové náklady lze financovat pravidelnými příjmy z poplatků
(75)
Podle údajů stěžovatelky jsou náklady na veškeré kapacity zpravidla financovány z příjmů z poplatků, jež podniku pověřenému neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 plynou z jeho běžné podnikatelské činnosti. Vzhledem k tomu, že jsou náklady na nevyužité provozní kapacity pevnou součástí nákladů daného provozního zařízení, lze je do výpočtu těchto poplatků zahrnout. Stěžovatelka přitom odkazuje mj. na rozsudek BVerwG (28), který specifikuje, že náklady na věcně opodstatněné kapacitní rezervy lze do poplatků započítávat.
(76)
V deseti z šestnácti spolkových zemí (Berlín, Braniborsko, Brémy, Dolní Sasko, Durynsko, Hamburk, Meklenbursko-Přední Pomořansko, Sasko-Anhaltsko, Severní Porýní-Vestfálsko a Šlesvicko-Holštýnsko) jsou neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 pověřeny výlučně podniky v soukromém vlastnictví. V některých z těchto spolkových zemí, např. v Dolním Sasku, Severním Porýní-Vestfálsku a Šlesvicku-Holštýnsku, se přitom nacházejí regiony se zvláště vysokým stavem hospodářských zvířat. V Bavorsku a Hesensku jsou tímto úkolem pověřeny podniky v soukromém vlastnictví jen zčásti.
(77)
Ve spolkových zemích, v nichž jsou neškodným odstraňováním vedlejších produktů živočišného původu pověřeny stěžovatelka či její podniky ve skupině, tedy v Durynsku, Meklenbursku-Předním Pomořansku a Sasku-Anhaltsku, stanovují maximální roční kapacitu, kterou je příslušné zařízení povinno udržovat, společně příslušný orgán a daný pověřený podnik. Tyto kapacity jsou pokládány za dostatečné na to, aby dokázaly v případě nákazy zvládnout vyšší poptávku. V některých soutěžích o veřejné zakázky v Severním Porýní-Vestfálsku je podle informací stěžovatelky rozsah rezervy pro případ nákazy uváděn v podmínkách soutěže. Jako příklad stěžovatelka uvádí soutěž o veřejnou zakázku v okrese Steinfurt, v níž byla výše této rezervy stanovena na 5 % stavu hospodářských zvířat za minulý rok. Poplatky za neškodné odstraňování materiálu jsou kalkulovány tak, aby byly celkové fixní náklady příslušných zařízení plně refinancovány z poplatků, jež jsou zemědělcům a jatkám fakturovány.
(78)
Praxe z ostatních spolkových zemí tedy podle tvrzení stěžovatelky ukazuje, že je celkové náklady zařízení na neškodné odstraňování materiálu - včetně nákladů na rezervu pro případ nákazy - možno plně financovat z příjmů z poplatků, takže není nutné, aby veřejný sektor hradil další vyrovnávací platby.
5.3.3 Skutečné použití úhrady přeúčtovaných nákladů ze strany ZT
(79)
Stěžovatelka uvádí, že ZT nepoužívá úhradu přeúčtovaných nákladů pouze k financování ztrát z běžného provozu, nýbrž i k financování ztrát z udržování nadměrných kapacit, jež jsou později využívány pro jiné účely než účely sdružení.
5.3.3.1 Využití údajné rezervy pro případ nákazy k plnění veřejné zakázky pro severní a střední Hesensko
(80)
Ze srovnání údajů o nevyužité kapacitě, jež ve svém posudku uvádí ústav Fraunhofer (29) a jež v nabídce do soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku v roce 2009 uvádí ZT, podle stěžovatelky vyplývá, že tato nevyužitá kapacita ZT v průběhu času zřetelně klesá: Zatímco podle posudku ústavu Fraunhofer činila tato nevyužitá kapacita (a tedy i údajně nezbytná rezerva pro případ nákazy) v roce 2005 ještě zhruba 50 % celkové kapacity, vyplývá z nabídky ZT pro severní a střední Hesensko, že do roku 2009 klesla na pouhých 35 %.
(81)
Za předpokladu, že bylo ZT skutečně pověřeno úkolem, aby udržovalo rezervu pro případ nákazy, a že přiměřenou výši této rezervy představuje 50 % průměrné kapacity ZT (jak konstatuje posudek ústavu Fraunhofer), pak by toto sdružení nebylo ani s to účastnit se soutěže o veřejnou zakázku v severním Hesensku, ani přebírat další závazky k neškodnému odstraňování materiálu v Bádensku-Württembersku.
(82)
Nicméně vzhledem k tomu, že ZT v uvedené soutěži v severním Hesensku danou zakázku skutečně získalo a že se zavázalo poskytovat další plnění v oblasti neškodného odstraňování materiálu, využilo ZT nutně část údajně nezbytné rezervy pro případ nákazy na svůj běžný provoz. Je tedy zřejmé, že z úhrady přeúčtovaných nákladů financovalo náklady na nevyužitou kapacitu, kterou nepotřebovalo k udržování uvedené rezervy.
5.3.3.2 Financování přebytečných nevyužitých kapacit
(83)
Stěžovatelka srovnává stávající nevyužitou kapacitu ZT s nevyužitými kapacitami, které jsou k dispozici v jiných spolkových zemích. Dospívá k závěru, že zohledníme-li různé stavy hospodářských zvířat, pak nevyužité kapacity ZT překračují nevyužité kapacity v jiných spolkových zemích, které jsou k dispozici jako rezerva pro případ nákazy, o čtyř- až pětinásobek. Přeúčtováváním nákladů jsou tedy financovány nevyužité kapacity, které jsou oproti praxi v jiných spolkových zemích výrazně vyšší nežli potřebná rezerva pro případ nákazy. Těchto nadměrných nevyužitých kapacit pak může ZT následně využít pro jiné účely, než jaké vymezují jeho stanovy, např. pro účast v soutěži o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku.
5.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(84)
Stěžovatelka uvádí, že na rozdíl od praxe ve většině jiných spolkových zemí nezískalo ZT danou zakázku v rámci veřejné soutěže. Navíc nebyla provedena žádná analýza, která by porovnala náklady ZT s náklady průměrného, dobře řízeného podniku.
(85)
Přitom z právního hlediska nebránilo podle názoru stěžovatelky nic tomu, aby v Porýní-Falci soutěž o veřejnou zakázku proběhla.
5.5 Narušení hospodářské soutěže na cizích trzích ZT
5.5.1 V soutěži o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku podalo ZT nabídku pod úrovní skutečných nákladů
(86)
Podle stěžovatelky lze narušení hospodářské soutěže, které je důsledkem úhrady přeúčtovávaných nákladů, doložit na průběhu soutěže o veřejnou zakázku v severním Hesensku:
(87)
Před vypsáním soutěže byl neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 v tomto regionu pověřen podnik Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH (dále jen „TBA Schäfer“), který je podnikem ve skupině stěžovatelky. V soutěži o veřejnou zakázku v roce 2009 se však podnik TBA Schäfer nemohl proti sdružení ZT prosadit. Zatímco sám totiž musel nabídku předložit na základě úplných nákladů, mohlo sdružení ZT nabídnout poplatky, které nedosahovaly úrovně nákladů, neboť část jeho nákladů na kapacitu již byla financována z úhrady přeúčtovávaných nákladů.
(88)
Další doklad toho, že sdružení ZT v soutěži o veřejnou zakázku v severním Hesensku podalo nabídku na cenu pod úrovní nákladů, vyplývá z porovnání s poplatky, které toto sdružení vybírá na svém spádovém území. Tento poplatek činí 328 EUR za tunu, zatímco v nabídce ve veřejné soutěži v severním Hesensku uvedlo ZT pouhých 208 EUR za tunu. Náklady na sběr materiálu se na obou územích nijak výrazně neliší, a proto není zřejmé, jak může ZT nabízet přesně tutéž službu v severním Hesensku za poplatky, které jsou zhruba o třetinu nižší než poplatky na jeho vlastním spádovém území.
(89)
Vzhledem k tomu, že nákladová základna podniku TBA Schäfer byla známa z dřívějších soutěží o veřejné zakázky, bylo pro sdružení ZT snadné podat nabídku na 208 EUR za tunu, tedy o pouhá 4 EUR nižší, než na kolik zněla nabídka podniku TBA Schäfer ve výši 212 EUR za tunu, a tím soutěž vyhrát.
5.5.2 Poplatky sdružení ZT za neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 jsou pod úrovní skutečných nákladů
(90)
Stěžovatelka potvrzuje, že je v důsledku politiky paušálních cen, kterou ZT v Porýní-Falci sleduje, deformován ekonomický stimul k tomu, aby jatka oddělovala materiál kategorie 3 od materiálu kategorie 1 a 2. Značný objem materiálu kategorie 3, který by mohl být jinak zpracován na krmivo pro zvířata v zájmovém chovu, je tak odstraňován společně s méněcenným materiálem kategorie 1 a 2 (30).
(91)
Navíc je objem materiálu kategorie 3, který se vlivem cenové politiky sdružení ZT dostává mimo trh, vyšší, než předpokládala Komise ve svém předběžném posouzení trhu. V 33. bodu odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení je uvedeno, že k oddělování materiálu kategorie 3 dochází v Porýní-Falci v 72 % případů všech porážek. Tento údaj však vychází výlučně z počtu porážek. Pokud bychom zohlednili, že při porážce skotu vzniká materiálu kategorie 3 podstatně více nežli při porážce prasat, zjistili bychom, že je z něj oddělováno pouze 45 %. Narušení trhu v důsledku cenové politiky sdružení ZT je tedy ještě výraznější, než se doposud předpokládalo.
6. VYJÁDŘENÍ SDRUŽENÍ ZT
(92)
Vyjádření sdružení ZT je v relevantní argumentaci totožné s vyjádřením Německa, které je shrnuto v následujícím oddíle. V zájmu eliminace opakování proto není vyjádření sdružení ZT znovu reprodukováno.
7. VYJÁDŘENÍ NĚMECKA
(93)
Německo popírá, že by úhrada přeúčtovávaných nákladů, kterou stanovy sdružení ZT upravují, představovala nedovolenou podporu, neboť jsou naplněna kritéria z rozsudku ve věci Altmark. Podle Německa je tato podpora slučitelná s vnitřním trhem, neboť přeúčtovávané náklady nejsou vyšší nežli náklady na udržování rezervy pro případ nákazy a na sanaci starých provozů.
7.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(94)
Německo úvodem konstatuje, že udržování rezervy pro případ nákazy představuje službu obecného hospodářského zájmu. Tento argument opírá o skutečnost, že se v případě neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o povinnost obcí.
(95)
Tyto územní celky pověřily plněním této povinnosti sdružení ZT jakožto veřejnoprávní korporaci způsobilou k právům a povinnostem. Obecný hospodářský zájem spočívá v daném případě v tom, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 slouží ochraně lidského zdraví, což platí zejména v případě nákazy.
(96)
Proti sdružení ZT přitom nehovoří skutečnost, že jeho financování umožňovaly rovněž pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013. Tyto předpisy totiž upravují pouze financování nákladů na neškodné odstraňování mrtvých těl zvířat (uhynulých hospodářských zvířat), neupravují však financování nákladů na udržování rezervy pro případ nákazy. V případě úhrady přeúčtovávaných nákladů se tedy ani nemůže jednat o kumulaci se schválenou státní podporou na testy TSE.
(97)
Navíc lze v případě neškodného odstraňování uhynulých hospodářských zvířat identifikovat jakožto znečišťovatele zemědělce, zatímco v případě nákladů na rezervu pro případ nákazy již není identifikace znečišťovatelů tak jednoznačná.
7.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(98)
Podle tvrzení Německa je sdružení ZT neškodným odstraňováním vedlejších produktů živočišného původu pověřeno na základě TierNebGAG RP od roku 1979.
(99)
Stanovami sdružení, jež byly změněny dne 1. února 2010, byl určen rozsah potřebné rezervy pro případ nákazy a parametry výpočtu čistých nákladů. Základem pro tyto propočty byl posudek ústavu Fraunhofer.
(100)
Německo zdůrazňuje, že úhrady přeúčtovávaných nákladů, jež sdružení ZT od jeho členů plynuly, byly objektivně a transparentně stanoveny již před změnou stanov v roce 2010. Shromáždění členů ZT se zejména ve veřejném řízení usneslo na hospodářském plánu na uvedený rok ve formě stanov, které schválil dozorčí orgán a které byly zveřejněny v zemských věstnících Porýní-Falci a Hesenska a v úředním věstníku Sárska.
7.3 Třetí kritérium podle rozsudku Altmark
(101)
Podle názoru Německa je udržovaná rezerva pro případ nákazy nezbytná k zajištění ochrany lidského zdraví v případě, že by došlo k propuknutí nákazy.
7.3.1 Posudek o rozsahu rezervy pro případ nákazy
(102)
Rozsah rezervy pro případ nákazy je podle vyjádření Německa určen ve stanovách sdružení ve znění změn z 2. února 2010 na základě posudku ústavu Fraunhofer. Po zahájení řízení si Německo vyžádalo další znalecký posudek (31) Ústavu pro strukturální výzkum a plánování v intenzivních zemědělských oblastech (Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten) (dále jen „posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc“).
(103)
Posudek ústavu Fraunhofer odhaduje objem materiálu, s nímž je nutno počítat v případě různých scénářů, v nichž uvažuje i pravděpodobnost jejich naplnění. Posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc sleduje metodicky podrobný přístup, s jehož pomocí modeluje jednotlivé scénáře rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat.
(104)
Obě studie dospěly k závěru, že stávající celkové kapacity sdružení ZT stačí na to, aby vedle běžného objemu jeho vlastního materiálu i materiálu cizího v průměrné výši 1 700 tun týdně dokázaly zpracovat i objemy, které jsou důsledkem jak krátkodobých, tak déle trvajících epidemií.
7.3.1.1 Krátkodobé epidemie
(105)
Z posudku ústavu ISPA pro Porýní-Falc podle názoru Německa vyplývá, že v případě krátkodobých epidemií, kdy je po dobu 2-5 dnů třeba počítat s až 200 tunami denně navíc, lze tento materiál vzniklý navíc zpracovat bez problémů. Zpracováván by byl společně s běžným objemem za využití stávající týdenní nevyužité kapacity až 1 523 tun ve 3směnném provozu po dobu 5 dnů, aniž by bylo zapotřebí organizovat mimořádné směny o víkendu.
(106)
I v případě epidemií, jež by zasahovaly větší části spádového území sdružení, se ukazuje, že by oněch 1 300 až 1 800 tun týdně navíc, které by vznikaly po dobu 8 týdnů, bylo možno zpracovat, pokud by byly zorganizovány směny o víkendu, a bylo by tak možno využít krátkodobě nevyužitých kapacit až 2 819 tun týdně (viz též tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
7.3.1.2 Dlouhodobé epidemie
(107)
Tento scénář vychází ze situace, jež vyvstala v roce 2001 ve Velké Británii. Předpokládá, že na celém spádovém území sdružení vypukne nákaza slintavky a kulhavky a poraženo je 10 % zvířat. Podle scénáře by bylo nutno během 18 týdnů odstranit v průměru 1 300 tun týdně. Posudek ústavu ISPA pro Porýní-Falc podle názoru Německa ukazuje, že by zařízení ZT byla schopna dlouhodobě zpracovávat vedle běžného objemu rovněž tento objem, a to v 5denním 3směnném provozu (viz tabulka 3 v oddílu 9.3.1).
7.3.1.3 Závěry z předložených studií
(108)
Předložené studie podle názoru Německa dokládají, že celkové stávající kapacity v případě 5denního 3směnného provozu postačují na to, aby vedle běžného objemu zpracovaly i objemy vzniklé navíc v případě krátkodobých i déle trvajících epidemií. Přitom není podle většiny scénářů vůbec zapotřebí organizovat mimořádné směny, které přicházejí v úvahu ještě o víkendech v případě plného provozu po dobu 6-12 týdnů.
(109)
Studie vyvozují závěr, že má sdružení ZT v případě 5denního 3směnného provozu celkově dostatečnou kapacitu na to, aby dokázalo zpracovat běžný objem i materiál, s nímž je nutno počítat v případě déle trvajících epidemií. Aktuálně dostupnou celkovou kapacitu tedy nelze hodnotit jako předimenzovanou, nýbrž jako přiměřenou potřebám.
7.3.2 Náklady na rezervu pro případ nákazy
(110)
Propočty nákladů na rezervu pro případ nákazy, jež Německo předložilo, se řídí přístupem, který sleduje posudek ústavu Fraunhofer. Náklady na kapacitu jsou tedy mezi běžný provoz a rezervu rozděleny podle průměrného vytížení celkové kapacity, která je k dispozici v 5denním 3směnném provozu. Platí, že v průměru využívá ZT při běžném provozu svou celkovou kapacitu, kterou má k dispozici při 5denním 3směnném provozu, zhruba z 50 %.
(111)
Vzhledem k této vytíženosti je běžnému provozu a rezervě pro případ nákazy přiřazeno po zhruba 50 % nákladů na kapacitu na sběr a zpracování materiálu (32). Náklady na udržování uvedené rezervy tedy dosahují následující výše:
Tabulka 2
Náklady na rezervu pro případ nákazy v období 2000-2009 podle výpočtu Německa
(v EUR)
Náklady na rezervu pro případ nákazy
2000
2 250 106
2001
2 608 383
2002
3 163 429
2003
3 121 934
2004
3 133 539
2005
2 986 695
2006
2 793 466
2007
2 606 508
2008
2 507 167
2009
1 961 515
Průměr
2 784 282
(112)
Je nutno vzít v úvahu, že v letech 2000 a 2001 bylo rezervě pro případ nákazy přiřazeno jen zhruba 45 % nákladů na kapacitu a že v roce 2009 byla tato rezerva snížena o zhruba pětinu v důsledku přijetí zakázky pro severní a střední Hesensko. Za roky 1998 a 1999 není propočet nákladů na rezervu k dispozici.
7.3.3 Financování nákladů na rezervu pro případ nákazy z úhrad přeúčtovávaných nákladů
(113)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů, která sdružení od jeho členů plyne, je podle vyjádření Německa za sledované období s výjimkou roku 2009 nižší, než kolik činí náklady na rezervu pro případ nákazy uvedené v tabulce 2. V roce 2009 se konečná výše úhrady těmto nákladům rovnala.
(114)
Německo uvádí, že náklady na udržování rezervy pro případ nákazy nejsou zakalkulovány do poplatku účtovaného uživatelům, neboť to neumožňuje zákon. Podle § 7 zákona Porýní-Falce o odvodech obcím (Kommunalabgabengesetz Rheinland-Pfalz, dále jen „KAG RP“) sice mohou územní korporace k pokrytí nákladů vybírat od uživatelů veřejných zařízení protiplnění v podobě poplatků, přitom však nesmí mezi plněním, jež dané zařízení poskytuje, a výší poplatku vznikat zjevný nepoměr. Podle § 8 KAG RP se náklady, z nichž se poplatky účtované uživatelům odvíjejí, počítají v souladu s podnikohospodářskými zásadami kalkulace nákladů. Podle vyjádření Německa lze však poplatky vybírat pouze za neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, nikoli za udržování rezervy pro případ nákazy. Tato rezerva totiž není udržována v podobě protiplnění v zájmu jednotlivého poplatníka, nýbrž pro účely potírání budoucích rizik v zájmu veřejnosti.
7.3.4 Financování v jiných spolkových zemích
(115)
Na žádost Komise provedlo Německo celostátní průzkum praxe, jež panuje při určování a financování rezervy pro případ nákazy.
(116)
Odhlédneme-li od spádového území ZT, je ve všech spolkových zemích tato rezerva pokrývána z nevyužitých provozních kapacit, které jsou k dispozici přes týden a o víkendu. Podle Böckenhoffova znaleckého posudku nejsou zpravidla realizovány žádné další investice do kapacit, jež by měly sloužit potírání nákaz. Jako rezerva pro případ nákazy postačují stávající nevyužité kapacity z třetí směny přes týden a o víkendu. Nově se nyní používají alternativní metody výpočtu, jež se opírají o znalecké posudky (např. posudek ústavu ISPA pro Dolní Sasko (33)) nebo o dohody s příslušnými zájmovými skupinami. Zůstává však u základního poznatku Böckenhoffova znaleckého posudku, podle nějž není nutné, aby byly realizovány další investice do nevyužívaných kapacit.
(117)
Nevyužité provozní kapacity jsou financovány z poplatků nebo úplat (v závislosti na právní formě provozovatele). Klíč, podle nějž jsou tyto kapacity rozdělovány mezi neškodné odstraňování uhynulých zvířat a jateční odpad, je přitom upraven různým způsobem.
(118)
Pokud jde o podporu zemědělcům při neškodném odstraňování uhynulých zvířat podle pokynů TSE a podle pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013, financuje většina spolkových zemí poplatky za neškodné odstraňování uhynulých zvířat z 67 % až 75 %.
a)
Bádensko-Württembersko a Severní Porýní-Vestfálsko: Majitelé zvířat hradí 25 % nákladů na zpracování materiálu. Zbylých 75 % nákladů na zpracování a 100 % nákladů na sběr je financováno z prostředků veřejného sektoru (okresů a spolkových zemí).
b)
Sasko-Anhaltsko, Durynsko a Braniborsko: Majitelé zvířat hradí 25 % nákladů na sběr a 33 % nákladů na zpracování materiálu. Zbylou část (75 % nákladů na sběr a 67 % nákladů na zpracování) hradí veřejný sektor.
c)
Bavorsko, Porýní-Falc a Sársko: Na úhradě nákladů na sběr se po jedné třetině podílejí okresy, fond pojištění Tierseuchenkasse a spolková země. Náklady na zpracování financují z 66 % veřejný sektor, z 25 % majitelé zvířat a z 8 % Tierseuchenkasse.
d)
V Sasku se na financování nákladů na sběr a zpracování podílí z 25 % majitelé zvířat, z 8 % Tierseuchenkasse a z 66 % veřejný sektor.
e)
V Dolním Sasku se na financování nákladů na sběr a zpracování podílí z 60 % Tierseuchenkasse a ze 40 % veřejný sektor. 25 % nákladů na zpracování přeúčtovává Tierseuchenkasse majitelům zvířat.
f)
Ve Šlesvicku-Holštýnsku hradí náklady na sběr i zpracování ze 100 % Tierseuchenkasse.
g)
V Meklenbursku-Předním Pomořansku hradí náklady na sběr a zpracování ze 100 % majitelé zvířat.
(119)
Z tohoto přehledu podle názoru Německa vyplývá, že je nepodstatné, zdali jsou náklady na rezervu pro případ nákazy zakalkulovány do poplatků a úplat, nebo zdali jsou tyto náklady financovány prostřednictvím přeúčtovávání nákladů, jako je tomu v případě Porýní-Falce. Rozhodující je, kdo tyto náklady skutečně hradí. Ukazuje se tak, že velkou část nákladů na rezervu financuje veřejný sektor prostřednictvím podpory poskytované podle pokynů TSE či pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013.
7.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku Altmark
(120)
Německo zastává názor, že právo Unie nestanoví povinnost otevírat prostřednictvím veřejných soutěží trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2. Uvedené potvrdil rovněž Soudní dvůr (34).
7.5 Žádné narušení hospodářské soutěže na trzích mimo sdružení ZT
(121)
Německo je toho názoru, že v tomto případě k narušení hospodářské soutěže na trzích nedošlo.
7.5.1 Neškodné odstraňování volných komodit prostřednictvím sdružení ZT bez křížových dotací
(122)
Německo se domnívá, že v případě materiálu kategorie 3 nedošlo využitím přeúčtovávání nákladů ze strany sdružení ZT k narušení hospodářské soutěže, neboť se nejedná o křížovou dotaci:
a)
Z ročních uzávěrek sdružení ZT jasně vyplývá, že ze zpracování odděleného materiálu kategorie 3 sdružení ZT již léta získává značné příspěvky na úhradu, čímž je křížová dotace vyloučena.
b)
Je-li materiál kategorie 3 dodáván spolu s materiálem kategorie 1 a 2, započítají se směsi (podle váhy) do poplatků již předem. To znamená, že do výše poplatků stanovené pravidly pro poplatky jsou již předem zahrnuty vypočítané objemy smíchaného materiálu dané kategorie.
(123)
Neexistuje žádný podklad pro tvrzení hlavní stěžovatelky, že z důvodu cenové politiky sdružení ZT se odděluje pouze 45 % materiálu kategorie 3. Sdružení ZT nikdy nezpracovalo tak velké objemy materiálu kategorie 3, což by potvrdil i náhled do příslušných statistických údajů. V případě roku 2009 lze potvrdit míru oddělení ve výši 72 %, kterou Komise uvedla při zahájení řízení.
(124)
Kromě toho lze ještě také poukázat na to, že ve spádové oblasti sdružení probíhá 85 % porážek v šesti podnicích, které oddělování materiálu provádějí v co nejširším rozsahu. Stěžovatelka v těchto podnicích pracuje a dostává od nich oddělený materiál kategorie 3. Stěžovatelka má tak přístup k trhům s materiálem kategorie 3 a má na těchto trzích velmi vysoký podíl.
7.5.2 Vypsání soutěže o veřejnou zakázku v severním a středním Hesensku
(125)
Skutečnost, že sdružení ZT v severním a středním Hesensku požaduje jinou úhradu než ve spádové oblasti sdružení, ještě není důvodem k narušení hospodářské soutěže. Rozdíly ve financování lze vysvětlit na základě rozdílných zákonných požadavků pro jejich výpočet. V Německu je neškodné odstraňování vedlejších produktů živočišného původu kategorie 1 a 2 podle § 3 odst. 1 TierNebG v zásadě povinností příslušných územních korporací v souladu s právními předpisy spolkové země. Financování může být proto v jednotlivých předpisech na spolkové či obecní úrovni upraveno rozdílně.
(126)
Pokud vedlejší produkty živočišného původu neodstraňuje subjekt, který je za to ze zákona odpovědný, ale někdo třetí, na něhož byla tato povinnost přenesena (jako v severním a středním Hesensku), pak by se předpisy pro výpočet neřídily podle právě platného zákona o obecních poplatcích, nýbrž podle „Pokynů pro stanovení cen na základě vlastních nákladů (Leitsätzen für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten, dále jen „LSP“) (35).
(127)
Zejména pokud jde o výši úrokových nákladů, které lze započítat do poplatků či úplat, existují velké rozdíly mezi KAG RP a LSP, které se vztahují na sdružení ZT, neboť sdružení ZT své investice financovalo velkou měrou prostřednictvím úvěrů, za něž každý rok platí úroky v nezanedbatelné výši.
(128)
Zatímco podle § 8 KAG PR mohlo sdružení ZT tyto skutečné úrokové náklady započítat do výpočtu poplatků, dovoloval LPS u úplat v severním a středním Hesensku stanovit pouze vypočítané úroky vzhledem k průměrné hodnotě kapitálu nutného pro provoz podniku. Tím bylo znemožněno další přepočítávání veškerých vzniklých úrokových plateb.
(129)
Rovněž stížnost stěžovatelky, že ve veřejné soutěži v severním a středním Hesensku nezískal podnik TBA Schäfer veřejnou zakázku kvůli křížové dotaci udělené prostřednictvím přeúčtovávání nákladů, postrádá jakékoli zdůvodnění. Vyšší nabídku podniku TBA Schäfer lze vysvětlit tak, že podnik TBA Schäfer odhadl příliš nízké produkční výnosy a musí dodatečně platit vyšší administrativní náklady a vyšší úhrady přeúčtovávaných nákladů v rámci skupiny. Sdružení ZT naopak odhadlo výši produkčních výnosů správně, a protože není součástí koncernu, nemusí odvádět žádné podnikové úhrady přeúčtovávaných nákladů v rámci skupiny.
7.6 Sanace starých provozů
(130)
Německo uvádí, že část úhrady přeúčtovávaných nákladů, jež sdružení ZT dostává, slouží k pokrytí nákladů na sanaci dvou starých lokalit, Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied.
(131)
Na obou lokalitách došlo v důsledku nasazení uhlovodíku ze strany bývalých majitelů či provozovatelů k znečištění půdy a podzemních vod. Obě lokality přešly do vlastnictví sdružení ZT při jeho založení v roce 1979.
(132)
Sdružení ZT mělo povinnost odstranit znečištění na základě sanačních rozhodnutí krajského úřadu v Koblenci ze dne 21. dubna 1997 a 31. března 1998. Na základě dodatečného rozhodnutí dne 13. července 2001 došlo k uložení ještě dalších podmínek týkajících se závazku sanace lokality Sprendlingen-Gensingen. Náklady na sanaci u obou lokalit činily v období 1998-2010 celkem 2 413 049 EUR.
7.6.1 Lokalita Sprendling-Gensingen
(133)
Německo uznává, že v souladu se sanačním rozhodnutím ze dne 31. března 1998 sdružení ZT v podstatě ručí za náklady na sanaci lokality Sprendlingen-Gensingen. Z hlediska pravidel pro státní podporu však nelze ospravedlnit, aby za náklady na sanaci v plné výši ručilo pouze sdružení ZT, neboť podle novější německé judikatury by neomezené ručení vedlo k nerovnému zacházení v porovnání se soukromými podniky.
(134)
Po rozhodnutí Spolkového ústavního soudu (Bundesverfassungsgericht) ze dne 16. února 2000 (36) by podle vnitrostátního práva soukromý podnik ručil pouze v míře, která je pro něj únosná. Tato míra je podle Spolkového ústavního soudu naplněna, když ručení překročí hodnotu pozemku. Ručení, které tuto míru překročí, nelze považovat za přiměřené stanovení obsahu a mezí za účelem ochrany vlastnictví zaručené v čl. 14 odst. 2 druhé větě německé ústavy. Sdružení ZT se však coby právnická osoba veřejného práva nemůže odvolávat na práva, která podle německé ústavy přísluší soukromým osobám, a proto se na něj toto omezení míry ručení nevztahuje.
(135)
Podle Německa vykazuje stará lokalita Sprendlingen-Gensingen zápornou tržní hodnotu, jelikož se rozvaha ze dne 31. prosince 2009 opírá o odhadovanou účetní hodnotu ve výši 128 500 EUR, ale náklady na sanaci, jejichž celková částka dosáhla mezitím výše 1 542 316 EUR, tuto hodnotu překročily. Tím byla uvedená míra ručení překročena.
(136)
Financování nákladů na sanaci překračující míru ručení prostřednictvím přeúčtovávání nákladů je třeba považovat za slučitelnou státní podporu podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí, neboť soukromé podniky musí ručit pouze za náklady na sanaci do výše tržní hodnoty pozemku.
7.6.2 Lokalita Sohrschied
(137)
Ačkoli bylo sdružení ZT coby znečišťovatel zavázáno k ručení sanačním rozhodnutím ze dne 21. dubna 1997, má Německo pochybnosti, zda by podle německého práva bývalo bylo sdružení ZT povinno převzít náklady za sanaci škod, které byly způsobeny bývalým vlastníkem či provozovatelem. Tyto skutečnosti jsou však staré více než 30 let, a proto se již otázky týkající se ručení nedají zodpovědět jednoznačným způsobem.
(138)
Německo má za to, že přeúčtovávání nákladů v rozsahu, v jakém přispívá na náklady na sanaci lokality Sohrschied, představuje slučitelnou formu státní podpory podle pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí, protože sdružení ZT nebylo sanací vázáno.
(139)
Dalším argumentem Německa je, že také lokalita Sohrschied vykazuje zápornou tržní hodnotu, a proto je i v tomto případě již uvedená míra ručení překročena.
8. HODNOCENÍ OBECNÝCH PŘEDPOKLADŮ EXISTENCE STÁTNÍ PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU (BEZ OHLEDU NA KRITÉRIA PODLE ROZSUDKU VE VĚCI ALTMARK)
(140)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
8.1 Přeúčtovávání nákladů financované ze státních prostředků
(141)
Německo nepopírá, že se v případě úhrad přeúčtovaných nákladů ze strany členů sdružení ZT jedná o státní prostředky. Členové sdružení ZT jsou okresy a města v Porýní-Falci, v Sársku a Hesensku. Od roku 1979 vybírá sdružení ZT od svých členů na základě správních aktů úhradu přeúčtovaných nákladů, a proto se toto opatření rovná přímému převodu státních prostředků. Protože se jedná o správní akty, jsou úhrady přeúčtovaných nákladů přičitatelné státu.
8.2 Hospodářské zvýhodnění sdružení ZT
(142)
Příjemce podpory musí být nejprve podnikem. Pojem „podnik“ zahrnuje jakýkoli subjekt vykonávající hospodářskou činnost nezávisle na právním postavení tohoto subjektu a způsobu jeho financování. Tato definice se vztahuje jak na soukromé, tak na veřejné podniky (37). Hospodářskou činnost představuje jakákoli činnost spočívající v nabízení zboží nebo poskytování služeb na daném trhu, a to zpravidla za úplatu (38). Sdružení ZT je podnikem, neboť nabízí služby na odstranění určitých vedlejších produktů živočišného původu za úplatu.
(143)
Úhrady přeúčtovávaných nákladů v zásadě přinášejí sdružení ZT ekonomickou výhodu, neboť snižují jeho běžné výdaje a není za ně poskytováno žádné přiměřené protiplnění. Německo však uvádí, že tyto úhrady měly pouze kompenzovat náklady, jež sdružení ZT vznikaly ze závazku udržovat rezervu pro případ nákazy, a že sdružení přitom žádná ekonomická výhoda nevznikala.
(144)
V rozsudku ve věci Altmark Soudní dvůr konstatoval, že kompenzace za plnění závazků veřejné služby nepředstavuje státní podporu, tj. nepřináší příjemci výhodu, jsou-li kumulativně splněna určitá kritéria (39).
(145)
Vzhledem k významu, jaký rozsudek ve věci Altmark pro tento případ má, je argumentace Německa, podle níž jsou kritéria z tohoto rozsudku splněna, předmětem samostatného a podrobného posouzení v oddílu 9.
8.3 Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod mezi členskými státy
(146)
Německo zastává názor, že trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 ze spádového území není otevřen hospodářské soutěži, takže lze narušení hospodářské soutěže i ovlivnění obchodu mezi členskými státy vyloučit.
(147)
Komise úvodem konstatuje, že je neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 předmětem regionálního monopolu. Nicméně většina příslušných územních korporací tento monopol zadává v podobě soutěží o veřejné zakázky, a daný trh tedy je tedy předmětem hospodářské soutěže. Potvrzením této skutečnosti je v daném případě soutěž o veřejnou zakázku vypsaná v severním a středním Hesensku.
(148)
V souladu s rozhodnutím Komise ze dne 23. února 2011 o státní podpoře Německa pro podniky Bahnen der Stadt Monheim (BSM) a Rheinische Bahngesellschaft (RBM) v rámci dopravního svazu Verkehrsverbund Rhein Ruhr C 58/06 (ex NN 98/05) (40) je Komise toho názoru, že je trh neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 otevřen hospodářské soutěži. Územním korporacím, jež jsou neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2 pověřeny, dávají právo Unie i vnitrostátní právní předpisy možnost volby, zdali na uvedeném trhu vyhledají prostřednictvím veřejné soutěže vhodného dodavatele, jehož tímto úkolem pověří, nebo zdali se o tuto činnost postarají samy v rámci interního řešení (41). Bez ohledu na argumentaci Německa, podle níž sdružení ZT splňuje kritéria pro interní zadání předmětných činností (42), tak úhrada přeúčtovávaných nákladů posiluje finanční pozici ZT oproti jiným potenciálním dodavatelům. Vzhledem k tomu, že se soutěží o veřejné zakázky mohou ucházet dodavatelé ze všech členských států, může tato úhrada rovněž ovlivňovat obchod mezi členskými státy.
(149)
Rovněž ekonomické výhody, jež z úhrady přeúčtovávaných nákladů plynou, mohou posilovat postavení ZT na trzích, na nichž toto sdružení přímo konkuruje jiným dodavatelům (neškodné odstraňování materiálu kategorie 3, soutěž o veřejnou zakázku na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 v severním a středním Hesensku).
8.4 Předběžný závěr o existenci podpory
(150)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů naplňuje znaky veřejné podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. V následujícím oddílu je důkladnému zkoumání podrobena argumentace Německa, podle níž jsou naplněny podmínky podle rozsudku ve věci Altmark.
9. POSOUZENÍ KRITÉRIÍ PODLE ROZSUDKU VE VĚCI ALTMARK V RÁMCI ČL. 107 ODST. 1 SFEU
9.1 První kritérium podle rozsudku Altmark
(151)
Podle prvního kritéria uvedeného rozsudku musí být příjemce skutečně pověřen výkonem závazků veřejné služby a tyto závazky musí být jasně definovány.
(152)
Úvodem je třeba upřesnit, že pro účely posouzení je nutno rozlišovat mezi obdobím let 1979-2008 a 2009-2011.
(153)
Před změnou svých stanov, k níž došlo 2. února 2010 se zpětnou účinností k 1. lednu 2009, bylo ZT pověřeno pouze všeobecně neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2. Původní stanovy mu neukládaly žádnou povinnost udržovat rezervu pro případ nákazy, takže nebyl dán ani jednoznačně vymezený závazek udržovat rezervu pro případ nákazy ve smyslu prvního kritéria Altmark.
(154)
Na základě změny stanov je nyní sdružení ZT kromě závazku neškodně odstraňovat materiál kategorie 1 a 2 též výslovně uložen závazek udržovat rezervu pro případ nákazy.
(155)
Komise v další argumentaci prokáže, že ani existencí závazku ZT provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, ani existencí závazku téhož sdružení udržovat rezervu pro případ nákazy nelze odůvodnit úhradu přeúčtovávaných nákladů jakožto vyrovnávací platbu státu ve smyslu prvního kritéria Altmark.
9.1.1 Závazek provádět neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2
9.1.1.1 Neexistence služby obecného hospodářského zájmu
(156)
Podle názoru BVerwG představuje neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 na základě nařízení (ES) č. 1069/2009 a § 3 odst. 1 TierNebG závazek veřejné služby, a tedy službu obecného hospodářského zájmu. BVerwG přitom přikládá zvláštní význam skutečnosti, že se v případě neškodného odstraňování materiálu podle německého práva jedná o povinnost veřejného sektoru, a vychází z toho, že ZT jedná v tomto ohledu na základě přenesení veřejné pravomoci. BVerwG je toho názoru, že tento závazek veřejné služby zahrnuje též udržování rezervy pro případ nákazy (43).
(157)
Německo tento názor sdílí a uvádí dále, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 a udržování rezervy pro případ nákazy slouží ochraně lidského zdraví.
(158)
Vzhledem k tomu, že se u neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o závazek veřejné služby, má podle názoru BVerwG a Německa úhrada přeúčtovávaných nákladů své odůvodnění, neboť se jedná o státní vyrovnávací platbu, jež má kompenzovat náklady, které sdružení ZT z těchto závazků plynou.
(159)
Jak se uvádí rovněž v bodu 13 rámce Evropské unie pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec k vyrovnávacím platbám) (44), mají členské státy podle ustálené judikatury Soudního dvora velký prostor k vlastnímu uvážení otázky, které druhy plnění lze pokládat za služby obecného hospodářského zájmu, ledaže se jedná o odvětví, pro něž platí příslušné zvláštní předpisy Unie.
(160)
Soudní dvůr ve své judikatuře zdůraznil, že je obecný hospodářský zájem dán pouze v případě, pokud se tento zájem zvláštní měrou odlišuje od zájmu na jiných činnostech hospodářského života (45).
(161)
Ve věci GEMO se poté Soudní dvůr zabýval otázkou, zdali mají zemědělci a jatka nést veškeré náklady na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu, nebo zdali smí část těchto nákladů převzít stát s odůvodněním, že se jedná o službu obecného hospodářského zájmu. V příslušném rozsudku Soudní dvůr konstatoval, že mají veškeré náklady hradit sami zemědělci a jatka (46).
(162)
Soudní dvůr konstatoval, že finanční zátěž, která tímto neškodným odstraňováním uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu vzniká, představuje nákladový faktor, který je s hospodářskou činností zemědělců a jatek nevyhnutelně spojen. V důsledku činností, jež tyto podniky vykonávají, vznikají nepoužitelné a především pro životní prostředí škodlivé produkty a rezidua, které je jejich původce povinen neškodně odstranit.
(163)
Vlivem zásahů státních subjektů, jejichž cílem je zemědělce a jatka této zátěže zprostit, tak vzniká ekonomická výhoda, která může narušit hospodářskou soutěž. Přestože stát při úhradě těchto nákladů na odstraňování materiálu sleduje cíl na poli veřejného zdraví, nemění to nic na existenci ekonomického zvýhodnění zemědělců a jatek. Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU totiž podle ustálené judikatury nerozlišuje podle důvodů a cílů státních intervenčních opatření, nýbrž podle jejich účinků (47).
(164)
Pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a jateční odpad (C 324/2002, s. 2) (do roku 2006), bod 27 a 37, a dále pokyny Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (C 319/2006, s. 1), oddíl V.B.4, rovněž potvrzují, že o náležitou likvidaci uhynulého dobytka jsou povinni se postarat příslušní majitelé, resp. výrobci vedlejších produktů živočišného původu a že podle zásady „znečišťovatel platí“ musí hradit náklady na tuto likvidaci. Výjimkou z tohoto pravidla jsou podle těchto dokumentů státní podpory, které jsou přípustné pouze ve zvláštních situacích (zejména v případě uhynulých zvířat).
(165)
Principiální platnost zásady „znečišťovatel platí“ potvrzují též právní předpisy spolkové země Porýní-Falc. Podle § 4 odst. 1 TierNebGAG lze náklady na odstraňování materiálu a související postupy uložit majitelům zvířat.
(166)
Z judikatury Soudního dvora, z nařízení (ES) č. 1069/2009, pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 vyplývají pro tento konkrétní případ následující závěry:
(167)
Za prvé je třeba konstatovat, že z hlediska existence služby obecného hospodářského zájmu není rozhodující, zdali členský stát definuje danou službu jako povinnost obcí. Je-li určitá služba prohlášena za povinnost obce, odpovídá tento akt přiznání výlučného práva. Pokud by byl správný právní názor BVerwG, mohl by členský stát prohlásit za povinnost obcí libovolnou službu, kterou by tak ustavil jako službu obecného hospodářského zájmu. Takovýto výklad by však odebral veškerý „effet utile“ ustanovení článku 106 SFEU, jehož smysl a účel spočívá právě v tom, aby vyrovnávací platby bylo možno poskytovat pouze tehdy, jedná-li se o službu obecného hospodářského zájmu.
(168)
Podle názoru Komise je nutno rozlišovat mezi přiznáním výlučného práva na straně jedné a klasifikací určité služby jakožto služby obecného hospodářského zájmu na straně druhé.
(169)
Přiznání výlučného práva na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 může být omezením volného pohybu služeb podle článku 56 SFEU. Takovéto omezení lze na základě článku 52 ve spojení s článkem 62 SFEU odůvodnit ochranou veřejného zdraví. Tím, že Německo a Porýní-Falc stanoví, že je na poli neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 odpovědný za určitý region vždy jen jeden podnik, chtějí zajistit, aby tento podnik podléhal zvlášť intenzivnímu dohledu, a zabezpečit tak ochranu veřejného zdraví.
(170)
Opatření, jež slouží ochraně veřejného zdraví, však není automaticky službou ve všeobecném veřejném zájmu; v tomto bodu Komise zastává odlišný názor než Německo a BVerwG.
(171)
Komise tedy nezpochybňuje, že se v případě neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 jedná o odstraňování odpadu, který svými vlastnostmi představuje zvláštní riziko pro zdraví. Nařízení (ES) č. 1069/2009 proto upravuje přísný systém kontroly zařízení, která odstraňování tohoto odpadu provádějí. Z plnění těchto předpisů vznikají těmto zařízením zajisté i náklady navíc, které však lze zakalkulovat do jejich poplatků a úplat.
(172)
Neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 se v tomto ohledu neliší od odstraňování jiných druhů odpadu, který svými vlastnostmi představuje zvláštní zdravotní riziko. Náklady na neškodné odstraňování těchto odpadů musí obvykle hradit jejich původci, a nikoli veřejnost.
(173)
Obsahem služby je v daném případě neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2. Komise tedy musí přezkoumat, zdali se tato služba zvláštní měrou odlišuje od jiných činností hospodářského života, takže je předmětem obecného zájmu, a nikoli jen zájmu hospodářských subjektů, které z ní mají prospěch.
(174)
Podle názoru Komise se neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 svým obsahem od jiných činností hospodářského života v zásadě neliší. Z tohoto důvodu jej tak nemůže posoudit jako službu obecného hospodářského zájmu.
(175)
Přísná kontrola, kterou předepisuje nařízení (ES) č. 1069/2009, tedy - na rozdíl od názoru BVerwG - nevede k tomu, že je nutno toto neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 pokládat za službu obecného hospodářského zájmu.
(176)
Dále platí, že je toto odvětví regulováno právem Unie. Jeho předpisy zejména stanoví, že náklady na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 mají hradit znečišťovatelé. Není tedy dán důvod pro to, aby část těchto nákladů přebírala veřejnost, jak konstatoval Soudní dvůr v rozsudku ve věci GEMO (48). Na základě této zvláštní úpravy v právu Unie již není dán prostor pro vnitrostátní právní předpisy, které neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 posuzují odchylně od práva Unie jako službu obecného hospodářského zájmu. Z uvedeného důvodu nelze danou činnost charakterizovat jakožto službu obecného hospodářského zájmu.
(177)
Pokud jde v neposlední řadě o argument Německa, podle nějž slouží neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 ochraně lidského zdraví, budiž ještě jednou odkázáno na rozsudek ve věci GEMO, v němž Soudní dvůr konstatuje, že se čl. 107 odst. 1 SFEU netáže po důvodech a cílech státních intervencí, nýbrž tyto definuje na základě jejich účinků.
(178)
Z uvedeného vyplývá, že náklady, jež vyplývají z regulatorních předpisů pro výkon činnosti, např. - jako v tomto případě - z přísných předpisů o neškodném odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, má hradit v zásadě hospodářský subjekt, kterou danou činnost vykonává. Cíl ochrany lidského zdraví se odráží jednak ve vymezení důvodů pro poskytnutí výlučného práva s ohledem na volný pohyb služeb, jednak ve vymezení důvodů pro poskytnutí státní podpory zemědělcům, které jsou slučitelné se společným trhem.
(179)
Z uvedených důvodů zastává Komise názor, že neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 nemůže Německo posuzovat jako službu obecného hospodářského zájmu.
9.1.1.2 Podpůrná argumentace: Vyrovnávací platby nejsou v žádném případě zapotřebí
(180)
Komise podpůrně poukazuje na to, že imanentní součástí prvního kritéria podle rozsudku ve věci Altmark je též posouzení toho, je-li nezbytné za určitou službu obecného hospodářského zájmu hradit vyrovnávací platbu. I kdyby tedy neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 službu obecného hospodářského zájmu představovalo, je nutno vyrovnávací platbu přezkoumat z hlediska její nezbytnosti.
(181)
Německo a BVerwG ve své argumentaci přehlížejí skutečnost, že Soudní dvůr v rozsudku ve věci GEMO ozřejmil, že závazky, jež převzaly podniky pověřené neškodným odstraňováním materiálu kategorie 1 a 2, nejsou důvodem pro to, aby náklady, jež z těchto závazků plynou, kompenzoval stát v podobě vyrovnávacích plateb. Veškeré náklady z neškodného odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 musí hradit znečišťovatelé, neboť se jedná o náklady, jež jsou nevyhnutelně spjaty s hospodářskou činností zemědělců a jatek.
(182)
Podle rozhodnutí Soudního dvora nejsou dány důvody pro to, aby byly náklady z tohoto závazku plynoucí kompenzovány státní vyrovnávací platbou, neboť tyto náklady mají hradit znečišťovatelé.
(183)
Z přísné kontroly, kterou ukládá nařízení (ES) č. 1069/2009, tedy nelze - na rozdíl od názoru BVerwG - odvodit, že je náklady na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 možné pokrývat státními vyrovnávacími platbami.
(184)
Uvedené znamená, že z pouhé existence závazků veřejné služby nelze odvodit, že by byl dán důvod pro státní vyrovnávací platbu ke kompenzací nákladů, jež z těchto závazků vznikají.
(185)
Podle názoru Komise nemůže Německo obhajovat úhradu přeúčtovávaných nákladů jako státní vyrovnávací platbu za náklady, jež sdružení ZT vznikají ze závazku neškodně odstraňovat materiál kategorie 1 a 2, neboť podle zásady „znečišťovatel platí“ musí být veškeré náklady pokryty z poplatků, které ZT od znečišťovatelů vybírá.
9.1.2 Udržování rezervy pro případ nákazy
(186)
K otázce, lze-li rezervní kapacitu - posuzujeme-li ji izolovaně - klasifikovat jako službu obecného hospodářského zájmu, je nutno uvést následující. Podle německých právních předpisů musí podnik, který má na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 územní monopol, zajistit, aby byl schopen zvládnout i vyšší přísun materiálu v případě nákazy. Jak vyplývá ze srovnávacího přehledu situace v šestnácti spolkových zemích, jejž předložilo Německo, je uvedená nutnost ve všech regionech mimo spádové území ZT řešena tím způsobem, že dané podniky využívají svých zařízení ve třísměnném provozu a o víkendech a že materiál převážejí v případě potřeby do jiných spolkových zemí. V důsledku závazku udržovat rezervu pro případ nákazy tedy nevznikají žádné náklady navíc, neboť tuto rezervu lze pokrýt z nevyužitých provozních kapacit, které jsou již k dispozici.
(187)
I kdyby měly náklady navíc vzniknout, musely by být přeúčtovány na zemědělce a jatka, neboť se zvládání vyššího přísunu materiálu v období nákazy promítá do nákladů, jež jsou s provozováním zařízení na neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 zpravidla spojeny.
(188)
Přitom není podstatné, že vlastníci, tj. územní korporace, aktem přenesení pravomocí uloží podniku, který jim patří, povinnost, aby takovou rezervu pro případ nákazy udržoval. Jsou totiž dány dva důvody, pro něž udržování rezervy pro případ nákazy nelze jako službu obecného hospodářského zájmu posoudit.
(189)
V případě, že nevyužité provozní kapacity, z jejichž udržování nevznikají žádné dodatečné náklady, nepostačují na vytvoření předepsané rezervy pro případ nákazy, takže ze závazku tuto rezervu udržovat vznikají další investiční náklady, je třeba tyto náklady v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ hradit z poplatků či úplat. V tomto bodu neexistuje rozdíl vůči argumentům ohledně odstraňování jiných druhů odpadu (viz podrobně body odůvodnění (156) až (185)).
(190)
V případě, že jsou udržovány větší nevyužité kapacity, než kolik jich je pro případ nákazy skutečně zapotřebí, není na udržování takto nadbytečné nevyužité kapacity dán žádný zájem veřejnosti.
(191)
V této souvislosti zastává BVerwG názor, že je z hlediska posouzení udržování rezervní kapacity nepodstatné, zdali ZT udržuje kapacity příliš velké, které skutečně nejsou vůbec zapotřebí. Rozhodnutí, zdali tyto nadměrné kapacity financovat, nebo zda prosazovat jejich redukci, je podle názoru BVerwG výlučně věcí územních korporací, neboť jde o jejich politickou odpovědnost, nikoli o právní úpravu státních podpor (49). S tímto argumentem nelze souhlasit, neboť zcela nepotřebné kapacity opravdu nemohou sloužit zájmům veřejnosti.
(192)
Jak ještě podrobněji rozvádí oddíl 9.3, z uvedené argumentace pro daný případ ZT vyplývá závěr, že předepsanou rezervu pro případ nákazy lze vytvořit ze stávajících nevyužitých provozních kapacit a že pro vyrovnávací platbu tak není v žádném případě dán důvod.
(193)
Z uvedených důvodů zastává Komise názor, že jako službu obecného hospodářského zájmu nelze posoudit ani závazek udržovat rezervu pro případ nákazy. Podpůrně vyslovuje Komise názor, že úhrady přeúčtovávaných nákladů nelze v žádném případě odůvodnit tím, že se jedná o státní vyrovnávací platby.
9.1.3 Neškodné odstraňování materiálu kategorie 3
(194)
Vzhledem k tomu, že ZT není pověřeno neškodným odstraňováním materiálu kategorie 3, nelze tuto činnost již z tohoto důvodu posoudit jako službu obecného hospodářského zájmu. Takovéto posouzení by neobstálo ani z důvodů uvedených v bodu 9.1.1.
9.1.4 Shrnutí
(195)
První kritérium z rozsudku ve věci Altmark tudíž není v tomto případě splněno.
(196)
Následující argumentace k druhému až čtvrtému kritériu je tedy uvedena jen podpůrně.
9.2 Druhé kritérium podle rozsudku Altmark
(197)
Druhé kritérium podle rozsudku Altmark vyžaduje, aby parametry pro výpočet kompenzace byly předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem. Pokud tedy členský stát hradí ztráty určitého podniku, aniž by takové parametry předem určil, pak tím tento podnik zvýhodňuje ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(198)
V daném případě je nutno rozlišovat mezi obdobím let 1979-2008 a 2009-2012.
9.2.1 Období let 1979-2008
(199)
Stanovy schválené dne 28. října 1994 umožňovaly sdružení ZT, aby veškeré ztráty, jež vzniknou po ukončení účetního období, hradilo formou přeúčtování. Německo však uvádí, že z úhrad těchto přeúčtovaných nákladů měly být financovány náklady, které ZT vznikaly z povinnosti udržovat rezervu pro případ nákazy.
(200)
Stanovy z roku 1994 však neuvádějí nic ani k rozsahu této rezervy, kterou mělo ZT udržovat, ani k parametrům, jimiž se měl výpočet nákladů na tuto rezervu řídit. Vzniklá ztráta není objektivním měřítkem pro stanovení těchto nákladů, neboť výši ztráty ovlivňuje řada faktorů, které se samotnými náklady na udržování rezervy nesouvisejí.
(201)
Předem tedy nebyla stanovena žádná objektivní a transparentní metoda, která by umožňovala náklady na udržování rezervy vypočítat. Za období let 1979-2008 tedy nebylo druhé kritérium podle rozsudku ve věci Altmark naplněno.
9.2.2 Období let 2009-2012
(202)
Stanovy sdružení byly dne 2. února 2010 se zpětnou účinností k 1. lednu 2009 změněny. Jejich § 10 odst. 2 nyní výslovně stanoví rozsah rezervy pro případ nákazy, kterou je nutno udržovat. Podle § 9 odst. 2 a podle § 10 odst. 4 mají být náklady na udržování rezervy pro případ nákazy, a tedy i výše přeúčtovávaných nákladů stanoveny před počátkem hospodářského roku formou rozpočtového usnesení.
(203)
Ustanovení § 10 odst. 5 nových stanov zavádí pravidla pro výpočet nákladů na udržování této rezervy. V souladu s posudkem ústavu Fraunhofer je přitom předepsané rezervě přiřazena poměrná část celkových nákladů na kapacitu. Parametry pro výpočet těchto nákladů jsou uvedeny ve stanovách sdružení a v každoročně přijímaných rozpočtových usneseních. Komise přezkoumala, že se v případě těchto parametrů jedná o objektivně doložitelné údaje a že je způsob jejich výpočtu prezentován jednoznačným a transparentním způsobem. Pro období počínaje rokem 2010 jsou tedy úhrady přeúčtovávaných nákladů stanovovány předem na základě objektivních a transparentních parametrů.
(204)
Požadavky na transparentnost výpočtu, jež stanoví druhé kritérium podle rozsudku ve věci Altmark, jsou tedy za období 2010-2012 splněny. Budiž však současně poukázáno na to, že Komise sice uznává, že jsou tyto výpočty prováděny předem a při zajištění odpovídající transparentnosti, avšak použitý vzorec nepokládá za vhodný k tomu, aby zabránil nadměrné kompenzaci ve smyslu třetího kritéria podle rozsudku ve věci Altmark.
(205)
Pokud však jde o rok 2009, byla pravidla výpočtu těchto nákladů, rozpočtové usnesení i výše úhrady stanovena se zpětnou účinností, a nikoli předem. Kritérium Altmark tedy není za rok 2009 v žádném případě splněno.
9.3 Třetí kritérium podle rozsudku ve věci Altmark
(206)
Třetí kritérium podle rozsudku ve věci Altmark předepisuje, že kompenzace nemůže překračovat to, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(207)
Při výpočtu nákladů vynaložených na plnění povinností veřejné služby se Komise opírá o metodiku čistých ušetřených nákladů (50). Přitom se čisté náklady, které jsou nebo by mohly být zapotřebí k splnění povinností veřejné služby, budou počítat jako rozdíl mezi čistými náklady poskytovatele služeb, které plynou z plnění povinností veřejné služby, a čistými náklady téhož poskytovatele služeb bez této povinnosti. Především je nutné dbát na to, aby byly správně vyhodnoceny náklady či příjmy, které by poskytovatel služeb nemusel nést či kterých by nemusel dosáhnout, kdyby neexistoval závazek k poskytování veřejné služby. Při výpočtu čistých nákladů by se měly posoudit výhody ve prospěch poskytovatele služby obecného hospodářského zájmu, pokud možno včetně nehmotných výhod (51).
(208)
V § 10 odst. 2 stanov sdružení ze dne 2. února 2010 se k rozsahu rezervy pro případ nákazy stanoví, že rezerva, kterou je nutné pro případ nákazy udržovat, činí 7 110 tun, které je nutno zpracovat během šesti týdnů. V přepočtu na tuny týdně se tak sdružení ZT musí připravit na to, aby v případě nákazy mohlo vedle běžného objemu během šesti týdnů zpracovat ještě dalších 1 185 tun týdně (52).
(209)
Německo namítá, že čisté náklady, které sdružení ZT z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy vznikly, byly vyrovnány prostřednictvím úhrady přeúčtovaných nákladů. I když stanovy sdružení obsahují výslovnou povinnost držet rezervu pro případ nákazy až od jejich změny dne 2. února 2010, muselo sdružení ZT držet odpovídající rezervu a nést s tím spojené náklady již dříve. Především kvůli předpisům o poplatcích platných v Porýní-Falci nemohlo sdružení ZT započítat tyto náklady do poplatků za neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2.
(210)
Na základě znaleckého posudku ústavu Fraunhofer se čisté náklady na rezervu pro případ nákazy podle Německa rovnají zhruba polovině celkových nákladů na zařízení za období 2002-2009, neboť technicky možná kapacita zařízení je během týdne (tj. 5denního třísměnného provozu) vytížena z méně než 50 %.
(211)
Komise dále ukáže, že v rozporu s výpočty Německa nevznikly sdružení ZT žádné čisté náklady v předepsaném rozsahu vyplývající z držení rezervy pro případ nákazy. Německem uváděné náklady se na jedné straně skládají z nákladů na nevyužité provozní kapacity, které je třeba hradit z poplatků a úplat, a na druhé straně z nákladů na nevyužité kapacity vyplývající z nedostatečného vytížení zařízení.
9.3.1 Pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy nevyužitými provozními kapacitami sdružení ZT
(212)
Böckenhoffův znalecký posudek z roku 1991 se jako první zabýval otázkou, zda je pro zajištění dostatečných kapacit pro případ nákazy nutné vybudovat větší zařízení na neškodné odstraňování materiálu než v případě běžného provozu. Dochází k opačnému názoru, neboť zařízení na neškodné odstraňování materiálu při běžném provozu pracuje pět dní na dvě směny, přičemž se nevyužité provozní kapacity třetí směny považují za dostatečnou rezervu pro případ nákazy.
(213)
Mnoho podniků odpovědných za neškodné odstraňování materiálu přistoupilo časem k tomu, že třetí směnu využívají částečně i za běžného provozu a při zvýšené zátěži pracují také v sobotu na jednu nebo na dvě směny. To znamená, že za běžného provozu dochází k většímu vytížení a v případě nákazy je nutné využít dostupných nevyužitých kapacit o víkendech.
(214)
Novější odborná literatura (53) však na základě podrobnějších propočtů jednotlivých scénářů potvrzuje základní teze Böckenhoffova znaleckého posudku, že pro zvládnutí nákazy nejsou zapotřebí žádné dodatečné investice do nevyužitých kapacit, nýbrž že stávající nevyužité kapacity třetí směny během týdne a víkendových směn dostačují k tomu, aby se odstranila těla hospodářských zvířat vzniklá dodatečně v důsledku nákazy. Vyšší vytíženost za běžného provozu se přitom bere na vědomí. Případy nákazy, které se při této příležitosti zkoumají, jsou většinou místně omezená a krátkodobá rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat.
(215)
Také rezerva pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně předepsaná stanovami sdružení ze dne 2. února 2010, kterou musí mít sdružení ZT v případě nákazy k dispozici po dobu šesti týdnů, je koncipována pro místně omezená a krátkodobá rozšíření nákazy kulhavky a slintavky nebo klasického moru prasat. Výše rezervy pro případ nákazy se opírá o znalecký posudek ISPA pro Porýní-Falc, v němž se tvrdí, že při krátkodobé nákaze je na spádovém území sdružení nutno počítat s dodatečným objemem těl hospodářských zvířat v uvedeném rozsahu.
(216)
Jak dokládá následující tabulka, je i v případě sdružení ZT - jako i v jiných spolkových zemích - možné pokrýt předepsanou rezervu pro případ nákazy pomocí krátkodobě dostupných nevyužitých provozních kapacit v noci a o víkendech. Nevyužitá provozní kapacita ve výši 2 376 tun týdně, která odpovídá 3směnnému 7dennímu provozu po dobu šesti týdnů, se rovná zhruba dvojnásobku předepsané rezervy pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně.
(217)
I kdyby se vycházelo z toho, že zařízení nejsou při 3směnnému 7dennímu provozu maximálně vytížena, nebo že nebudou v plném provozu celých sedm dní, existuje stále ještě dostatek nevyužitých provozních kapacit na pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy. Jak ukazuje srovnání předepsané rezervy pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně s kapacitami v zařízeních sdružení ZT (54), které nebyly podle znaleckého posudku ISPA pro Porýní-Falc využity, má sdružení ZT v noci a o víkendech k dispozici dostatek nevyužitých provozních kapacit:
Tabulka 3
Stávající nevyužité kapacity sdružení ZT ve srovnání s předepsanou rezervou pro případ nákazy (na základě průměrného vytížení v období 1998-2009)
Provozní režim
Celková kapacita
Disponibilní nevyužité kapacity
Rezerva pro případ nákazy dle stanov sdružení
Nevyužité kapacity po odečtení rezervy pro případ nákazy
dané vytížením
provozní
celkové
celkové
2 směny 5 dní s max. kapacitou
2 160
443
443
3 směny 5 dní s max. kapacitou
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
3 směny 7 dní s běžnou kapacitou
3 864
443
1 704
2 147
962
3 směny 7 dní s max. kapacitou
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Údaje uvedené v tabulce potvrzují, že sdružení ZT - jako i podniky v jiných spolkových zemích - má k dispozici dostatek nevyužitých provozních kapacit na pokrytí rezervy pro případ nákazy. Vytvořit dodatečné kapacity na udržování rezervy pro případ nákazy nemělo sdružení ZT tudíž nikdy zapotřebí. Z téhož důvodu nevznikly z této povinnosti sdružení ZT také žádné čisté náklady.
(219)
Německo však dále uvedlo, že z právních důvodů nemohlo sdružení ZT započítat náklady na nevyužité kapacity, jež se použijí jen v případě nákazy, do poplatků za neškodné odstraňování materiálu, neboť tato rezerva pro případ nákazy byla ve prospěch veřejnosti.
(220)
Výsledky konzultace spolkových zemí a smluv stěžovatelky však ukazují, že nezávisle na právní formě podniku neškodně odstraňujícího materiál či na uplatnitelných předpisech pro výpočet se veškeré náklady na kapacitu financují bez výjimky z příjmů podniku. To vyplývá jednoznačně také z § 8 KAG PR, podle nějž „se náklady, z nichž se poplatky účtované uživatelům a pravidelné příspěvky odvíjejí, počítají v souladu s podnikohospodářskými zásadami kalkulace nákladů“. To znamená, že do poplatků je nutné poměrným způsobem započítat náklady na nevyužité provozní kapacity, neboť ty kauzálně souvisí s neškodným odstraňováním vlastního i cizího materiálu při běžném provozu.
(221)
BVerwG ve svém rozsudku také správně konstatuje, že náklady na nevyužité provozní kapacity je nutné hradit z příjmů z neškodného odstraňování vlastního i cizího materiálu (55). Pokud je tedy - jako v případě sdružení ZT - možné pokrýt předepsanou rezervu pro případ nákazy z nevyužitých provozních kapacit, neexistuje potřeba použít úhradu přeúčtovávaných nákladů.
(222)
Na zdůvodnění úhrady přeúčtovávaných nákladů Německo nakonec ještě uvedlo, že veškeré náklady na nevyužité provozní kapacity v rámci třetí směny během týdne vznikly z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy. Bez této povinnosti by sdružení ZT mohlo využít svou maximální technickou kapacitu 5denního třísměnného provozu na 100 %.
(223)
Německo však nepředložilo žádný důkaz o tom, že by bez závazku držet rezervu pro případ nákazy už během týdne neexistovaly žádné nevyužité provozní kapacity. Spíše se ukazuje (např. ze znaleckého posudku ISPA pro Dolní Sasko), že i podniky, které neškodně odstraňují pouze materiál kategorie 3, a na které se proto nevztahuje žádný závazek držet rezervu pro případ nákazy, mají k dispozici značné nevyužité kapacity a veškeré náklady na ně hradí z úplat.
9.3.2 Stávající nevyužité kapacity překračují předepsanou výši rezervy pro případ nákazy
(224)
Jak vyplývá z tabulky 3, má sdružení ZT k dispozici daleko větší nevyužité kapacity, než jaké jsou nutné pro držení předepsané rezervy pro případ nákazy. Stávající nevyužité kapacity jsou krátkodobě více než dvakrát vyšší, než jaké by byly zapotřebí v případě nákazy. Obrázek 2 dokládá, že v některých letech zůstala dokonce i běžná kapacita 5denního 2směnného provozu nevyužita z 25 %. Náklady na nevyužité kapacity, jichž není na pokrytí předepsané rezervy pro případ nákazy vůbec zapotřebí, nelze také započítat do čistých nákladů. Německem předložené výpočty čistých nákladů je nutné zamítnout i z tohoto důvodu, neboť se v nich k rezervě pro případ nákazy nesprávně připočítávají náklady na veškeré nevyužité kapacity.
(225)
Znalecký posudek ISPA pro Porýní-Falc a znalecký posudek ústavu Fraunhofer ukazují, že by stávající nevyužité kapacity sdružení ZT dokonce stačily na to, aby během tří měsíců zvládly rozšíření kulhavky a slintavky po celé spolkové zemi. Sdružení ZT však nebylo nikdy uloženo držet rezervu pro případ nákazy po dobu delší než šest týdnů. To znamená, že členové sdružení neumožnili ZT nikdy držet dlouhodobější rezervu pro případ nákazy na více než šest týdnů, jejímž cílem by bylo zvládnout déle trvající a na celou spolkovou zemi rozšířenou nákazu pouze za pomoci sdružení ZT. Srovnání týkající se kapacity nutné pro případ rozšíření kulhavky a slintavky po celé spolkové zemi je proto nepatřičné (56).
(226)
Skutečnost, že sdružení ZT má k dispozici kapacity, které překračují požadavky stanov sdružení, lze doložit i takto: Stanovy sdružení ZT ukládají povinnost zpracovávat vlastní materiál kategorie 1 a 2 v objemu, který se průměrně rovná zhruba 900 tunám týdně (57). Připočítá-li se ještě předepsaná rezerva pro případ nákazy ve výši 1 185 tun týdně, potřebovalo by sdružení ZT zařízení s kapacitou 2 085 tun týdně při třísměnném 7denním provozu, aby splnilo svou povinnost uloženou stanovami sdružení.
(227)
Ve skutečnosti však má sdružení ZT k dispozici zařízení s maximální kapacitou ve výši 4 536 tun týdně. Sdružení ZT tak provozuje zařízení s dvojnásobnou kapacitou, než jaká by byla zapotřebí ke splnění úkolů uložených ve stanovách sdružení. Z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy nemohou sdružení ZT vznikat žádné čisté náklady, protože má k dispozici mnohem vyšší kapacity, než jakých je k splnění jeho veřejných zakázek zapotřebí.
9.3.3 Shrnutí
(228)
Závěrečným zjištěním proto je, že se Německu nepodařilo dokázat, že sdružení ZT vznikly čisté náklady z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy. Z posouzení plyne, že z úhrad přeúčtovávaných nákladů se hradí nevyužité kapacity, k nimž dochází buď ve spojitosti s běžným provozem (a proto se mají hradit z poplatků a úplat za tyto služby), anebo proto, že provozní zařízení sdružení ZT nejsou dostatečně vytížena.
9.4 Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark
(229)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark praví, že není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil ve stejném odvětví při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(230)
Čtyři kritéria podle rozsudku ve věci Altmark představují předpoklady pro výjimku ze zásady, podle níž vyrovnávací platby představují zvýhodnění. Důkazním břemenem ve prospěch jejich dodržení je proto zatížen členský stát.
(231)
Sdružení ZT nebylo vybráno ve veřejné soutěži a Německo nepředložilo ani důkaz o tom, že se v případě sdružení ZT jedná o průměrný, dobře řízený podnik. Německo tak neprokázalo splnění čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark. Vysoké poplatky za neškodné odstraňování těl hospodářských zvířat v Porýní-Falci a nutnost financování prostřednictvím přeúčtovávání nákladů (což se v žádné jiné spolkové zemi neděje) poukazují takříkajíc na to, že sdružení ZT není žádným průměrným, dobře řízeným podnikem.
(232)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark tudíž není splněno.
(233)
Názorem BVerwG je, že čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark nelze na sdružení ZT použít, neboť přeúčtovávání nákladů neslouží k vyrovnání dodatečných nákladů vzniklých tím, že v rámci jinak tržní činnosti došlo k převzetí povinnosti veřejného zájmu, nýbrž k financování veřejné služby poskytované mimo trh, která je plněna na základě přenesení veřejné pravomoci. Skutečnost, že je povinnost poskytovat tuto službu plněna na základě přenesení veřejné pravomoci, plyne podle BVerwG z politického rozhodnutí územních korporací, jež jsou členy sdružení, zadat neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 interním postupem. Tuto interpretaci BVerwG opírá o rozsudek Soudního dvora ve věci Stadtreinigung Hamburg (58).
(234)
Čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark podle BVerwG předpokládá, že plněním závazku veřejné služby musí být pověřen soukromý podnik. Tento předpoklad však zadání zakázky interním postupem nesplňuje, a proto nelze čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark uplatnit na podnik, který obdržel zakázku na základě interního postupu (59).
(235)
Komise v tomto ohledu nesdílí právní názor BVerwG. Ze čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark zaprvé nevyplývá nic, co by protiřečilo jeho uplatnění na případ zadání zakázky interním postupem. Naopak: uvedením obou možností (buď veřejná soutěž, nebo analýza nákladů, které by měl průměrný, dobře řízený podnik) Soudní dvůr naznačuje, že čtvrté kritérium podle rozsudku ve věci Altmark lze uplatnit i v případě, že žádná veřejná soutěž neproběhla, tedy zejména v situaci zadání zakázky interním postupem.
(236)
Zadruhé se rozsudek ve věci Stadtreinigung Hamburg týká pouze otázky, kdy existuje povinnost vypsat veřejnou soutěž a kdy ne. Odtud však nelze vyvozovat žádné závěry týkající se pravidel pro státní podporu. Naopak: druhá možnost vyplývající ze čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark se týká právě situace, kdy neexistuje povinnost k vypsání veřejné soutěže.
(237)
Zatřetí vychází BVerwG z toho, že sdružení ZT v důsledku svého územního monopolu nekonkuruje jiným podnikům a že tak pravděpodobně nedochází k žádnému narušení hospodářské soutěže. Narušení hospodářské soutěže však představuje samostatný znak skutkové podstaty pojmu státní podpory, který se liší od znaku skutkové podstaty hospodářského zvýhodnění, v souvislosti s nímž došlo k formulování čtyř kritérií podle rozsudku ve věci Altmark. Znak skutkové podstaty narušení hospodářské soutěže je v předmětném případě naplněn (viz oddíl 8.3). V bodě 37 sdělení o použití pravidel Evropské unie v oblasti státní podpory na vyrovnávací platbu udělenou za poskytování služeb obecného hospodářského zájmu (dále jen „sdělení SGEI“) (60) poukázala Komise výslovně na to, že zadání zakázky interním postupem nevylučuje možnost narušení hospodářské soutěže.
(238)
Důraz, který BVerwG klade na skutečnost, že sdružení ZT vykonává své činnosti na základě přenesení veřejné pravomoci, nastoluje nakonec otázku, zda BVerwG odmítá použitelnost čtvrtého kritéria podle rozsudku ve věci Altmark proto, že vychází z faktu, že sdružení ZT nevykonává žádnou hospodářskou činnost. Ani to však nesouhlasí: sdružení ZT nabízí služby za úplatu, a vykonává tak hospodářskou činnost (viz oddíl 8.2). To Komise výslovně potvrdila rovněž v bodě 13 sdělení SGEI.
9.5 Závěr týkající se existence hospodářského zvýhodnění sdružení ZT
(239)
V protikladu k rozsudku BVerwG a tvrzením Německa nebyla kritéria podle rozsudku ve věci Altmark splněna. Zaprvé nelze ospravedlnit úhradu přeúčtovávaných nákladů coby státní vyrovnávací platby za závazky převzaté sdružením ZT, neboť veškeré náklady, jenž jsou s těmito závazky spojené, jsou hrazeny z poplatků. Zadruhé se ukazuje, že oproti tvrzení Německa sdružení ZT nevznikly z povinnosti držet rezervu pro případ nákazy žádné čisté náklady. Německem uváděné náklady se vztahují buď na nevyužité provozní kapacity, které je nutno hradit z poplatků a výnosů, nebo na nevyužité kapacity, které překračují předepsaný rozsah rezervy pro případ nákazy. Zatřetí nebyly do roku 2010 předem stanoveny parametry výpočtu úhrad přeúčtovávaných nákladů s nezbytnou transparentností. Začtvrté se Německu nepodařilo dokázat, že se v případě sdružení ZT jedná o průměrný, dobře řízený podnik.
(240)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů proto vedla k hospodářskému zvýhodnění sdružení ZT.
(241)
Pokud se Německem nesprávně vypočtené náklady na rezervu pro případ nákazy správně rozdělí mezi jednotlivé vykonané služby - neškodné odstraňování vlastního materiálu kategorie 1 a 2, neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2 pocházejícího z Bádenska-Württemberska a Hesenska a neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 -, je možné podrobně ukázat, jaké hospodářské zvýhodnění sdružení ZT z úhrady přeúčtovávaných nákladů na jednotlivých trzích vzniklo.
(242)
Následující oddíly 9.5.1 až 9.5.3 ukáží, že úhrada přeúčtovávaných nákladů slouží skutečně vyrovnání ztrát vzniklých z těchto důvodů:
a)
méněcenné zpracování materiálu kategorie 3;
b)
nevytížené kapacity;
c)
úplaty za neškodné odstraňování materiálu v severním a středním Hesensku jsou pod úrovní skutečných nákladů;
d)
poplatky za neškodné odstraňování vlastního materiálu jsou pod úrovní skutečných nákladů.
9.5.1 Ztráty z neškodného odstraňování vlastního a cizího materiálu při správném rozdělení nesprávně vypočtených nákladů na rezervu pro případ nákazy
(243)
Podle výkazu zisků a ztrát sdružení ZT za období 2002-2009 se veškeré údajné náklady na rezervu pro případ nákazy správně rozdělí podle využití zařízení v 5denním 2směnném provozu.
(244)
Přitom je třeba nejdříve upozornit na to, že jedním podstatným důvodem vysokých nákladů na nevyužité kapacity je nedostatečné vytížení zařízení sdružení ZT. Nejprve je proto třeba vypočítat tyto náklady na nevyužité kapacity způsobené nedostatečným vytížením při běžném provozu:
(245)
Jak ukazuje statistika vytížení uvedená v tabulce 3 (viz sloupek „nevyužité kapacity dané vytížením“), nevyčerpalo sdružení ZT nikdy své technické kapacity 5denního 2směnného provozu. Vytížení značně kleslo zejména po roce 2002 kvůli silnému úbytku vlastního materiálu. Jako kritérium nedostatečného vytížení se budou dále používat nevyužité kapacity 5denního 2směnného provozu. Referenční hodnotou pro výpočet nedostatečného vytížení bude nejvyšší vytížení při 5denním 2směnném provozu ve výši 101 855 tun ročně, kterého bylo dosaženo v roce 2002. Výsledkem je nedostatečné vytížení v průměrné výši 13 %.
(246)
Podle řádku „kapacity nevyužité vlivem vytížení provozu“ v tabulce 4 činí průměrné náklady způsobené nedostatečným vytížením při běžném provozu 434 304 EUR. Sdružení ZT má povinnost převzít za tyto náklady hospodářskou odpovědnost, neboť jsou výsledkem provozu zařízení, jež je při běžném provozu nevytíženo.
(247)
Nevyužité provozní kapacity se rozdělí úměrně k využití při 5denním 2směnném provozu. Nevyužité provozní kapacity proto připadají úměrně jak na služby poskytované jak v rámci sdružení, tak mimo ně. Přitom se v tabulce 4 rozlišuje mezi nevyužitými provozními kapacitami při sběru a zpracování.
(248)
Průměrným výsledkem za období 2002-2009 je, že sdružení ZT nebylo z obratu s to pokrýt nevyužité provozní kapacity ani u interních, ani u externích služeb. Odpovídající „příspěvek na úhradu nákladů II“ vykazuje u externích služeb průměrnou roční ztrátu ve výši 1 198 257 EUR a u interních služeb ve výši 1 140 898 EUR.
Tabulka 4
Výkaz zisků a ztrát
(v EUR)
Uhynulá zvířata
Jateční odpad
Materiál sdružení
Sloupec 1 + 2
Materiál kategorie 3
B-W a Hesensko
Nedostatečné vytížení
Cizí materiál
Sloupec 4 + 5 + 6
Celkem
Col 3 + 7
(1)
Obrat
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Náklady dle údajů ZT
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Obrat
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Upravené náklady
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Příspěvek na úhradu nákladů I
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Kapacity nevyužité (NK) vlivem vytížení provozu
[…]
[…]
[…]
(7)
-
Provozní NK - sběr
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
Provozní NK - zpracování
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Příspěvek na úhradu nákladů II
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Nerozdělené fixní náklady
[…]
(11)
Příspěvek na úhradu nákladů III
[…]
(12)
+
Úhrada přeúčtovaných nákladů
[…]
(13)
Výsledek
[…]
Řádky 1 a 2: Údaje sdružení ZT
Sdružení ZT ve svém účetnictví neuvádí výnosy z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3 odděleně, nýbrž je jako i jiné produkční výnosy (např. tuky a oleje) odečítá od celkových nákladů, které se poté rozdělují na vlastní jateční odpad, materiál kategorie 3 a materiál pocházející z Bádenska-Württemberska a Hesenska. Nadále však bude u materiálu kategorie 3 vedeno oddělené účetnictví, a proto je třeba z celkových nákladů vypočítat výnosy z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3.
Řádky 3 až 5: Výpočet příspěvku na úhradu nákladů I
V zájmu zjištění opravených nákladů se výnosy ze zpracování materiálu kategorie 3, které byly odečteny od nákladů, poměrným způsobem připočtou k nákladům na vlastní jateční odpad, materiálu kategorie 3 a materiálu pocházejícímu z Bádenska-Württemberska a Hesenska. V rámci celkových nákladů proto rozdíl mezi řádkem (2) a řádkem (4) odpovídá výnosům z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3 v řádku (3).
Kvůli chybějícím údajům se Komisi nepodařilo prověřit, zda sdružení ZT rozdělilo celkové náklady v řádku (2) příp. (3) mezi jednotlivé služby správným způsobem. Zejména je nutné poukázat na to, že na neškodné odstraňování těl hospodářských zvířat připadá nadměrný podíl nákladů na kapacitu. Příspěvek na úhradu nákladů I za vlastní jateční odpad, materiál kategorie 3 a materiál pocházející z Bádenska-Württemberska a Hesenska mohl být tudíž nasazen příliš vysoko.
Řádky 6 až 9: Výpočet příspěvku na úhradu nákladů II
Nejprve se z nákladů na rezervu pro případ nákazy vypočítá nedostatečné vytížení při 5denním 2směnném provozu (= kapacita nevyužitá vlivem vytížení). Nato se ostatní náklady na rezervu pro případ nákazy poměrným způsobem rozdělí mezi skutečné objemy a vypočítané nedostatečné vytížení. V Bádensku-Württembersku neprobíhá žádný sběr, a proto se náklady na sběr a na zpracování povedou odděleně. V roce 2009 byly u zakázky v severním a středním Hesensku již náklady na nevyužité kapacity připočteny přímo, a proto se další náklady přičítat nebudou.
9.5.2 Z úhrad přeúčtovávaných nákladů se financují ztráty z neškodného odstraňování cizího materiálu
(249)
Sdružení ZT konkuruje na cizích trzích podnikům, které si musí celkové náklady svých zařízení plně hradit ze svého vlastního obratu, a ani podnik, který sdružení ZT konkuruje u materiálu kategorie 3, ani předchozí provozovatel v severním a středním Hesensku nemohou využít dodatečného státního refinancování nevyužitých provozních kapacit nebo nedostatečného vytížení v závislosti na poptávce.
9.5.2.1 Ztráty vzniklé z neškodného odstraňování materiálu kategorie 3
(250)
Stejně jako všechny ostatní podniky, které odstraňují materiál kategorie 3, aniž by obdržely veřejnou zakázku, musí sdružení ZT nést samo veškeré s tím spojené náklady, jakož i rizika.
(251)
Sdružení ZT odstraňuje materiál kategorie 3 společně s materiálem kategorie 1 a 2, a nemůže proto dosahovat stejných produkčních výnosů jako při odděleném odstraňování materiálu kategorie 3 a materiálu kategorie 1 a 2. V důsledku zvýšené poptávky po čistém materiálu kategorie 3 však silně klesly ceny, které sdružení ZT může od jatek požadovat. Jak uvedla stěžovatelka, za určité materiály kategorie 3 vyplácejí podniky odpovědné za neškodné odstraňování materiálu jatkám dokonce peněžní úplatu.
(252)
Tento trend je patrný především na vývoji výnosů za zpracovanou tunu materiálu kategorie 3: mohlo-li sdružení ZT ještě v roce 2002 dosáhnout výnosu za tunu ve výši […] EUR, pak tento výnos v roce 2009 v důsledku trvalého úbytku činil už jen […] EUR. To odpovídá poklesu výnosů za tunu o téměř 70 % během sedmi let.
Obrázek 1
Vývoj příspěvků na úhradu za materiál kategorie 3 v období 2000-2009 (v EUR)
(…)
(253)
Zpracování materiálu kategorie 3 se proto za poslední roky stalo pro sdružení ZT stále méně výnosnou činností. Zatímco si ještě do roku 2004 mohlo sdružení ZT hradit své přímé náklady samo, v následujících letech nepřinášelo neškodné odstraňování materiálu kategorie 3 žádný pozitivní příspěvek na úhradu nákladů na nevyužitou kapacitu.
(254)
Výpočet provedený Německem, že výnosy, kterých může sdružení ZT neškodným odstraňováním materiálu kategorie 3 dosáhnout, přesahují přímé náklady, není správný. Pro svůj výpočet používá Německo náklady, od nichž již byly odečteny výnosy (viz řádek (2) v tabulce 4), místo aby správně pracovalo se skutečně vzniklými náklady (viz opravené náklady v řádku (4) v tabulce 4).
(255)
Sdružení ZT očividně akceptuje trvalé ztráty, které plynou z méněcenného odstraňování materiálu kategorie 3, jen aby zachovalo vytížení svých zařízení.
9.5.2.2 Ztráty vzniklé v důsledku nedostatečného vytížení
(256)
Dalším podstatným důvodem ztrát sdružení ZT je špatná vytíženost zařízení po většinu let. V některých letech vzrostlo nedostatečné vytížení při 5denním 2směnném provozu na více než 25 % ve srovnání s nejvyšším vytížením v roce 2001. Jen v letech 2001 a 2002 bylo možné v důsledku krize TSE dosáhnout lepšího vytížení, aniž by se ale dokonce i v těchto letech musely zapojit nevyužité provozní kapacity v noci či o víkendech.
Obrázek 2
Nedostatečné vytížení kapacit běžného provozu sdružení ZT při 5denním 2směnném provozu v období 1998-2009
(257)
Důvodem značně nedostatečného vytížení po roce 2002 je úbytek stavů hospodářských zvířat a tím i objemu vlastního materiálu, který mezi roky 2002 a 2009 klesl o více než 35 %. Uvolněné kapacity se sdružení ZT pokusilo vytížit zvýšenými dodávkami cizího materiálu. Teprve až úspěch u veřejné zakázky v severním a středním Hesensku pomohl opět zvýšit vytížení přibližně na úroveň let 2002 a 2003.
9.5.2.3 Ztráty vzniklé v důsledku veřejné zakázky v severním a středním Hesensku
(258)
S neškodným odstraňováním materiálu v severním a středním Hesensku začalo sdružení ZT teprve od roku 2009, a proto je k dispozici jen málo údajů o výsledcích této zakázky. Z předložených účetních údajů z roku 2009 by vyplývalo, že nová zakázka vedla k pozitivnímu příspěvku na úhradu ve výši zhruba 200 000 EUR po odečtení nevyužitých provozních kapacit.
(259)
Z podkladů k veřejné zakázce lze však vyčíst, že sdružení ZT předložilo nabídku nižší, než byly její skutečné náklady. Jak uvádí samo Německo, jsou úroky, jež sdružení ZT platí za své bankovní úvěry, vyšší než vypočtené úroky, které sdružení ZT uvedlo při veřejné soutěži v souladu s předpisy pro jejich výpočet. To znamená, že sdružení ZT neočekává, že by mohlo pokrýt své veškeré úroky z cizího kapitálu, který si vzalo, nebo že by mohlo dosáhnout přiměřeného zisku z vlastního kapitálu.
(260)
Celková výše úroků z cizího kapitálu ve prospěch sdružení ZT činí 1,07 milionu EUR ročně. Pokud se vzhledem k podílu odstraňovaného objemu na celkové kapacitě v případě severního a středního Hesenska vychází z toho, že se zhruba jedna čtvrtina nákladů z cizího kapitálu musí připočíst k zakázce ze severního a středního Hesenska, vyplynou poměrné náklady ve výši 0,26 milionu EUR v porovnání s 0,16 milionu EUR, které sdružení ZT uvedlo ve svém výpočtu poplatků v případě severního a středního Hesenska. K ročně nekrytým úrokům z cizího kapitálu ve výši 0,10 milionu EUR je nutno ještě připočíst nekryté úroky z vlastního kapitálu.
(261)
Podnikatel, který se chová ekonomicky, by proto nikdy nepodal nabídku, jež by předem nepokrývala očekávané kapitálové náklady. Na tom nic nemění ani opakované upozorňování Německa na údajné předpisy při výpočtu úplat, které další přeúčtování plných nákladů nedovolují. Žádný soukromý podnikatel nemůže být nucen (příp. by nebyl ochoten) k tomu, aby poskytoval služby za ceny, které by mu neumožnily pokrýt jeho náklady a dosáhnout přiměřeného zisku.
(262)
I kdyby se vycházelo z účetnictví předloženého za rok 2009, jež obsahuje pozitivní příspěvek na úhradu ve výši zhruba 200 000 EUR, nemohou očekávané příspěvky na úhradu po dobu deseti let trvání zakázky vyrovnat ztráty vzniklé z nedostatečného vytížení, jehož roční průměrná výše od roku 2002 činila zhruba 700 000 EUR. Podnikatel, který se chová ekonomicky, by nedostatečně vytížené kapacity nedržel po tak dlouhou dobu.
(263)
U cizích materiálů je tudíž zřejmé, že na jedné straně prodává sdružení ZT díky přeúčtovávání na trhu kapacity za ceny, které nepokrývají příslušné náklady, a na straně druhé po celé roky udržuje nevytížené kapacity, jejichž budoucí výnosy nemohou vyrovnat ztráty z nedostatečného vytížení z předešlých let. Je tedy zřejmé, že sdružení ZT udržovalo na trhu kapacity, které by si podnikatel, který se chová ekonomicky, udržovat nemohl.
9.5.3 Z úhrad přeúčtovávaných nákladů se financují ztráty z neškodného odstraňování vlastního materiálu
(264)
Nevyužité provozní kapacity, jež jsou výsledkem neškodného odstraňování vlastního materiálu, je zapotřebí uhradit z vybraných poplatků. Přitom se sdružení ZT (jako každý jiný podnik pověřený neškodným odstraňováním kontrolovaného materiálu) musí na vlastní odpovědnost postarat o to, aby díky odpovídajícímu řízení podniku tuto úlohu splnilo ekonomickým způsobem. Dodatečná vyrovnávací platba by ho této ekonomické odpovědnosti jen zbavovala.
(265)
Nevyužité provozní kapacity je proto zapotřebí rozdělit mezi neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu. V jednotlivých spolkových zemích existují různé způsoby, jak rozdělit náklady na nevyužité provozní kapacity mezi neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat a jatečního odpadu. V některých spolkových zemích připadá na odstraňování uhynulých hospodářských zvířat větší podíl nevyužitých kapacit než na odstraňování jatečního odpadu. Pravidla pro vybírání poplatků ani stanovy sdružení nestanovují odpovídající klíč pro toto rozdělování, a proto se nevyužité kapacity rozdělují rovnoměrným způsobem.
9.5.3.1 Ceny při neškodném odstraňování jatečního odpadu, jež jsou pod úrovní skutečných nákladů
(266)
Jak uvádí samo Německo, při neškodném odstraňování jatečního odpadu konkuruje sdružení ZT jiným podnikům zabývajícím se stejnou činností. Výše poplatků za neškodné odstraňování vlastního jatečního odpadu má vliv na míru separace materiálu, již jatka využívají, a tím i na objem čistého materiálu kategorie 3, který mají k dispozici jiné podniky.
(267)
Zatímco výnosy v průměru těsně pokryjí přímé náklady, časem dochází k podobnému scénáři jako u příspěvků na úhradu materiálu kategorie 3: do roku 2004 byly výnosy vyšší než přímé náklady. Po zavedení nových pravidel pro vybírání poplatků v roce 2005, které vedlo k poklesu průměrných výnosů za tunu ze 160 EUR na 116 EUR - tedy o 27,5 % -, nebylo už v následujících letech možné pokrýt ani přímé náklady, a tudíž ani dosáhnout příspěvku na úhradu nevytížených provozních kapacit. Teprve v roce 2009 byl opět vykázán pozitivní příspěvek na úhradu nákladů I (viz tabulka 4).
(268)
Bez přeúčtovávání nákladů by si sdružení ZT takovou cenovou politiku zjevně nemohlo dovolit. Stejně jako v případě jatečního odpadu kategorie 3 přistoupilo sdružení ZT od roku 2005 na ceny, které nepokrývaly ani jeho přímé náklady, jen aby mohlo dále vytížit svá zařízení. Celkovým výsledkem v případě vlastních materiálů je značně negativní příspěvek na úhradu nákladů II (po odečtení nevyužitých provozních kapacit) ve výši zhruba 13 % obratu (viz tabulka 4).
9.5.3.2 Upevnění monopolního postavení na spádovém území sdružení prostřednictvím přímé úhrady přeúčtovávaných nákladů
(269)
Německo je toho názoru, že z úhrady přeúčtovávaných nákladů sdružení ZT nevyplynula žádná hospodářská výhoda, neboť není důležité, jestli stát zaplatí odškodnění za držení rezervy pro případ nákazy přímo podniku odpovědnému za neškodné odstraňování materiálu, nebo nepřímo znečišťovateli prostřednictvím státní podpory na testy TSE. V tomto případě by se náklady na rezervu pro případ nákazy sice započítaly do poplatků, současně by však znečišťovatel obdržel úlevu v podobě přiměřeně vyšší státní podpory. V obou případech nese ve skutečnosti větší podíl zátěže veřejný sektor, což je nakonec to hlavní, o co při posouzení z hlediska hospodářské soutěže jde.
(270)
Zaprvé je třeba poukázat ještě jednou (viz oddíl 2.5.3) na to, že vedle státních podpor na testy TSE, jež jsou určeny zemědělcům, má sdružení ZT dodatečný prospěch z přeúčtování nákladů. Kromě toho již sdružení ZT v Porýní-Falci dostává ze státních podpor na testy TSE větší podporu než v severním a středním Hesensku, neboť zde leží cena za tunu - a tím základ pro stanovení výše státní podpory na testy TSE - ve výši 212 EUR výrazně pod cenou za tunu ve výši 390 EUR v Porýní-Falci. Rozhodně neplatí, že by zemědělci působící na spádovém území sdružení měli prospěch z nižších poplatků díky úhradě přeúčtovávaných nákladů.
(271)
Zadruhé pokyny TSE výslovně požadují důkaz, že státní podpory nezvýhodňují navazující výrobní podniky (61). Jak plyne z předchozího hodnocení uvedeného v oddílech 9.5.2 a 9.5.3, sdružení ZT však používá přeúčtovávání nákladů skutečně k tomu, aby financovalo ztráty pocházející z jeho cenové politiky, nevytížených kapacit či jiných nedostatků v rámci jeho řízení podniku.
(272)
Německu se proto zjevně nepodařilo dokázat, že úhrada přeúčtovávaných nákladů jde coby odškodnění za náklady spojené s neškodným odstraňováním uhynulých hospodářských zvířat ve prospěch zemědělců. Vyvstává naopak otázka, zda by zemědělci neměli prospěch z nižších poplatků, kdyby k úhradě přeúčtovávaných nákladů nedocházelo, protože by pak sdružení ZT bylo již dříve vystaveno většímu hospodářskému tlaku, aby přizpůsobilo své kapacity a svůj způsob řízení danostem na trhu.
9.5.4 Shrnutí
(273)
Německo nemůže prokázat oprávněnost úhrad přeúčtovávaných nákladů coby státních vyrovnávacích plateb určených sdružení ZT za plnění povinností uložených stanovami sdružení. Kritéria podle rozsudku ve věci Altmark nejsou splněna.
(274)
Podrobné posouzení výkazu výnosů a nákladů sdružení ZT spíše ukázalo, že sdružení ZT je při neškodném odstraňování vlastního a cizího materiálu díky úhradě přeúčtovávaných nákladů hospodářsky zvýhodněno.
(275)
Úhrada přeúčtovávaných nákladů proto představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
10. HODNOCENÍ PROTIPRÁVNOSTI PODLE ČL. 108 ODST. 3 SFEU
(276)
Úhrady přeúčtovaných nákladů, jejichž příjemcem je sdružení ZT od roku 1979, nebyly Komisi oznámeny v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU. Podle čl. 108 odst. 3 SFEU proto představují proto protiprávní státní podporu.
(277)
Výjimku z oznamovací povinnosti podle rozhodnutí Komise 2005/842/ES ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby poskytované určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (62) (dále jen „rozhodnutí o SOHZ z roku 2005“) nebo podle rozhodnutí Komise 2012/21/ES ze dne 20. prosince 2011 o použití čl. 106 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie na státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby udělené určitým podnikům pověřeným poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu (63) (dále jen „rozhodnutí o SOHZ z roku 2011“) v tomto případě nelze uplatnit, jelikož - jak je uvedeno v oddílu 9 - sdružení ZT není pověřeno poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu. Neškodné odstraňování materiálu kategorie 1 a 2, udržování rezervy pro případ nákazy a odstraňování materiálu kategorie 3 totiž nejsou službami obecného hospodářského zájmu. Navíc není v případě období let 1979-2010 splněno druhé kritérium podle rozsudku Altmark a v případě celého období od roku 1979 není splněno třetí kritérium podle rozsudku Almark. Nejsou tedy splněny nutné předpoklady podle článků 4 a 5 rozhodnutí o SOHZ z roku 2005 ani z roku 2011, které by umožňovaly osvobození úhrad přeúčtovaných nákladů od oznamovací povinnosti.
11. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI PODLE ČL. 106 ODST. 2 SFEU
(278)
Podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu nebo ty, které mají povahu fiskálního monopolu, podléhají podle čl. 106 odst. 2 SFEU pravidlům obsaženým ve SFEU. Čl. 106 odst. 2 SFEU však pro případ, kdy použití pravidel hospodářské soutěže brání právně nebo fakticky plnění svěřených úkolů, stanoví výjimku z pravidel obsažených v SFEU. Tato výjimka se uplatní, pouze pokud není vývoj obchodní výměny dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(279)
Podle bodu 69 rámce EU pro vyrovnávací platby uplatňuje Komise zásady tohoto rámce na všechny protiprávní podpory, o nichž rozhodne od 31. ledna 2012, a to i v případech, kdy byla podpora poskytnuta před tímto datem. V případě úhrad přeúčtovaných nákladů SE jedná o protiprávní státní podporu, a proto se použije se rámec EU k vyrovnávacím platbám.
(280)
Jak je uvedeno v oddílu 8.1, sdružení ZT není pověřeno službami obecného hospodářského zájmu, jelikož neškodné odstraňování materiálů kategorie 1 a 2, udržování rezervy pro případ nákazy a neškodné odstraňování materiálů kategorie 3 nepředstavuje službu obecného hospodářského zájmu. Slučitelnost úhrad přeúčtovaných nákladů podle čl. 106 odst. 2 SFEU a rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu je už z tohoto důvodu vyloučena.
(281)
V souladu s druhým a třetím kritériem podle rozsudku Altmark lze podporu podle rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu považovat za slučitelnou s čl. 106 odst. 2 SFEU, pouze pokud existuje pověřovací akt, v němž jsou stanoveny metody pro výpočet vyrovnávací platby (oddíl 2.3) a pokud výše podpory nepřekračuje čisté náklady vynaložené k plnění povinností veřejné služby (oddíl 2.8).
(282)
Jak je uvedeno v oddílu 9.2, není v případě období let 1979-2009 splněno druhé kritérium podle rozsudku Altmark a v případě celého období není splněno třetí kritérium podle rozsudku Almark. Proto nejsou splněny ani podmínky oddílu 2.3 (pro období let 1979-2009) a oddílu 2.8 (pro celé období) rámce EU pro služby obecného hospodářského zájmu.
(283)
Úhradu přeúčtovaných nákladů proto nelze odůvodnit jako podporu na udržování rezervy pro případ nákazy v dané oblasti podle čl. 106 odst. 2 SFEU a rámec EU k vyrovnávacím platbám.
12. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI JAKO PODPORY PRO FINANCOVÁNÍ NÁKLADŮ NA NEŠKODNÉ ODSTRAŇOVÁNÍ UHYNULÝCH HOSPODÁŘSKÝCH ZVÍŘAT A JATEČNÍHO ODPADU NA ZÁKLADĚ ČL. 107 ODST. 3 PÍSM. c) SFEU
(284)
V případě úhrad přeúčtovaných nákladů se jedná o provozní podpory, které jsou v zásadě zakázány (64). Důkazním břemenem ve prospěch slučitelnosti těchto podpor je proto zatížen dotyčný členský stát.
(285)
Pokyny TSE a pokyny ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 v zásadě zakazují podporu na odstraňování jatečního odpadu a povolují podporu na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat pod podmínkou, že jsou jejími příjemci výhradně zemědělci. Navazující podniky - jako jatka a podniky na neškodné odstraňování tohoto materiálu - podpory v žádném případě využívat nemohou (65).
(286)
Podpora na neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat sice smí být v zájmu administrativního zjednodušení vyplacena přímo podnikům na neškodné odstraňování materiálu, musí ale být prokázáno, že prospěch z ní mají výhradně zemědělci (66).
(287)
Jak však ukazuje posouzení popsané v oddílu 9, přinášejí úhrady přeúčtovaných nákladů ekonomickou výhodu sdružení ZT a zemědělcům na spádovém území sdružení ZT přímo neprospívají vůbec, jelikož ti musí za neškodné odstraňování uhynulých hospodářských zvířat platit dokonce více než například zemědělci v severním a středním Hesensku. Německo také nebylo schopno prokázat, že jsou úhrady přeúčtovaných nákladů na zemědělce převáděny v plné výši.
(288)
Rozhodnutí Komise N 15/04 ze dne 6. července 2004, kterým se schvaluje režim podpory hradící pro období let 1998-2013 zemědělcům ve spádové oblasti sdružení ZT náklady na neškodné odstraňování těl uhynulých zemědělských zvířat, nadto stanoví, že nesmí docházet ke kumulaci schválených režimů podpory s jinou podporou.
(289)
Pro podpory, které byly protiprávně poskytnuty před 1. lednem 2003, stanoví oddíl VI pokynů TSE odchylky:
a)
mohou být schváleny režimy podpory na náklady na neškodné odstraňování těl uhynulých hospodářských zvířat ve výši 100 %, i když jsou poskytovány na úrovni výroby, zpracování a uvádění na trh;
b)
kromě toho mohou být ve výjimečných případech s vnitřním trhem slučitelné také podpory na odstraňování jatečního odpadu vzhledem ke krátkému trvání a nutnosti dostát dlouhodobě zásadě „znečišťovatel platí“.
(290)
Ani tyto výjimky nejsou použitelné. Úhrady přeúčtovaných nákladů nejsou omezeny na neškodné odstraňování těl uhynulých zemědělských zvířat, které je beztak již z velké části financováno prostřednictvím režimu podpory pro zemědělství, a ani se nejedná o krátkodobé a časové omezené opatření týkající se jatečního odpadu.
(291)
Dále je třeba ještě zdůraznit, že Německo samotné nepředneslo žádné důvody pro slučitelnost úhrad přeúčtovaných nákladů podle pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013.
(292)
Jelikož úhrady přeúčtovaných nákladů zvýhodňují sdružení ZT, nelze je považovat za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu pokynů TSE a pokynů ke státní podpoře v zemědělství 2007-2013 podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
13. HODNOCENÍ SLUČITELNOSTI ÚHRADY PŘEÚČTOVANÝCH NÁKLADŮ JAKO PODPORY NA ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ PODLE ČL. 107 ODST. 3 PÍSM c) SFEU
(293)
V případě úhrad přeúčtovaných nákladů se jedná o podpory, které jsou v zásadě zakázány (67). Důkazním břemenem ve prospěch slučitelnosti těchto podpor je proto zatížen dotyčný členský stát. Podle Německa se v případě úhrad přeúčtovaných nákladů jedná o podporu ve prospěch ochrany životního prostředí.
(294)
Podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí je investiční podpora určená podnikům odstraňujícím škody způsobené životnímu prostředí tím, že provádějí sanaci kontaminovaných lokalit, slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU za předpokladu, že vede ke zlepšení ochrany životního prostředí. Při tom je však třeba přihlížet také k zásadě „znečišťovatel platí“, která je zakotvena v čl. 191 odst. 2 SFEU a v pokynech pro poskytování státní podpory v oblasti životního prostředí. Podle bodu 132 pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí musí původce škod způsobených životnímu prostředí uhradit sanaci bez státní podpory. Kdo je znečišťovatelem, se určuje podle práva použitelného v jednotlivých státech.
(295)
Relevantní okamžik k posouzení situace z hlediska použitelného práva v jednotlivých členských státech se určuje podle okamžiku přijetí úředního rozhodnutí použitelného práva.
(296)
Německo nepopírá, že v souladu se sanačním rozhodnutím ze dne 21. dubna 1997 sdružení ZT v plném rozsahu odpovídá za sanaci staré lokality Sohrschied a podle sanačního rozhodnutí 31. března 1998 za sanaci lokality Sprendlingen-Gensingen jako znečišťovatel podle vnitrostátní práva platného v příslušné době. Sdružení ZT jako znečišťovatel podle německého práva odpovídá také za náklady na dekontaminaci půdy v obou lokalitách. Německo tvrdí, že podle rozhodnutí spolkového ústavního soudu (Bundesverfassungsgericht) ze dne 16. února 2000 (68) je financování nákladů na sanaci nad rámec odpovědnosti prostřednictvím úhrady přeúčtovaných nákladů slučitelnou podporou, jelikož odpovědnost soukromých subjektů se podle tohoto rozhodnutí omezuje pouze na tržní hodnotu pozemku.
(297)
Argumenty Německa jsou však nesprávné. Zaprvé, rozhodnutí spolkového ústavního soudu je použitelné výlučně mezi stranami („inter partes“), tedy mezi stranami zúčastněnými v řízení. Především však změna v judikatuře soudu nejvyšší úrovně nemění právní situaci a není důvodem přezkumu ve smyslu čl. 51 odst. 1 bodu 1 zákona o správním řízení s ohledem na starší správní akty, které se již staly závaznými.
(298)
Podle německé judikatury se rozhodnutím spolkového ústavního soudu nemění skutečnost, že v době sanačního rozhodnutí odpovídali za náklady na sanaci v plné výši všichni znečišťovatelé. Žádný z nich se po rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000 nemohl vyhnout plné odpovědnosti jakožto znečišťovatel s ohledem na starší rozhodnutí, které se stalo závazným.
(299)
Sdružení ZT je proto odpovědné za lokality Sprendlingen-Gensingen a Sohrschied i s přihlédnutím k rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000, které Německo cituje.
(300)
Jelikož se sdružení ZT proti sanačním rozhodnutím neodvolalo, stala se závaznými a jsou nenapadnutelná. Pokud chce nyní Německo zpětně v zásadě popřít odpovědnost sdružení ZT za lokalitu Sohrschied, nelze tento argument přijmout. Sdružení ZT se mělo proti sanačnímu rozhodnutí ze dne 21. dubna 1997 odvolat a nemělo dovolit, aby se stalo závazným. Úkolem Komise není znovu zkoumat závazné rozhodnutí vnitrostátního orgánu, pokud jde situaci z hlediska odpovědnosti podle zásady „znečišťovatel platí“.
(301)
Německo navíc samo uznává, že se uvedené rozhodnutí spolkového ústavního soudu ze dne 16. února 2000 vztahuje pouze na soukromé subjekty a nikoliv na právnické osoby podle veřejného práva. Je tomu tak proto, že právním základem pro omezení odpovědnosti je právo na vlastnictví. Na toto právo se však právnické osoby podle veřejného práva odvolávat nemohou. Nelze tedy zpochybnit, že podle vnitrostátního práva je za kontaminované lokality plně odpovědné sdružení ZT.
(302)
Na potenciální nerovné zacházení mezi právnickými osobami podle soukromého práva a právnickými osobami podle veřejného práva v právním systému členského státu se podle pokynů pro poskytování státní podpory v oblasti ochrany životního prostředí nelze odvolávat. Pokud jde o otázku odpovědnosti za kontaminované lokality (závazky z minulosti), pokyny uvádějí, že použitelné je pouze vnitrostátní právo.
(303)
Jelikož sdružení ZT podle německého práva odpovídá v plné výši za náklady na sanaci obou starých lokalit, není možné úhradu přeúčtovaných nákladů považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ve smyslu pokynů k podpoře na ochranu životního prostředí podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. +
14. ZÁVĚRY
(304)
Úhrady přeúčtovaných nákladů poskytnuté sdružení ZT od roku 1979 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Německo tyto úhrady přeúčtovaných nákladů poskytovalo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU.
(305)
Nelze je prohlásit za podporu slučitelnou s vnitřním trhem ani podle čl. 106 odst. 2 SFEU, ani podle čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(306)
Podle čl. 1 písm. b) bodu iv) ve spojení s čl. 15 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999 je podpora, jejíž promlčecí lhůta uplynula, považována za existující podporu. Podle článku 15 uvedeného nařízení platí, že pravomoci Komise ve věci navrácení podpory podléhají promlčecí lhůtě deseti let. Promlčecí lhůta začíná běžet dnem, kdy je protiprávní podpora udělena příjemci a je pozastavena jakýmkoliv opatřením, které Komise v souvislosti s danou protiprávní podporou přijme. Každým přerušením počíná lhůta běžet znovu.
(307)
Soudy Unie rozhodly, že promlčecí lhůta pro navrácení podpory může být přerušena nejen formálním řízením, ale také žádostí o informace, která rovněž představuje krok vedoucí k přerušení promlčecí lhůty pro navrácení podpory (69).
(308)
Stěžovatelka napadla úhradu přeúčtovaných nákladů ve prospěch sdružení ZT v lednu 2008 a dne 26. května 2008 byla Německu zaslána žádost o informace. Tato žádost o informace přerušila promlčecí lhůtu pro navrácení podpory. Proto se za existující podporu pokládají všechny úhrady přeúčtovaných nákladů, které sdružení ZT obdrželo do 26. května 1998. Naproti tomu všechny úhrady přeúčtovaných nákladů, které sdružení ZT obdrželo po 26. květnu 1998, představují novou podporu.
(309)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 nemá Komise požadovat navrácení podpory, pokud by tím byla porušena obecná zásada práva Unie. V předmětném případě vyvstává otázka, zda mohl rozsudek BverwG ze dne 16. prosince 2010 u sdružení ZT vzbudit legitimní očekávání, že posuzované opatření nepředstavuje státní podporu.
(310)
Komise v tomto ohledu zaprvé konstatuje, že se uvedený rozsudek BVerwG týká pouze plateb provedených v roce 2010. Rozsudek tedy mohl - pokud vůbec - vzbudit oprávněná očekávání pouze pro rok 2010 (a následující roky za předpokladu, že by se stanovy sdružení nezměnily).
(311)
Rozsudek BverwG však nemohl u sdružení ZT vzbudit oprávněná očekávání ani pro rok 2010 (a následující roky). Podle ustálené judikatury má právo dovolávat se zásady ochrany legitimního očekávání každý jednotlivec, pokud u něj orgán Unie tím, že mu poskytl konkrétní ujištění, vyvolal podloženou naději (70). Takovým ujištěním jsou bez ohledu na formu, ve které jsou sděleny, přesné, nepodmíněné a shodující se informace (71).
(312)
Komise v předmětném případě žádná taková ujištění sdružení ZT nedala. Naopak: dne 20. června 2010 přijala rozhodnutí o zahájení vyšetřování.
(313)
BVerwG není orgánem Evropské unie. Pokud jde o dohled nad dodržováním povinností podle článků 107 a 108 ES ze strany členských států, plní podle ustálené judikatury vnitrostátní soudy a Komise vzájemně se doplňující a rozdílné úlohy (72). Zatímco posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem spadá do výlučné pravomoci Komise a zároveň podléhá přezkumu Soudního dvora, zajišťují vnitrostátní soudy, aby byla zaručena práva jednotlivců tam, kde není dodržena povinnost předem informovat o státní podpoře Komisi podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy (73).
(314)
V předmětném případě vydal BverwG rozsudek týkající se opatření, v souvislosti s nímž již Komise zahájila formální vyšetřovací řízení. Podle ustálené judikatury Soudního dvora má toto rozhodnutí přimět členské státy k tomu, aby pozastavily platby v rámci daného opatření (74). BverwG navíc svůj rozsudek vydal a odůvodnil jej mimo jiné údajnou neslučitelností se čtvrtým kritériem podle rozsudku Altmark, aniž by odkazoval na Soudní dvůr, aniž by byl případ předložen Soudnímu dvoru Unie k rozhodnutí o předběžné otázce.
(315)
Komise je za těchto okolností toho názoru, že rozsudek BVerwG neposkytuje žádné jasné, nepodmíněné a shodující se informace.
(316)
Navrácení úhrad přeúčtovaných nákladů tedy není v rozporu s obecnou zásadou unijního práva spočívající v ochraně legitimního očekávání,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Úhrady přeúčtovaných nákladů, které Německo od 1. ledna 1979 v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU poskytovalo ve prospěch účelového sdružení Zweckverband Tierkörperbeseitigung v Porýní-Falci, v Sársku a v okresech Rheingau-Taunus a Limburg-Weilburg (dále jen „příjemce“) představují státní podporu, jež je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Německo neprodleně získá zpět od příjemce podporu uvedenou v článku 1, která byla vyplácena od 26. května 1998.
2. Částky, které mají být získány zpět, zahrnují úroky od data, kdy byly platby podpory uvedené v odstavci 1 dány k dispozici příjemci, do data jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků bude vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (75).
4. Německo s účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 1.
Článek 3
Německo zajistí, aby byla podpora uvedená v článku 2 navrácena zpět do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Německo do dvou měsíců od tohoto rozhodnutí poskytne Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Německo bude Komisi průběžně informovat o opatřeních přijatých na vnitrostátní úrovni za účelem provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v čl. 2 odst. 1. Na žádost Komise Německo neprodleně poskytne informace o opatřeních již přijatých, resp. plánovaných k provedení tohoto rozhodnutí. Dále předloží podrobné informace týkající se částek podpory a úroků, které již byly příjemcem vráceny.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 25. dubna 2012.
DECIZIA COMISIEI
din 25 aprilie 2012
privind ajutorul de stat SA.25051 (C 19/10) (ex NN 23/10) acordat de Germania în favoarea întreprinderii Zweckverband Tierkörperbeseitigung în Renania-Palatinat, Saarland, Rheingau-Taunus-Kreis și Landkreis Limburg-Weilburg
[notificată cu numărul C(2012) 2557]
(Numai textul în limba germană este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2012/485/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolul sus-menționat (2) și având în vedere observațiile acestora,
întrucât:
1. PROCEDURA
(1)
Ca urmare a unei plângeri depuse de Saria Bio-Industries AG & Co KG („reclamanta”) la 23 februarie 2008, Comisia a fost informată că Germania acordă contribuții anuale întreprinderii Zweckverband Tierkörperbeseitigung (asociație înființată cu scop special pentru eliminarea carcaselor de animale) în Renania-Palatinat, Saarland, Rheingau-Taunus-Kreis și Landkreis Limburg-Weilburg („ZT”).
(2)
Comisia a informat Germania, prin scrisoarea din 20 iulie 2010, că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE în ceea ce privește măsura („decizia de inițiere”). Cu ocazia publicării deciziei de inițiere în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene la 26 octombrie 2010, Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile privind măsura (3) în cauză.
(3)
Comisia a primit observații din partea reclamantei la 25 noiembrie 2010. Conform solicitărilor aprobate de prelungire a termenului-limită din 20 august 2010 și din 18 noiembrie 2011, Germania și-a prezentat observațiile cu privire la decizia de inițiere a procedurii și cu privire la observațiile reclamantei în mai multe părți la 3 martie 2011, 1 aprilie 2011, 4 aprilie 2011, 16 mai 2011, 15 iulie 2011 și 18 noiembrie 2011.
(4)
ZT a transmis observații scrise Comisiei la 4 aprilie 2011. Deși, în conformitate cu articolul 20 alineatul (1) coroborat cu articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (4), părțile implicate trebuie să își depună observațiile în termen de cel mult o lună de la data publicării în Jurnalul Oficial, ZT nu și-a prezentat observațiile decât patru luni mai târziu. Comisia poate ține seama de observațiile transmise cu întârziere de părțile la procedură doar în cazuri individuale justificate (5). Comisia nu constată o astfel de justificare în scrisoarea ZT sau în alte circumstanțe. Prin urmare, Comisia a informat ZT, printr-o scrisoare din 18 aprilie 2011, că luarea în considerare a observațiilor sale în procedura oficială de investigare ar fi contrară normelor procedurale și ar conduce la un tratament inegal nejustificat al părților la procedură. Cu toate acestea, prezenta decizie a Comisiei se bazează pe toate informațiile conținute în observații.
(5)
În paralel cu procedura oficială de investigare a Comisiei, reclamanta a inițiat proceduri juridice la nivel național în Germania și a formulat o acțiune împotriva ZT înaintea Verwaltungsgericht Trier (Tribunalul Administrativ din Trier). La 2 decembrie 2008, instanța a susținut că contribuțiile anuale constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. În ceea ce privește rambursarea ajutorului ilegal, instanța a decis că ZT nu trebuie să ramburseze suma primită între anii 2005 și 2008, întrucât au existat circumstanțe speciale, care fac ca rambursarea să pară disproporționată.
(6)
Atât reclamanta, cât și ZT au contestat hotărârea Verwaltungsgericht Trier la Oberverwaltungsgericht Koblenz (Tribunalul Administrativ Superior Koblenz). La 24 noiembrie 2009, Oberverwaltungsgericht a menținut hotărârea Verwaltungsgericht Trier.
(7)
Reclamanta și ZT au contestat la Bundesverwaltungsgericht („BverwG” - Tribunalul Administrativ Federal) hotărârea Oberverwaltungsgericht Koblenz. Într-o hotărâre din 16 decembrie 2010 (6), Bundesverwaltungsgericht a respins apelul formulat de reclamantă, a modificat hotărârea Oberverwaltungsgericht Koblenz și a respins cererile în ansamblu, apreciind că plângerea este inadmisibilă în ceea ce privește anii 2005-2009 și că contribuția anuală pentru anul 2010 nu reprezintă ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
2. DESCRIEREA DETALIATĂ A MĂSURII
2.1. Context juridic
2.1.1. Legislația europeană
(8)
Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009 de stabilire a unor norme sanitare privind subprodusele de origine animală și produsele derivate care nu sunt destinate consumului uman și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1774/2002 (Regulament privind subprodusele de origine animală) (7) reglementează colectarea, transportul, depozitarea, tratarea, prelucrarea și folosirea sau eliminarea subproduselor de origine animală astfel încât să se evite orice risc pe care aceste produse îl pot prezenta pentru sănătatea umană și animală. Legislația are ca scop, printre altele, prevenirea focarelor de encefalită spongiformă transmisibilă (EST) și a altor boli animale transmisibile, cum ar fi pesta porcină clasică (PPC) sau febra aftoasă (FA).
(9)
Secțiunea 4 din Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 distinge trei categorii diferite de subproduse de origine animală în funcție de riscurile specifice pentru sănătatea animală și umană:
(a)
materialul de categoria 1 prezintă riscuri importante asociate, în special, cu encefalita spongiformă transmisibilă și cu existența anumitor substanțe interzise și contaminanți de mediu. Materialul din această categorie cuprinde, printre altele, părți din corpul animalelor suspecte de infecție cu EST sau în cazul cărora s-a confirmat oficial prezența unei EST, precum și amestecuri de material de categoria 1 cu material de categoria 2 sau 3. Aceste materiale trebuie eliminate prin incinerare sau prelucrare și nu trebuie încorporate în hrana animalelor de fermă sau în produse tehnice;
(b)
materialul de categoria 2 prezintă, de asemenea, riscuri considerabile, întrucât cuprinde animale moarte și alte materiale care conțin anumite substanțe interzise sau contaminanți. Această categorie de material trebuie eliminată prin incinerare sau prelucrare și nu trebuie încorporată în hrana animalelor de fermă. Cu toate acestea, în unele cazuri, ar putea fi utilizată ca îngrășământ sau în scopuri tehnice;
(c)
materialul de categoria 3 cuprinde, printre altele, părți de animale sacrificate care, deși respinse ca fiind neadecvate pentru consumul uman, nu sunt afectate de niciun semn al unei boli transmisibile la oameni sau animale și, de asemenea, materiale care provin de la animale care sunt adecvate alimentației umane, dar care, din motive economice, sunt utilizate în alte scopuri, cum ar fi hrană pentru animalele de fermă.
(10)
Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 este, în esență, echivalent cu predecesorul său, Regulamentul (CE) nr. 1774/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (8), și include prevederi care interzic importul și exportul de materiale din categoriile 1 și 2 și care impun aprobarea unor instalații de eliminare de către autoritățile competente care să pună în aplicare dispozițiile regulamentului. Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 stabilește apoi dispoziții specifice de reglementare a eliminării materialelor din categoriile 1 și 2. În afara acestora, însă, regulamentul nu prevede cerințe în ceea ce privește modul în care ar trebui organizată eliminarea materialelor de categoria 1 și categoria 2 din punct de vedere economic. Astfel, Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 nu impune efectuarea eliminării într-o zonă specială de către o singură întreprindere, așa cum este cazul în Germania.
2.1.2. Legislația națională
(11)
În conformitate cu articolul 3 din legislația germană de aplicare a dispozițiilor comunitare cu privire la prelucrarea și eliminarea subproduselor de origine animală care nu sunt destinate consumului uman (9) („TierNebG”), districtele rurale (Landkreise) și districtele urbane (kreisfreie Städte) sunt obligate să efectueze eliminarea și prelucrarea materialelor din categoriile 1 și 2 - denumite în continuare „mărfuri controlate”. Districtele pot desfășura ele însele această activitate sau pot încheia contracte cu părți terțe în acest sens.
(12)
Eliminarea materialelor de categoria 3 - cunoscute ca „mărfuri necontrolate” - poate fi efectuată de orice întreprindere de prelucrare, cu condiția ca dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1069/2009 să fie respectate.
2.2. Zweckverband Tierkörperbeseitigung
(13)
ZT este o entitate de drept public constituită în 1979 în conformitate cu articolele 1 și 2 din Rhineland-Palatinate Landesgesetz zur Ausführung des TierNebG (10) („TierNebGAG RP” - Legea landului Renania-Palatinat de aplicare a Legii privind subprodusele de origine animală). Între timp, toate districtele rurale și districtele urbane mai mari din Renania-Palatinat și Saarland și două districte rurale din Hessa - Rheingau-Taunus-Kreis și Landkreis Limburg-Weilburg - au devenit membre ale ZT [a se vedea articolul 1 din Verbandsordnung (statutul) ZT].
(14)
În temeiul articolului 2 din Verbandsordnung, ZT este autorizată de membrii săi să își asume toate drepturile și obligațiile care revin districtelor rurale și urbane în calitatea acestora de organisme responsabile pentru eliminare, în conformitate cu articolul 3 din TierNebG coroborat cu legile din fiecare land german în parte.
(15)
În temeiul dreptului german, o asociație înființată cu scop special nu poate fi supusă unei proceduri de insolvență din cauza statutului său juridic de entitate de drept public. Membrii săi pot decide totuși dizolvarea acesteia.
2.3. Eliminarea animalelor moarte și a deșeurilor de abator
2.3.1. Activitățile ZT
(16)
ZT nu îndeplinește doar sarcina care îi revine în temeiul statutului său, și anume eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 din zona pe care o acoperă („materialul intern”), ci elimină și materialele din categoriile 1 și 2 din landurile germane învecinate Baden-Württemberg și Hessa (a se vedea descrierea detaliată de la considerentul 20 și următoarele), la care se adaugă materialele necontrolate de categoria 3 (în continuare denumite împreună „materialul extern”).
(17)
Astfel cum se poate observa din tabelul de mai jos, ZT a prelucrat cantități mari de material extern în trecut. În medie, aproape jumătate din cantitatea prelucrată în ultimii ani a constat în material extern.
Tabelul 1
Cantitățile prelucrate de ZT în perioada 1998-2009
Material intern
Material extern
Baden-Württemberg
Hessa de Nord și Centrală
Mărfuri controlate din categoriile 1 și 2
Mărfuri necontrolate de categoria 3
Mărfuri controlate din categoriile 1 și 2
Mărfuri controlate din categoriile 1 și 2
Total
1998
Tone
38 055
[…] (11)
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
1999
Tone
41 081
[…]
0
0
[…]
%
[…]
[…]
0 %
0 %
100 %
2000
Tone
44 929
[…]
1 114
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2001
Tone
57 110
[…]
14 079
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2002
Tone
58 316
[…]
14 803
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2003
Tone
54 325
[…]
16 067
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2004
Tone
52 562
[…]
13 228
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2005
Tone
48 944
[…]
11 658
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2006
Tone
45 988
[…]
11 389
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2007
Tone
44 544
[…]
6 797
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2008
Tone
41 838
[…]
7 046
0
[…]
%
[…]
[…]
[…]
0 %
100 %
2009
Tone
36 863
[…]
8 569
23 312
[…]
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
Media
Tone
47 046
[…]
8 729
1 943
[…]
1998-2009
%
[…]
[…]
[…]
[…]
100 %
(18)
Materialul intern constă în animale moarte și deșeuri de abator. ZT desfășoară atât activități de colectare, cât și activități de prelucrare (denumite în continuare împreună „eliminare”). Pentru a acoperi costurile implicate, ZT aplică taxe. Pentru animale moarte și deșeuri de abator se aplică niveluri diferite de taxe.
(19)
Întrucât materialul de categoria 3 este comercializat pe piața liberă, ZT acceptă taxele de eliminare în temeiul dreptului privat. În timp ce majoritatea instalațiilor private de eliminare elimină materialul de categoria 3 separat pentru a realiza venituri mai mari din vânzări prin prelucrarea acestuia - de exemplu, în hrană pentru animalele de companie - ZT prelucrează materialul de categoria 3 în comun cu mărfuri controlate, deoarece nu deține o instalație separată. În consecință, numai produse finite cu valoare mai scăzută - cum ar fi uleiuri și grăsimi - pot fi obținute din prelucrarea mărfurilor controlate.
(20)
Începând cu anul 2000, ZT prelucrează și deșeuri de abator din categoriile 1 și 2 din Baden-Württemberg. În acest sens, a fost încheiat un contract cu scop special în temeiul dreptului public între ZT și Zweckverband Neckar-Franken. În temeiul contractului, colectarea era efectuată la nivel local de către Zweckverband Neckar-Franken, iar materialul era ulterior livrat ZT pentru prelucrare.
(21)
În anul 2007, ZT a depus, de asemenea, o ofertă pentru eliminarea mărfurilor controlate din districtele rurale din Hessa de Nord și Centrală, în temeiul unei cereri de ofertă, ulterior fiindu-i atribuit contractul. Înainte ca ZT să preia sarcina de eliminare la 1 aprilie 2009, eliminarea era efectuată de una dintre societățile din grupul reclamantei.
(22)
ZT a urmărit, astfel, să maximizeze utilizarea capacității instalației sale, nu numai prin prelucrarea materialului extern, ci și angajându-se destul de ferm, dincolo de misiunea sa oficială, în prelucrarea atât a materialului de categoria 3, care poate fi comercializat în mod liber, cât și a materialului din categoriile 1 și 2 din afara zonei acoperite de asociație. Între anii 2002 și 2008, materialul intern a reprezentat numai 54 %-58 % din cantitățile prelucrate de ZT. În anul 2009 - parțial din cauza includerii materialelor din Hessa de Nord și Centrală - această proporție a scăzut considerabil, la doar 39 %, reprezentând mai puțin de jumătate din cantitatea totală prelucrată de ZT.
2.3.2. Capacitatea instalațiilor ZT
(23)
ZT deține două instalații de eliminare, la Rivenich și Sandersmühle. În regimul normal de operare, ambele instalații funcționează în medie cu un sistem de două schimburi, cinci zile pe săptămână (funcționare în două schimburi/5 zile). O cantitate maximă de 2 160 de tone pe săptămână poate fi prelucrată în această perioadă de funcționare. Această capacitate normală de funcționare a fost, în medie, suficientă pentru prelucrarea celor 88 000 de tone rezultate anual în ultimii ani, ceea ce înseamnă 1 700 de tone pe săptămână.
(24)
La fel ca alte întreprinderi de eliminare, ZT posedă o capacitate operațională neutilizată sub forma schimburilor neutilizate care apar în cursul funcționării normale în timpul săptămânii și la sfârșit de săptămână. Această capacitate operațională neutilizată poate fi întrebuințată pentru prelucrarea surplusului de carcase în cazul unei epidemii.
2.3.2.1. Capacitate operațională neutilizată pe termen scurt
(25)
Potrivit informațiilor furnizate de ZT, instalațiile pot fi exploatate în trei schimburi, șapte zile pe săptămână (funcționare în trei schimburi/7 zile) pentru o perioadă scurtă de 6 până la 12 săptămâni. Aceasta înseamnă că pentru perioade scurte de timp este disponibilă o capacitate săptămânală de până la 4 536 de tone. Cu toate acestea, funcționarea continuă în trei schimburi/7 zile nu poate fi menținută din cauza uzurii instalațiilor și a extenuării personalului.
(26)
În concluzie, pe termen scurt - pe o perioadă de până la 12 săptămâni - ZT are o capacitate operațională neutilizată, în plus față de cifra normală, de 2 376 de tone pe săptămână disponibilă pentru prelucrare în cazul unei epidemii (a se vedea, de asemenea, tabelul 3 din secțiunea 9.3.1).
2.3.2.2. Capacitatea operațională neutilizată pe termen lung
(27)
Pe termen mai lung, instalațiile ar putea fi, totuși, utilizate pentru un maximum de trei schimburi timp cinci zile pe săptămână (funcționare în trei schimburi/5 zile) pentru prelucrarea materialului suplimentar generat de o epidemie, întrucât week-end-urile ar fi necesare pentru lucrările de întreținere în cazul utilizării la capacitate mai mare pentru o perioadă destul de lungă. În acest caz, ar putea fi prelucrate până la 3 240 de tone pe săptămână.
(28)
În concluzie, pe termen lung - pe o perioadă mai lungă de 12 săptămâni - ZT are o capacitate operațională neutilizată, în plus față de cifra normală, de 1 080 de tone pe săptămână pentru prelucrare, în cazul unei epidemii (a se vedea, de asemenea, tabelul 3 din secțiunea 9.3.1).
2.4. Contribuția anuală și misiunea publică
(29)
Contribuțiile anuale pe care ZT le primește de la membrii săi (districte rurale și urbane) au ca temei juridic statutul ZT (Verbandsordnung). Scopul contribuției anuale este acela de a compensa costurile care nu sunt acoperite de venituri [a se vedea articolul 9 alineatul (1) din Verbandsordnung].
(30)
Cuantumul contribuției anuale este stabilit pe baza legii bugetului anual, care, mai întâi, trebuie aprobată de adunarea generală a membrilor. Imediat după aprobarea legii bugetului, ZT are dreptul de a solicita plata contribuției anuale prin intermediul unui act administrativ.
(31)
În luna februarie a anului 2010, Verbandsordnung ZT a fost modificat cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2009. Până atunci, Verbandsordnung nu conținea reglementări cu privire la utilizarea și calculul contribuțiilor anuale, în afară de prevederile articolului 9 alineatul (1) însă, din luna februarie 2010, au fost introduse dispozițiile noi de mai jos.
(32)
În conformitate cu articolul 9 alineatul (2) din Verbandsordnung, contribuția anuală trebuie stabilită acum în avans. De asemenea, reglementările prevăd că contribuția anuală poate fi percepută exclusiv drept compensație pentru costurile care decurg din obligația transferată către ZT de a elimina materialele din categoriile 1 și 2 și de a menține capacitatea neutilizată pentru a face față epidemiilor.
(33)
În conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Verbandsordnung, capacitatea de rezervă în caz de epidemii care a fost necesar să fie asigurată în fiecare dintre anii 2009 și 2010 a fost stabilită la 7 110 tone, aceasta urmând a fi prelucrată în termen de șase săptămâni (echivalent cu 6 × 1 185 de tone pe săptămână). La stabilirea dimensiunii rezervei pentru epidemii, s-a ținut seama de faptul că, pe lângă capacitatea proprie a ZT, o capacitate alternativă de eliminare suplimentară de 5 000 de tone era disponibilă pe an în cazul unei epidemii. Costurile rezervei pentru epidemii trebuie stabilite în avans în planul de afaceri relevant, iar singurele costuri care pot fi luate în considerare sunt proporția corespunzătoare de costuri fixe (amortizare, impozite, asigurări, dobândă la împrumuturi), costul contractelor externe de întreținere, precum și proporția costurilor de personal necesare pentru a menține o disponibilitate operațională constantă. Costurile rezervei pentru epidemii trebuie înregistrate în conturi specifice, separat de celelalte costuri ale întreprinderii și sunt alocate în funcție de ponderea relevantă a capacității.
(34)
De la înființare, în anul 1979, până în anul 2011, ZT a primit contribuții anuale în valoare totală de 66 493 680 EUR. Cifrele anuale începând cu 1998 au fost următoarele:
1998
:
2 114 192 EUR (4 135 000 DM)
1999
:
2 432 216 EUR (4 575 000 DM)
2000 și 2001
:
2 249 684 EUR (4 400 000 DM) anual
2002-2008
:
2 250 000 EUR anual
2009
:
1 961 515 EUR
2010
:
2 212 392 EUR
2011
:
1 962 515 EUR
(35)
Contribuțiile anuale între anii 1998 și 2011 se ridică la un total de 30 932 198 EUR.
(36)
În conformitate cu conturile de profit și pierdere prezentate, ZT a realizat o pierdere agregată de 4 562 795 EUR între anii 1998 și 2009, după includerea contribuțiilor anuale. Neincluzând contribuțiile, care au totalizat 26 757 292 EUR, pierderea agregată pentru perioada 1998-2009 se ridică la 31 320 678 EUR. Prin urmare, contribuțiile anuale nu au fost suficiente pentru a compensa integral pierderile totale.
2.5. Ajutorul de stat aprobat în legătură cu testele privind EST, animalele moarte și deșeurile de abator
(37)
Principiul „poluatorul plătește” prevăzut la articolul 191 alineatul (2) din TFUE se aplică, în general, în cazul eliminării subproduselor de origine animală. Așadar, este responsabilitatea primară a producătorilor de a efectua eliminarea animalelor moarte și a deșeurilor de abator și de a suporta costurile implicate (12).
(38)
Cu toate acestea, din cauza crizei EST, era necesar să se asigure tratamentul adecvat pentru animalele moarte și deșeurile de abator care conțineau materiale din categoriile 1 și 2, iar agricultorii să fie sprijiniți prin ajutoare de stat. Comisia Europeană a instituit măsuri corespunzătoare în Orientările comunitare privind ajutoarele de stat acordate în vederea efectuării testelor EST, animalele moarte și deșeurile de abator din 24 decembrie 2002 (13) („Orientările comunitare privind EST”). Aceste măsuri au fost incluse și înăsprite în secțiunea V.B.4 din Orientările comunitare privind ajutoarele de stat în sectorul agricol și forestier 2007-2013 (14) („Orientările privind ajutoarele agricole 2007-2013”).
(39)
În conformitate cu Orientările comunitare privind EST și Orientările privind ajutoarele agricole 2007-2013, în principiu, poluatorul trebuie să suporte costul eliminării subproduselor de origine animală (15). În anumite cazuri foarte restrânse, însă, sunt permise ajutoare pentru testele EST, precum și pentru eliminarea animalelor moarte (16). Niciun fel de ajutor nu poate fi acordat pentru eliminarea deșeurilor de abator (17). Mai mult decât atât, ajutorul este compatibil cu piața internă numai dacă se poate dovedi că acesta este destinat exclusiv agricultorilor, și nu întreprinderilor producătoare din aval (cum ar fi abatoarele sau instalațiile de eliminare a animalelor) (18).
2.5.1. Decizia Comisiei din 29 ianuarie 2004 în cazul privind ajutorul de stat NN 33/03
(40)
În anul 2004, Comisia a aprobat o schemă de ajutoare de stat pentru contracararea amenințării de EST în Renania-Palatinat, notificată Comisiei de către Germania în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, Orientărilor comunitare privind EST, precum și în temeiul Orientărilor comunitare privind ajutoarele de stat în sectorul agricol din 12 august 2000 (19). Scopul schemei era acela de a preveni răspândirea EST, printre altele, prin rambursarea către agricultori a costurilor suplimentare suportate de aceștia pentru eliminarea corespunzătoare a materialului de risc, ulterior introducerii interdicției privind hrănirea vitelor cu carne și făină de oase.
(41)
Alături de alte măsuri, Comisia a aprobat un ajutor unic de 100 % pentru costurile de eliminare a deșeurilor de abator riscante specificate, care s-au acumulat din luna octombrie a anului 2000 până în luna septembrie a anului 2001, ca urmare a interdicției de a utiliza hrană ce conține carne și făină de oase. Cu toate acestea, beneficiarii ajutoarelor erau considerate a fi abatoarele, și nu ZT.
2.5.2. Decizia Comisiei din 6 iulie 2004 în cazul privind ajutorul de stat N-15/04
(42)
În cadrul celei de a doua scheme de ajutoare autorizată, de asemenea, în anul 2004, agricultorii din Renania-Palatinat urmau să primească compensații pentru costurile de colectare și prelucrare a animalelor moarte pentru care plătiseră contribuții la Tierseuchenkasse (20) (Fondul pentru sănătate animală). Taxele aplicate de ZT pentru colectarea și prelucrarea materialului intern constând în animale moarte sunt suportate în părți egale de statele germane (Renania-Palatinat, Hessa, Saarland), membrii asociației și Tierseuchenkasse din landurile respective. Cu toate acestea, în cazul costurilor de prelucrare, proprietarii de animale de fermă trebuie să aibă o contribuție de 25 %.
(43)
Ajutorul, plătit direct către ZT, a fost aprobat pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1999 și 31 decembrie 2013. Condiția pentru acordarea acestuia a fost ca ajutorul să fie destinat exclusiv agricultorilor și să nu fie cumulat cu alte ajutoare.
(44)
Întrucât ajutorul compensează o parte din taxele stabilite în avans (100 % pentru colectare și 75 % pentru prelucrare), Comisia a concluzionat că acesta a fost destinat exclusiv agricultorilor și nu a creat niciun avantaj economic pentru ZT.
2.5.3. Relația între schemele de ajutoare aprobate NN 33/03 și N 15/04 și contribuțiile anuale
(45)
Ambele scheme de ajutoare („ajutoarele agricole”) sunt înregistrate ca venituri în evidențele contabile ale ZT. În consecință, pierderile indicate la considerentul 36 iau deja în considerare faptul că ZT a beneficiat de ajutor agricol cu titlu de venit.
(46)
Cu alte cuvinte, ZT a primit contribuțiile anuale și a beneficiat de ajutorul agricol pentru finanțarea pierderilor sale restante.
3. MOTIVELE PENTRU INIȚIEREA PROCEDURII
(47)
Reclamanta susține că ZT nu ar putea supraviețui din punct de vedere economic dacă membrii săi nu ar acoperi pierderile anuale rezultate din eliminarea materialului intern și extern prin plata contribuțiilor anuale. ZT, având monopol asupra eliminării materialului intern și, astfel, neavând concurență, oferă prețuri sub cele ale pieței pe piețele deschise pentru material extern. Politica de prețuri a ZT este orientată exclusiv în direcția maximizării utilizării în cadrul instalațiilor sale, care dispun de o capacitate neutilizată semnificativă.
(48)
Reclamanta remarcă numeroase tipuri de denaturări ale concurenței care sunt generate de plata contribuțiilor anuale. În special, aceasta a criticat modul în care ZT a stabilit prețurile în cazul materialului liber de categoria 3 și în cazul invitației de a participa la licitație pentru contractul privind contractul pentru operațiunile de eliminare din Hessa de Nord și Centrală:
(a)
ZT s-a oferit să elimine deșeurile de abator la costuri care nu depindeau de cantitatea prelucrată, ci la un preț fix per animal. Această ofertă era atractivă pentru abatoarele mai mici, unde separarea mărfurilor controlate și a celor necontrolate implică costuri mai mari decât în cazul abatoarelor mai mari și mai bine echipate, acestea putând să nu mai efectueze separarea și să predea materialul de categoria 3 la ZT împreună cu deșeurile de abator din categoriile 1 și 2. Astfel, ZT se oferă să elimine deșeurile de abator la prețuri care nu acoperă costurile sale, deoarece nu include în cheltuielile sale costurile suplimentare care rezultă din prelucrarea în același timp a materialului de categoria 3;
(b)
în cadrul procedurii de licitație pentru eliminarea mărfurilor controlate din Hessa de Nord și Centrală, ZT a reușit să câștige contractul numai deoarece costurile sale fixe pentru menținerea capacității de rezervă erau deja acoperite din contribuția anuală și, prin urmare, avea posibilitatea de a oferi costuri mai mici.
(49)
Germania susține, pe de altă parte, că această contribuție anuală era necesară pentru acoperirea costurilor ZT care rezultă din obligația sa de a asigura o capacitate de rezervă pentru a face față epidemiilor. În sprijinul acestei afirmații, Germania a prezentat un studiu de specialitate efectuat de Institutul Fraunhofer în luna martie a anului 2007 (21) („studiul Fraunhofer”) pentru a arăta că costul rezervei pentru epidemii se ridică la 50 % din costurile totale de capacitate. De asemenea, s-a susținut că această contribuție anuală era, de asemenea, necesară pentru acoperirea costurilor de decontaminare a amplasamentelor contaminate.
(50)
În cadrul examinării sale provizorii, Comisia a stabilit inițial că contribuțiile anuale oferă un avantaj economic ZT, deoarece reduc cheltuielile sale curente, iar celelalte criterii privind existența ajutorului sunt îndeplinite.
(51)
Comisia a subliniat că, în general, un astfel de ajutor este interzis și, de asemenea, și-a exprimat îndoiala în ceea ce privește măsura în care contribuția anuală ar putea fi justificată ca o compensație pentru menținerea unei rezerve pentru epidemii. Comisia și-a întemeiat concluzia pe o examinare a celor patru criterii stabilite în hotărârea Altmark (22):
(a)
întreprinderea beneficiară trebuie să aibă efectiv obligații de serviciu public de îndeplinit, iar aceste obligații trebuie definite în mod clar;
(b)
parametrii pe baza cărora se calculează compensația trebuie elaborați în mod obiectiv și transparent în avans;
(c)
compensația nu trebuie să depășească necesarul pentru acoperirea, integrală sau parțială, a costurilor asociate îndeplinirii obligațiilor de serviciu public, ținând seama de veniturile realizate și un profit adecvat din îndeplinirea acestor obligații;
(d)
în cazul în care întreprinderea care trebuie să îndeplinească obligații de serviciu public nu este selectată în cadrul unei proceduri de achiziții publice, care să permită selectarea ofertantului în măsură să presteze aceste servicii la cel mai mic cost pentru comunitate, nivelul compensației necesare trebuie stabilit pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere tipică, bine administrată le-ar fi suportat pentru îndeplinirea acestor obligații.
(52)
În ceea ce privește existența unui serviciu de interes economic general, Comisia și-a exprimat îndoiala că există un interes public în asigurarea unei rezerve pentru epidemii, întrucât, în conformitate cu principiul „poluatorul plătește”, agricultorii au obligația de a elimina animalele moarte și deșeurile de abator și sunt susținuți prin ajutorul sus-menționat aprobat de Comisie în temeiul Orientărilor comunitare privind EST. De asemenea, este discutabilă necesitatea contribuției anuale, din moment ce practica altor landuri germane indică faptul că instalațiile operatorilor privați au o capacitate neutilizată suficientă pentru a face față unor epidemii animale, fără a primi o compensație suplimentară pentru asigurarea acesteia.
(53)
Comisia și-a exprimat, de asemenea, îndoiala în ceea ce privește măsura în care Verbandsordnung care reglementează ZT îndeplinește cerințele unui act transparent de încredințare, deoarece, înainte de anul 2010, asigurarea unei rezerve pentru epidemii nu era definită ca o obligație de interes public care să fie îndeplinită de ZT și deoarece nu stabilea parametrii necesari pentru calculul costului.
(54)
În ceea ce privește necesitatea unei plăți compensatorii, Comisia s-a întrebat dacă contribuțiile anuale nu finanțează, în realitate, pierderile rezultate în urma capacității neutilizate neprofitabile. Este discutabil dacă o contribuție anuală suplimentară este necesară în cazul în care în alte landuri germane toate costurile sunt acoperite de taxele plătite de poluatori.
(55)
Întrucât ZT nu a fost selectată printr-o procedură publică de depunere de oferte, este îndoielnic că ZT este o întreprindere cu eficiență medie.
(56)
În consecință, Comisia a ajuns la concluzia provizorie că este necesară o examinare detaliată pentru a stabili măsura în care contribuția anuală acordată ZT este, în realitate, necesară pentru a asigura existența unei rezerve pentru epidemii sau dacă piața în sine nu ar asigura o capacitate industrială liberă suficientă în cazul unei epidemii.
(57)
În final, a fost pus la îndoială argumentul Germaniei potrivit căruia contribuțiile anuale ar putea fi justificate ca o compensație pentru costurile de decontaminare a amplasamentelor contaminate. În conformitate cu punctul 132 din Orientările comunitare privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului din 1 aprilie 2008 (23) („Orientările privind ajutoarele de mediu”), un astfel de ajutor poate fi considerat compatibil cu piața internă numai în cazul în care beneficiarul nu poate fi răspunzător în temeiul legislației naționale, ceea ce, aparent, nu este cazul.
4. PROCEDURILE JUDICIARE NAȚIONALE
(58)
În hotărârea sa din 16 decembrie 2010, cea mai înaltă instanță administrativă din Germania, BVerwG a considerat că contribuțiile din anul 2010 nu au fost ajutoare de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, deoarece criteriile Altmark au fost îndeplinite. BVerwG nu s-a pronunțat în privința contribuțiilor anterioare, deoarece a considerat că apelul nu este admisibil cu privire la contribuțiile plătite înainte de anul 2010.
4.1. Primul criteriu Altmark
(59)
BVerwG a considerat că eliminarea subproduselor de origine animală în temeiul Regulamentului privind subprodusele de origine animală și al articolului 3 alineatul (1) din TierNebG constituie un serviciu de interes economic general și include asigurarea unei capacități de rezervă în caz de epidemii.
(60)
BVerwG a făcut o distincție între capacitatea utilizată pentru operațiuni normale, inclusiv capacitatea operațională neutilizată, și capacitatea inactivă, în mod normal, neutilizată. În cazul în care contribuțiile anuale ar acoperi costurile unei capacități normale, inclusiv o rezervă pentru epidemii esențială, BVerwG ar accepta că contribuțiile anuale au constituit ajutor de stat din cauza principiului „poluatorul plătește”.
(61)
Cu toate acestea, în cazul în care contribuțiile anuale ar acoperi doar costurile capacității neutilizate, păstrată exclusiv pentru declanșarea unei epidemii, acestea nu ar constitui ajutor de stat. Nu este important dacă această capacitate neutilizată este mai mare decât o impun cerințele operaționale, deoarece, prin însăși natura sa, aceasta nu se utilizează în mod normal. Numai în cazul în care ar exista indicii potrivit cărora capacitatea neutilizată a fost întrebuințată și pentru operațiuni normale (de exemplu, pentru eliminarea materialului de categoria 3), concluzia formulată ar fi una diferită. Totuși, deoarece acest lucru nu părea să fie valabil, contribuțiile anuale compensau doar costurile rezultate din obligația de serviciu public privind asigurarea unei rezerve pentru epidemii.
4.2. Al doilea criteriu Altmark
(62)
În ceea ce privește condiția de transparență, BVerwG a remarcat că Verbandsordnung a fost modificat la 2 februarie 2010, imediat înainte de stabilirea contribuțiilor pentru 2010. BVerwG a susținut că articolul 9 din Verbandsordnung 2010 a clarificat faptul că contribuțiile anuale compensau doar costul asigurării unei capacități de rezervă în caz de epidemii.
4.3. Al treilea criteriu Altmark
(63)
Articolul 9 modificat din Verbandsordnung a asigurat că contribuțiile anuale compensau doar costul asigurării rezervei pentru epidemii.
(64)
De asemenea, BVerwG a menționat că decizia privind dimensiunea rezervei nu era o decizie comercială care trebuia adoptată pe baza rentabilității sale economice. Prin însăși natura sa, păstrarea capacității de rezervă pentru izbucnirea unei epidemii este neeconomică, deoarece costul acestei rezerve este disproporționat în raport cu probabilitatea unor focare de boli animale de mari dimensiuni.
4.4. Al patrulea criteriu Altmark
(65)
BVerwG a susținut că aplicarea celui de al patrulea criteriu Altmark nu este posibilă în speță, deoarece eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 se realizează separat de eliminarea materialului de categoria 3. Serviciile publice și serviciile comerciale furnizate de ZT nu se suprapun, în timp ce, în cazul Altmark, o societate privată de transport cu autobuzul a fost supusă unui număr mare de cerințe de serviciu public (de exemplu, în ceea ce privește numărul stațiilor și orarul), care au modificat substanțial modul în care serviciul de transport de bază era efectuat. Contribuțiile anuale către ZT, prin urmare, au servit la compensarea costului asociat furnizării unui serviciu public în afara oricărei piețe.
(66)
BVerwG a susținut, de asemenea, că un organism public are dreptul să își îndeplinească sarcinile de interes public pe cont propriu, fără a fi obligat să recurgă la prestatori de servicii privați. În ceea ce privește jurisprudența Curții de Justiție cu privire la achizițiile publice, BVerwG a afirmat că un organism public are libertatea de a decide asupra prestării unui serviciu la nivel intern sau achiziționării acestuia de pe piață (24).
5. OBSERVAȚIILE RECLAMANTEI
5.1. Primul criteriu Altmark
(67)
Reclamanta susține că asigurarea unei rezerve pentru epidemii nu constituie un serviciu de interes economic general (SIEG) în sensul articolului 106 alineatul (2) din TFUE din cauza principiului „poluatorul plătește”.
(68)
Agricultorii și abatoarele pot fi identificați cu ușurință drept poluatori. Agricultorii beneficiază în urma gestionării eficace a epidemiilor animale, deoarece acestea pot reprezenta o amenințare pentru efectivele lor și, prin urmare, pentru activele lor, iar gestionarea rapidă și eficientă a epidemiilor le permite abatoarelor să își continue activitatea comercială la nivel normal.
(69)
Principiul „poluatorul plătește” este, de asemenea, recunoscut în legislația germană relevantă, în care agricultorii și abatoarele sunt menționați în mod regulat ca poluatori care trebuie să suporte costurile de eliminare (25).
5.2. Al doilea criteriu Altmark
(70)
Reclamanta susține că ZT a început să susțină că i s-a încredințat întotdeauna sarcina asigurării unei capacități de rezervă numai după ce investigațiile naționale și ale Comisiei au fost inițiate. Înainte de modificarea Verbandsordnung în anul 2010, nu exista niciun act explicit de încredințare în ceea ce privește asigurarea de către ZT a unei capacități de rezervă și nici parametrii pentru calcularea compensației nu fuseseră stabiliți în avans.
5.3. Al treilea criteriu Altmark
(71)
Reclamanta susține că cerința de a menține o rezervă pentru epidemii nu presupune costuri nete pentru instalațiile de eliminare a animalelor.
5.3.1. Rezerva pentru epidemii acoperită din capacitatea operațională neutilizată
(72)
Instalațiile de eliminare a animalelor din Germania sunt, în general, operate în două schimburi cinci sau șase zile pe săptămână, cu fluctuații de +/- 5 % în ceea ce privește orele de funcționare. Fluctuațiile sezoniere ale cererii sunt gestionate prin funcționarea în trei schimburi, în perioadele de creștere a cererii sau prin revenirea la funcționarea în două schimburi/5 zile, atunci când cererea scade. Studiul Böckenhoff (26) a confirmat faptul că al treilea schimb din timpul săptămânii și schimburile suplimentare la sfârșit de săptămână asigură o rezervă pentru epidemii suficientă pentru a face față cantității mai mari de material în cazul unei epidemii.
(73)
Astfel, rezerva pentru epidemii necesară poate fi acoperită prin capacitatea operațională neutilizată disponibilă în exploatarea normală a instalațiilor de eliminare. Reclamanta subliniază că nu a fost niciodată nevoită să facă investiții suplimentare pentru a asigura un nivel suficient al rezervei pentru epidemii.
(74)
De asemenea, reclamanta susține că în momentul planificării capacității unei instalații de eliminare ar trebui să fie luate în considerare și capacitățile landurilor învecinate. În cazul unui focar de boală masiv, capacitățile celorlalte landuri pot fi utilizate pentru a face față unei creșteri pe termen scurt a cererii de capacitate. Nu există dispoziții juridice care să interzică transportul materialelor din categoriile 1 și 2. Dimpotrivă, legislația germană relevantă (27) consideră utilizarea capacităților regiunilor învecinate drept un mod evident de a gestiona blocajele apărute în capacitatea de prelucrare în cazul unei epidemii.
5.3.2. Costurile totale finanțate din veniturile realizate din taxele normale
(75)
Potrivit reclamantei, toate costurile de capacitate ar putea fi, în mod normal, finanțate din veniturile pe care societatea căreia i s-a încredințat sarcina de a elimina materiale din categoriile 1 și 2 le-a realizat din tarifarea operațiunilor sale normale. Întrucât costurile capacității operaționale neutilizate sunt parte integrantă din costurile fixe ale instalației, acestea pot fi incluse în calculul taxei percepute utilizatorilor. Printre altele, reclamanta a invocat o hotărâre a BVerwG (28), care a clarificat faptul că costul rezervelor de capacitate justificate în mod obiectiv ar putea fi inclus în calculul tarifelor.
(76)
În 10 din cele 16 landuri, numai întreprinderilor private li se încredințează eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 (Berlin, Brandenburg, Bremen, Hamburg, Mecklenburg-Vorpommern, Saxonia Inferioară, Renania de Nord-Westfalia, Saxonia-Anhalt, Schleswig-Holstein și Turingia). În unele dintre aceste landuri există regiuni cu un număr extrem de mare de animale, cum ar fi Saxonia Inferioară, Renania de Nord-Westfalia și Schleswig-Holstein. În Bavaria și Hessa, eliminarea animalelor este asigurată parțial de întreprinderi private.
(77)
În acele landuri în care reclamantei sau întreprinderilor sale afiliate îi/le este încredințată eliminarea subproduselor de origine animală, de exemplu Mecklenburg-Vorpommern, Saxonia-Anhalt și Turingia, autoritatea publică și întreprinderea căreia i s-a încredințat sarcina convin asupra capacității maxime anuale pe care instalația de eliminare trebuie să o asigure. Aceste capacități sunt considerate suficiente pentru a face față cererii crescute în cazul unei epidemii. Reclamanta știe că, în anumite proceduri de achiziții publice din Renania de Nord-Westfalia, nivelul capacității de rezervă este deja stabilit. Exemplul citat este Kreis-Steinfurt, unde rezerva este stabilită la 5 % din efectivele de animale înregistrate anul anterior. Costurile de eliminare se calculează în așa fel încât costurile fixe totale ale instalațiilor de eliminare să fie complet refinanțate din taxele de eliminare percepute agricultorilor și abatoarelor.
(78)
În consecință, practica din celelalte landuri arată că costurile totale ale unei instalații de eliminare - incluzând orice costuri pentru o rezervă pentru epidemii - ar putea fi finanțate integral din veniturile realizate din taxe și că nu este necesară nicio compensație suplimentară de la bugetul de stat.
5.3.3. Utilizarea efectivă de către ZT a contribuțiilor anuale
(79)
Reclamanta susține că ZT utilizează contribuțiile anuale pentru finanțarea pierderilor realizate nu doar din operațiunile normale, ci și din menținerea unei supracapacități care, ulterior, este utilizată în scopuri externe.
5.3.3.1. Utilizarea presupusei rezerve pentru epidemii în scopul sarcinii publice încredințate în Hessa de Nord și Centrală
(80)
Comparând capacitatea neutilizată indicată de ZT în oferta sa pentru procedura de achiziții publice din Hessa de Nord în 2009 și capacitatea neutilizată descrisă în studiul Fraunhofer (29), se observă în timp o scădere substanțială a capacității neutilizate a ZT. În timp ce capacitatea neutilizată și, astfel, pretinsa rezervă pentru epidemii necesară încă se ridica la aproximativ 50 % din capacitatea totală în anul 2005, conform studiului Fraunhofer, până în 2009, aceasta s-a diminuat la doar 35 %, astfel cum o arată oferta ZT în cadrul procedurii de achiziții publice din Hessa de Nord.
(81)
Presupunând că asociației ZT i s-a încredințat, de fapt, sarcina de a menține o rezervă pentru epidemii și că 50 % din capacitatea medie a ZT era o rezervă adecvată (astfel cum s-a concluzionat în studiul Fraunhofer), ZT nu ar fi putut participa la procedura de achiziții publice din Hessa de Nord sau asuma în continuare obligații de eliminare în Baden-Württemberg.
(82)
Cu toate acestea, deoarece ZT a câștigat, în realitate, contractul în cadrul procedurii de achiziții publice din Hessa de Nord și și-a asumat furnizarea de servicii suplimentare de eliminare, aceasta trebuie să fi utilizat pentru operațiunile sale normale o parte din presupusa rezervă pentru epidemii necesară. Este evident că, astfel, contribuțiile anuale au finanțat costurile supracapacității care nu era necesară ca rezervă pentru epidemii.
5.3.3.2. Finanțarea unei capacități neutilizate inutile
(83)
Reclamanta a comparat nivelul rezervei pentru epidemii a ZT cu capacitatea neutilizată disponibilă în alte landuri și a ajuns la concluzia că rezerva pentru epidemii a ZT era de patru-cinci ori mai mare decât capacitatea neutilizată disponibilă ca rezerva pentru epidemii în alte landuri, luând în considerare diferențele în ceea ce privește efectivele de animale. Astfel, contribuțiile anuale au finanțat o supracapacitate care depășește substanțial rezerva pentru epidemii necesară, comparativ cu practicile din alte landuri. Această supracapacitate era la momentul respectiv disponibilă pentru a fi utilizată ulterior în scopuri comerciale - precum participarea la procedura de licitație din Hessa de Nord și Centrală.
5.4. Al patrulea criteriu Altmark
(84)
Reclamanta subliniază că ZT nu a primit contractul printr-o procedură de achiziții publice, în timp ce, în majoritatea celorlalte landuri, se organizează o procedură de licitație publică pentru selectarea celui mai eficient prestator. În plus, nu s-a realizat nicio analiză a costurilor care să compare costurile ZT cu cele ale unei întreprinderi medii bine gestionate.
(85)
În opinia reclamantei, nu au existat obstacole juridice pentru prevenirea unei proceduri de licitație publică în Renania-Palatinat.
5.5. Denaturarea concurenței pe piețele externe
5.5.1. Oferta ZT inferioară costurilor din cadrul procedurii de licitație din Hessa de Nord și Centrală
(86)
Reclamanta susține că efectul de denaturare al contribuțiilor anuale poate fi ilustrat prin modul în care s-a desfășurat licitația publică în Hessa de Nord.
(87)
Anterior procedurii de licitație, Tierbeseitigungsanlage Schäfer GmbH („TBA Schäfer”), o filială a reclamantei, i s-a încredințat eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2. Cu toate acestea, TBA Schäfer nu a putut concura cu succes cu ZT în procedura de licitație din 2009. În timp ce oferta TBA Schäfer trebuia să se bazeze pe costuri integrale, ZT a putut oferi tarife inferioare costurilor, deoarece o parte din costurile sale fixe fuseseră deja finanțate prin contribuțiile anuale.
(88)
Alte dovezi legate de oferta ZT inferioară costurilor în cadrul licitației pentru Hessa de Nord provin dintr-o comparație cu tarifele aplicate de ZT în propriul teritoriu. Aici, taxa este de 328 EUR pe tonă, în timp ce oferta ZT din cadrul licitației pentru Hessa de Nord a fost de doar 208 EUR pe tonă. Deoarece nu există diferențe semnificative în ceea ce privește costurile de colectare între cele două regiuni, nu se poate înțelege motivul pentru care ZT a putut prezenta o ofertă de preț cu aproximativ o treime mai mică în Hessa de Nord decât în propriul teritoriu pentru exact același serviciu.
(89)
Întrucât costul de bază al TBA Schäfer era cunoscut publicului din ofertele anterioare, a fost ușor pentru ZT să elaboreze o ofertă de 208 EUR pe tonă, cu doar 4 EUR sub oferta TBA de 212 EUR pe tonă și, astfel, să câștige contractul.
5.5.2. Taxe inferioare costurilor percepute de ZT pentru eliminarea materialului de categoria 3
(90)
Reclamanta subliniază că stimulentul acordat abatoarelor pentru separarea materialului de categoria 3 de materialele din categoriile 1 și 2 este denaturat în landul Renania-Palatinat din cauza politicii de prețuri forfetare a ZT. Astfel, o cantitate substanțială de material de categoria 3, care, altfel, ar putea fi prelucrată ulterior în hrană pentru animale de companie, este eliminată împreună cu categoria inferioară de materiale din categoriile 1 și 2 (30).
(91)
De asemenea, cantitatea de material de categoria 3 retrasă de pe piață din cauza politicii tarifare a ZT a fost mai mare decât cea presupusă de Comisie în evaluarea sa preliminară de piață. La considerentul 33 din decizia de inițiere s-a afirmat că materialele din categoria 3 au fost separate în 72 % din totalul sacrificărilor din Renania-Palatinat. Totuși, această cifră se bazează exclusiv pe numărul de sacrificări. În cazul în care s-ar ține seama de faptul că sacrificarea unei vaci produce o cantitate mult mai mare de material de categoria 3 decât sacrificarea unui porc, rezultatul ar fi că doar 45 % din materialul de categoria de 3 a fost separat. Prin urmare, denaturarea pieței din cauza politicii tarifare a ZT ar fi mult mai importantă decât s-a presupus anterior.
6. OBSERVAȚIILE ZT
(92)
Observațiile ZT coincid în punctele relevante cu observațiile formulate de Germania, prezentate în secțiunea următoare. Prin urmare, observațiile ZT nu sunt prezentate separat pentru a evita repetiția inutilă.
7. OBSERVAȚIILE GERMANIEI
(93)
Germania contestă faptul că contribuția anuală impusă în temeiul Verbandsordnung al ZT constituie un ajutor ilegal, din moment ce criteriile Altmark sunt întrunite. În schimb, Germania susține că ajutorul este compatibil cu piața internă, deoarece contribuția anuală nu depășește costul de menținere a rezervei pentru epidemii și costurile de decontaminare pentru fostele amplasamente.
7.1. Primul criteriu Altmark
(94)
În primul rând, Germania susține că asigurarea unei rezerve pentru epidemii reprezintă un serviciu de interes economic general, argumentând că eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 constituie o obligație legală pentru autoritățile locale.
(95)
Autoritățile locale au încredințat îndeplinirea acestei obligații legale asociației ZT, în calitate de entitate de drept public cu capacitate juridică. Interesul economic general constă în faptul că eliminarea corespunzătoare a materialelor din categoriile 1 și 2 servește la protejarea sănătății umane. Acest lucru este valabil mai ales în cazul unei epidemii.
(96)
Trebuia să se rețină că nu se putea imputa ZT faptul că finanțarea era, de asemenea, posibilă în conformitate cu Orientările comunitare privind EST și cu Orientările privind ajutoarele agricole 2007-2013. Orientările reglementează numai finanțarea costurilor de eliminare a carcaselor de animale (animale moarte), însă nu neapărat costurile de menținere a unei rezerve pentru epidemii. Contribuția anuală nu se cumulează, prin urmare, cu ajutorul EST aprobat.
(97)
În plus, în ceea ce privește eliminarea animalelor moarte, agricultorii pot fi identificați drept poluatori, în timp ce, în cazul costurilor rezervei pentru epidemii, poluatorii nu pot fi identificați cu ușurință.
7.2. Al doilea criteriu Altmark
(98)
TierNebGAG RP a încredințat ZT sarcina eliminării subproduselor de origine animală din anul 1979.
(99)
Dimensiunea rezervei necesare pentru epidemii și parametrii pentru calculul costurilor nete au fost stabiliți în versiunea modificată a Verbandsordnung ZT din 1 februarie 2010. Acestea s-au bazat pe studiul Fraunhofer.
(100)
Germania subliniază că și înainte de modificarea Verbandsordnung în 2010, contribuțiile anuale percepute de ZT membrilor săi erau stabilite în mod obiectiv și transparent. În special, planul de afaceri pentru fiecare an era adoptat de Adunarea generală a ZT în cadrul unei proceduri publice, era aprobat de autoritatea de supraveghere și publicat în gazetele oficiale ale landurilor Renania-Palatinat, Hessa și Saarland.
7.3. Al treilea criteriu Altmark
(101)
În opinia Germaniei rezerva menținută pentru a face față epidemiilor este necesară pentru protejarea sănătății umane în cazul unei epidemii.
7.3.1. Studiu privind nivelul rezervei pentru epidemii
(102)
Potrivit Germaniei, dimensiunea rezervei pentru epidemii prevăzută în versiunea modificată a Verbandsordnung din 2 februarie 2010 s-a bazat pe studiul Fraunhofer. În urma inițierii procedurii, Germania a comandat efectuarea unui alt studiu (31) de către Institut für Strukturforschung und Planung in agrarischen Intensivgebieten („studiul ISPA-RP”).
(103)
Studiul Fraunhofer a estimat cantitatea anticipată de material în diverse scenarii, ținând seama de probabilitatea acestora. Studiul ISPA-RP urmează o abordare detaliată metodic pentru a modela diferitele scenarii epidemice în cazul apariției unui focar de febră aftoasă (FA) sau de pestă porcină clasică (PPC).
(104)
Ambele studii au ajuns la concluzia că capacitatea totală disponibilă a ZT era suficientă pentru a prelucra cantitățile rezultate din epidemiile de scurtă, dar și de lungă durată, în plus față de cantitățile normale de material intern și extern, care se ridică la aproximativ 1 700 de tone pe săptămână.
7.3.1.1. Epidemii de scurtă durată
(105)
Studiul ISPA arată că, în cazul epidemiilor de scurtă durată și, presupunând că acestea implică material suplimentar de până la aproximativ 200 de tone pe zi timp de 2 până la 5 zile, materialul suplimentar poate fi prelucrat cu ușurință împreună cu cantitatea normală prin utilizarea capacității neutilizate săptămânale disponibile, de până la 1 523 de tone prin funcționarea în trei schimburi 5 zile, fără a fi necesar să se recurgă la schimburi suplimentare la sfârșit de săptămână.
(106)
Chiar și în cazul unor epidemii care afectează porțiuni relativ întinse ale zonei acoperite de asociație, cantitățile suplimentare cuprinse între 1 300 și 1 800 de tone rezultate în decurs de 8 săptămâni ar putea fi prelucrate dacă schimburile din week-end ar fi lucrate, astfel încât să fie disponibilă o capacitate neutilizată pe termen scurt de până la 2 819 tone pe săptămână (a se vedea tabelul 3 din secțiunea 9.3.1).
7.3.1.2. Epidemii de lungă durată
(107)
Acest scenariu a pornit de la ipoteza unui focar de febră aftoasă în zona acoperită de asociație, cu o rată de sacrificare de 10 %, astfel cum a fost cazul în Regatul Unit în anul 2001. În acest caz, debitul estimat ar fi de aproximativ 1 300 de tone pe săptămână pe o perioadă de 18 săptămâni. Studiul ISPA-RP a arătat că, prin funcționarea în trei schimburi/5 zile, instalațiile ZT ar putea prelucra chiar și aceste cantități, în plus față de cantitatea normală (a se vedea tabelul 3 din secțiunea 9.3.1).
7.3.1.3. Concluzii rezultate din studiile prezentate
(108)
Studiile prezentate arată că este suficientă capacitatea totală disponibilă cu funcționarea în trei schimburi/5 zile pe săptămână pentru a prelucra cantitățile suplimentare care rezultă din epidemiile de scurtă durată și chiar epidemiile de lungă durată, precum și cantitățile normale. În majoritatea scenariilor, nu ar fi nici măcar nevoie să se recurgă la schimburi suplimentare disponibile la sfârșit de săptămână în cadrul funcționării la capacitate maximă timp de 6 până la 12 săptămâni.
(109)
Studiile concluzionează că ZT dispune de capacitate totală suficientă cu funcționarea în trei schimburi/5 zile pentru a prelucra cantitățile normale care apar și materialul anticipat din epidemiile de lungă durată. Capacitatea totală disponibilă în prezent este, prin urmare, considerată adecvată pentru cerințe, mai degrabă decât în exces.
7.3.2. Costul rezervei pentru epidemii
(110)
Calculele prezentate de Germania pentru costul rezervei pentru epidemii urmează abordarea studiului Fraunhofer. Defalcarea costurilor de capacitate între operațiunile normale și rezerva pentru epidemii a fost determinată pe baza mediei de utilizare a capacității totale disponibile în regim de funcționare în trei schimburi/5 zile. În medie, a reieșit că ZT utilizează aproximativ 50 % din capacitatea totală disponibilă în regim de funcționare în trei schimburi/5 zile.
(111)
Pe baza acestui nivel de utilizare, aproximativ 50 % din costurile de capacitate au fost alocate pentru funcționarea în condiții normale și pentru rezerva pentru epidemii, atât pentru colectare, cât și pentru prelucrare (32). Costul rezultat al rezervei pentru epidemii este după cum urmează:
Tabelul 2
Costul rezervei pentru epidemii, conform autorităților germane, pentru perioada 2000-2009
(în EUR)
Costurile rezervei pentru epidemii
2000
2 250 106
2001
2 608 383
2002
3 163 429
2003
3 121 934
2004
3 133 539
2005
2 986 695
2006
2 793 466
2007
2 606 508
2008
2 507 167
2009
1 961 515
Medie
2 784 282
(112)
Trebuie remarcat faptul că doar aproximativ 45 % din costurile de capacitate au fost alocate rezervei pentru epidemii în anii 2000 și 2001, iar în 2009, includerea contractului din Hessa de Nord și Centrală a redus rezerva pentru epidemii cu aproape o cincime. Pentru perioada cuprinsă între 1998 și 1999, nu sunt disponibile calcule ale costului rezervei pentru epidemii.
7.3.3. Finanțarea costului rezervei pentru epidemii prin contribuții anuale
(113)
În anii prezentați, cu excepția anului 2009, contribuțiile anuale plătite către ZT de membrii săi au avut o valoare mai mică decât costurile rezervei pentru epidemii prezentate în tabelul 2. În 2009, contribuția anuală finală a fost la fel de ridicată ca valoarea costurilor rezervei.
(114)
Germania afirmă că costul asigurării rezervei pentru epidemii nu a fost inclus în calculul taxei de utilizare, deoarece nu era posibil din punct de vedere legal. Deși autoritățile locale pot percepe taxe de utilizare în schimbul utilizării spațiilor și instalațiilor publice pentru acoperirea costurilor prevăzute la articolul 7 din Kommunalabgabengesetz Rhineland-Palatinate (KAG RP: Legea privind taxele percepute de autoritățile locale din Renania-Palatinat), nu trebuie să existe o discrepanță evidentă între producția obținută la spațiile sau instalațiile în cauză și taxă. Conform articolului 8 din KAG RP, costurile pe care se bazează taxele de utilizare trebuie să fie stabilite în conformitate cu principiile comerciale de contabilitate a costurilor. Totuși, potrivit Germaniei, numai eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 constituie temeiul pentru taxe, nu asigurarea capacității în caz de epidemii. Aceasta din urmă nu este furnizată ca serviciu pentru contribuabili individuali, ci pentru a contracara pericolele viitoare pentru publicul larg.
7.3.4. Finanțarea în alte landuri germane
(115)
La solicitarea Comisiei, Germania a efectuat un sondaj la nivel național cu privire la practicile urmate pentru stabilirea și finanțarea rezervei pentru epidemii.
(116)
În toate landurile germane - cu excepția zonei acoperite de ZT - rezerva pentru epidemii este acoperită de capacitatea operațională neutilizată disponibilă în cursul săptămânii și la sfârșit de săptămână. Pe baza studiului Böckenhoff privind combaterea epidemiilor, nu există, în mod normal, nicio investiție suplimentară în capacitate. Capacitatea neutilizată disponibilă sub forma celui de al treilea schimb din timpul săptămânii și a schimburilor din week-end este suficientă pentru rezerva pentru epidemii. Între timp, se aplică metode de calcul alternative în urma unor studii de specialitate, cum ar fi studiul ISPA pentru Saxonia Inferioară (33) („studiul ISPA-NS”) sau prin acord cu grupurile de interes în cauză. Cu toate acestea, concluzia fundamentală a studiului Böckenhoff încă se menține, și anume că nu este nevoie de investiții suplimentare în capacitatea neutilizată.
(117)
Costul capacității operaționale neutilizate este finanțat prin redevențe sau taxe (în funcție de forma juridică a operatorului). Există metode diferite, în funcție de tiparul de împărțire a costului capacității operaționale neutilizate între eliminarea animalelor moarte și a deșeurilor de abator.
(118)
În ceea ce privește ajutoarele pentru agricultori pentru eliminarea animalelor moarte acordate în temeiul Orientărilor privind ajutoarele agricole din 2007-2013, asistența acordată de stat în majoritatea celorlalte landuri este cuprinsă între 67 % și 75 % din taxele de eliminare a animalelor moarte:
(a)
Baden-Württemberg și Renania de Nord-Westphalia: Proprietarii de animale plătesc 25 % din costurile de prelucrare, în timp ce 100 % din costurile de colectare și restul de 75 % din costurile de prelucrare sunt finanțate de la bugetul de stat (districtele rurale și landuri);
(b)
Saxonia-Anhalt, Turingia și Brandenburg: Proprietarii de animale plătesc 25 % din costurile de colectare și 33 % din costurile de prelucrare. Procentele rămase din costurile de colectare și de prelucrare (75 %, respectiv 67 %) sunt suportate de la bugetul de stat;
(c)
Bavaria, Renania-Palatinat și Saarland: O treime din costurile de colectare sunt plătite de stat, Tierseuchenkasse, și de Land, în timp ce 66 % din costurile de prelucrare sunt finanțate de la bugetul de stat, 25 % de proprietarii de animale și 8 % de Tierseuchenkasse;
(d)
în Saxonia, 25 % din costurile de colectare și de prelucrare sunt finanțate de proprietarii de animale, 8 % de Tierseuchenkasse și 66 % de la bugetul de stat;
(e)
în Saxonia Inferioară, 60 % din costurile de colectare și de prelucrare sunt finanțate de Tierseuchenkasse și 40 % de la bugetul de stat. Tierseuchenkasse percepe apoi 25 % din costurile de prelucrare proprietarilor de animale;
(f)
în Schleswig-Holstein, costurile de colectare și de prelucrare sunt suportate 100 % de Tierseuchenkasse;
(g)
în Mecklenburg-Vorpommern, costurile de colectare și de prelucrare sunt suportate 100 % de proprietarii de animale.
(119)
În opinia Germaniei, această imagine de ansamblu arată că este relativ nesemnificativă includerea costului rezervei pentru epidemii în calculul tarifelor și taxelor sau finanțarea acestuia printr-o contribuție anuală, ca în cazul landului Renania-Palatinat. Ceea ce este important este cine suportă efectiv costurile. În ultimă instanță, o mare parte din capacitatea neutilizată este, de asemenea, finanțată din fonduri publice prin ajutoare, în temeiul Orientărilor comunitare privind EST sau al Orientărilor privind ajutoarele agricole 2007-2013.
7.4. Al patrulea criteriu Altmark
(120)
Germania este de părere că legislația europeană nu prevede nicio cerință cu privire la liberalizarea unei piețe pentru eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 prin intermediul procedurilor de achiziții. Acest lucru a fost, de asemenea, confirmat de Curtea Europeană de Justiție (34).
7.5. Nicio denaturare a concurenței pe piețele externe
(121)
Germania susține că, în acest caz, nu se produce nicio denaturare a concurenței pe piețele externe.
7.5.1. Eliminarea mărfurilor necontrolate de către ZT fără subvenționare încrucișată
(122)
Germania susține că nu au existat denaturări ale concurenței în cazul materialului de categoria 3 ca urmare a contribuției anuale percepute de ZT, deoarece nu există subvenționare încrucișată.
(a)
Conturile anuale demonstrează în mod clar că ZT a realizat marje considerabile de contribuție ani la rând prelucrând separat materialul de categoria 3, ceea ce exclude subvenționarea încrucișată.
(b)
În cazul în care materialul de categoria 3 este livrat împreună cu material controlat, amestecurile (în funcție de greutate) au fost deja incluse în calculul taxelor de eliminare a materiei prime din categoriile 1 și 2. Aceasta înseamnă că nivelul taxelor din planul tarifar include deja cantitățile de material mixt din această categorie, care sunt calculate în avans.
(123)
Nu există niciun temei pentru afirmația reclamantei potrivit căreia, din cauza politicii tarifare a ZT, numai 45 % din materialul de categoria 3 este separat. Aceste cantități mari de material de categoria 3 nu au fost niciodată prelucrate de ZT, aspect confirmat de analiza statisticilor relevante. Rata de separare de 72 % pentru anul 2009 invocată de Comisie în decizia de inițiere a procedurii poate fi confirmată.
(124)
De asemenea, trebuie subliniat faptul că, în zona acoperită de asociație, sacrificările se realizează în proporție de 85 % în 6 instalații în care separarea se asigură în sensul cel mai general. Reclamanta operează în aceste instalații și obține aici material separat de categoria 3. În consecință, reclamanta are acces la piețele de material de categoria 3 și deține, de asemenea, un segment considerabil din aceste piețe.
7.5.2. Invitația de participare la licitația din Hessa de Nord și Centrală
(125)
Faptul că ZT aplică taxe diferite în Hessa de Nord și Centrală față de teritoriul pe care îl acoperă nu dovedește existența unei denaturări a concurenței. Diferențele de finanțare sunt generate de cerințe juridice diferite în ceea ce privește calculul acestora. În conformitate cu secțiunea 3 alineatul (1) din TierNebG, eliminarea subproduselor de origine animală din categoriile 1 și 2 în Germania este responsabilitatea autorităților regionale și locale competente conform legislației landului. În consecință, finanțarea poate fi reglementată diferit în conformitate cu dispozițiile relevante la nivel de land și la nivel local.
(126)
În cazul în care eliminarea subproduselor de origine animală nu este efectuată chiar de responsabilii pentru eliminare, ci sarcina este încredințată unor terțe părți, ca în Hessa de Nord și Centrală, normele de calcul nu sunt reglementate de Legea privind taxele aplicate de autoritatea locală în cauză, ci de Leitsätze für die Preisermittlung aufgrund von Selbstkosten [LSP - Orientări pentru stabilirea prețurilor de cost] (35).
(127)
Există diferențe mari între KAG RP și LSP, în special în ceea ce privește cuantumul cheltuielilor cu dobânzile care pot fi incluse în tarife/taxe, iar aceste diferențe sunt semnificative pentru ZT, deoarece și-a finanțat într-o măsură considerabilă investițiile prin împrumuturi și a plătit dobânzi substanțiale pentru acestea în fiecare an.
(128)
Deși ZT ar putea include aceste cheltuieli cu dobânzile în calculul tarifelor în temeiul articolului 8 din KAG RP, LSP a permis doar ca tarifele din Hessa de Nord și Centrală să se bazeze pe o dobândă calculată în raport cu capitalul mediu de exploatare necesar. Practic, transferul costului total al dobânzilor efective a fost imposibil.
(129)
Afirmația reclamantei, potrivit căreia TBA Schäfer nu a reușit să câștige procedura de selecție în Hessa de Nord și Centrală din cauza subvenționării încrucișate prin contribuția anuală, este, de asemenea, lipsită de temei. Oferta mai ridicată prezentată de TBA Schäfer s-a datorat faptului că estimarea TBA Schäfer în ceea ce privește venitul de producție a fost prea mică, precum și faptului că aceasta era obligată să suporte costuri de administrare și contribuții de grup mai mari. Pe de altă parte, ZT și-a estimat corect venitul de producție și, deoarece nu făcea parte dintr-un grup, nu era obligată să plătească niciun fel de contribuții de grup.
7.6. Decontaminarea amplasamentelor contaminate
(130)
Germania susține că o parte din contribuția anuală percepută de ZT este destinată finanțării costurilor de decontaminare a două amplasamente contaminate, Sohrschied și Sprendlingen-Gensingen.
(131)
Contaminarea solului și a apelor subterane s-a înrăutățit la ambele amplasamente contaminate prin utilizarea de către foștii proprietari sau operatori a hidrocarburilor. Ambele amplasamente au intrat în proprietatea ZT la data înființării acesteia, în anul 1979.
(132)
În conformitate cu deciziile guvernamentale de decontaminare din districtul Koblenz din 21 aprilie 1997 și 31 martie 1998, ZT a fost obligată să remedieze problema contaminării. Au fost impuse condiții suplimentare în ceea ce privește decontaminarea amplasamentului Sprendlingen-Gensingen printr-o decizie suplimentară din 13 iulie 2001. Costurile de decontaminare pentru perioada în cauză cuprinsă între 1998 și 2010 au însumat 2 413 049,36 EUR pentru cele două amplasamente.
7.6.1. Amplasamentul Sprendling-Gensingen
(133)
Germania confirmă că ZT este responsabilă pentru costurile de decontaminare a amplasamentului Sprendlingen-Gensingen, în conformitate cu decizia de decontaminare din 31 martie 1998. Cu toate acestea, consideră că, din punctul de vedere al legislației privind ajutoarele, nu este corect ca ZT să fie pe deplin responsabilă pentru costurile de decontaminare, deoarece răspunderea nelimitată ar determina un tratament inegal față de întreprinderile private, conform jurisprudenței germane mai recente.
(134)
În urma deciziei Bundesverfassungsgericht [Curtea Constituțională Federală] din 16 decembrie 2000 (36), o întreprindere privată ar fi considerată responsabilă, în temeiul legislației naționale, doar în limita rezonabilului. Potrivit Bundesverfassungsgericht, acest prag ar putea fi atins în cazul în care răspunderea ar depăși valoarea proprietății. Dincolo de această limită, răspunderea nu ar mai putea fi considerată o dispoziție de fond și de limitare proporțională în scopul protejării proprietății garantate în a doua teză a articolului 14 alineatul (2) din Grundgesetz [Legea fundamentală] din Germania. Cu toate acestea, întrucât ZT, ca persoană juridică de drept public, nu poate invoca drepturile acordate persoanelor fizice prin Legea fundamentală germană, această limitare a răspunderii nu se aplică în cazul ZT.
(135)
Potrivit Germaniei, amplasamentul Sprendlingen-Gensingen are o valoare de piață negativă, deoarece valoarea contabilă estimată în bilanțul din 31 decembrie 2009 a fost de 128 500,00 EUR, în timp ce costurile de decontaminare au crescut de atunci la un total de 1 542 315,85 EUR. Această sumă depășește limita de răspundere descrisă mai sus.
(136)
Finanțarea costurilor de decontaminare peste limita de răspundere prin contribuția anuală ar trebui considerată drept ajutor compatibil în conformitate cu punctul 132 din Orientările privind ajutoarele de mediu, deoarece persoanele fizice ar trebui să suporte doar costurile de decontaminare până la valoarea de piață a proprietății.
7.6.2. Amplasamentul Sohrschied
(137)
Deși ZT a fost considerată răspunzătoare ca poluator în decizia privind decontaminarea din 21 aprilie 1997, Germania se îndoiește că ZT a fost în realitate obligată, în temeiul legislației germane, să suporte costurile de decontaminare pentru prejudiciul cauzat de proprietarul sau operatorul anterior. Totuși, având în vedere că faptele datează de peste 30 de ani, problema răspunderii nu mai poate fi clarificată.
(138)
Germania consideră că contribuția anuală, în măsura în care aceasta vizează costurile de decontaminare a amplasamentului Sohrschied, reprezintă ajutor compatibil în temeiul Orientărilor privind ajutoarele de mediu, deoarece ZT nu ar fi trebuit obligată să efectueze decontaminarea.
(139)
Germania susține în continuare că valoarea de piață a amplasamentului Sohrschied este, de asemenea, negativă și că limita de răspundere a fost încălcată și în acest caz.
8. EVALUAREA PREZENȚEI AJUTORULUI ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (1) DIN TFUE (FĂRĂ REFERIRE LA CRITERIILE ALTMARK)
(140)
În conformitate cu articolul 107 alineatul (1) din TFUE, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de statele membre sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează sau amenință să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre.
8.1. Contribuția anuală finanțată din resurse de stat
(141)
Germania nu contestă faptul că contribuțiile anuale de la membrii Zweckverband sunt resurse de stat. Membrii ZT sunt districte rurale și urbane din Renania-Palatinat, Saarland și Hessa. Întrucât ZT percepea o contribuție anuală de la membrii săi prin intermediul unei legi administrative, măsura implică un transfer direct de resurse de stat. De asemenea, deoarece sunt implicate legi administrative, contribuțiile anuale pot fi atribuite statului.
8.2. Avantaj economic pentru ZT
(142)
În primul rând, beneficiarul trebuie să fie o întreprindere. Noțiunea de întreprindere cuprinde orice entitate care desfășoară o activitate economică, indiferent de statutul său juridic și de modul în care este finanțată. Acest lucru este valabil nu numai pentru întreprinderile private, ci și pentru întreprinderile publice (37). Orice activitate care presupune furnizarea unor bunuri sau prestarea unor servicii pe o anumită piață constituie o activitate economică (38). Întrucât ZT prestează servicii de eliminare a anumitor subproduse de origine animală în schimbul unei compensații, ZT este o întreprindere.
(143)
În esență, contribuțiile anuale conferă asociației ZT un avantaj economic, deoarece acestea reduc cheltuielile curente ale acesteia și nu sunt acordate în schimbul unei prestații corespunzătoare. Cu toate acestea, Germania susține că prin aceste contribuții nu s-a realizat decât o compensare a costurilor pe care ZT trebuia să le suporte ca urmare a obligației de a menține o rezervă pentru epidemii și că, prin urmare, ZT nu a obținut niciun avantaj economic.
(144)
În hotărârea pronunțată în cauza Altmark, Curtea Europeană de Justiție a susținut că o compensație pentru îndeplinirea unei obligații de serviciu public nu constituie ajutor de stat, adică nu conferă un avantaj beneficiarului, sub rezerva îndeplinirii în mod cumulativ a anumitor criterii (39).
(145)
Datorită importanței hotărârii Altmark pentru cazul de față, afirmația Germaniei potrivit căreia criteriile Altmark sunt îndeplinite va fi analizată în detaliu separat în secțiunea 9.
8.3. Denaturarea concurenței și afectarea schimburilor comerciale dintre statele membre
(146)
Germania consideră că piața pentru eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 din zona acoperită de asociație nu este deschisă concurenței și că, prin urmare, se poate exclude atât denaturarea concurenței, cât și efectul asupra schimburilor comerciale dintre statele membre.
(147)
Pentru început, Comisia observă că există monopoluri regionale pentru eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2. Cu toate acestea, cele mai multe dintre autoritățile regionale și locale competente acordă aceste monopoluri prin intermediul unor proceduri de achiziții publice. Există, deci, concurență pe piață. În cazul de față, acest lucru este confirmat prin procedura de achiziții pentru Hessa de Nord și Centrală.
(148)
În conformitate cu decizia sa din 23 februarie 2011 privind ajutorul de stat C58/06 (ex NN 98/05) acordat de Germania în favoarea Bahnen der Stadt Monheim (BSM) și Rheinische Bahngesellschaft (RBM) im Verkehrsverband Rhein-Ruhr (40), Comisia consideră, prin urmare, că piața pentru eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 este deschisă concurenței. Atât Uniunea Europeană, cât și legislația națională încredințează autorităților regionale și locale sarcina eliminării materialelor din categoriile 1 și 2, acestea având libertatea de a alege fie să găsească un furnizor de pe piață căruia să îi încredințeze sarcina printr-o procedură de achiziții, fie să asigure ele însele eliminarea printr-o soluție la nivel intern (41). În pofida afirmației Germaniei potrivit căreia ZT îndeplinește criteriile de atribuire la nivel intern (42), contribuțiile anuale consolidează poziția financiară a ZT în comparație cu alți potențiali furnizori. Întrucât la procedurile de achiziții publice pot participa furnizori din toate statele membre, contribuția este, de asemenea, de natură să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre.
(149)
Avantajele economice din contribuțiile anuale sunt, de asemenea, de natură să consolideze poziția ZT pe piețele pe care se află în concurență directă cu alți furnizori (eliminarea materialului de categoria 3, procedura de achiziții pentru eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 din Hessa de Nord și Centrală).
8.4. Concluzie provizorie cu privire la existența ajutorului
(150)
Contribuțiile anuale îndeplinesc condițiile pentru existența unui ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Următoarea secțiune va analiza în detaliu afirmația Germaniei că cele patru condiții ale hotărârii Altmark sunt îndeplinite.
9. EVALUAREA CRITERIILOR ALTMARK ÎN CONTEXTUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (1) DIN TFUE
9.1. Primul criteriu Altmark
(151)
Primul criteriu Altmark prevede că întreprinderea beneficiară trebuie să aibă efectiv obligații de serviciu public de îndeplinit, iar obligațiile trebuie să fie definite în mod clar.
(152)
În primul rând, ar trebui remarcat faptul că este necesar să se facă distincție între perioada 1979-2008 și perioada 2009-2011.
(153)
Înainte de modificarea Verbandsordnung la 2 februarie 2010, cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2009, eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 era încredințată doar în mod general ZT. Vechea versiune a Verbandsordnung nu specifica nicio obligație de a menține o rezervă pentru epidemii. Așadar, nu exista nicio obligație definită în mod clar de a menține o rezervă pentru epidemii în sensul primului criteriu Altmark.
(154)
În versiunea modificată a Verbandsordnung, există acum, pe lângă obligația de eliminare a materialelor din categoriile 1 și 2, și o obligație explicită pentru ZT de a menține o rezervă pentru epidemii.
(155)
În continuare, Comisia arată că nici obligația ZT de eliminare a materialelor din categoriile 1 și 2, nici obligația sa de a menține o rezervă pentru epidemii nu pot justifica statutul contribuțiilor anuale de plăți compensatorii din partea statului în sensul primului criteriu Altmark.
9.1.1. Obligația de eliminare a materialelor din categoriile 1 și 2
9.1.1.1. Nu constituie un serviciu de interes economic general
(156)
BVerwG a susținut că, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 și articolul 3 alineatul (1) din TierNebG, eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 constituie o obligație de serviciu public și, prin urmare, un serviciu de interes economic general. BVerwG a atribuit o importanță deosebită faptului că, în temeiul dreptului german, eliminarea materialelor este o sarcină publică obligatorie, și a pornit de la ipoteza că, în acest sens, ZT exercită puteri publice. BVerwG a considerat că obligația de serviciu public includea, de asemenea, asigurarea unei rezerve pentru epidemii (43).
(157)
Germania împărtășește acest punct de vedere și susține că eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 și asigurarea rezervei pentru epidemii au drept scop protejarea sănătății umane.
(158)
Deoarece eliminarea materialului din categoriile 1 și 2 constituie o obligație de serviciu public, BVerwG și Germania au considerat contribuțiile anuale ca fiind justificate, deoarece au reprezentat compensații din partea statului pentru costurile suportate de ZT ca urmare a obligației.
(159)
Astfel cum s-a explicat la punctul 13 din Orientările Uniunii privind ajutoarele de stat acordate drept compensații pentru prestarea de servicii publice (44) („Orientările Uniunii privind SIEG”), Curtea de Justiție a afirmat în mod constant că statele membre dispun de o marjă largă de apreciere în ceea ce privește natura serviciilor care pot fi clasificate drept servicii de interes economic general, cu excepția sectoarelor în care există reglementări specifice ale Uniunii în acest sens.
(160)
Curtea de Justiție a subliniat că o activitate este de interes economic general numai în cazul în care prezintă caracteristici speciale în comparație cu interesul economic general al altor activități economice (45).
(161)
În GEMO, Curtea de Justiție a fost nevoită ofere un răspuns la întrebarea dacă costurile de eliminare a animalelor moarte și a deșeurilor de abator ar trebui să fie suportate de către agricultori și abatoare sau dacă statul ar putea suporta costurile pe motiv că acesta constituie un serviciu de interes economic general. În hotărârea sa, Curtea a susținut că agricultorii și abatoarele ar trebui să suporte integral costurile (46).
(162)
Curtea de Justiție a constatat că sarcina financiară generată de eliminarea animalelor moarte și a deșeurilor de abator este un element de cost inevitabil asociat activității economice a agricultorilor și abatoarelor. Activitățile acestora generează produse și reziduuri inutilizabile și, mai presus de toate, dăunătoare pentru mediu, iar eliminarea este sarcina poluatorilor.
(163)
Intervenția organismelor de stat cu scopul de a elibera agricultorii și abatoarele de această sarcină creează un avantaj economic, care poate denatura concurența. Chiar dacă statul ar urmări un obiectiv de politică în domeniul sănătății prin preluarea responsabilității pentru costurile de eliminare, aceasta nu ar schimba faptul că s-a creat un avantaj economic pentru agricultori și abatoare, având în vedere că jurisprudența constantă a stabilit că articolul 107 alineatul (1) din TFUE nu face distincții în funcție de motivele și obiectivele măsurilor de intervenție a statului, ci le definește prin efectele lor (47).
(164)
Orientările comunitare privind ajutoarele de stat acordate pentru testele EST, animalele moarte și deșeurile de abator (2002/C324/02) (până în 2006), punctele 27 și 37, precum și Orientările comunitare privind ajutoarele de stat în sectorul agricol și forestier 2007-2013 (2006/C319/01), secțiunea V.B.4, confirmă, de asemenea, că proprietarii sau producătorii de subproduse de origine animală sunt responsabili pentru eliminarea adecvată și, prin urmare, sunt obligați să suporte costurile în temeiul principiului „poluatorul plătește”. În conformitate cu aceste orientări, ajutorul de stat constituie o excepție de la regula potrivit căreia acesta este admisibil numai în situații speciale (în special pentru animale moarte).
(165)
Aplicabilitatea la nivel general a principiului „poluatorul plătește” este, de asemenea, confirmată de legislația landului Renania-Palatinat, unde articolul 4 alineatul (1) din TierNebGAG prevede că costurile de eliminare și costurile proceselor conexe pot fi impuse proprietarilor.
(166)
Pentru cazul de față, din jurisprudența Curții și liniile directoare și orientările comunitare decurg următoarele concluzii:
(167)
În primul rând, pentru a exista un serviciu de interes economic general, nu este hotărâtor dacă statul membru definește serviciul în cauză ca fiind o obligație comună. Definirea unui serviciu ca o obligație a unei comunități echivalează cu acordarea unui drept exclusiv. Dacă opinia BVerwG ar fi corectă, un stat membru ar putea declara orice serviciu ca fiind o obligație a unei comunități, făcându-l, astfel, un serviciu de interes economic general. Totuși, această interpretare ar face articolul 106 din TFUE ineficace: scopul acestuia este tocmai de a garanta că plățile compensatorii pot fi acordate doar atunci când acest lucru se impune deoarece există serviciu de interes economic general.
(168)
Comisia consideră că este necesar să se facă distincție între acordarea unui drept exclusiv și clasificarea unui serviciu ca serviciu de interes economic general.
(169)
Acordarea unui drept exclusiv pentru eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 poate constitui o limitare a libertății de a presta servicii în temeiul articolului 56 din TFUE. În conformitate cu articolul 52 coroborat cu articolul 62 din TFUE poate fi justificată pe motive de protecție a sănătății publice. Atunci când autoritățile germane și din Renania-Palatinat stabilesc că o singură întreprindere este responsabilă pentru eliminarea materialului din categoriile 1 și 2 într-o anumită regiune, acestea urmăresc să garanteze că întreprinderea face obiectul unei supravegheri intense, protejând, astfel, sănătatea publică.
(170)
Cu toate acestea, o măsură care vizează protejarea sănătății publice nu constituie în mod automat un serviciu de interes public general - contrar punctului de vedere adoptat de Germania și BVerwG.
(171)
Astfel, Comisia nu contestă faptul că eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 implică eliminarea unor deșeuri care, prin natura lor, reprezintă o amenințare deosebită pentru sănătate. De aceea, Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 prevede un sistem strict de controale pentru unitățile care elimină astfel de deșeuri. Aceste dispoziții presupun în mod cert costuri suplimentare pentru întreprinderile de eliminare, însă aceste costuri trebuie să fie incluse în taxe și tarife.
(172)
În acest sens, eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 nu diferă de eliminarea altor deșeuri care, prin natura lor, reprezintă o amenințare deosebită pentru sănătate. Costul eliminării acestor deșeuri trebuie să fie suportat, în mod normal, de persoana care le-a generat, și nu de public.
(173)
În cazul de față, serviciul cuprinde eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2. Comisia trebuie, prin urmare, să examineze dacă acest serviciu este diferit în esență de alte activități economice, astfel încât să fie în interesul general, și nu numai în interesul operatorilor economici care beneficiază de acesta.
(174)
În opinia Comisiei, eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 nu este fundamental diferită în ceea ce privește conținutul de alte activități economice. Din acest motiv, nu poate fi calificată ca fiind un serviciu de interes economic general.
(175)
Contrar opiniei BVerwG, controlul strict prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 nu înseamnă că eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 trebuie să fie considerată drept serviciu de interes economic general.
(176)
Mai mult decât atât, sectorul în cauză este reglementat de dispozițiile dreptului Uniunii. Aceste dispoziții impun în special ca poluatorul să suporte costul pentru eliminarea materialului din categoriile 1 și 2. Prin urmare, nu există domeniu de aplicare pentru ca bugetul public să suporte o parte din cost, astfel cum a constatat Curtea de Justiție în hotărârea GEMO (48). Din cauza acestor dispoziții specifice ale dreptului Uniunii, nu mai există posibilitatea ca dispozițiile naționale de clasificare a eliminării materialului din categoriile 1 și 2 ca un serviciu de interes economic general să se îndepărteze de la litera dreptului Uniunii. Clasificarea ca serviciu de interes economic general este, prin urmare, exclusă.
(177)
În cele din urmă, în ceea ce privește afirmația Germaniei că eliminarea materialului din categoriile 1 și 2 are drept scop protejarea sănătății umane, Comisia face referire la hotărârea GEMO, în care Curtea de Justiție a hotărât că articolul 107 alineatul (1) din TFUE nu face distincție între măsurile de intervenție a statului prin referire la cauzele sau obiectivele acestora, ci le definește în funcție de efecte.
(178)
Astfel, în principiu, un operator economic trebuie să suporte costurile generate de dispozițiile de reglementare privind desfășurarea activității sale, cum ar fi normele stricte cu privire la eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 în cazul de față. Obiectivul protejării sănătății umane este luat în considerare pentru a justifica acordarea unui drept exclusiv cu privire la libertatea de a presta servicii și la nivelul de compatibilitate a ajutoarelor pentru agricultori cu piața internă.
(179)
Din aceste motive, Comisia consideră că eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 nu poate fi clasificată de Germania drept un serviciu de interes economic general.
9.1.1.2. În subsidiar: plățile compensatorii nu sunt o cerință în niciun caz
(180)
Alternativ, Comisia subliniază că primul criteriu Altmark presupune, de asemenea, evaluarea necesității plăților compensatorii pentru un serviciu de interes economic general. Astfel, chiar dacă eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 ar constitui un serviciu de interes economic general, trebuie să fie examinată necesitatea plății compensatorii.
(181)
Argumentele Germaniei și BVerwG omit faptul că, în hotărârea GEMO, Curtea de Justiție a hotărât că obligațiile acceptate de întreprinderile cărora le-a fost încredințată eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 nu justifică o compensație din partea statului pentru costurile generate de aceste obligații. Toate costurile de eliminare a materialelor din categoriile 1 și 2 trebuie suportate de cei responsabili pentru producerea lor, dat fiind că este un cost inerent al activităților economice ale agricultorilor și abatoarelor.
(182)
Curtea de Justiție a susținut că o compensație de stat pentru costurile care decurg din această obligație nu este justificată, deoarece costurile trebuie suportate de cei responsabili.
(183)
Spre deosebire de punctul de vedere al BVerwG, controlul strict prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 1069/2009 nu implică posibilitatea acoperirii costului de eliminare a materialelor din categoriile 1 și 2 prin plăți compensatorii din partea statului.
(184)
Cu alte cuvinte, simpla existență a unei obligații de serviciu public nu presupune neapărat că este justificată o compensație din partea statului pentru costurile care decurg din această obligație.
(185)
În opinia Comisiei, Germania nu poate justifica contribuțiile anuale ca fiind compensații din partea statului pentru costurile suportate de ZT care rezultă din obligația de a elimina materialul din categoriile 1 și 2, deoarece, în conformitate cu principiul „poluatorul plătește”, costul integral trebuie acoperit din taxele pe care ZT le percepe responsabililor pentru producerea materialului respectiv.
9.1.2. Menținerea unei rezerve pentru epidemii
(186)
În ceea ce privește problema legată de posibilitatea clasificării capacității de rezervă, privită separat, drept serviciu de interes economic general, ar trebui făcute următoarele remarce. Conform dreptului german, o întreprindere care deține un monopol regional pentru eliminarea materialului din categoriile 1 și 2 trebuie să se asigure că poate face față unei creșteri a cantității de material în cazul unui focar de boală. Astfel cum se arată în comparația celor 16 landuri prezentată de guvernul german, oriunde, cu excepția zonei ZT, întreprinderile care își exploatează instalațiile în trei schimburi reușesc acest lucru prin operarea acestora și în week-end și, dacă este necesar, prin transferul materialului către alte landuri. Cu alte cuvinte, obligația de a menține o rezervă pentru epidemii nu determină niciun fel de costuri suplimentare, deoarece rezerva pentru epidemii poate fi acoperită prin capacitatea neutilizată disponibilă în cadrul operațiunilor.
(187)
Chiar dacă ar apărea costuri suplimentare, acestea ar trebui transmise agricultorilor și abatoarelor. A face față problemei creșterii gradului de utilizare a materialelor într-o epidemie face parte din costul inerent al funcționării unei instalații de eliminare a materialelor din categoriile 1 și 2.
(188)
Faptul că proprietarii, adică autoritățile regionale și locale, obligă întreprinderile pe care le dețin să mențină o rezervă pentru epidemii printr-un act oficial este irelevant. Menținerea rezervei pentru epidemii nu poate fi considerată a fi un serviciu de interes economic general din două motive.
(189)
În cazul în care capacitatea neutilizată disponibilă în cadrul operațiunilor - fără costuri suplimentare - nu este suficientă pentru a acoperi rezerva pentru epidemii prevăzută, astfel încât obligația de a menține rezerva pentru epidemii generează costuri de investiții suplimentare, principiul „poluatorul plătește” impune ca aceste costuri să fie acoperite din taxele percepute. Acest argument nu este diferit de cele anterioare referitoare la eliminarea celorlalte deșeuri (a se vedea considerentele 156-185 de mai sus pentru detalii).
(190)
În cazul în care capacitatea neutilizată menținută este mai mare decât nivelul efectiv necesar în cazul unei epidemii, nu există niciun interes public în a menține acel exces de capacitate neutilizată.
(191)
În acest sens, BVerwG a susținut că, în scopul clasificării asigurării capacității de rezervă, este lipsit de relevanță dacă ZT menține o capacitate în exces relativ inutilă. Era exclusiv la latitudinea autorităților regionale și locale de a decide asupra finanțării supracapacității sau de a insista ca acesta să fie redusă. Aceasta a reprezentat o chestiune de responsabilitate politică a autorităților regionale și locale, nu o problemă de legislație privind autoarele (49). Acest argument nu poate fi acceptat, întrucât capacitatea relativ inutilă este puțin probabil să servească interesului public.
(192)
Astfel cum s-a analizat mai pe larg în secțiunea 9.3, în cazul ZT, rezerva pentru epidemii prevăzută poate fi acoperită din capacitatea neutilizată disponibilă în cadrul operațiunilor, iar plățile compensatorii nu pot fi justificate în niciun fel.
(193)
Din aceste motive, Comisia consideră că obligația de a menține o rezervă pentru epidemii nu poate fi considerată un serviciu de interes economic general. În schimb, Comisia consideră că aceasta nu oferă nicio justificare pentru a se considera că contribuțiile anuale compensații din partea statului.
9.1.3. Eliminarea materialului de categoria 3
(194)
Întrucât eliminarea materialului de categoria 3 nu a fost încredințată ZT, aceasta nu poate fi calificată drept un serviciu de interes economic general doar din acest motiv. În orice caz, eliminarea nu poate fi calificată astfel din motivele expuse în secțiunea 9.1.1.
9.1.4. Rezumat
(195)
Prin urmare, primul criteriu Altmark nu este îndeplinit în cazul de față.
(196)
Următoarele considerente referitoare la al doilea, al treilea și al patrulea criteriu Altmark sunt, prin urmare, prezentate doar în subsidiar.
9.2. Al doilea criteriu Altmark
(197)
Al doilea criteriu Altmark impune ca parametrii pe baza cărora se calculează compensația să fie elaborați în mod obiectiv și transparent în avans. Prin urmare, în cazul în care un stat membru compensează o întreprindere pentru pierderi fără ca parametrii să fi fost stabiliți în prealabil, aceasta constituie un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE,
(198)
În cazul de față, este necesar să se facă distincție între perioada 1979-2008 și perioada 2009-2012.
9.2.1. Perioada 1979-2008
(199)
Verbandsordnung adoptat la 28 octombrie 1994 a permis ZT să acopere toate pierderile suferite în cursul exercițiului financiar din contribuția anuală. Cu toate acestea, potrivit afirmației Germaniei, contribuțiile anuale au fost destinate să finanțeze costurile suportate de ZT prin menținerea rezervei pentru epidemii.
(200)
În Verbandsordnung din 1994, însă, nu există indicii referitoare la dimensiunea rezervei pentru epidemii pe care ZT era obligată să o mențină și nici cu privire la parametrii pentru calcularea costurilor rezervei. Pierderea suferită nu constituie un indicator obiectiv al costului rezervei pentru epidemii, deoarece valoarea pierderii depinde de un număr mare de factori care nu au nicio legătură cu costul rezervei pentru epidemii.
(201)
Astfel, nicio metodă obiectivă și transparentă, care să fi făcut posibilă calcularea costului rezervei pentru epidemii, nu a fost stabilită în prealabil. Prin urmare, al doilea criteriu Altmark nu este îndeplinit pentru perioada 1979-2008.
9.2.2. Perioada 2009-2012
(202)
Verbandsordnung a fost modificat la 2 februarie 2010, cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2009. La articolul 10 alineatul (2), se prevede în mod explicit dimensiunea rezervei pentru epidemii care trebuie menținută. În conformitate cu articolele 9 alineatul (2) și 10 alineatul (4), costurile rezervei pentru epidemii și, prin urmare, cuantumul contribuției anuale trebuie să fie stabilite înainte de începerea exercițiului financiar prin intermediul bugetului.
(203)
La articolul 10 alineatul (5) din noul Verbandsordnung, au fost introduse reglementări pentru calculul costului rezervei pentru epidemii. În conformitate cu studiul Fraunhofer, o parte din costurile totale de capacitate sunt alocate rezervei pentru epidemii prevăzute. Verbandsordnung și legea bugetului anual stabilesc parametrii necesari calculării costurilor. Comisia a verificat caracterul obiectiv și rezonabil al parametrilor, iar metoda de calcul este stabilită în mod neechivoc și transparent. Pentru perioada ulterioară anului 2010, contribuțiile anuale sunt, prin urmare, stabilite în avans pe baza unor parametri obiectivi și transparenți.
(204)
Condiția de transparență impusă de al doilea criteriu Altmark este, astfel, îndeplinită pentru perioada 2010-2012. În același timp, însă, trebuie subliniat că, deși Comisia acceptă efectuarea calculelor în avans și într-o manieră transparentă, aceasta consideră că formula de calcul utilizată nu poate preveni supracompensarea în sensul celui de al treilea criteriu Altmark.
(205)
Pe de altă parte, pentru anul 2009, regulile de calculare a costului, bugetul și cuantumul contribuției anuale au fost stabilite retroactiv, nu în avans. Prin urmare, al doilea criteriu Altmark nu este îndeplinit pentru anul 2009.
9.3. Al treilea criteriu Altmark
(206)
Conform celui de al treilea criteriu Altmark, compensația nu trebuie să depășească cuantumul necesar acoperirii integrale sau parțiale a costurilor de îndeplinire a obligațiilor de serviciu public, având în vedere veniturile realizate și un profit corespunzător din îndeplinirea acestor obligații.
(207)
În momentul calculării costului de îndeplinire a obligației de serviciu public, Comisia aplică metoda costului net evitat (50). Costurile nete necesare sau care ar trebui să fie necesare pentru îndeplinirea obligației de prestare de servicii publice se calculează ca diferența între costurile nete ale prestatorului de servicii care rezultă din îndeplinirea obligației de serviciu public și costurile nete ale prestatorului de servicii în lipsa acestei obligații. Trebuie să se acorde o atenție deosebită evaluării corecte a costurilor sau a veniturilor pe care prestatorul de servicii nu le-ar suporta, respectiv realiza, în lipsa obligației de serviciu public. La calcularea costurilor nete, ar trebui să se analizeze avantajul prestatorului serviciului de interes economic general, dacă este posibil, inclusiv avantajele nemateriale (51).
(208)
În conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din Verbandsordnung din 2 februarie 2010, dimensiunea rezervei pentru epidemii care trebuie menținută din 2009 este stabilită la 7 110 de tone, care urmează să fie prelucrate într-un interval de șase săptămâni. În ceea ce privește numărul de tone pe săptămână, ZT trebuie, așadar, să ia măsuri pentru a garanta că, în cazul unei epidemii, o cantitate de 1 185 de tone pe săptămână peste cantitățile normale poate fi prelucrată pe o perioadă de șase săptămâni (52).
(209)
Germania susține că contribuțiile anuale compensează costurile nete suportate de ZT prin menținerea rezervei pentru epidemii. Deși Verbandsordnung conținea o obligație explicită de a menține o rezervă pentru epidemii doar de la modificarea acestuia la 2 februarie 2010, ZT a păstrat o rezervă pentru epidemii și anterior acestei modificări, și trebuia să suporte costurile pe care acest lucru le implică. Mai precis, în conformitate cu reglementările privind tarifele din Renania-Palatinat, ZT nu a putut include aceste costuri în taxele pentru eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2.
(210)
Bazându-se pe studiul Fraunhofer, Germania calculează costurile rezervei pentru epidemii ca reprezentând aproximativ jumătate din costurile totale ale instalațiilor, deoarece rata de utilizare a capacității posibile din punct de vedere tehnic a instalațiilor în timpul săptămânii - adică funcționarea în trei schimburi, 5 zile pe săptămână - este sub 50 %.
(211)
Comisia va demonstra în considerentele următoare că ZT, contrar calculelor Germaniei, nu a suportat niciun fel de costuri nete ca urmare a menținerii unei rezerve pentru epidemii de dimensiunea prevăzută. Costurile invocate de Germania includ costul capacității neutilizate disponibile în cadrul operațiunilor, care trebuie acoperite din taxe, precum și costul capacității neutilizate rezultate în urma exploatării insuficiente a instalațiilor.
9.3.1. Acoperirea rezervei pentru epidemii prevăzute prin capacitatea operațională neutilizată a ZT
(212)
Raportul Böckenhoff din 1991 a examinat pentru prima dată necesitatea construirii unei instalații mai mari de eliminare în vederea asigurării unei capacități suficiente în caz de epidemie. Acesta a ajuns la concluzia contrară, deoarece, în cadrul operațiunilor normale, instalația de eliminare funcționează în două schimburi cinci zile pe săptămână, iar capacitatea operațională neutilizată a celui de al treilea schimb a fost considerată drept o rezervă adecvată pentru epidemii.
(213)
În timp, numeroase întreprinderi care prestează servicii de eliminare au trecut la utilizarea parțială a celui de al treilea schimb chiar și în cadrul operațiunilor normale sau la unul sau două schimburi în zilele de sâmbătă în perioadele de vârf pentru cantitățile supuse eliminării. Aceasta înseamnă că utilizarea capacității în cadrul operațiunilor normale este mai optimă și că în cazul unei epidemii este necesar să se utilizeze în mai mare măsură capacitatea neutilizată disponibilă la sfârșit de săptămână.
(214)
Cu toate acestea, calculele detaliate pentru diferite scenarii din literatura tehnică mai recentă (53) au confirmat concluziile fundamentale ale raportului Böckenhoff, potrivit cărora nu este necesară nicio investiție suplimentară în capacitate neutilizată pentru a face față situațiilor de epidemie, ci mai curând că pentru eliminarea carcaselor de animale în exces rezultate în urma unei epidemii este suficientă capacitatea neutilizată disponibilă sub forma celui de al treilea schimb din timpul săptămânii și a schimburilor de la sfârșit de săptămână. Se ține seama aici de gradul mai ridicat de utilizare a capacității în cadrul operațiunilor normale. Evenimentele epidemice avute în vedere sunt, în principal, focarele limitate la nivel local și focarele de scurtă durată de pestă porcină clasică (PPC) sau de febră aftoasă (FA).
(215)
Rezerva pentru epidemii prevăzută în Verbandsordnung din 2 februarie 2010 de 1 185 de tone pe săptămână, pe care ZT trebuie să o pună la dispoziție pe o perioadă de șase săptămâni în cazul unei epidemii, vizează focare de PPC și FA limitate la nivel local. Dimensiunea rezervei pentru epidemii se bazează pe studiul ISPA-RP, care arată că acele cantități suplimentare de carcase de animale preconizate în cazul unei epidemii de scurtă durată în zona acoperită de asociație sunt aproximativ de această amploare.
(216)
Rezerva pentru epidemii specificată de 1 185 t/săptămână se alătură capacității neutilizate de 2 819 t/săptămână disponibilă pentru perioada cerută de 6 săptămâni. Capacitatea neutilizată efectiv disponibilă este cu mult peste dublul capacității necesare. Astfel cum se arată în tabelul de mai jos, ZT poate acoperi rezerva prevăzută pentru epidemii prin capacitatea operațională neutilizată disponibilă pe termen scurt pe timp de noapte și în week-end, la fel ca în celelalte landuri. Capacitatea operațională neutilizată de 2 376 de tone pe săptămână, disponibilă în condiții de funcționare în trei schimburi șapte zile pe săptămână pe o perioadă de 6 săptămâni este aproape dublă față de rezerva prevăzută pentru epidemii de 1 185 de tone pe săptămână.
(217)
Chiar presupunând că instalația nu este exploatată la capacitate maximă în regim de trei schimburi șapte zile pe săptămână sau nu se utilizează capacitatea instalației în mod continuu timp de șapte zile, este disponibilă o capacitate operațională neutilizată suficientă pentru a asigura rezerva pentru epidemii necesară. Ca o comparație între rezerva pentru epidemii prevăzută de 1 185 de tone pe săptămână și capacitatea neutilizată disponibilă în instalația ZT potrivit studiului ISPA-RP (54), ZT dispune de o capacitate operațională neutilizată suficientă pe timp de noapte și în week-end:
Tabelul 3
Capacitatea neutilizată disponibilă a ZT în comparație cu rezerva pentru epidemii prevăzută (pe baza utilizării medii a capacității în perioada 1998-2009)
Tip de funcționare
Capacitate totală
Capacitate neutilizată disponibilă
Rezervă pentru epidemii în temeiul Verbandsordnung
Capacitate neutilizată după deducerea rezervei pentru epidemii
Datorată ratei de utilizare
Datorată unor factori de exploatare
Total
Total
2 schimburi/5 zile capacitate maximă
2 160
443
443
3 schimburi/5 zile capacitate maximă
3 240
443
1 080
1 523
1 185
338
3 schimburi/7 zile capacitate normală
3 864
443
1 704
2 147
962
3 schimburi/7 zile capacitate maximă
4 536
443
2 376
2 819
1 634
(218)
Astfel, se confirmă că ZT, la fel ca întreprinderile din celelalte landuri, dispune de o capacitate operațională neutilizată suficientă pentru rezerva pentru epidemii. Prin urmare, ZT nu a avut niciodată nevoie să construiască o capacitate suplimentară pentru a asigura rezerva pentru epidemii. Prin urmare, ZT nu a suportat niciun fel de costuri nete ca urmare a acestei obligații.
(219)
Cu toate acestea, Germania susține în continuare că, în temeiul legii, ZT nu are dreptul să includă în taxele de eliminare costurile capacității neutilizate, care este folosită exclusiv în cazul unei epidemii, din moment ce rezerva pentru epidemii respectivă ar fi de interes public.
(220)
Rezultatele sondajului la nivel de landuri și contractele reclamantei care au fost prezentate indică, însă, că indiferent de forma juridică a întreprinderii de eliminare sau de regula de calcul care urmează a fi aplicată toate costurile de capacitate sunt finanțate, fără excepție, din veniturile din exploatare. Acest lucru reiese, de asemenea, în mod clar din articolul 8 din KAG RP, care prevede că „costurile care stau la baza tarifelor de utilizare și a contribuțiilor recurente se stabilesc în conformitate cu principiile comerciale de contabilitate a costurilor”. Cu alte cuvinte, costul capacității operaționale neutilizate trebuie să fie inclus în tarife, în mod proporțional, deoarece se stabilește o legătură cauzală cu eliminarea materialului intern și extern în condiții normale de funcționare.
(221)
BVerwG a constatat, de asemenea, în mod întemeiat, în hotărârea sa faptul că costul capacității operaționale neutilizate trebuie să fie finanțat din veniturile realizate din eliminarea materialului intern și extern (55). În consecință, în cazul în care - la fel ca în cazul ZT - rezerva pentru epidemii prevăzută poate fi asigurată din capacitatea operațională neutilizată, nu este nevoie de o contribuție anuală.
(222)
În final, Germania susține, ca justificare a contribuției anuale, că toate costurile de exploatare a capacității neutilizate din al treilea schimb din timpul săptămânii rezultă din obligația de a menține rezerva pentru epidemii. În absența acestei obligații, ZT ar putea utiliza la maximum capacitatea tehnică în regim de funcționare în trei schimburi 5 zile pe săptămână.
(223)
Cu toate acestea, Germania nu a prezentat nicio dovadă care să demonstreze că nu ar mai exista nicio capacitate operațională neutilizată în timpul săptămânii dacă nu ar exista obligația de a menține rezerva pentru epidemii. Mai curând, se pare, conform studiului ISPA-NS, de exemplu, că și întreprinderile care elimină doar material de categoria 3 și, în consecință, nu se supun niciunei obligații de a menține o rezervă pentru epidemii, dispun de o capacitate neutilizată considerabilă și își finanțează integral costurile de capacitate prin tarifele percepute.
9.3.2. Capacitatea neutilizată disponibilă depășește rezerva pentru epidemii prevăzută
(224)
Astfel cum se arată în tabelul 3, ZT dispune de o capacitate neutilizată mult mai mare decât este necesar pentru a asigura rezerva pentru epidemii prevăzută. Capacitatea neutilizată disponibilă pe termen scurt este mai mare decât dublul capacității necesare în cazul unui focar de boală. Figura 2 arată că, în câțiva ani, până la 25 % doar din capacitatea normală a rămas neutilizată în regim de funcționare în două schimburi/5 zile. Costul capacității neutilizate de care nu este deloc nevoie pentru rezerva pentru epidemii prevăzută nu poate fi inclus în costurile nete. Prin urmare, calculele costurilor nete prezentate de Germania trebuie respinse, deoarece atribuie în mod incorect costul întregii capacități neutilizate rezervei pentru epidemii.
(225)
Studiul ISPA-RP și studiul Fraunhofer arată că, în cazul ZT, capacitatea neutilizată de care dispunea era suficientă chiar și pentru a face față unui focar de febră aftoasă la nivelul întregului land pe o perioadă de 3 luni Cu toate acestea, asociației ZT nu i s-a impus niciodată să mențină rezerva pentru epidemii pe o perioadă mai lungă de șase săptămâni. Cu alte cuvinte, membrii asociației nu au obligat niciodată ZT să constituie o rezervă pentru epidemii disponibilă pe termen mai lung de șase 6 săptămâni pentru ca numai aceasta să poată face față unui focar de boală de lungă durată la nivelul întregului Land. Comparația cu capacitatea necesară pentru gestionarea unui focar de febră aftoasă la nivelului întregului Land este lipsită de relevanță (56).
(226)
Faptul că instalația ZT are o capacitate substanțial mai mare decât cea impusă de Verbandsordnung este confirmat prin cele ce urmează: ZT este obligată prin Verbandsordnung să prelucreze material intern din categoriile 1 și 2 în cantitate medie de aproximativ 900 de tone pe săptămână (57). În cazul în care s-ar adăuga rezerva pentru epidemii prevăzută de 1 185 de tone pe săptămână, ZT ar avea nevoie de o instalație cu o capacitate de 2 085 de tone pe săptămână în regim de funcționare în trei schimburi/7 zile pentru a îndeplini obligațiile care îi revin în temeiul Verbandsordnung.
(227)
În realitate, însă, instalațiile ZT au o capacitate maximă posibilă de 4 536 de tone pe săptămână. În această situație, ZT exploatează instalația la o capacitate de două ori mai mare decât este necesar pentru sarcinile stabilite în Verbandsordnung. Pentru că ZT dispune de o capacitate mult mai mare decât este necesar pentru îndeplinirea sarcinilor sale publice, nu este posibil să fi suportat costuri nete din cauza obligației de a menține rezerva pentru epidemii.
9.3.3. Rezumat
(228)
În concluzie, se poate afirma că Germania nu a putut demonstra că ZT a suportat costuri nete ca urmare a obligației de a menține rezerva pentru epidemii. Examinarea a arătat că prin contribuțiile anuale este finanțat costul capacității neutilizate care este disponibilă în condiții de funcționare normală (și, astfel, ar trebui finanțată din taxele și tarifele pentru aceste servicii) sau care este disponibilă deoarece capacitatea instalației ZT este insuficient exploatată.
9.4. Al patrulea criteriu Altmark
(229)
Al patrulea criteriu Altmark prevede că, în cazul în care o întreprindere care urmează să îndeplinească obligații de serviciu public nu este aleasă în urma unei proceduri de achiziții publice, care să permită selectarea ofertantului capabil să presteze aceste servicii la cel mai mic cost pentru comunitate, cuantumul compensației necesare se determină pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere tipică și bine gestionată le-ar fi suportat în îndeplinirea acestor obligații, luând în considerare veniturile relevante și un profit rezonabil pentru îndeplinirea obligațiilor.
(230)
Cele patru criterii Altmark sunt o excepție de la principiul potrivit căruia plățile compensatorii constituie un avantaj. Prin urmare, este de datoria statului membru să demonstreze îndeplinirea acestora.
(231)
ZT nu a fost selectată printr-o procedură de achiziții publice și nici Germania nu a prezentat dovezi care să ateste că ZT este o întreprindere tipică, bine gestionată. În consecință, Germania nu a reușit să dovedească îndeplinirea celui de al patrulea criteriu Altmark. Tarifele mari pentru eliminarea carcaselor de animale în Renania-Palatinat, precum și nevoia de finanțare printr-o contribuție anuală care nu există în niciun alt Land sunt dovezi prima facie că ZT nu este o întreprindere tipică, bine gestionată.
(232)
În consecință, al patrulea criteriu Altmark nu este îndeplinit.
(233)
BVerwG a constatat că al patrulea criteriu Altmark nu se aplică în cazul ZT, deoarece contribuția anuală nu era destinată să compenseze ZT pentru costurile suplimentare generate de asumarea unei obligații de serviciu public în contextul unei activități, altfel, comerciale, ci pentru a finanța îndeplinirea oficială a unei sarcini publice în afara pieței. Caracter oficial al îndeplinirii acestei sarcini deriva, din punctul de vedere al BVerwG, din decizia politică a autorităților regionale și locale, membre ale asociației, de a atribui eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 la nivel intern. BVerwG și-a întemeiat interpretarea pe hotărârea Curții de Justiție în cauza Stadtreinigung Hamburg (58).
(234)
Din punctul de vedere al BVerwG, al patrulea criteriu Altmark presupune că obligația de serviciu public trebuie efectuată de o întreprindere privată. Deoarece acest lucru nu este valabil atunci când atribuirea are loc la nivel intern, al patrulea criteriu Altmark nu se aplică întreprinderilor cărora li se încredințează obligații prin proceduri interne de atribuire (59).
(235)
Comisia nu împărtășește punctul de vedere adoptat de BVerwG. În primul rând, nu se indică nicăieri în al patrulea criteriu Altmark, astfel cum a fost formulat de Curtea de Justiție, că acesta nu se aplică în cazul procedurilor interne de atribuire. Dimpotrivă: prin două alternative (fie o procedură de achiziții, fie o analiză a costurilor pe care o întreprindere tipică, bine gestionată le-ar suporta), Curtea de Justiție a arătat că al patrulea criteriu Altmark este aplicabil, chiar dacă nu a fost organizată o procedură de achiziții publice și, deci, în special în cazul procedurilor interne de atribuire.
(236)
Hotărârea pronunțată în cauza Stadtreinigung Hamburg a vizat doar situațiile în care există și în care nu există o obligație de atribuire. Nu se poate formula în termeni absoluți nicio concluzie în ceea ce privește legislația privind ajutoarele. Dimpotrivă: a doua alternativă oferită de al patrulea criteriu Altmark se referă exact la cazul în care nu există nicio obligație de a organiza o procedură de achiziții publice.
(237)
BVerwG lasă astfel impresia că monopolul regional al ZT însemna că asociația nu se afla în concurență cu alte întreprinderi și că era posibil să nu existe o denaturare a concurenței. Cu toate acestea, denaturarea concurenței este un constituent separat al conceptului de ajutor, care este diferit de elementul de avantaj economic (contextul în care au fost dezvoltate cele patru criterii Altmark). Elementul constitutiv de denaturare a concurenței este îndeplinit în speță (a se vedea secțiunea 8.3). De asemenea, Comisia a confirmat în mod explicit la punctul 37 din Comunicarea sa referitoare la aplicarea normelor Uniunii Europene privind ajutoarele sub formă de compensații pentru prestarea de servicii de interes economic general (Comunicarea privind SIEG) (60) că o procedură internă de atribuire nu exclude denaturarea concurenței.
(238)
În final, accentul pus de BVerwG asupra caracterului oficial al activității ZT ridică întrebarea dacă BVerwG a respins implicit aplicabilitatea celui de al patrulea criteriu Altmark deoarece a presupus că ZT nu desfășura o activitate economică. Acest lucru este, de asemenea, incorect: ZT oferă un serviciu în schimbul unei plăți și, prin urmare, desfășoară o activitate economică (a se vedea secțiunea 8.2.). De asemenea, Comisia a confirmat în mod explicit acest lucru la punctul 13 din Comunicarea privind SIEG.
9.5. Concluzie în ceea ce privește existența unor avantaje economice pentru ZT
(239)
Contrar hotărârii BVerwG și argumentului Germaniei, criteriile hotărârii Altmark nu sunt îndeplinite. În primul rând, contribuțiile anuale nu pot fi justificate, în esență, ca plăți compensatorii din partea statului pentru obligațiile asumate de ZT, deoarece toate costurile asociate cu aceste obligații trebuie acoperite din veniturile realizate din taxe. De asemenea, s-a demonstrat că, spre deosebire de cele susținute de Germania, ZT nu a suportat niciun fel de costuri nete ca urmare a obligației de a menține o rezervă pentru epidemii. Costurile invocate de Germania sunt legate fie de capacitatea operațională neutilizată, care trebuie acoperite din veniturile realizate din taxe și din profituri, fie de capacitatea neutilizată în exces a rezervei pentru epidemii prevăzute. În plus, până în anul 2010, parametrii de calculare a contribuțiilor anuale nu au fost stabiliți în avans și cu transparența necesară. În final, Germania nu a fost în măsură să demonstreze că ZT este o întreprindere tipică, bine gestionată.
(240)
Prin urmare, contribuțiile anuale au conferit asociației ZT un avantaj economic.
(241)
În cazul în care costul rezervei pentru epidemii, calculat incorect de Germania, ar fi alocat corect în funcție de scop diferitelor servicii oferite, și anume eliminarea materialelor interne din categoriile 1 și 2, eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2 din Baden-Württemberg și Hessa și eliminarea materialului de categoria 3, avantajele economice obținute de ZT din contribuțiile anuale pe diferitele piețe ar putea fi analizate mai clar.
(242)
În secțiunile următoare se va arăta că, în realitate, contribuțiile anuale au compensat pierderile cauzate de următorii factori:
(a)
prelucrarea de calitate slabă a materialului de categoria 3;
(b)
capacitate insuficient exploatată;
(c)
tarife inferioare costurilor pentru eliminarea din Hessa de Nord și Centrală;
(d)
tarife inferioare costurilor pentru eliminarea materialului intern.
9.5.1. Pierderi din eliminarea materialului intern și extern atunci când costurile incorect calculate ale rezervei pentru epidemii sunt alocate în funcție de scop
(243)
Pe baza conturilor de profit și pierderi prezentate de ZT pentru perioada 2002-2009, toate costurile presupuse ale rezervei pentru epidemii au fost alocate în funcție de scop, în conformitate cu exploatarea instalației în regim de două schimburi/5zile.
(244)
În primul rând, trebuie remarcat faptul că un motiv important pentru costurile ridicate în legătură cu capacitatea neutilizată este subutilizarea instalației ZT. Aceste costuri în legătură cu capacitatea neutilizată datorate exploatării insuficiente în condiții de funcționare normală trebuie, prin urmare, să fie eliminate primele.
(245)
Astfel cum indică statisticile de utilizare din tabelul 3 (coloana „capacitate neutilizată datorată ratei de utilizare”), ZT nu a utilizat niciodată pe deplin capacitatea tehnică disponibilă în regim de funcționare de două schimburi/5 zile. În special din anul 2002, rata de utilizare a scăzut brusc ca urmare a scăderii puternice a materialului intern. Etalonul folosit pentru nivelul de subutilizare este capacitatea neutilizată în regim de funcționare de două schimburi/5 zile. Reperul adoptat pentru calcularea subutilizării a fost cel mai înalt nivel de utilizare atins în regim de funcționare de două schimburi/5 zile, și anume 101 855 de tone în 2002. În medie, este vorba despre o subutilizare de 13 %.
(246)
Astfel cum se poate observa din coloana corespunzătoare („capacitate neutilizată datorată ratei de utilizare”) din tabelul 4, costul mediu de subutilizare în condiții de funcționare normală se ridică la 434 304 EUR. ZT trebuie să poarte responsabilitatea comercială pentru acest cost, deoarece este rezultatul exploatării unei instalații a cărei capacitate nu este utilizată la maxim în regim de funcționare normală.
(247)
Costurile de exploatare legate de capacitatea neutilizată sunt defalcate proporțional pentru utilizare în regimul de funcționare în două schimburi/5 zile. Costurile de exploatare a capacității neutilizate sunt, astfel, împărțite proporțional între serviciile interne și serviciile externe. În același timp, în tabelul 4 de mai jos se face o distincție între costurile de exploatare a capacității neutilizate de colectare și de prelucrare.
(248)
În medie, în perioada 2002-2009, ZT nu a putut acoperi costurile de exploatare a capacității neutilizate din cifra de afaceri nici pentru serviciile sale interne, nici pentru cele externe. Coloana „Marja de contribuție II” indică o pierdere medie anuală de 1 198 257 EUR în ceea ce privește serviciile externe și de 1 140 898 EUR în ceea ce privește serviciile interne.
Tabelul 4
Contul de profit și pierdere
(în EUR)
Animale moarte
Deșeuri de abator
Material intern
Col. 1 + 2
Material de categoria 3
BW și Hessa
Subutilizare
Material extern
Col. 4 + 5+6
Total
Col 3 + 7
(1)
Cifra de afaceri
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
(2)
Costurile prezentate de ZT
3 624 234
3 877 155
7 501 388
[…]
[…]
[…]
[…]
(3)
Cifra de afaceri
3 624 234
5 130 693
8 754 926
[…]
[…]
[…]
[…]
(4)
-
Costuri corectate
3 624 234
5 077 019
8 701 252
[…]
[…]
[…]
[…]
(5)
Contribuție de acoperire I
53 674
53 674
[…]
[…]
[…]
[…]
(6)
-
Capacitate neutilizată (CN) datorată ratei de utilizare
[…]
[…]
[…]
(7)
-
CN operațională - colectare
70 077
236 780
306 857
[…]
[…]
[…]
[…]
(8)
-
CN operațională - prelucrare
201 993
685 722
887 715
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(9)
Contribuție de acoperire II
- 272 071
- 868 828
-1 140 898
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(10)
-
Costuri fixe nealocate
[…]
(11)
Contribuție de acoperire III
[…]
(12)
+
Contribuție anuală
[…]
(13)
Profit sau pierdere
[…]
Rândurile (1) și (2): Informații furnizate de ZT
ZT nu înregistrează separat în conturile analitice veniturile din eliminarea materialului de categoria 3; în schimb, la fel ca în cazul veniturilor realizate din alte produse (de exemplu, pentru grăsimi și uleiuri), le deduce din costurile totale, care sunt apoi alocate între deșeurile interne de abator, materialul de categoria 3 și materialul din BW și Hessa. Cu toate acestea, întrucât pentru materialul de categoria 3 este creat un cont separat, în continuare, venitul din eliminarea materialului de categoria 3 trebuie exclus din costurile totale.
Rândurile (3)-(5): Calculul marjei de contribuție I
Pentru a obține costul corectat, venitul din prelucrarea materialului de categoria 3 care se deduce din costuri este alocat proporțional între deșeurile interne de abator, materialul de categoria 3 și materialul din BW si Hessa. Diferența de costuri totale între rândul (2) și rândul (4) corespunde, astfel, venitului din eliminarea materialului de categoria 3 de la rândul (3).
întrucât nu au fost disponibile date, Comisia nu a putut verifica dacă ZT a alocat costurile totale de la rândurile (2) și (3) în mod corect între diferitele servicii. În special, trebuie remarcat faptul că eliminarea carcaselor de animale reprezintă o proporție extrem de mare din costurile de capacitate. Prin urmare, contribuția de acoperire I pentru deșeurile interne de abator, materialul de categoria 3 și materialul din BW și Hessa ar putea fi stabilită la un nivel prea ridicat.
Rândurile (6)-(9): Calculul marjei de contribuție II
În primul rând, din costul rezervei pentru epidemii se calculează subutilizarea în regim de funcționare de două schimburi/5 zile (= capacitate neutilizată datorată ratei de utilizare). Celelalte costuri ale rezervei pentru epidemii sunt apoi împărțite proporțional cu cantitățile implicate și nivelul calculat de subutilizare. Deoarece nu există colectare pentru BW, costurile de colectare și de prelucrare sunt tratate separat. Întrucât costurile directe de capacitate neutilizată au fost deja adăugate în 2009 pentru misiunea din Hessa de Nord și Centrală, nu se mai adăugă alte costuri.
9.5.2. Contribuțiile anuale finanțează pierderile din eliminarea materialului extern
(249)
Pe piețele externe ZT are concurenți care sunt nevoiți să finanțeze costurile totale ale instalației integral din propria cifră de afaceri. Nici o întreprindere aflată în concurență cu ZT pentru materialul de categoria 3, nici operatorul anterior din Hessa de Nord și Centrală nu se pot baza pe refinanțarea suplimentară din partea statului a capacității neutilizate din cauza unor factori de exploatare sau a subutilizării datorate nivelului cererii.
9.5.2.1. Pierderi cu privire la eliminarea materialului de categoria 3
(250)
La fel ca toate celelalte întreprinderi care elimină material de categoria 3 fără să i se fi încredințat o misiune publică, ZT este obligată să suporte pe cont propriu toate costurile și riscurile asociate.
(251)
ZT elimină materialul de categoria 3 împreună cu materialele din categoriile 1 și 2 și, prin urmare, nu poate realiza același venit din produse ca în cazul eliminării separate. Creșterea cererii de material de categoria 3 pentru prelucrare pe cont propriu a determinat prăbușirea prețurilor pe care ZT le poate obține de la abatoare. Conform explicațiilor reclamantei, întreprinderile de eliminare plătesc chiar și prime abatoarelor pentru anumite materiale de categoria 3.
(252)
Tendința este foarte evidentă în rezultatul per tonă în ceea ce privește materialul de categoria 3 prelucrat: în timp ce ZT încă obținea […] EUR pe tonă în 2002, după o scădere constantă, rezultatul în 2009 a fost de numai […] EUR. Aceasta este o scădere a producției pe tonă de aproape 70 % în șapte ani.
Figura 1
Marjele de contribuție pentru materialul de categoria 3 din 2000 până în 2009 (în EUR)
[…]
(253)
În consecință, în ultimii câțiva ani, prelucrarea materialului de categoria 3 a devenit tot mai neprofitabilă pentru ZT. Deși, până în anul 2004, ZT încă își putea acoperi costurile directe, eliminarea materialului de categoria 3 în anii următori nu a mai reprezentat o contribuție pozitivă la acoperirea costurilor legate de capacitatea neutilizată.
(254)
Calculul prezentat de Germania, care arată că venitul pe care ZT îl poate obține din eliminarea materialului de categoria 3 este mai mare decât costurile directe, este incorect. Germania își bazează calculul pe costuri din care venitul a fost deja dedus [a se vedea rândul (2) din tabelul 4] și nu utilizează costurile efectiv suportate, cum ar fi corect [a se vedea costurile corectate de la rândul (4) din tabelul 4].
(255)
Aparent, ZT este pregătită să suporte pierderile constante datorate eliminării de slabă calitate a materialului de categoria 3 pentru a susține exploatarea instalațiilor sale.
9.5.2.2. Pierderi din subutilizare
(256)
Un alt motiv important pentru pierderile ZT este acela că instalația a fost insuficient exploatată în cei mai mulți dintre ani. În câțiva ani, subutilizarea în regim de funcționare de două schimburi/5 zile a crescut la peste 25 %, comparativ cu cea mai bună rată de utilizare din 2001. Numai în 2001 și 2002 s-a realizat o rată de utilizare mai bună, în contextul crizei de EST, deși chiar și atunci nu a fost necesar să se recurgă la capacitatea operațională neutilizată pe timp de noapte sau în week-end.
Figura 2
Subutilizarea capacității normale a ZT în regim de funcționare în două schimburi/5 zile din 1998 până în 2009
(257)
Motivul subutilizării însemnate după anul 2002 l-a reprezentat reducerea efectivelor de animale și, implicit, scăderea cantității de material intern, care s-a diminuat cu peste 35 % în perioada 2002-2009. ZT a urmărit să utilizeze capacitatea eliberată prin acceptarea unor cantități mai mari de material extern. Cu toate acestea, doar după ce a câștigat procedura de licitație din Hessa de Nord și Centrală, ZT a fost în măsură să readucă rata de utilizare aproximativ la nivelul din 2002/2003.
9.5.2.3. Pierderile din procedura de licitație din Hessa de Nord și Centrală
(258)
Deoarece ZT a prestat servicii de eliminare în Hessa de Nord și Centrală numai din anul 2009, există foarte puține date cu privire la rezultatele obținute din această activitate. Conturile analitice din 2009 care au fost prezentate par să arate că noua încredințare a generat o marjă de contribuție pozitivă, după deducerea costurilor de exploatare a capacității neutilizate de aproximativ 200 000 EUR.
(259)
Cu toate acestea, documentația de licitație sugerează că ZT a prezentat o ofertă care era sub costurile sale efective. Chiar potrivit declarației Germaniei, dobânda pe care ZT o plătește pentru creditele sale bancare este mai mare decât dobânda calculată stabilită de ZT în conformitate cu normele de calcul pentru procedura de licitație. Cu alte cuvinte, ZT nu se așteaptă să își poată acoperi integral cheltuielile legate de dobânzile la creditele contractate sau să poată obține un randament rezonabil al capitalului propriu.
(260)
Dobânda totală la credite a ZT se ridică la 1,07 milioane EUR pe an. Presupunând, în conformitate cu proporția din capacitatea totală reprezentată de cantitatea pentru eliminarea din Hessa de Nord și Centrală, că aproximativ un sfert din costul împrumuturilor poate fi atribuit misiunii din Hessa de Nord și Centrală, ponderea costurilor este de 0,26 milioane EUR, comparativ cu 0,16 milioane EUR, cuantum pe care ZT l-a stabilit în calculul tarifelor pentru Hessa de Nord și Centrală. În afară de cele 0,10 milioane EUR reprezentând dobânzi la împrumuturi, care nu sunt acoperite anual, nici dobânda la capital nu este acoperită.
(261)
O întreprindere care acționează rațional nu ar fi depus o ofertă care să nu acopere costurile anticipate de capital. Referirea repetată a Germaniei la presupuse cerințe ale unor norme de calculare a tarifelor care nu permit transferul integral al costului nu schimbă în niciun fel acest fapt. Niciun operator economic din sectorul privat nu poate fi obligat sau nu ar fi pregătit să presteze servicii la prețuri care nu îi permit să își acopere costurile și să realizeze un profit rezonabil.
(262)
Chiar dacă se pornește de la conturile analitice prezentate pentru 2009, care prezintă o marjă de contribuție pozitivă de aproximativ 200 000 EUR, marjele anticipate de contribuție pe parcursul duratei de 10 ani a contractului nu pot compensa pierderile datorate subutilizării, care, în medie, s-au ridicat la aproximativ 700 000 EUR pe an începând din 2002. Prin urmare, o întreprindere care funcționează în condiții de piață nu ar fi menținut o capacitate subutilizată o perioadă atât de îndelungată.
(263)
În cazul materialului extern, este evident că, datorită contribuțiilor anuale, ZT comercializa o capacitate la prețuri inferioare costurilor și menținea de mai mulți ani o capacitate subutilizată, fără a putea compensa prin câștiguri viitoare pierderile cauzate de subutilizare în anii precedenți. Astfel, este evident că ZT a păstrat capacitatea pe piață, ceea ce o întreprindere de eliminare rațională nu și-ar fi putut permite.
9.5.3. Contribuțiile anuale finanțează pierderile din eliminarea materialului intern
(264)
Costurile de exploatare a capacității neutilizate generate de eliminarea materialului intern trebuie să fie acoperite prin taxele percepute. ZT, la fel ca toate celelalte întreprinderi însărcinate cu eliminarea materialului controlat, trebuie să dea asigurări, pe propria răspundere, că îndeplinesc această sarcină în contextul unei gestionări prudente, desfășurându-și activitatea într-un mod adecvat. O plată compensatorie suplimentară ar elibera întreprinderea de această responsabilitate economică.
(265)
Costurile legate de capacitatea neutilizată cauzate de factori operaționali trebuie, prin urmare, alocate între eliminarea animalelor moarte și a deșeurilor de abator. Există diferite abordări în landuri pentru alocarea costurilor de exploatare a capacității neutilizate între eliminarea deșeurilor de abator și a carcaselor de animale. În unele landuri, pentru animalele moarte se alocă un procent mai mare din costurile de capacitate neutilizată decât pentru deșeurile de abator. Având în vedere că nici reglementările tarifare, nici Verbandsordnung nu stabilesc o scară de alocare, costurile de capacitate neutilizată vor fi alocate în mod proporțional.
9.5.3.1. Prețuri inferioare costurilor pentru eliminarea deșeurilor de abator
(266)
Conform declarațiilor Germaniei, ZT concurează cu alte întreprinderi de eliminare a deșeurilor de abator. Cuantumul taxelor de eliminare a deșeurilor interne de abator afectează cota de separare a abatoarelor și, prin urmare, cantitatea de material de categoria 3 pur disponibilă pentru alte întreprinderi de eliminare.
(267)
Întrucât, în medie, încasările abia acoperă costurile directe, de-a lungul timpului, se conturează același tip de imagine ca în cazul marjelor de contribuție privind materialul de categoria 3: până în 2004, încasările au depășit costurile directe, însă, odată cu noua schemă tarifară din 2005, care a condus la o scădere a veniturilor medii pe tonă de la 160 EUR la 116 EUR - cu alte cuvinte, o scădere de 27,5 % - nici măcar costurile directe nu pot fi acoperite în următorii ani și, prin urmare, nu ar putea fi obținută nicio contribuție care să acopere costurile de exploatare a capacității neutilizate. Până în anul 2009 nu s-a revenit la o marjă de contribuție I pozitivă (a se vedea tabelul 4).
(268)
În lipsa contribuției anuale, ZT nu ar fi putut, în mod evident, menține această politică tarifară. La fel ca în cazul deșeurilor de abator de categoria 3, din anul 2005, ZT a acceptat prețuri care nici măcar nu acopereau costurile sale directe pentru a exploata în continuare capacitatea instalației sale. În ansamblu, pentru materialele interne, există o clară marjă negativă de contribuție II - după deducerea costurilor de exploatare a capacității neutilizate - în valoare totală de aproximativ 13 % din cifra de afaceri (a se vedea tabelul 4).
9.5.3.2. Consolidarea prin contribuțiile anuale directe a poziției de monopol în zona acoperită de asociație
(269)
Germania consideră că ZT nu a obținut niciun avantaj economic din contribuțiile anuale, fiind irelevant dacă statul acordă compensații pentru menținerea rezervei pentru epidemii la dispoziția directă a întreprinderii de eliminare sau o finanțează indirect prin acordarea de ajutoare privind EST întreprinderilor producătoare de materiale. În acest ultim caz, costul rezervei pentru epidemii ar fi inclus în tarife, dar, în același timp, cei responsabili pentru producerea materialului ar obține o scutire printr-un ajutor proporțional mai mare. În ambele cazuri, bugetul public ar fi cel care ar suporta, în realitate, o mare parte a sarcinii, aspect care este vizat în principal de analiza din perspectiva dreptului concurenței.
(270)
În primul rând, trebuie remarcat încă o dată (a se vedea secțiunea 2.5.3) că ZT primește contribuția anuală în plus față de ajutorul privind EST, care este destinat agricultorilor. Mai mult decât atât, ZT beneficiază de un nivel mai ridicat de asistență prin ajutorul privind EST în Renania-Palatinat decât în Hessa de Nord și Centrală, având în vedere că prețul pe tonă în acest land (212 EUR) și, prin urmare, temeiul pentru ajutorul privind EST, este mult mai scăzut decât prețul pe tonă din Renania-Palatinat (390 EUR). În mod clar, agricultorii din zona acoperită de asociație nu beneficiază de tarife mai mici datorită contribuțiilor anuale.
(271)
În al doilea rând, Orientările comunitare privind EST impun în mod explicit prezentarea de dovezi care să ateste că ajutorul nu avantajează întreprinderile producătoare din aval (61). Totuși, așa cum se arată la secțiunile 9.5.2 și 9.5.3, ZT utilizează efectiv contribuția anuală pentru finanțarea pierderilor cauzate de politica sa tarifară, capacitatea subutilizată sau alte ineficiențe din cadrul operațiunilor sale comerciale.
(272)
Germania este, prin urmare, în mod clar în imposibilitatea de a dovedi că contribuția anuală avantajează agricultorii ca o compensație pentru costul eliminării animalelor moarte. În schimb, rămâne fără răspuns întrebarea dacă agricultorii nu ar beneficia de prețuri mai scăzute în absența contribuției anuale, deoarece ZT ar fi astfel supusă mai devreme presiuni economice mai mare privind adaptarea capacității și practicilor sale comerciale la condițiile pieței.
9.5.4. Rezumat
(273)
Germania nu a putut demonstra că contribuțiile anuale acordate ZT sunt justificate drept compensații din partea statului pentru obligațiile care decurg din Verbandsordnung. Criteriile Altmark nu sunt îndeplinite.
(274)
O analiză detaliată a veniturilor și a conturilor analitice ale ZT indică, în schimb, că prin contribuțiile anuale ZT a beneficiat de avantaje economice în legătură cu eliminarea materialului intern și extern.
(275)
Prin urmare, contribuțiile anuale constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
10. EVALUAREA ILEGALITĂȚII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 108 ALINEATUL (3) DIN TFUE
(276)
Contribuțiile anuale de care a beneficiat ZT începând din 1979 nu au fost notificate Comisiei în temeiul articolului 108 (3) din TFUE. Prin urmare, contribuțiile anuale constituie ajutor de stat ilegal în temeiul articolului 108 alineatul (3) din TFUE.
(277)
Nu poate fi acordată nicio exceptare de la obligația de notificare în conformitate cu Decizia 2005/842CE a Comisiei din 28 noiembrie 2005 privind aplicarea articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE la ajutorul de stat, sub forma compensației pentru obligația de serviciu public, acordat anumitor întreprinderi cărora le-a fost încredințată prestarea unui serviciu de interes economic general (62) („Decizia SIEG 2005”), precum și cu Decizia 2012/21/UE a Comisiei din 20 decembrie 2011 privind aplicarea articolului 106 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în cazul ajutoarelor de stat sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public acordate anumitor întreprinderi cărora le-a fost încredințată prestarea unui serviciu de interes economic general (63) („Decizia SIEG 2011”), deoarece, astfel cum se arată în secțiunea 9, asociației ZT nu i s-a încredințat un serviciu de interes economic general, având în vedere faptul că eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2, asigurarea unei rezerve pentru epidemii și eliminarea materialului de categoria 3 nu sunt servicii de interes economic general. În plus, al doilea criteriu Altmark nu este îndeplinit pentru perioada 1979-2010, iar al treilea criteriu Altmark nu este îndeplinit pentru întreaga perioadă începând cu anul 1979. În consecință, articolele 4 și 5 din Deciziile SIEG din 2005 și 2012 referitoare la exceptări nu sunt îndeplinite.
11. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 106 ALINEATUL (2) DIN TFUE
(278)
În conformitate cu articolul 106 alineatul (2) din TFUE, dispozițiile tratatului se aplică întreprinderilor cărora li s-au încredințat servicii de interes economic general sau care au caracterul unui monopol fiscal. Cu toate acestea, articolul 106 alineatul (2) din TFUE prevede o excepție de la normele TFUE în cazul în care aplicarea normelor în domeniul concurenței obstrucționează îndeplinirea, de drept sau de fapt, a sarcinilor specifice care le-au fost încredințate. Această dispoziție de exceptare este aplicabilă doar în cazul în care dezvoltarea schimburilor comerciale nu este afectată într-o măsură contrară intereselor Uniunii.
(279)
În conformitate cu punctul 69 din Orientările Uniunii privind SIEG, Comisia aplică principiile directoare ale Uniunii în cazul tuturor ajutoarelor ilegale asupra cărora a adoptat o decizie ulterior datei de 31 ianuarie 2012, chiar dacă ajutorul a fost acordat înainte de această dată. Întrucât contribuțiile anuale constituie ajutor de stat ilegal, trebuie aplicate Orientările Uniunii privind SIEG.
(280)
Astfel cum se precizează la secțiunea 8.1, asociației ZT nu i se încredințează un serviciu de interes economic general, întrucât eliminarea materialelor din categoriile 1 și 2, menținerea unei rezerve pentru epidemii și eliminarea materialului de categoria 3 nu constituie servicii de interes economic general. Chiar și numai din acest motiv, contribuțiile anuale nu sunt compatibile în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE și al Orientărilor Uniunii privind SIEG.
(281)
În conformitate cu al doilea și al treilea criteriu Altmark, ajutorul acordat în temeiul Orientărilor Uniunii privind SIEG poate fi considerat compatibil cu articolul 106 alineatul (2) din TFUE în cazul în care există un act de încredințare care să stabilească metodele de calcul al compensației (secțiunea 2.3) și în cazul în care cuantumul ajutorului nu depășește costurile nete ale obligației de serviciu public (secțiunea 2.8).
(282)
Astfel cum s-a dovedit în detaliu în secțiunea 9.2, al doilea criteriu Altmark nu este îndeplinit pentru perioada 1979-2009, iar al treilea criteriu Altmark nu este îndeplinit pentru întreaga perioadă. În consecință, secțiunea 2.3 din Orientările Uniunii privind SIEG (pentru perioada 1979-2009) și secțiunea 2.8 (pentru întreaga perioadă) nu sunt îndeplinite.
(283)
Prin urmare, contribuția anuală nu poate fi justificată în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE și al Orientărilor Uniunii privind SIEG ca ajutor pentru menținerea rezervei pentru epidemii în zona acoperită de asociație.
12. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII CA AJUTOR PENTRU FINANȚAREA COSTURILOR DE ELIMINARE A CARCASELOR DE ANIMALE ȘI A DEȘEURILOR DE ABATOR ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (3) LITERA (c) DIN TFUE
(284)
Contribuțiile anuale constituie ajutor de exploatare, care este, în general, interzis (64). Sarcina probei privind compatibilitatea unui astfel de ajutor revine, prin urmare, statului membru.
(285)
Orientările comunitare privind EST și orientările privind ajutoarele agricole 2007-2013 interzic orice ajutor pentru finanțarea costurilor de eliminare a deșeurilor de abator și permit ajutorul pentru finanțarea costurilor de eliminare a animalelor moarte, cu condiția ca de acestea să beneficieze doar agricultorii. Întreprinderile din aval - precum abatoarele sau întreprinderi de eliminare - nu pot beneficia de ajutor în niciun caz (65).
(286)
În scopul simplificării administrative, ajutorul agricol pentru costurile de eliminare a animalelor moarte poate fi plătit direct către întreprinderile de eliminare, dar trebuie să se demonstreze că întregul ajutor revine agricultorilor (66).
(287)
După cum s-a arătat în secțiunea 9, contribuțiile anuale oferă asociației ZT un avantaj economic și nu avantajează în niciun fel agricultorii din zona acoperită de asociație, din moment ce aceștia trebuie chiar să plătească prețuri mai mari pentru eliminarea animalelor moarte decât în Hessa de Nord și Centrală, de exemplu. Germania nu a putut nici să demonstreze că există un transfer integral al contribuțiilor anuale către agricultori.
(288)
În plus, în decizia Comisiei N 15/04 din 6 iulie 2004 de aprobare a schemei de ajutoare pentru compensarea agricultorilor din zona acoperită de ZT pentru costurile de eliminare a animalelor moarte în perioada 1998-2013 s-a precizat că ajutorul agricol aprobat nu trebuie să fie cumulat cu alte ajutoare.
(289)
În ceea ce privește ajutorul ilegal acordat înainte de 1 ianuarie 2003, secțiunea VI din Orientările comunitare privind EST prevede excepții:
(a)
ajutorul poate fi aprobat pentru finanțarea costurilor de eliminare a animalelor moarte, chiar dacă este acordat la nivelul producției, prelucrării și comercializării, până la 100 %;
(b)
în plus, în cazuri excepționale, ajutorul pentru eliminarea deșeurilor de abator poate fi compatibil cu piața internă, ținând seama de durata scurtă și de necesitatea de a asigura că principiul „poluatorul plătește” este respectat pe termen lung.
(290)
Nici aceste excepții nu sunt aplicabile. Contribuțiile anuale nu sunt limitate la costurile de eliminare a animalelor moarte, care au fost, în orice caz, finanțate în cea mai mare parte în cadrul regimului de ajutoare agricole, nici nu sunt o măsură pe termen scurt de durată limitată în ceea ce privește deșeurile de abator.
(291)
În cele din urmă ar trebui, de asemenea, subliniat faptul că Germania nu a prezentat argumente care să confirme compatibilitatea contribuțiilor anuale în conformitate cu Orientările comunitare privind EST și cu Orientările privind ajutoarele agricole 2007-2013.
(292)
Deoarece contribuțiile anuale sunt în beneficiul ZT, acestea nu pot fi considerate ajutoare compatibile cu piața internă în sensul Orientărilor comunitare privind EST și al Orientărilor privind ajutoarele agricole 2007-2013 în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE.
13. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII CONTRIBUȚIEI ANUALE CA AJUTOR DE MEDIU ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (3) LITERA (c) DIN TFUE
(293)
Contribuțiile anuale constituie ajutor de exploatare, care este în general interzis (67). Sarcina probei pentru compatibilitatea acestui ajutor revine, prin urmare, statului membru. Germania a susținut că contribuțiile anuale constituie ajutor de mediu.
(294)
În conformitate cu punctul 132 din Orientările privind ajutoarele de mediu, ajutoarele pentru investiții destinate întreprinderilor care remediază daunele aduse mediului prin decontaminarea amplasamentelor sunt considerate compatibile cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, cu condiția să conducă la o îmbunătățire a protecției mediului. Cu toate acestea, principiul „poluatorul plătește” prevăzut la articolul 191 alineatul (2) din TFUE și Orientările privind ajutoarele de mediu trebuie respectate. În conformitate cu punctul 132 din Orientările privind ajutoarele de mediu, poluatorul trebuie să finanțeze decontaminarea fără ajutor de stat. Persoana care trebuie considerată ca fiind poluator este stabilită în raport cu persoana răspunzătoare în temeiul legislației naționale.
(295)
Momentul temporal relevant pentru evaluarea situației în conformitate cu legea răspunderii naționale depinde de situația juridică din momentul în care decizia oficială a fost emisă.
(296)
Germania nu contestă că, în conformitate cu ordinele de decontaminare din 21 aprilie 1997 pentru amplasamentul Sohrschied și din 31 martie 1998 pentru amplasamentul Sprendlingen-Gensingen ZT, a avut obligația deplină, ca poluator, de a decontamina ambele amplasamente în conformitate cu legislația națională în vigoare la acel moment. Astfel, ZT este răspunzătoare în temeiul legislației germane, ca poluator, pentru costurile de decontaminare a solului ambelor amplasamente. Germania susține că, în temeiul unei hotărâri a Bundesverfassungsgericht, emisă la 16 februarie 2000 (68), finanțarea costurilor de decontaminare dincolo de pragul de răspundere prin intermediul contribuțiilor anuale ar trebui să fie considerată drept ajutor compatibil, deoarece răspunderea persoanelor private a fost limitată prin această hotărâre la valorile de piață ale terenurilor.
(297)
Cu toate acestea, argumentul Germaniei pierde din vedere esențialul. În primul rând, decizia Bundesverfassungsgericht se aplică numai „între părți”, cu alte cuvinte, între părțile la proceduri. Însă mai presus de toate, o schimbare în jurisprudența celei mai înalte instanțe nu schimbă situația juridică și, prin urmare, nu este un motiv de revizuire în sensul articolului 51 alineatul (1) punctul 1 din Codul de procedură administrativă în ceea ce privește actele administrative care au devenit obligatorii.
(298)
În conformitate cu jurisprudența germană, hotărârea Bundesverfassungsgericht nu schimbă cu nimic faptul că, la momentul ordinului de decontaminare, toți poluatorii erau răspunzători pentru toate costurile de decontaminare. După hotărârea Bundesverfassungsgericht din 16 februarie 2000, niciunul dintre poluatori nu ar fi putut evita răspunderea deplină ca poluator cu privire la un ordin anterior care a devenit obligatoriu.
(299)
ZT este, prin urmare, răspunzătoare, chiar luând în considerare hotărârea Bundesverfassungsgericht din 16 februarie 2000 în cazul amplasamentelor Sprendlingen-Gensingen și Sohrschied, care a fost citată de Germania.
(300)
Întrucât ZT nu a contestat ordinele de decontaminare, acestea au dobândit efect obligatoriu și sunt definitive. Faptul că în prezent, ulterior evenimentului, Germania neagă, în esență, răspunderea ZT pentru amplasamentul Sohrschied, este un argument care nu poate fi acceptat. ZT ar fi trebuit să conteste ordinul de decontaminare din 21 aprilie 1997 și să nu permită ca acesta să devină obligatoriu. Nu este obligația Comisiei să revizuiască o decizie cu caracter obligatoriu emisă de o autoritate națională în ceea ce privește situația națională referitoare la răspundere, având în vedere principiul „poluatorul plătește”.
(301)
În plus, chiar Germania recunoaște faptul că hotărârea Bundesverfassungsgericht din 16 februarie 2000 se aplică numai persoanelor private, nu și persoanelor juridice de drept public, deoarece temeiul juridic pentru limitarea răspunderii este legea proprietății, pe care persoanele juridice de drept public nu o pot invoca. Prin urmare, nu poate fi contestat faptul că, în conformitate cu legislația națională, ZT este pe deplin răspunzătoare pentru amplasamentele contaminate.
(302)
Potențialul tratament inegal între persoanele juridice de drept privat și persoanele juridice de drept public în sistemul juridic al statului membru nu poate fi invocat în cadrul Orientărilor privind ajutoarele de mediu. În ceea ce privește răspunderea pentru amplasamentele contaminate, în cadrul acestora se prevede că se aplică doar dreptul național.
(303)
Deoarece ZT este răspunzătoare în temeiul dreptului german pentru toate costurile de decontaminare ale ambelor amplasamente, contribuția anuală nu poate fi considerată compatibilă cu piața internă în sensul Orientărilor privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului, în conformitate cu articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE.
14. CONCLUZII
(304)
Contribuțiile anuale acordate ZT începând din 1979 constituie ajutoare de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Germania a acordat contribuțiile anuale, încălcând articolul 108 alineatul (3) din TFUE.
(305)
Acestea nu pot fi declarate compatibile cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE, și nici în temeiul articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE.
(306)
În conformitate cu articolul 1 litera (b) punctul (iv) coroborat cu articolul 15 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, ajutorul pentru care termenul de recuperare a expirat este considerat a fi ajutor existent. În temeiul articolului 15, competența Comisiei de a recupera ajutorul este valabilă pentru o perioadă de zece ani. Termenul de recuperare începe la data la care ajutorul ilegal este acordat beneficiarului și se suspendă prin fiecare măsură adoptată de Comisie în ceea ce privește ajutorul ilegal. Termenul continuă să curgă după fiecare întrerupere.
(307)
Instanțele Uniunii au constatat nu numai că termenul de recuperare poate fi întrerupt printr-o procedură oficială, ci și că o solicitare de informații constituie, de asemenea, un act care poate întrerupe acest termen (69).
(308)
Reclamanta a contestat contribuția anuală în favoarea ZT în luna ianuarie a anului 2008, iar la 26 mai 2008, Germaniei i s-a transmis o solicitare de informații. Această solicitare de informații a întrerupt termenul de recuperare. În consecință, toate contribuțiile anuale primite de ZT înainte de 26 mai 1998 sunt considerate ajutoare existente. Pe de altă parte, toate contribuțiile anuale primite de ZT după data de 26 mai 1998 constituie ajutoare noi.
(309)
În conformitate cu articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care acest lucru ar fi contrar unui principiu general de drept al Uniunii. În speță, se ridică întrebarea dacă este posibil ca hotărârea BverwG din 16 decembrie 2010 să fi creat așteptări legitime pentru beneficiar în ceea ce privește posibilitatea ca măsura supusă evaluării să nu constituie ajutor de stat.
(310)
În această privință, Comisia observă în primul rând că hotărârea se referă doar la plățile efectuate pentru anul 2010. Prin urmare, aceasta ar fi putut crea, eventual, așteptări legitime doar pentru acel an (și anii următori, cu condiția ca mecanismul să rămână neschimbat).
(311)
Dar chiar și pentru anul 2010 (și anii următori), hotărârea nu poate crea așteptări legitime. Potrivit jurisprudenței, principiul protejării așteptărilor legitime se aplică oricărei persoane într-o situație în care o instituție a Uniunii Europene, prin faptul că a oferit persoanei respective asigurări precise, a determinat-o să aibă așteptări bine întemeiate (70). Aceste asigurări, indiferent de forma în care sunt oferite, constituie informații precise, necondiționate și coerente (71).
(312)
În cazul de față, Comisia nu a oferit ZT niciun fel de asigurări precise, dimpotrivă: aceasta a inițiat procedura oficială de investigare la 20 iulie 2010.
(313)
BverwG nu este o instituție a Uniunii Europene. Potrivit jurisprudenței, în ceea ce privește supravegherea respectării de către statele membre a obligațiilor care le revin în temeiul articolelor 107 și 108 din Tratatul CE, instanțele naționale și Comisia îndeplinesc roluri complementare și separate (72). În timp ce evaluarea compatibilității măsurilor de ajutor cu piața internă ține de competența exclusivă a Comisiei, sub rezerva revizuirii de către instanțele Uniunii, instanțele naționale sunt cele care trebuie să asigure protejarea drepturilor persoanelor fizice atunci când obligația de notificare prealabilă a ajutorului de stat către Comisie, în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din Tratat, este încălcată (73).
(314)
În cazul de față, BverwG s-a pronunțat asupra unei măsuri cu privire la care Comisia inițiase deja procedura oficială de investigare. Potrivit jurisprudenței Curții, această decizie trebuie să conducă statul membru la suspendarea plății în cadrul măsurii (74). Mai mult decât atât, BverwG și-a pronunțat hotărârea (motivând-o, printre altele, cu pretinsa neaplicabilitate a celui de al patrulea criteriu Altmark) fără a înainta cazul la Curtea de Justiție, deși Comisia deja inițiase o procedură oficială de investigare.
(315)
În aceste condiții, Comisia consideră că nici hotărârea pronunțată de BverwG nu poate constitui informații precise, necondiționate și coerente.
(316)
Prin urmare, recuperarea nu este contrară principiului general al dreptului Uniunii privind protejarea așteptărilor legitime,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Contribuțiile anuale acordate de Germania în favoarea întreprinderii Zweckverband Tierkörperbeseitigung în Renania-Palatinat, Saarland, Rheingau-Taunus-Kreis și Landkreis Limburg-Weilburg („beneficiarul”) începând de la 1 ianuarie 1979, în încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, constituie ajutor de stat și sunt incompatibile cu piața internă.
Articolul 2
(1) Germania recuperează imediat de la beneficiar ajutorul menționat la articolul 1, care a fost plătit începând de la 26 mai 1998.
(2) Sumele care urmează să fie recuperate sunt purtătoare de dobândă de la data la care ajutorul prevăzut la alineatul (1) a fost pus la dispoziția beneficiarului până la momentul recuperării sale efective.
(3) Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (75).
(4) Germania suspendă toate plățile restante ale ajutorului în cadrul schemei menționate la alineatul (1), cu efect de la data adoptării prezentei decizii.
Articolul 3
Germania se asigură că ajutorul prevăzut la articolul 2 alineatul (1) este rambursat în termen de patru luni de la data notificării prezentei decizii.
Articolul 4
(1) Germania oferă Comisiei următoarele informații în termen de două luni de la notificarea prezentei decizii:
(a)
suma totală (principal și dobândă) care urmează a fi recuperată de la beneficiar;
(b)
o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate sau planificate în vederea respectării prezentei decizii;
(c)
documente care să ateste că beneficiarul a fost somat să ramburseze ajutorul.
(2) Germania informează Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutorului acordat în cadrul schemei menționate la articolul 2 alineatul (1). Aceasta transmite imediat, la simpla cerere a Comisiei, informații cu privire la măsurile deja adoptate sau planificate în vederea respectării prezentei decizii. De asemenea, Germania furnizează informații detaliate cu privire la cuantumurile ajutorului și la dobânda recuperată deja de la beneficiar.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Republicii Federale Germania.
Adoptată la Bruxelles, 25 aprilie 2012.