ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 9. června 2010
o státní podpoře C 1/09 (ex NN 69/08), kterou Maďarsko poskytlo podniku MOL Nyrt.
(oznámeno pod číslem K(2010) 3553)
(Pouze maďarské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/88/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na rozhodnutí Komise o zahájení řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy (1) ve věci podpory číslo C 1/09 (ex NN 69/08) (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany, aby v souladu s výše uvedenými ustanoveními podaly připomínky, a s ohledem na jejich připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 13. ledna 2009, na základě stížnosti obdržené dne 14. listopadu 2007, zahájila Komise formální vyšetřovací řízení týkající se opatření, která zavedlo Maďarsko a která údajně představují státní podporu zvýhodňující společnost Hungarian Oil & Gas Plc (Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.; dále jen „MOL“).
(2)
Dne 8. dubna 2009 předložilo Maďarsko své připomínky k rozhodnutí Komise o zahájení řízení.
(3)
Rozhodnutí o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie dne 28. března 2009 (3). Připomínky podaly dvě zúčastněné strany: MOL a Maďarská těžební unie (Magyar Bányászati Szövetség), obě dne 27. dubna 2009.
(4)
Komise postoupila tyto připomínky Maďarsku v dopise ze dne 2. června 2009. V dopise ze dne 3. července 2009 Maďarsko uvedlo, že k připomínkám zúčastněných stran nemá žádné poznámky.
(5)
Komise si dne 21. září 2009 a 12. ledna 2010 vyžádala od maďarských orgánů další informace a Maďarsko odpovědělo v dopisech ze dne 19. října 2009 a 9. února 2010.
II. PŘÍJEMCE
(6)
MOL je integrovaná ropná a plynárenská společnost se sídlem v maďarské Budapešti. Mezi hlavní činnosti společnosti MOL na maďarském trhu patří: průzkum a těžba ropy a zemního plynu; výroba zemního plynu; rafinace, přeprava, skladování a distribuce ropných produktů v maloobchodní i velkoobchodní síti; přeprava zemního plynu a výroba a prodej olefinů a polyolefinů. Součástí skupiny MOL (k níž MOL náleží) je také několik dalších maďarských a zahraničních dceřiných společností (4).
(7)
V Maďarsku a na Slovensku zastává skupina MOL vedoucí pozici na trhu v každé ze svých hlavních činností. V roce 2008 činily čisté tržby společnosti MOL přibližně 6,8 miliardy EUR a skupiny MOL přibližně 13 miliard EUR (5). V tomtéž roce činil jejich provozní zisk přibližně 400 milionů EUR resp. 732 milionů EUR.
III. POPIS OPATŘENÍ
(8)
Všeobecná pravidla, podle nichž se řídí těžební činnosti v Maďarsku, jsou stanovena v zákoně o těžbě z roku 1993 (dále jen „horní zákon“) (6), který zároveň upravuje těžební činnosti (sondování, průzkum a těžbu) v oblasti uhlovodíků (tj. ropa a zemní plyn).
(9)
Tento horní zákon rozlišuje těžební činnosti prováděné na základě dvou různých právních nástrojů: i) koncese (7) a ii) povolení (8).
-
V případě koncese uzavře ministr, který má na starosti těžbu (dále jen „příslušný ministr“), smlouvu (9) s úspěšným uchazečem veřejného výběrového řízení (10) na těžbu v „uzavřené oblasti“.
-
Jiná situace platí pro „otevřené oblasti“ (11), kde báňský úřad nemůže odmítnout udělit povolení k těžbě, jestliže uchazeč splní všechny zákonem stanovené podmínky (12).
(10)
Podle definice uvedené v horním zákoně (13) jsou uzavřené oblasti vyhrazené pro těžební činnosti na základě koncese. Tudíž jakákoli jiná oblast než uzavřená se kvalifikuje jako otevřená oblast. Podle vysvětlení, které podalo Maďarsko, bylo původním záměrem klasifikovat všechna pole jako uzavřené oblasti podléhající koncesi. Otevřené oblasti, ve kterých se předpokládalo menší bohatství nerostných surovin, měly být spíše výjimkou. V těchto případech se předpokládalo, že taková pole mají nižší hodnotu, a ve veřejném výběrovém řízení se neočekávaly žádné nabídky.
(11)
Horní zákon také stanoví, že těžba nerostných surovin podléhá poplatkům za těžbu, které se odvádějí státu a jejichž výše činí určité procento hodnoty vytěžených surovin (14). Poplatky za těžbu se liší v závislosti na příslušném režimu:
-
V případě koncesí se výše poplatků za těžbu stanoví ve smlouvě o koncesi (15).
-
V případě těžby nerostných surovin na základě povolení se výše poplatků řídí horním zákonem (16). Do ledna 2008 činily poplatky za těžbu uhlovodíků 12 % u polí otevřených od 1. ledna 1998 a J % u polí, na kterých byla zahájena těžba před 1. lednem 1998 (17). Činitel „J“ se vypočítal podle vzorce na základě historických cen zemního plynu, vytěženého množství a hodnoty. Jeho minimální hodnota byla stanovena na 12 %.
(12)
Oddíl 26/A odst. 5 horního zákona stanoví, že pokud těžební společnost podléhající režimu povolení nespustí těžbu do pěti let od data, kdy jí báňský úřad povolení udělil, může být právo na těžbu odebráno (18).
(13)
Tento oddíl také umožňuje tuto lhůtu prodloužit smlouvou uzavřenou mezi příslušným ministrem a těžební společností (19). Tento oddíl stanoví tři různé druhy poplatků, které je třeba hradit v případě prodloužení práva na těžbu:
a)
za prvé je třeba hradit poplatky za prodloužení za pole, kde prozatím těžba neprobíhá, dokud nebude těžba skutečně zahájena. Tento poplatek činí maximálně 1,2násobek původních poplatků za těžbu vypočtených na základě stanoveného hypotetického množství nerostných surovin, jelikož tyto poplatky musejí být odváděny v době, kdy se ještě na daném poli nezačalo skutečně těžit;
b)
za druhé, jestliže se žádost o prodloužení týká více než dvou polí, musí být výše poplatků za prodloužení (zvýšených poplatků za těžbu) použita na všechna těžební pole společnosti;
c)
za třetí, jestliže se prodloužení týká více než pěti polí, může být navíc účtován jednorázový poplatek (20).
(14)
Dne 19. září 2005 zažádala společnost MOL o prodloužení práva na těžbu na dvanáct svých uhlovodíkových polí, které ji bylo v minulosti uděleno na základě povolení a na kterých nezačala s těžbou ve stanoveném termínu. Dne 22. prosince 2005 společnost MOL a ministr uzavřeli v souladu s oddílem 26/A odst. 5 horního zákona smlouvu o prodloužení za těchto podmínek:
a) Poplatky za prodloužení: Dvanáct povolení k těžbě, která byla předmětem žádosti, bylo prodlouženo o pět let (tj. společnost MOL získala o pět let více na zahájení těžby na těchto polích). Poplatky za prodloužení byly stanoveny za každý rok z těchto pěti let prodloužení na základě 12 % poplatků za těžbu, které byly platné v dané době, a násobku („c“) v rozmezí od 1,020 do 1,050. Výsledné poplatky za prodloužení jsou uvedené níže v tabulce 1 (21). Poplatky za prodloužení byly stanoveny za pětiletou dobu prodloužení. Pokud byla pole skutečně otevřena, uplatnily se stanovené poplatky na zbylou část patnáctiletého období jako poplatky za těžbu za pole, kterých se prodloužení týkalo (22).
b) Rozšíření navýšených poplatků na všechna těžební pole: Jelikož bylo o prodloužení práva na těžbu žádáno na více než dvě pole, musely být navýšené poplatky (které se rovnají poplatkům za prodloužení, jak je uvedeno v tabulce 1) uplatněny na následujících patnáct let, tj. do roku 2020, na všechna pole společnosti MOL, na něž se vztahuje povolení a která byla otevřena po 1. lednu 1998. Na pole otevřená před 1. lednem 1998 se vztahuje činitel „J“ vynásobený násobkem „c“ (23).
c) Pevně stanovené poplatky za těžbu: Strany se rovněž výslovně dohodly, že stanovené poplatky za těžbu zůstanou platné po celou dobu trvání smlouvy (tj. do roku 2020), bez ohledu na případné změny horního zákona (24).
d) Jednorázová platba: Jelikož bylo o prodloužení práva na těžbu žádáno na více než pět polí, byl ve smlouvě rovněž stanoven jednorázový poplatek (25) ve výši 20 miliard HUF (26).
e) Výpovědní doložka: Ve smlouvě bylo stanoveno, že není možné ji jednostranně upravovat (pouze dohodou obou stran). Jednou ze stran může být vypovězena pouze v případě změny vlastnictví společnosti MOL (minimálně 25 % akcií společnosti).
(15)
Rozhodnutím ze dne 23. prosince 2005 báňský úřad prodloužil práva na těžbu společnosti MOL na požadovaných dvanáct polí a rozšířil zvýšené poplatky tak, aby se vztahovaly na všechna pole společnosti.
(16)
V rámci novely (27) horního zákona, která nabyla účinku dne 8. ledna 2008 (28) (dále jen „novela z roku 2008“), byly poplatky za těžbu pro určité kategorie uhlovodíků značně navýšeny. Tato novelizace neovlivnila výši poplatků za těžbu jiných druhů nerostných surovin. Oddíl 5 pozměňujícího zákona stanovil rozdílné poplatky za těžbu v závislosti na: i) datu otevření těžebního pole; ii) množství vytěžených uhlovodíků a iii) ceně ropy v daném okamžiku.
-
Pro pole, na kterých byla zahájena těžba mezi 1. lednem 1998 a 1. lednem 2008, byly stanoveny poplatky za těžbu ve výši 30 %.
-
Na pole otevřená po 1. lednu 2008 se vztahují různé sazby (12 %, 20 % nebo 30 %) v závislosti na množství vytěžených uhlovodíků.
-
Pro doly, ve kterých byla těžba zahájena před 1. lednem 1998, se použije činitel „J“, přičemž jeho minimální výše je stanovena na 30 %.
Kromě toho všechny tyto sazby podléhají příplatku v závislosti na ceně ropy: +3 %, jestliže cena ropy přesáhne 80 USD/bbl, nebo + 6 %, jestliže přesáhne 90 USD/bbl (dále jen „doložka Brent“). Zvláštní sazby se vztahují například na náročné těžební podmínky (12 %) a vysoce inertní plyn (8 %).
(17)
Tyto sazby poplatků za těžbu byly platné v období od 8. ledna 2008 do 23. ledna 2009 a vztahovaly se na všechny těžební společnosti, které prováděly těžbu v těžebních lokalitách na základě povolení, včetně těch, jež povolení získaly do ledna 2008, kdy vstoupila novela horního zákona v platnost. Dne 23. ledna 2009 (poté, co Komise vydala rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení) vstoupila v platnost nová změna horního zákona, která snížila poplatky za těžbu v případě polí, na nichž byla těžba zahájena v období od 1. ledna 1998 do 1. ledna 2008, zpět na 12 % (přičemž „doložka Brent“ byla zachována) (29). Poplatky za těžbu u ostatních druhů polí zůstaly stejné jako ve znění horního zákona platném v roce 2008.
(18)
V tabulce 2 jsou shrnuty platné poplatky za těžbu v režimu povolení podle různých znění horního zákona.
Tabulka 2
Souhrn platných poplatků za těžbu v režimu povolení podle horního zákona
Poplatky platné do roku 2008
Poplatky platné v roce 2008
Poplatky platné od 23. ledna 2009
Těžba zahájená před 1. lednem 1998
J %
(minimálně 12 %)
J %
(minimálně 30 %, + 3 % nebo 6 % doložka Brent)
J %
(minimálně 30 %, + 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Těžba zahájená v období mezi 1. lednem 1998 a 1. lednem 2008
12 %
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Těžba zahájená po 1. lednu 2008
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností nižší než 300 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností nižší než 50 kt
Nepoužije se
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností v rozmezí 300-500 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností v rozmezí 50-200 kt
20 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
20 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností vyšší než 500 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností vyšší než 200 kt
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Uhlovodíky se zvláštními podmínkami těžby
12 %
12 %
Vysoce inertní plyn
8 %
8 %
„J“ se vypočítá podle vzorce, který je založen na historických cenách zemního plynu, vytěženém množství a hodnotě, viz odstavec 11.
IV. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(19)
Údajnou státní podporu, která je předmětem šetření, představuje smlouva o prodloužení, která byla uzavřena dne 22. prosince 2005 mezi společností MOL a maďarským státem a která společnost do jisté míry osvobodila od zvýšených poplatků za těžbu vztahujících se na těžbu uhlovodíků, jež byly stanoveny následnou novelizací maďarského horního zákona. Vzhledem ke způsobu, jakým byla smlouva a následná novelizace zákona navržena, považuje je Komise za součást stejného opatření (dále jen „opatření“) a rozhodnutí o zahájení řízení posuzovalo jejich společný dopad.
(20)
V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k předběžnému závěru, že následkem smlouvy o prodloužení je společnost MOL chráněna v případě budoucích změn poplatků za těžbu a konkrétně změn stanovených v následné novele horního zákona z roku 2008. Takto je společnost zvýhodněna oproti svým konkurentům, kteří podnikají na základě stávajícího režimu povolení, a jelikož předtím neuzavřeli podobnou smlouvu o prodloužení, musejí nyní platit nové zvýšené poplatky za těžbu. V předběžném posouzení Komise dospěla k názoru, že toto opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU, a neshledala žádné důvody, na základě kterých by mohlo být slučitelné s vnitřním trhem, jelikož zde podle všeho nelze uplatnit žádnou odchylku.
(21)
Další podrobnosti jsou uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení, které je nedílnou součástí tohoto rozhodnutí.
V. PŘIPOMÍNKY ZE STRANY MAĎARSKA
(22)
Mezi hlavní argumenty Maďarska týkající se kumulativních kritérií definujících státní podporu patří: i) neexistence selektivity a ii) neexistence jakékoli výhody pro údajného příjemce.
(23)
Pokud jde o selektivitu, maďarské orgány v zásadě namítají, že toto opatření není selektivní, protože uzavřením smlouvy o prodloužení společnost MOL přešla pod jiný režim, který se liší od režimu povolení.
(24)
Za prvé Maďarsko potvrzuje, že se režim koncese a povolení liší, a zdůrazňuje, že v případě koncese může těžební společnost ve své koncesní nabídce navrhnout vyšší poplatek, než jaký je uveden v oznámení o výběrovém řízení, zatímco v případě režimu povolení výši poplatku stanoví horní zákon. Maďarsko dále argumentuje, že zároveň s těmito režimy bylo potřeba najít nové „kvazikoncesní“ řešení, které stanoví poplatky za těžbu v samostatné smlouvě mimo koncesní systém. Dle Maďarska je možné smlouvu o prodloužení podle oddílu 26/A odst. 5 horního zákona vnímat jako vhodný právní základ pro takové „kvazikoncesní“ řešení, kterým se právo na těžbu účinně vyjme z režimu povolení a založí na smluvní bázi.
(25)
Maďarsko dále uvádí, že smlouva o prodloužení přímo vyplývá z logiky horního zákona. Podle Maďarska je stanovení poplatků za těžbu na dobu trvání smlouvy o prodloužení přirozená součást smlouvy, jak je uvedeno v oddílu 26/A odst. 5 horního zákona, a smlouva o prodloužení by nemohla být za jiných podmínek uzavřena. Kromě toho, všechny ostatní těžební společnosti mohou očekávat stejné jednání, takže v případě společnosti MOL nedošlo k žádnému preferenčnímu zacházení.
(26)
Konkrétně oddíl 20 odst. 11 horního zákona stanoví, že poplatky za těžbu jsou poplatky stanovené ve: i) smlouvě o koncesi; ii) horním zákoně nebo iii) smlouvě o prodloužení. Maďarské orgány tudíž argumentují, že horní zákon výslovně povoluje, aby poplatky stanovené ve smlouvě o povolení zůstaly nezměněny i v případě, že dojde ke změnám právních předpisů. Maďarské orgány se domnívají, že je to jasně uvedeno v horním zákoně, tj. v oddíle 26/A odst. 5, který stanoví, že zvýšené poplatky činí maximálně 1,2násobek původních poplatků za těžbu (30). Maďarsko tudíž tvrdí, že maďarský zákon vylučuje použití jakéhokoli vyššího poplatku.
(27)
Pokud jde o údajnou neexistenci zvýhodnění, Maďarsko uvádí, že nerostné suroviny jsou majetkem státu, který přechází do soukromého vlastnictví prostřednictvím těžebních společností, jež získaly právo na těžbu za úhradu příslušných poplatků. Maďarsko v této souvislosti zmiňuje podobnost s rozsudkem ve věci Ryanair a trvá na tom, že tuto konkrétní činnost státu lze srovnávat s činností tržního subjektu, i když stát zastává roli orgánu veřejné moci (31).
(28)
Maďarsko popírá, že by poplatky za těžbu představovaly určitý druh daně, a definuje je jako cenu placenou za těžbu nerostných surovin nebo státní podíl. Maďarsko zdůrazňuje, že skutečnost, že je tento poplatek stanoven v zákoně, nepředstavuje rozhodný důvod vedoucí k závěru, že se jedná o určitý druh daně.
(29)
Maďarsko kromě toho vysvětluje, že tři různé platební závazky v souladu se smlouvou o prodloužení (tj. poplatky za prodloužení, zvýšené poplatky za těžbu rozšířené na všechna pole a jednorázová platba), které vyplývají z příslušných ustanovení horního zákona, by neměly být chápány jako kompenzace státu za ušlý zisk, na nějž má v každém případě nárok. Podle Maďarska lze tyto platby z pohledu státu vnímat jako dodatečný příjem, za který se stát zříká svého práva nabídnout pole v rámci výběrového řízení v režimu koncese, se zřetelem na související rizika a možné výnosy.
(30)
Maďarsko zdůrazňuje, že po diskutované změně horního zákona nemusel žádný další tržní subjekt ve skutečnosti zaplatit vyšší poplatek za těžbu než společnost MOL, jelikož v daném období do kategorií s vyššími poplatky za těžbu nespadal žádný soutěžitel.
Tabulka 3
Roční platby poplatků za těžbu společnosti MOL (skutečné a hypotetické)
v milionech HUF
Platební položka
Skutečné: podle smlouvy o prodloužení
Hypotetické: podle platného horního zákona
Rozdíl
Čistá aktuální hodnota rozdílu v roce 2009
2005
Jednorázová platba (32)
[…] (35)
(…)
20 000,0
28 064,5
2006
Poplatek za 2 prodloužení (33)
(…)
(…)
835,8
1 092,1
Poplatek za těžbu 3 (34)
(…)
(…)
5 755,7
7 520,0
Celkem
(…)
(…)
6 591,6
8 612,1
2007
Poplatek za prodloužení
(…)
(…)
769,7
926,5
Poplatek za těžbu
(…)
(…)
3 428,0
4 126,4
Celkem
(…)
(…)
4 197,7
5 052,9
2008
Poplatek za prodloužení
(…)
(…)
345,8
382,9
Poplatek za těžbu
(…)
(…)
-28 444,7
-31 498,5
Celkem
(…)
(…)
-28 099,0
-31 115,6
2009
Poplatek za prodloužení
(…)
(…)
211,2
211,2
Poplatek za těžbu
(…)
(…)
-1 942,1
-1 942,1
Celkem
(…)
(…)
-1 730,9
-1 730,9
CELKOVÝ SOUČET
(…)
(…)
959,5
8 883,0
Částky vycházejí z údajů, které poskytly maďarské orgány.
(31)
Maďarsko dále poukazuje na to, že na základě smlouvy o prodloužení za danou dobu a s přihlédnutím ke všem součástem smlouvy, včetně poplatků za prodloužení a jednorázové platby, společnost MOL ve skutečnosti zaplatila státu více, než kolik by zaplatila bez smlouvy o prodloužení, tj. podle horního zákona. Porovnání skutečné výše úhrad provedených společností MOL a hypotetických plateb je uvedeno v tabulce 3 výše. Údaje poskytly maďarské orgány.
(32)
Podle Maďarska těžební společnosti oprávněně očekávají předvídatelnost poplatků za těžbu, které by se tudíž v průběhu času neměly měnit. Na tom byly založeny úvahy, které stály v pozadí novelizace horního zákona, jelikož přestože se poplatky za těžbu následkem této novely změnily, ve skutečnosti zde neexistovala žádná společnost, jejíž poplatky za těžbu by tato změna ovlivnila. Podle Maďarska by novelizace horního zákona mohla naznačovat, že by stát mohl změnit poplatky za těžbu pro pole, na kterých již těžba probíhá. Novela z roku 2008 však byla výsledkem kompromisu učiněného na základě jednání, která přijetí horního zákona předcházela. Tak byla implicitně přijata skutečnost, že mohou existovat legitimní očekávání. Těžební společnost tedy může legitimně očekávat, že stát jednostranně nezvýší žádný z těchto poplatků. Maďarsko se tedy domnívá, že systém horního zákona a konkrétních ustanovení v něm obsažených zahrnuje požadavek, aby poplatky za těžbu zůstaly v průběhu platnosti smlouvy nezměněné.
(33)
Závěrem maďarské orgány vysvětlují, že „výpovědní doložka“ je založena na důvodech národní bezpečnosti.
VI. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(34)
Komise obdržela připomínky od těchto zúčastněných stran: MOL (příjemce údajného opatření podpory) a Maďarská těžební unie, které je společnost MOL členem. Připomínky obou zúčastněných stran byly ve stejném duchu jako připomínky Maďarska a jejich poznámky do značné míry odpovídaly připomínkám, které uvedlo Maďarsko.
(35)
Společnost MOL, údajný příjemce dotyčného opatření, uvádí, že na maďarském trhu těžby uhlovodíků se jí nedostalo žádného preferenčního zacházení, ačkoli Komise v rozhodnutí o zahájení řízení tvrdí opak. Většinu poplatků za těžbu, jež společnost MOL odvádí maďarskému státu, tvoří poplatky za těžbu ve výši J % (tj. těžba byla zahájena před 1. lednem 1998), což v praxi znamená, že společnost MOL platí 64-75 %, zatímco konkurenti (kteří zahájili těžbu později a těží na malých polích) musejí hradit pouze 12 % poplatky.
(36)
Uzavření smlouvy o prodloužení navíc znamenalo, že společnost MOL státu zaplatila více (s přihlédnutím ke všem součástem smlouvy o prodloužení), než by bývala zaplatila bez této smlouvy, pouze na základě původního znění horního zákona.
(37)
Co se týče tvrzení Komise, že smlouvu o prodloužení nelze považovat za obdobu koncese, protože podléhá režimu povolení, společnost MOL uvedla, že prodloužení práva na těžbu nepodléhá povolení na základě jednostranného rozhodnutí státu, ale pouze po dohodě s těžební společností. Pokud by účelem dotčeného právního předpisu bylo ponechat tuto záležitost na úvaze státu, bylo by příslušné ustanovení koncipováno jinak. Z tohoto znění horního zákona vyplývá, že legislativním záměrem bylo považovat smlouvu o prodloužení za obdobu koncesí.
(38)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise namítá, že tvrzení maďarských orgánů, že změna horního zákona byla nezbytná pro zajištění vyšších příjmů, je v rozporu se skutečností, že společnost MOL byla ve skutečnosti od zvýšených poplatků osvobozena.
(39)
Společnost MOL zde žádný rozpor nevidí. Na jedné straně tato společnost na základě smlouvy o prodloužení státu zaplatila více, než by bývala zaplatila podle horního zákona. Společnost MOL rovněž platí velmi vysoké poplatky za těžbu za pole podléhající poplatkům dle činitele J. Změna horního zákona by zároveň mohla mít dopad na pole otevřená v budoucnu.
(40)
Společnost MOL tvrdí, že složky platby za prodloužení v žádném případě nepředstavují pokutu, jak naznačuje Komise. Horní zákon rovněž stanoví sankce/pokuty za provozování těžební činnosti v rozporu s horním zákonem. Poplatky podle smlouvy o prodloužení představují výsledek jednání mezi těžební společností a státem. Uzavření této smlouvy nebylo povinné: těžební společnost se mohla rozhodnout, že smlouvu neuzavře, čímž by ztratila právo na těžbu, a poté se zúčastnit veřejného výběrového řízení, v rámci kterého by nakonec mohla právo na těžbu získat levněji.
(41)
Srovnávat společnost MOL, jež takovou smlouvu o prodloužení uzavřela, se soutěžiteli, kteří podnikají v režimu povolení, je zavádějící. Společnost MOL dále zdůrazňuje, že splnila všechny své povinnosti a jednala v souladu s právními předpisy.
(42)
MOL rovněž nesouhlasí s názorem Komise, že násobitel „c“ je příliš nízký (jelikož je nižší než zákonná hranice ve výši 1,2násobku). Mělo by se také vzít v úvahu, že se zvýšené poplatky za těžbu týkaly téměř 150 polí, a tudíž zvýšené poplatky přinesly státu výrazně vyšší příjmy z těžby.
(43)
Konečně, pokud jde o argument Komise, že je společnost MOL zvýhodňována tím, že nepodléhá doložce Brent, společnost připomíná, že činitel J je také citlivý na ceny.
(44)
Maďarská těžební unie (dále jen „těžební unie“) zastupuje společnosti, které se zabývají těžební činností nebo činnostmi s těžbou souvisejícími. Jejím hlavním cílem je zlepšit celkový provozní rámec pro provádění těžebních činností v Maďarsku, sledovat legislativní postupy a jednat v zájmu svých členů. V současné době má 66 členů, včetně společnosti MOL. Předsedou rady těžební unie je vyšší řídicí pracovník společnosti MOL (36).
(45)
Podle těžební unie těžební společnosti oprávněně očekávají, že se výše poplatků za těžbu u polí, která jsou již otevřená, nebude měnit. Stát tudíž nemůže poplatky jednostranně zvyšovat „retroaktivně“ (tj. za pole, která jsou již v provozu). Těžební unie tento názor vyjádřila v souvislosti s návrhem zákona, který předcházel novelizaci horního zákona, a podle těžební unie byla tato zásada při změně horního zákona zohledněna. Konečné znění nebylo rozporováno, protože pokud jde o jeho účinek, nezvyšuje poplatky za těžbu na polích, kde již byla těžba zahájena.
(46)
Pokud jde o obecnou charakteristiku a hospodářské podmínky těžebního trhu, vysvětluje těžební unie, že doba trvání těžebních projektů je relativně dlouhá. Mezi započetím průzkumu a skutečnou těžbou může uběhnout 10-15 let. V této fázi má těžební společnost jen výdaje; příjem začíná vykazovat až po spuštění těžby. Dále zde existuje nevyhnutelné geologické riziko, jelikož není jasné, jestli bude průzkum úspěšný. Proto je nutné projekty plánovat s největší pečlivostí. Ziskovost projektu závisí na řadě faktorů. Vzhledem k četným rizikům se v tomto odvětví očekává, že alespoň ta, která může ovlivnit stát, zůstanou během trvání projektu stabilní, tj. legislativní rámec nebo poplatky za těžbu. Vzhledem ke zvláštní charakteristice tohoto odvětví hrají struktury financování v projektech důležitou roli. Věřitelé projekty neustále podrobně zkoumají a mohou financování ukončit, pokud se podmínky výrazně změní.
(47)
Proto v zemích s vysokým politickým rizikem uzavírá těžební společnost se státem smlouvu, která se řídí soukromým právem. Ve stabilních oblastech, jako je západní Evropa, nejsou takové smlouvy potřeba, protože lze předpokládat, že stát nebude právní rámec neustále měnit. Stabilitu, pokud jde o státní podíl, očekávají jak těžební společnosti, tak věřitelé. Bez této stability by bylo riziko projektu vyšší; země se stabilní hospodářskou politikou si nemůže dovolit časté změny politiky, protože by tak těžařské podniky odradila.
(48)
Těžební unie dále poukazuje na to, že zásady právní jistoty a ochrany získaných práv jsou zakotveny v judikatuře evropských soudů a v maďarské ústavě. Proto maďarský zákonodárce nemá právo zvyšovat poplatky za těžbu za pole, která jsou již v provozu, jelikož právní předpisy musejí být předvídatelné. Těžební unie se navíc domnívá, že „stálost“ poplatků za těžbu představuje získané právo.
(49)
Další argument, který uvádí těžební unie, je zákaz diskriminace. Zejména nesmí existovat žádná diskriminace mezi společnostmi podnikajícími na základě koncese a těmi, které fungují na základě systému povolení. Maďarský zákonodárce proto není oprávněn poplatky za těžbu zvyšovat „zpětně“ za pole, která jsou již otevřená. Evropský soudní dvůr v řadě rozsudků vysvětluje, že právní jistota je základním prvkem práva Evropské unie. Právní předpisy musejí být jednoznačné, přesné a předvídatelné, zejména mají-li negativní dopad na jednotlivce nebo společnosti (viz citovaná judikatura). Těžební unie dále namítá, že zásada právní jistoty a získaných práv je rovněž zakotvena v maďarské ústavě, a závěrem dodává, že na základě práva Evropské unie a ústavních zásad musí být právní předpisy předvídatelné.
(50)
Těžební unie závěrem dodává, že zásada ochrany získaných práv vyplývá ze zásady právní jistoty. Zásada ochrany získaných práv je při vnitrostátních a mezinárodních legislativních postupech řídících těžební práva dodržována. Ostatní členské státy EU mají rovněž stabilní právní předpisy týkající se těžby, které se často nemění.
VII. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(51)
S cílem zjistit, zda opatření představuje státní podporu, musí Komise posoudit, zda sporné opatření splňuje podmínky čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU. Tento článek stanoví, že: „Podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak.“ S ohledem na toto ustanovení Komise níže posoudí, zda sporné opatření představuje státní podporu.
(52)
Za prvé je třeba připomenout, že opatření může představovat státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU bez ohledu na svou právní formu. I když byla smlouva o prodloužení uzavřena v souladu s příslušnými ustanoveními horního zákona a i když je na Maďarsku, aby stanovilo výši poplatku v zákoně, neznamená to samo o sobě, že jsou tyto kroky nebo jejich důsledky slučitelné s pravidly EU v oblasti státní podpory. Skutečnost, že je opatření slučitelné s vnitrostátním právem, nemá vliv na jeho slučitelnost s pravidly v oblasti státní podpory stanovenými ve Smlouvě o fungování EU.
(53)
Mimo to, jak již bylo uvedeno v rozhodnutí o zahájení řízení, se Komise nedomnívá, že by nějaký aspekt této věci, tj. příslušná ustanovení horního zákona, smlouva o prodloužení a změna horního zákona, byl sám o sobě v rozporu s pravidly v oblasti státní podpory. Naopak Komise v této věci považuje celý sled kroků státu za „opatření“ a posuzuje dopad smlouvy o prodloužení společně s následnými změnami horního zákona.
(54)
Pokud jde o argumenty Maďarska, že poplatky za těžbu nepředstavují daň, ale podíl státu, Komise podotýká, že tento argument je z pohledu posuzování státní podpory irelevantní. Pravidla v oblasti státní podpory se uplatní na všechny druhy nákladů, které podnikům vznikají a od nichž jsou na základě státního opatření osvobozeny. V každém případě je třeba poznamenat, že vydávání správních povolení pro těžbu nerostných a uhlovodíkových surovin se jeví jako typická role orgánu veřejné moci; platby za taková povolení jsou srovnatelné s daněmi nebo správními poplatky.
(55)
Konečně, pokud jde o výpovědní doložku, se Komise domnívá, že se nejedná o otázku státní podpory. Skutečnost, že je ve smlouvě uvedeno, že může být vypovězena, jestliže třetí strana získá podíl ve společnosti MOL přesahující 25 %, je opatření, které nezahrnuje státní prostředky.
(56)
Aby bylo možné opatření považovat za státní podporu, musí být zvláštní nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje určité podniky nebo určitá odvětví výroby.
(57)
Podle judikatury Soudního dvora (37), pokud jde o posouzení podmínky selektivity, která je zásadní při posuzování státní podpory, čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU ukládá povinnost určit, zda v rámci daného právního režimu může vnitrostátní opatření „zvýhodňovat určité podniky nebo určitá odvětví výroby“ vůči ostatním, které se s ohledem na cíl sledovaný uvedeným opatřením nacházejí ve srovnatelné skutkové a právní situaci.
(58)
Soudní dvůr v řadě případů rovněž rozhodl, že čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU nerozlišuje podle důvodů nebo cílů státní podpory, ale definuje je podle jejich účinků (38).
(59)
Pojem „státní podpora“ se ovšem nezahrnuje na státní opatření, které rozlišuje mezi podniky, pokud toto rozlišení vyplývá z povahy nebo vnitřního uspořádání systému, do něhož tato opatření patří.
(60)
Komise nesouhlasí s argumentací maďarských orgánů a zúčastněných stran týkající se neexistence selektivity.
(61)
Aby bylo možné zjistit, jestli je příslušné opatření selektivní, musí být definován odpovídající referenční systém (39).
(62)
V daném případě Komise za odpovídající referenční systém pro posuzování považuje režim povolení. Společnost MOL se nemusela účastnit výběrového řízení na získání koncese v uzavřené oblasti. Namísto toho získala právo na těžbu na svá pole podléhající režimu povolení a soutěží s účastníky trhu, kteří podnikají v rámci tohoto režimu. Smlouva o prodloužení je součástí režimu povolení. Pouhá skutečnost, že společnost MOL nedokázala spustit těžbu ve stanovené lhůtě a musela zažádat o smlouvu o prodloužení, nemůže mít za následek změnu referenčního systému. Přijetí takového argumentu by vedlo k situaci, ve které je jedné společnosti poskytováno individuální zacházení jako v případě režimu koncese, ale bez veřejného výběrového řízení.
(63)
Maďarské orgány se ve skutečnosti mohou volně rozhodnout, má-li být pole v režimu koncese nebo povolení. Čili když maďarské orgány chtějí poskytnout práva na těžbu na základě smlouvy, mohou zvolit transparentní postup udělení koncese, jehož součástí je veřejné výběrové řízení. Komise nemůže uznat, že by neprůhledná takzvaná „kvazikoncese“, která se nyní uplatňuje pouze v případě jedné společnosti (MOL), mohla být chápána jako samostatný referenční systém.
(64)
Maďarsko mělo navíc velkou volnost v případě prodlužování povolení nebo následné změny příslušných ustanovení horního zákona (i přes vědomí, jaké výhody by to přineslo společnosti MOL jakožto jedinému zástupci na trhu s uhlovodíky, který uzavřel smlouvu o prodloužení). Maďarsko mělo možnost poplatky za těžbu kdykoli vymezit, tj. mohlo se rozhodnout horní zákon vůbec neupravovat. Z pohledu účinků sledu kroků je jasné, že tento sled jednoznačně zvýhodnil jeden konkrétní podnik.
(65)
Na základě výše uvedeného Komise dospěla k závěru, že referenčním systémem je režim povolení.
(66)
V rámci režimu povolení je smlouva o prodloužení jasně selektivní. Dokonce i samy maďarské orgány potvrzují, že strany mají při dojednávání podmínek této smlouvy jistý manévrovací prostor pro stanovení různých složek platby a navíc mají možnost rozhodnout se smlouvu neuzavřít vůbec. Bylo tudíž pouze na uvážení maďarských orgánů, jestli takovouto smlouvu se společností MOL (nebo s jakýmkoli jiným účastníkem trhu) uzavřou, nebo ne (40).
(67)
Takové zacházení nelze vysvětlovat pomocí logiky nebo povahy systému. Na jedné straně se poplatky za těžbu ukládají, aby zajistily státu příjem z vytěžené hodnoty. Na druhé straně se podle smlouvy o prodloužení hradí jednotlivé složky platby jako zvláštní poplatek za prodloužení. V tomto případě však uzavření smlouvy o prodloužení a následné zvýšení poplatků pro společnost MOL vedlo k paradoxní situaci. Společnost MOL, která nezačala těžit ve stanovené lhůtě, bude až do roku 2020 využívat nižší poplatky za těžbu v podstatě na všechna svá pole na základě povolení, zatímco její konkurenti, kteří také podléhají režimu povolení a kteří těžbu spustili včas, a tudíž neuzavírali žádnou smlouvu o prodloužení, musejí platit vyšší zákonné poplatky.
(68)
Toto byla jediná smlouva o prodloužení uzavřená na těžbu uhlovodíků. Společnost MOL uvedla, že existují další smlouvy o prodloužení na těžbu pevných nerostných surovin. Komise podotýká, že toto se týká jiných druhů nerostných surovin, které podle horního zákona podléhají jiným poplatkům za těžbu než uhlovodíky. Je rovněž nutno poznamenat, že v případě pevných nerostných surovin nedošlo v rámci novelizace horního zákona k žádné změně (tj. účastníci trhu, kteří takovou smlouvu uzavřeli, nebyli ovlivněni stejným „sledem opatření“, a tudíž nezískali žádnou výhodu).
(69)
Na základě výše uvedeného, navzdory argumentům, které Maďarsko předložilo, se Komise domnívá, že sled kroků, tj. znění oddílu 26/A odst. 5 horního zákona, na základě toho uzavřená smlouva o prodloužení a následná změna horního zákona, je selektivní ve prospěch společnosti MOL.
(70)
Společné účinky sledu opatření způsobily, že z držitelů povolení k těžbě uděleného v souladu s oddílem 5 horního zákona pouze společnost MOL podléhala zvláštnímu režimu, který ji chránil před jakýmkoli zvýšením poplatků za těžbu, jež se běžně odvádí za těžbu uhlovodíků.
(71)
Závěrem, vzhledem k širokému prostoru při schvalování smlouvy o prodloužení a s ohledem na fakt, že je výjimka ve skutečnosti určena pro jedinou společnost, je kritérium selektivity splněno.
(72)
Na rozdíl od tvrzení maďarských orgánů je Komise toho názoru, že stát nevykonává výdělečnou činnost prostřednictvím udělování povolení pro těžební činnosti. Udělování správních koncesí nebo povolení k těžbě spíše souvisí s výkonem moci, která náleží veřejnému orgánu, protože tuto činnost nemůže vykonávat soukromý subjekt (41). V Maďarsku - stejně jako v ostatních členských státech EU - není původním vlastníkem nerostných surovin žádný soukromý subjekt. Právní systémy členských států obecně přisuzují kontrolu nad nerostným bohatstvím orgánům veřejné moci (42). Rozhodnutí povolit společnosti těžbu nerostných zdrojů formou, kterou si členský stát zvolí, a oproti úhradě určitých poplatků je tudíž z důvodu jeho povahy a pravidel úkolem orgánů veřejné moci a lze označit jako projev moci veřejných orgánů. Zásah Maďarska za účelem podrobit těžební činnost správnímu dozoru slouží obecnému zájmu, a nikoli zájmům komerčním. Toto jednání je tedy nutné považovat za formu státního zásahu orgánem veřejné moci, přičemž tento zásah se liší od jednání soukromého investora v tržním hospodářství (43).
(73)
I kdyby v tomto případě bylo povolení k těžbě považováno za hospodářskou činnost, jejímž prostřednictvím stát sleduje komerční účely (což není), Komise podotýká, že neexistuje žádná jasná a přímá souvislost z hlediska peněz mezi výší poplatků za těžbu, které Maďarsko stanovilo pro společnost MOL, a hodnotou povolení k těžbě. Odůvodnění Maďarska, jmenovitě, že při uzavírání smlouvy o prodloužení jednalo jako tržní subjekt, není podloženo. Konkrétně nic nenaznačuje, že by ve veřejném výběrovém řízení na těchto dvanáct polí (na která by nebylo povolení prodlouženo) konkurent nepředložil vyšší nabídku. Maďarsko rovněž nepředložilo žádný důkaz, že při uzavírání smlouvy o prodloužení vzalo v potaz všechny příslušné faktory a rizika z komerčního pohledu, tj. všechny součásti platby ve smlouvě o prodloužení, možné vyšší poplatky stanovené horním zákonem do roku 2020, trvání smlouvy a možné soutěžitele.
(74)
Maďarsko dále tvrdí, že po sporné změně horního zákona ve skutečnosti žádný další účastník trhu nemusel platit vyšší poplatky než společnost MOL, protože do kategorií s vyššími poplatky za těžbu ve skutečnosti v daném období nespadali žádní soutěžitelé.
Tabulka 4
Souhrn platných poplatků za těžbu před a po změně horního zákona
Poplatky platné do roku 2008
Poplatky platné v roce 2008
Poplatky platné od 23. ledna 2009
Poplatky za pole, na která se vztahuje smlouva MOL,
platné do roku 2020
Těžba zahájená před 1. lednem 1998
J % (46)
(minimálně 12 %)
J %
(minimálně 30 %, + 3 % nebo 6 % doložka Brent)
J %
(minimálně 30 %, + 3 % nebo 6 % doložka Brent)
J % c (47)
(minimálně 12 %)
Těžba zahájená v období mezi 1. lednem 1998 a 1. lednem 2008
12 %
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 % c
(~ 12.24 % (45))
Těžba zahájená po 1. lednu 2008 (44)
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností nižší než 300 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností nižší než 50 kt
Nepoužije se
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
12 % c
(~ 12.24 % (45))
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností v rozmezí 300-500 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností v rozmezí 50-200 kt
20 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
20 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Ložiska zemního plynu s roční výtěžností vyšší než 500 mil. m3
Ložiska ropy s roční výtěžností vyšší než 200 kt
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
30 %
(+ 3 % nebo 6 % doložka Brent)
Uhlovodíky se zvláštními podmínkami těžby
12 %
12 %
Vysoce inertní plyn
8 %
8 %
(75)
Tento argument musí být odmítnut.
(76)
Výše uvedená tabulka 4 výše shrnuje rozsah, v jakém na základě smlouvy o prodloužení a následné novelizace horního zákona společnost MOL hradila nižší poplatky, než jaké stanovil horní zákon.
(77)
Za prvé z údajů, které poskytly maďarské orgány, vyplývá, že ve skutečnosti zde bylo několik podniků provozujících pole na základě režimu povolení, na které se v období mezi 8. lednem 2008 a 23. lednem 2009 vztahovaly vyšší poplatky za těžbu, než hradila společnost MOL, v důsledku první novely horního zákona a rovněž od 23. ledna 2009 do dnešního dne v důsledku druhé novely horního zákona. Z vysvětlení, která maďarské orgány poskytly, vyplývá, že v roce 2008 zde na polích v režimu povolení těžily kromě společnosti MOL i další podniky, jež v důsledku uplatnění doložky Brent platily více než 12 % (mezi 14,24 % a 18 %) (48).
(78)
Za druhé, přestože maďarské orgány tvrdí, že zde existují pouze soutěžitelé, kteří provozují nebo se chystají provozovat menší pole (tj. s výtěžností menší než 500 m3 nebo 200 kt), Komise podotýká, že i kdyby tato malá pole spadala do kategorie 12 %, přesto musí v příslušných případech zaplatit přirážku Brent. Takto by poplatky za těžbu mohly stoupnout až na 18 %. Komise znovu připomíná, že účinek opatření spočívá v tom, že společnost MOL nepodléhá doložce Brent stanovené v horním zákoně pro všechny ostatní subjekty.
(79)
Za třetí, pokud jde o aktuální obecné tržní prostředí v Maďarsku, těžbou uhlovodíků se zde zabývá několik těžebních společností. Dále zde existuje několik společností, které provádějí průzkum a které by mohly otevřít pole a konkurovat společnosti MOL. Jakékoli nově vstupující subjekty v rámci režimu povolení budou podléhat zákonným poplatkům za těžbu a budou muset konkurovat společnosti MOL, která jako jediná nemusí za svá těžební pole platit poplatky, jež ukládá obecný režim povolení, a vztahují se na ni poplatky nižší.
(80)
Za čtvrté, Komise podotýká, že společnost MOL ve skutečnosti podléhá poplatkům ve výši zhruba 12,24 % nejenom za dvanáct polí, na která získala prodloužení, ale za všechna svá těžební pole otevřená po 1. lednu 1998, jež v době uzavření smlouvy v roce 2005 provozovala v režimu povolení, a poplatkům ve výši J % za všechna pole zprovozněná před 1. lednem 1998. Poplatky společnosti MOL jsou navíc stanoveny ve výši 12,24 % až do roku 2020. Takto získala společnost MOL výhodu v případě většiny svých polí v režimu povolení na značně dlouhou dobu.
(81)
Za páté, kdyby se hypoteticky báňský úřad rozhodl, že prodloužení na zmíněných dvanáct polí neudělí, všechna ostatní pole společnosti MOL v režimu povolení by následně rovněž podléhala podstatně vyšším poplatkům za těžbu, což by znamenalo vyšší příjmy pro stát (49). Navíc, jak bylo uvedeno v odstavci 73, stát mohl vypsat veřejné výběrové řízení na získání koncese na těchto dvanáct polí, u kterých by nebylo povolení prodlouženo, a mohl takto možná obdržet od konkurence vyšší nabídku.
(82)
Pokud jde o argument Maďarska, že společnost MOL platila v letech 2006 a 2007 vyšší poplatky za těžbu, konkrétně 12,24 %, Komise podotýká, že tento argument je irelevantní.
(83)
Za prvé, důvodem byla skutečnost, že společnost MOL musela uhradit stanovené zvýšení poplatků za těžbu (z 12 % na 12,24 %) stejně jako jakákoli jiná společnost, která by chtěla prodloužit povolení na těžbu. V tomto ohledu se společnosti MOL dostalo standardního zacházení a nebyla nijak znevýhodněna. V tomto okamžiku se ani neprojevilo zvýhodnění společnosti MOL. K tomu došlo až po první novele horního zákona, tedy od 8. ledna 2008.
(84)
Navíc v roce 2008 společnost MOL zaplatila o 28,4 miliardy HUF a v roce 2009 o 1,9 miliardy HUF méně na poplatcích za těžbu na polích, na nichž se již těžilo, než by bývala zaplatila, kdyby podléhala znění horního zákona, které bylo v té době v platnosti.
(85)
Pokud jde o další složky platby podle oddílu 26/A odst. 5 horního zákona (tj. poplatky za prodloužení a jednorázová platba), tyto částky byly zaplaceny za prodloužení povolení, a nikoli za právo platit nižší poplatky než konkurence. Tyto složky platby ani nelze považovat za „zálohu“ na poplatky za těžbu splatné v následujících obdobích. Znění oddílu 26/A odst. 5 horního zákona je v tomto ohledu jasné. Konkrétně stanoví, že „společnost zaplatí poplatky, pokud jí je prodloužení uděleno“. Dvě další součásti souvisejí s počtem polí, na která bylo prodloužení uděleno. Oddíl 26/A odst. 5 horního zákona tudíž jasně vytváří spojitost mezi prodloužením a platební povinností.
(86)
Podle judikatury podpora poskytnutá podniku nemůže být kompenzována poplatkem uloženým stejnému podniku, který představuje zvláštní a odlišný poplatek nesouvisející s opatřením, jež představuje státní podporu (50). V dotyčném případě, jak je uvedeno v odstavci (85), představují složky platby podle oddílu 26/A odst. 5 horního zákona poplatek za prodloužení, který lze chápat jako zvláštní a odlišný poplatek nesouvisející se změnou zákonných poplatků v režimu povolení. A konečně Komise poukazuje na to, že uzavření smlouvy o prodloužení a následné zvýšení poplatků pro společnost MOL vedlo k paradoxní situaci.
(87)
Společnost MOL, která nezačala těžit ve stanovené lhůtě, bude až do roku 2020 hradit nižší poplatky za těžbu v podstatě za všechna svá pole na základě povolení, zatímco její konkurenti, kteří neuzavřeli smlouvu o prodloužení, protože těžbu zahájili včas, a také podléhají režimu povolení, musejí platit vyšší zákonné poplatky.
(88)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že toto opatření přineslo společnosti MOL výhodu. Chrání společnost MOL před náklady, které by jí jinak vznikly. Účinek smlouvy o prodloužení společně s následnou úpravou horního zákona vytvořily výhodu, kterou společnost získala.
(89)
Opatření zahrnuje ušlé příjmy, na které by stát měl jinak nárok, a tudíž je hrazeno ze státních prostředků.
(90)
MOL je integrovaná ropná a plynárenská společnost a je vymezena jako podnik. Soutěží s dalšími podniky, které nevyužívají stejnou výhodu. Z tohoto důvodu dané opatření narušuje hospodářskou soutěž. Společnost MOL navíc působí v odvětví, ve kterém probíhá obchod mezi členskými státy, a tudíž je rovněž splněno kritérium vlivu na obchod v rámci Evropské unie.
(91)
Na základě výše uvedených argumentů se Komise domnívá, že dané opatření splňuje kritéria stanovená v čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU. Za těchto okolností je nutné považovat dotčené opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
VIII. SLUČITELNOST PODPORY S VNITŘNÍM TRHEM
(92)
Ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy o fungování EU stanoví výjimky z obecného pravidla, že je státní podpora neslučitelná s vnitřním trhem, jak je stanoveno v čl. 107 odst. 1.
(93)
Níže Komise posuzuje slučitelnost daného opatření podle uvedených výjimek. Je třeba poznamenat, že Maďarsko neuvedlo žádné argumenty, pokud jde o slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Dále je třeba také poznamenat, že toto opatření má za následek snížení nákladů, které by jinak společnosti MOL vznikaly, a proto musí být považováno za provozní podporu.
(95)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 Smlouvy o fungování EU se v tomto případě neuplatní, protože toto opatření není sociální povahy, neposkytuje se individuálním spotřebitelům, není určeno k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a neposkytuje se hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(96)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování EU.
(97)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. a) „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“, mohou být považovány za slučitelné s vnitřním trhem. Celé území Maďarska bylo považováno za takovou oblast v době přistoupení a většina jeho regionů má stále na takovou pomoc nárok (51).
(98)
Slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti se řídí pokyny k regionální podpoře na období 2007-2013 (dále jen „pokyny k regionální podpoře“) (52). Podle pokynů k regionální podpoře může být státní podpora v zásadě schválena pouze pro investiční náklady (53). Jak již bylo uvedeno výše, zmíněnou podporu nelze považovat za investiční podporu. Co se týče provozní podpory, toto opatření nepřispívá k rozvoji žádné činnosti nebo žádné hospodářské oblasti a není v čase omezeno, ani klesající nebo proporční vzhledem k tomu, co je potřebné pro nápravu určitých konkrétních hospodářských situací (54).
(99)
Na základě výše uvedených skutečností se Komise domnívá, že tato podpora nesplňuje podmínky pro udělení výjimky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. a) Smlouvy o fungování EU.
(100)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy o fungování EU „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“, mohou být prohlášeny za slučitelné s vnitřním trhem.
(101)
Komise podotýká, že sporná podpora není určena k tomu, aby napomohla uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž neshledala žádné důkazy, že by byla určena k tomu, aby napravila vážnou poruchu v maďarském hospodářství.
(102)
Na základě výše uvedeného Komise dospěla k závěru, že tato podpora nesplňuje podmínky pro udělení výjimky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy o fungování EU.
(103)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování EU podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví mohou být prohlášeny za slučitelné se smlouvou o fungování EU, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v EU v míře odporující společnému zájmu. Toto se na dotčený případ zjevně nevztahuje.
(104)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy o fungování EU umožňují schválení státní podpory, která má usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, která vysvětlují, jak bude používat výjimku uvedenou v čl. 107 odst. 3 Smlouvy o fungování EU.
(105)
Komise se však domnívá, že na základě povahy a charakteru této podpory nelze výjimky podle těchto pokynů a sdělení v této věci uplatnit. Maďarsko navíc netvrdí, že by tato podpora mohla být slučitelná v souladu s uvedenými pravidly.
(106)
Posuzovaná podpora tedy představuje neslučitelnou státní podporu.
IX. OPRÁVNĚNÁ OČEKÁVÁNÍ, ZÍSKANÁ PRÁVA A DISKRIMINACE
(107)
Přestože Komise nezpochybňuje argument, že předvídatelnost lze obecně chápat jako pobídku k investování, je nutné poznamenat, že s ohledem na imperativní charakter kontroly státní podpory prováděné Komisí na základě článku 108 Smlouvy o fungování EU mohou podniky, které jsou příjemci podpory, mít v zásadě legitimní důvěru, že byla zachována pravidla při poskytování podpory, pouze v případě, že tato podpora byla poskytnuta při dodržení postupu udělování státní podpory (55). V tomto ohledu nemá žádný příjemce právo odvolávat se na dobrou víru, aby obhájil získaná práva a vyhnul se vracení podpory (56).
(108)
Je pravda, že Soudní dvůr opakovaně rozhodl, že právo dovolávat se ochrany legitimního očekávání se vztahuje na každý procesní subjekt, u kterého vzbudil orgán Evropské unie podložené naděje. Naopak, nikdo se nemůže dovolávat porušení této zásady, pokud neexistují určité záruky, které mu byly poskytnuty správním orgánem (57). V tomto případě žádný orgán EU společnosti MOL neposkytl žádné záruky, které by mohly ospravedlnit legitimní očekávání.
(109)
Je rovněž pravda, že se příjemce neprávem udělené podpory může odvolávat na výjimečné okolnosti, na jejichž základě by mohl oprávněně očekávat, že podpora je v souladu s právem, a proto odmítnout tuto podporu vrátit. V tomto případě však žádné výjimečné okolnosti neexistují. Naopak novela horního zákona z roku 2008 ukazuje, že se těžební společnosti v zásadě nemohou spolehnout na to, že se zákon nebude žádným způsobem měnit.
(110)
Komise poukazuje na to, že výše poplatků za těžbu vztahující se na pole, která jsou již v provozu, byla v poslední době upravena dvakrát, konkrétně ke dni 8. ledna 2008 a 23. ledna 2009. Za prvé je třeba zdůraznit, že novela horního zákona z roku 2008 byla určena pro stávající povolení k těžbě. Na to jasně poukazuje skutečnost, že znění horního zákona z roku 2008 rovněž zahrnuje podmínky povolení udělených před rokem 2008. Pro tato povolení byly poplatky upraveny od okamžiku, kdy vstoupil nový horní zákon v platnost. To dokazuje, že držitelé povolení nemohou legitimně očekávat ani nezískali právo na to, že se výše těžebních poplatků v průběhu období, na které jim bylo povolení uděleno, nezmění.
(111)
V rozporu s tím, co tvrdí Maďarsko a další zúčastněné strany, judikatura EU potvrzuje, že není možné věřit v neexistenci jakýchkoli legislativních změn (58). Legislativní změny rovněž nelze vyloučit ani na základě zásady právní jistoty.
(112)
Pokud jde o argument diskriminace, je nutné jej rovněž odmítnout. Zvýšení poplatku není diskriminační, je-li uplatněno na každého, zejména protože v rámci daného režimu neexistuje žádné rozlišování, tj. nerozlišuje se mezi podniky, které podléhají povolení.
X. NAVRÁCENÍ
(113)
Podle Smlouvy o fungování EU a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise poté, co zjistila, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem, oprávněna rozhodnout, že dotyčný stát takovou podporu zruší nebo upraví (59). Povinnost členského státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou se společným trhem, slouží podle stálé judikatury Soudního dvora k obnovení dřívějšího stavu (60). Podle Soudního dvora je tohoto cíle dosaženo, jakmile příjemce vrátí protiprávní podporu, čímž ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a obnoví se stav, který předcházel poskytnutí podpory (61).
(114)
V souladu s touto judikaturou se v článku 14 nařízení Rady (ES) č. 659/99 stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“ (62).
(115)
Jelikož dotčené opatření musí být považováno za protiprávní a neslučitelnou podporu, musí být tato podpora vrácena za účelem obnovení stavu, který na trhu existoval před udělením podpory. Příjemce tudíž musí vrátit částku, která se vypočítává od data, kdy mu byla výhoda udělena, tj. odkdy mohl příjemce příslušnou podporu využívat, a uhradit úroky z vymáhané podpory do úplného vrácení podpory.
(116)
V tomto případě musí být opatření považováno za sled kroků, které stát učinil. Díky smlouvě o prodloužení byla společnost MOL chráněna před budoucím zvyšováním zákonných poplatků za těžbu. Výhoda pro společnost MOL se projevila, když nabyla účinku první novela horního zákona, což bylo dne 8. ledna 2008. Toto je datum, od kterého byla společnost MOL de facto zbavena zátěže plynoucí z vyšších poplatků, a tudíž zvýhodněna oproti své konkurenci.
(117)
Jak bylo objasněno v odstavci 61-65, odpovídajícím referenčním systémem je systém ostatních účastníků trhu, kteří podnikají na základě režimu povolení. Výhodu tedy představuje rozdíl mezi skutečnou výší poplatků za těžbu, kterou společnost MOL uhradila po změně horního zákona za pole, na nichž již probíhala těžba a jež podléhala režimu povolení, a výší poplatků, kterou stanovil horní zákon.
(118)
Jak již bylo uvedeno v odstavci 85 výše, Komise zastává názor, že ostatní složky platby ve smlouvě (poplatky za prodloužení a jednorázová platba) byly zaplaceny za prodloužení povolení, a nikoli za právo platit nižší poplatky než konkurence. To znamená, že je nelze brát v potaz při výpočtu výhody.
Tabulka 5
Shrnutí skutečné a hypotetické výše poplatků za těžbu společnosti MOL za příslušné období
Platby poplatků za těžbu
Skutečné (63)
(podle smlouvy o prodloužení) v milionech HUF
Hypotetické
(podle platného horního zákona) v milionech HUF
Rozdíl v milionech HUF
2008
106 226,3
134 671,0
-28 444,7
2009
67 099,7
69 041,8
-1 942,1
(119)
Rozdíl tedy činí 28,4 miliardy HUF za rok 2008 a 1,9 miliardy HUF za rok 2009, tj. celkem 30,3 miliardy HUF, jak je uvedeno v tabulce 5. Toto je částka, kterou by Maďarsko mělo od společnosti MOL vymáhat, plus úroky z vymáhané podpory. Vráceny by měly být i částky za rok 2010, v jejichž případě ještě nejsou k dispozici žádné údaje.
(120)
Rozdíl ve výši ušlých poplatků mezi lety 2008 a 2009 vznikl v důsledku skutečnosti, že poté, co dne 23. ledna 2009 vstoupila v platnost druhá novela horního zákona, byl pro některá pole, tedy pro pole otevřená mezi lety 1998 a 2008 alespoň částečně obnoven právní stav, který byl před novelou z roku 2008.
XI. ZÁVĚR
(121)
Na základě výše uvedených skutečností Komise vyvozuje závěr, že opatření ve prospěch společnosti MOL, tedy účinky smlouvy o prodloužení spolu s novelou horního zákona z roku 2008, představuje státní podporu, která je neslučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
(122)
Jelikož musí být opatření považováno za protiprávní a neslučitelnou státní podporu, musí společnost MOL tuto podporu vrátit za účelem obnovení situace, která na trhu existovala před udělením této podpory.
(123)
Částka, kterou musí společnost vrátit, činí 28 444,7 milionu HUF za rok 2008 a 1 942,1 milionu HUF za rok 2009. Pokud jde o rok 2010, z hlediska poplatků za těžbu, které již byly uhrazeny, musí Maďarsko vypočítat částku, jež má být vrácena, stejným způsobem jako pro roky 2008 a 2009, dokud nebude opatření zrušeno,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Kombinace pevně stanoveného poplatku za těžbu vymezeného ve smlouvě o prodloužení uzavřené mezi maďarským státem a společností MOL Nyrt. dne 22. prosince 2005 a následných změn zákona č. XLVIII z roku 1993 o těžbě představuje státní podporu pro společnost MOL Nyrt. ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování EU.
2. Státní podpora uvedená v čl. 1 odst. 1, kterou Maďarsko protiprávně udělilo společnosti MOL Nyrt. v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování EU, je neslučitelná s vnitřním trhem.
3. Maďarsko zastaví poskytování státní podpory uvedené v odstavci 1 do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Maďarsko zajistí navrácení podpory uvedené v článku 1 od příjemce.
2. Celková výše státní podpory činí 28 444,7 milionu HUF za rok 2008 a 1 942,1 milionu HUF za rok 2009. Pokud jde o rok 2010, musí Maďarsko vypočítat částku podpory do data zrušení opatření.
3. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly dány příjemci k dispozici, do dne jejich skutečného navrácení.
4. Výše úroků je vypočtena jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 pozměněného nařízením (ES) č. 271/2008.
Článek 3
1. Podpora uvedená v článku 1 se získá zpět okamžitě a účinně.
2. Maďarsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Maďarsko Komisi následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky z vymáhané podpory), která má být od příjemce získána zpět, včetně výpočtu výše podpory za rok 2010;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dodržení požadavků tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Maďarsko informuje Komisi o průběhu vnitrostátních opatření přijatých k provádění tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 1 zcela získána zpět. Na žádost Komise neprodleně poskytne informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k dodržení požadavků tohoto rozhodnutí. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z vymáhané podpory, které již byly od příjemce získány zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Maďarské republice.
V Bruselu dne 9. června 2010.
DECIZIA COMISIEI
din 9 iunie 2010
privind ajutorul de stat C 1/09 (ex NN 69/08) acordat de Ungaria în favoarea MOL Nyrt.
[notificată cu numărul C(2010) 3553]
(Numai textul în limba maghiară este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2011/88/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
având în vedere Decizia Comisiei nr. C 1/09 (ex NN 69/08) (1) privind ajutorul, de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat (2),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate anterior și ținând seama de observațiile acestora,
întrucât:
I. PROCEDURA
(1)
Ca urmare a plângerii primite la 14 noiembrie 2007, la data de 13 ianuarie 2009, Comisia a inițiat procedura oficială de investigare a măsurilor luate de Ungaria care ar putea constitui ajutor de stat în favoarea întreprinderii Hungarian Oil & Gas Plc (Magyar Olaj- és Gázipari Nyrt.; denumită în continuare „MOL”).
(2)
La 8 aprilie 2009, Ungaria și-a prezentat observațiile cu privire la decizia Comisiei de inițiere a procedurii.
(3)
Decizia de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene la 28 martie 2009 (3). La data de 27 aprilie 2009, două părți interesate, MOL și Asociația Ungară pentru Minerit (Magyar Bányászati Szövetség), și-au prezentat observațiile.
(4)
Comisia a transmis Ungariei observațiile sale prin scrisoarea din 2 iunie 2009. Prin scrisoarea din 3 iulie 2009, Ungaria a transmis că, în ceea ce privește observațiile părților interesate, nu are niciun fel de comentarii.
(5)
La 21 septembrie 2009 și 12 ianuarie 2010, Comisia a solicitat informații suplimentare autorităților ungare, iar Ungaria a răspuns acestei solicitări prin scrisorile din 19 octombrie 2009 și 9 februarie 2010.
II. BENEFICIARUL
(6)
MOL este o societate petrolieră și de gaz cu sediul în Budapesta, Ungaria. Principalele activități ale societății MOL pe piața din Ungaria cuprind: explorarea și producția de țiței și de gaze naturale, prelucrarea de produse derivate din gaze naturale, rafinarea, transportul, depozitarea și distribuția produselor din țiței, atât cu amănuntul, cât și cu ridicata, transportul gazelor naturale și producția și comercializarea de olefine și poliolefine. În plus, MOL Group (din care MOL face parte) include, de asemenea, câteva alte sucursale din Ungaria și din străinătate (4).
(7)
În Ungaria și Slovacia, MOL Group este liderul de piață în fiecare dintre activitățile sale principale. În 2008, valoarea netă a vânzărilor efectuate de MOL și MOL Group se situa în jurul a 6,8 miliarde EUR și, respectiv, 13 miliarde EUR (5). În același an, valoarea profiturilor din exploatare ale celor două entități era în jurul a 400 de milioane EUR și 732 de milioane EUR.
III. DESCRIEREA MĂSURII
(8)
Normele generale de reglementare a activităților miniere de pe teritoriul Ungariei sunt stabilite în Legea minelor din 1993 (denumită în continuare „Legea minelor”) (6), care reglementează și activitățile miniere (prospectare, explorare și extracție) care implică hidrocarburile (adică țiței și gaze naturale).
(9)
În cadrul Legii minelor, se face distincția între activitățile miniere prestate în baza a două instrumente juridice diferite: (i) concesiune (7) și (ii) autorizare (8).
-
În cazul unei concesiuni, ministerul responsabil cu activitățile miniere (denumit în continuare „ministerul competent”) încheie un contract (9) cu ofertantul câștigător al unei licitații publice (10) pentru exploatarea unei „zone închise”.
-
Aceasta este diferită de „zonele deschise” (11), unde autorizarea drepturilor de exploatare minieră nu poate fi refuzată de către Autoritatea pentru minerit în cazul în care solicitantul îndeplinește condițiile prevăzute în lege (12).
(10)
În conformitate cu definiția din Legea minelor (13), zonele închise sunt rezervate pentru activitățile miniere desfășurate în baza unei concesiuni. Prin urmare, orice zonă în afara unei zone închise îndeplinește condițiile unei zone deschise. În conformitate cu explicația transmisă de Ungaria, intenția inițială era să se clasifice toate terenurile ca zone închise destinate concesionării. Zonele deschise presupuse a fi mai puțin bogate în minereuri ar fi fost excepția. În asemenea cazuri, s-a crezut că aceste terenuri valorează mai puțin și nu se preconiza primirea de oferte în cadrul licitației publice.
(11)
Legea minelor prevede, de asemenea, că în cazul extracției resurselor minerale se plătește o taxă de exploatare minieră către stat, a cărei valoare reprezintă un procentaj din valoarea minereurilor extrase (14). Taxa de exploatare minieră diferă în funcție de regimul aplicabil:
-
în cazul concesiunilor, valoarea taxei de exploatare minieră este stabilită în acordul de concesiune (15);
-
în cazul resurselor minerale extrase în baza autorizării, taxa este reglementată de Legea minelor (16). Până în ianuarie 2008, taxa de exploatare minieră pentru extragerea hidrocarburilor în baza autorizării s-s-a ridicat la 12 % pentru terenurile date în exploatare după 1 ianuarie 1998 și J% pentru terenurile date în exploatare înainte de 1 ianuarie 1998 (17). Procentajul „J” urma să fie calculat conform unei formule care se baza pe prețurile istorice ale gazelor, pe cantitatea extrasă și pe valoarea acesteia, iar valoarea minimă a fost stabilită la 12 %.
(12)
În cadrul secțiunii 26/A(5) din Legea minelor, se prevede că, în cazurile în care societatea care a primit autorizația nu demarează lucrările de extracție în decurs de cinci ani de la data eliberării autorizației de către Autoritatea pentru minerit, dreptul de exploatare minieră este retras (18).
(13)
De asemenea, în cadrul acestei secțiuni se prevede posibilitatea prelungirii acestui termen printr-un acord între ministerul competent și societatea minieră (19). În cadrul secțiunii se prevăd trei taxe diferite care trebuie plătite la acordarea prelungirii dreptului de exploatare minieră:
(a)
în primul rând, trebuie plătită o taxă pentru prelungirea dreptului de exploatare minieră până la demararea efectivă a exploatării, pentru terenurile care nu sunt exploatate. Această taxă este de maxim 1,2 ori mai mare decât taxa de exploatare minieră inițială, calculată pe baza cantității ipotetice de minereuri prevăzute, deoarece această sumă trebuie plătită într-un interval de timp în care câmpul respectiv nu este încă productiv;
(b)
în al doilea rând, în cazul în care solicitarea de prelungire se referă la mai mult de două terenuri, nivelul taxei (taxa de exploatare minieră majorată) se aplică în cazul tuturor terenurilor de exploatare minieră ale societății;
(c)
în al treilea rând, în cazul în care prelungirea se referă la mai mult de cinci terenuri, este posibil să se adauge o plată unică (20).
(14)
La 19 septembrie 2005, MOL a solicitat prelungirea dreptului de exploatare minieră pentru 12 dintre terenurile cu hidrocarburi, drept care fusese obținut anterior în baza unei autorizări și unde nu se demaraseră la termen activitățile de extracție. La 22 decembrie 2005, MOL și ministerul au încheiat un acord de prelungire în baza secțiunii 26/A(5) din Legea minelor, în următoarele condiții:
(a) Taxa de prelungire: Cele douăsprezece autorizații de exploatare minieră care fac obiectul solicitării au fost prelungite cu cinci ani (adică MOL ar dispune de încă cinci ani pentru a demarara activitățile de extracție pe aceste terenuri). Taxa pentru prelungire a fost prevăzută pentru fiecare dintre cei cinci ani ai perioadei de prelungire prin utilizarea taxei de exploatare minieră de 12 %, în vigoare la momentul respectiv, și a unui coeficient („c”) cuprins între 1,020 și 1,050, taxele de prelungire rezultate fiind cele enumerate mai jos în tabelul 1 (21). Taxa pentru prelungirea dreptului de exploatare minieră a fost prevăzută pentru cei cinci ani ai perioadei de prelungire. În cazurile în care terenurile erau efectiv în exploatare, taxa stipulată trebuia aplicată pentru restul perioadei de cincisprezece ani ca taxă de exploatare minieră pentru terenurile care fac obiectul prelungirii (22).
(b) Extinderea taxei majorate la toate terenurile miniere: Având în vedere faptul că extinderea dreptului de exploatare minieră fusese solicitată pentru încă două terenuri, taxa majorată (care este egală cu taxa pentru prelungire, conform celor ilustrate în tabelul 1) a trebuit să fie aplicată pentru următorii cincisprezece ani, adică până în 2020, pentru toate terenurile pentru care MOL deține autorizație, care au fost puse în exploatare după 1 ianuarie 1998. În ceea ce privește terenurile care au fost puse în exploatare înainte de 1 ianuarie 1998, se aplică factorul „J” multiplicat cu „c” (23).
(c) Taxa fixă de exploatare minieră: De asemenea, părțile au convenit în mod explicit ca taxa de exploatare minieră prevăzută să fie valabilă pentru întreaga durată a contractului (adică până în 2020), indiferent de modificările la Legea minelor (24).
(d) Plata unică: Având în vedere faptul că prelungirea dreptului de exploatare minieră fusese solicitat pentru mai mult de cinci terenuri, în acord (25) s-a prevăzut și o plată unică în valoare de 20 de miliarde HUF (26).
(e) Clauza de reziliere: Acordul prevedea faptul că nu putea fi modificat în mod unilateral (ci doar cu consimțământul ambelor părți). Oricare dintre părți poate rezilia acordul doar în cazul unei modificări a acționariatului MOL (cel puțin 25 % din acțiuni).
(15)
Prin hotărârea din 23 decembrie 2005, Autoritatea pentru minerit a prelungit drepturile de exploatare minieră ale MOL pentru cele douăsprezece terenuri solicitate și a extins aplicarea taxei majorate la toate terenurile deținute de societate.
(16)
O modificare (27) la Legea minelor, care a intrat în vigoare la 8 ianuarie 2008 (28) (denumită în continuare „modificarea din 2008”) a majorat în mod considerabil taxa de exploatare minieră pentru anumite categorii de hidrocarburi. Taxa de exploatare minieră pentru alte tipuri de minereuri nu a fost afectată de această modificare. În cadrul secțiunii 5 din legea de modificare se prevede o taxă de exploatare minieră diferențiată în funcție de: (i) data la care câmpul minier a fost dat în exploatare; (ii) cantitatea de hidrocarburi extrasă și (iii) prețul țițeiului la data respectivă.
-
S-a prevăzut o taxă de exploatare minieră de 30 % pentru terenurile date în exploatare între 1 ianuarie 1998 și 1 ianuarie 2008.
-
În cazul terenurilor date în exploatare după 1 ianuarie 2008, se aplică niveluri diferențiate (12 %, 20 % sau 30 %), în funcție de cantitatea de hidrocarburi extrasă.
-
În cazul minelor date în exploatare înainte de 1 ianuarie 1998, se utilizează factorul „J”, valoarea sa minimă fiind stabilită la 30 %.
Mai mult, toate aceste niveluri fac obiectul unei suprataxe în funcție de prețul țițeiului: + 3 % în cazul în care prețul țițeiului depășește 80 USD/bbl sau + 6 % în cazul în care depășește 90 USD/bbl (denumită în continuare „clauza Brent”). Există niveluri speciale care se aplică, de exemplu, în cazul unor condiții dificile de extracție (12 %) și al gazului inert (8 %).
(17)
Aceste niveluri pentru exploatarea minieră au fost în vigoare între 8 ianuarie 2008 și 23 ianuarie 2009 și s-au aplicat în cazul tuturor societăților miniere care execută activități pe siturile miniere în baza autorizării, inclusiv în cazul celor care au primit autorizare înainte de ianuarie 2008, de la intrarea în vigoare a modificărilor la Legea minelor. O nouă modificare la Legea minelor a intrat în vigoare la 23 ianuarie 2009 (după decizia Comisiei de demarare a procedurii oficiale de investigare), care reduce taxa de exploatare minieră pentru terenurile aflate în exploatare între 1 ianuarie 1998 și 1 ianuarie 2008 înapoi la 12 % (concomitent cu menținerea „clauzei Brent”) (29). Taxa de exploatare minieră aplicabilă pentru celelalte tipuri de terenuri a rămas identică cu cea din Legea minelor aplicabilă în 2008.
(18)
În tabelul 2 se prezintă, pe scurt, taxele de exploatare minieră aplicabile în regim de autorizare, în funcție de versiunile diferite ale Legii minelor.
Tabelul 2
Prezentare, pe scurt, a taxelor de exploatare minieră aplicabile în regim de autorizare, în baza Legii minelor
Taxa aplicabilă până în 2008
Taxa aplicabilă până în 2008
Taxa aplicabilă din 23 ianuarie 2009
Producția a început înainte de 1 ianuarie 1998
J %
(cel puțin 12 %)
J %
(cel puțin 30 %, + 3 % sau 6 % clauza Brent)
J %
(cel puțin 30 %, + 3 % sau 6 % clauza Brent)
Producția a început între 1 ianuarie 1998 și 1 ianuarie 2008
12 %
30 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
12 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
Producția a început după 1 ianuarie 2008
Terenuri de gaze cu producție anuală de mai puțin de 300 de milioane m3
Terenuri petrolifere cu o producție anuală de mai puțin de 50 kt
NA
12 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
12 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
Terenuri de gaze cu o producție anuală între 300-500 de milioane m3
Terenuri petrolifere cu o producție anuală între 50-200 kt
20 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
20 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
Terenuri de gaze cu o producție anuală peste 500 de milioane m3
Terenuri petrolifere cu o producție anuală de peste 200 kt
30 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
30 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
Hidrocarburi cu condiții speciale de minerit
12 %
12 %
Gaz natural cu concentrație mare de gaz inert
8 %
8 %
„J” se calculează în funcție de o formulă care se bazează pe prețurile istorice ale gazelor, cantitatea extrasă și valoarea acesteia, a se vedea considerentul 11.
IV. MOTIVE PENTRU INIȚIEREA PROCEDURII
(19)
Măsura presupusă de ajutor de stat în discuție este acordul de prelungire din 22 decembrie 2005 dintre MOL și statul ungar, care a permis societății un anumit nivel de scutiri de la plata taxei majorate de exploatare minieră în ceea ce privește extracția hidrocarburilor, prevăzută printr-o modificare ulterioară a Legii minelor din Ungaria. Având în vedere modul în care acordul și modificarea ulterioară au fost elaborate, Comisia le consideră ca parte a aceleiași măsuri („măsura”), iar decizia de inițiere a evaluat impactul lor comun.
(20)
În decizia sa de inițiere, Comisia a ajuns la concluzia preliminară că, urmare a acordului de prelungire, MOL a fost protejată de modificările ulterioare ale taxei de exploatare minieră și, mai ales, de modificările prevăzute în modificarea ulterioară din 2008 a Legii minelor. În acest fel, societatea a fost tratată mai favorabil decât concurenții acesteia, care funcționează în baza regimului actual de autorizare și care, în lipsa semnării anterioare a unui acord de prelungire similar, au fost nevoiți să plătească noile taxe majorate de exploatare minieră. În evaluarea sa preliminară, Comisia a fost de părere că măsura a reprezentat ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE și nu a considerat că există motive în baza cărora aceasta să fie compatibilă cu piața internă, deoarece nicio derogare nu părea a fi aplicabilă.
(21)
În decizia de inițiere, care trebuie considerată parte integrantă a prezentei decizii, se găsesc detalii suplimentare.
V. OBSERVAȚII DIN PARTEA UNGARIEI
(22)
Principalele argumente ale Ungariei în ceea ce privește criteriile cumulative care definesc ajutorul de stat includ: (i) absența selectivității și (ii) absența oricărui avantaj ale presupusului beneficiar.
(23)
În ceea ce privește selectivitatea, autoritățile ungare susțin în principiu că măsura nu este selectivă, din cauza faptului că, prin semnarea acordului de prelungire, MOL s-a subordonat unui alt regim, diferit de regimul de autorizare.
(24)
În primul rând Ungaria confirmă existența unei diferențe între regimurile de concesiune și autorizare, accentuând faptul că, în cazul concesiunii, societatea minieră poate, în oferta de concesiune, oferi o taxă mai mare decât cea menționată în anunțul de participare la licitație, pe când în cazul regimului de autorizare, taxa este prevăzută în Legea minelor. În plus, Ungaria susține că, pe lângă aceste două regimuri, exista nevoia unei soluții „semiconcesiune”, prin care să se precizeze taxa de exploatare minieră într-un contract individual, în afara sistemului de concesiune. În opinia Ungariei, acordul de prelungire în baza secțiunii 26/A(5) din Legea minelor poate fi considerat a reprezenta temeiul juridic adecvat pentru o astfel de soluție „semiconcesiune”, prin scoaterea efectivă a dreptului de exploatare minieră de sub regimul de autorizare și plasarea acestuia într-un regim contractual.
(25)
Ungaria adaugă că acordul de prelungire este urmarea directă a prevederilor din Legea minelor. În conformitate cu declarațiile Ungariei, fixarea taxei de exploatare minieră pe durata acordului de prelungire reprezintă un element natural al acordului la care se face referire în cadrul secțiunii 26/A(5) din Legea minelor, iar prelungirea nu ar fi putut fi convenită în alte condiții. Mai mult, toate celelalte societăți miniere s-ar putea aștepta la același lucru, prin urmare nu a existat un tratament preferențial pentru MOL.
(26)
Mai exact, în cadrul secțiunii 20(11) din Legea minelor se prevede că taxa de exploatare minieră este cea specificată în: (i) acordul de concesiune; (ii) Legea minelor sau (iii) acordul de prelungire. În acest fel, autoritățile ungare susțin că Legea minelor permite în mod explicit ca taxa să rămână neschimbată în cazul unui acord de prelungire, chiar și în eventualitatea unor modificări legislative. În opinia autorităților ungare, acest lucru este clar precizat în Legea minelor, adică în secțiunea 26/A(5) care prevede că taxa majorată este de maxim 1,2 ori mai mare decât taxa inițială de exploatare minieră (30). Prin urmare, susține Ungaria, legea respectivă interzice aplicarea unei taxe majorate.
(27)
În ceea ce privește pretinsa lipsă de avantaje, Ungaria explică faptul că resursele minerale se află în proprietatea statului și, prin exploatare minieră, trec în proprietatea privată a societăților care dețin un drept de exploatare minieră dobândit prin plata unei taxe. Ungaria citează decizia în cazul Ryanair pentru analogie și insistă că această activitate a statului este comparabilă cu cea a unui operator de pe piață, chiar dacă statul acționează în rolul de autoritate publică (31).
(28)
Ungaria respinge faptul că taxa de exploatare minieră este un fel de impozit, definind-o ca prețul plătit pentru extracția minereurilor sau ca partea care-i revine statului. Ungaria subliniază faptul că stabilirea taxei în conformitate cu legea nu reprezintă o motivație decisivă pentru a conchide că este un fel de impozit.
(29)
Mai mult, Ungaria explică, de asemenea, că cele trei obligații diferite de plată în baza acordului de prelungire (adică taxa de prelungire, taxa majorată de exploatare minieră extinsă la toate terenurile și plata unică) care decurg din prevederile corespunzătoare din Legea minelor nu ar trebui considerate drept compensație pentru venitul la care statul renunță și la care are dreptul, în orice caz. Ungaria susține că, din punctul de vedere al statului, aceste plăți pot fi considerate venit suplimentar, în schimbul căruia statul renunță la dreptul său de a scoate aceste terenuri la licitație în baza regimului de concesiune, ținându-se cont de riscurile asociate și de veniturile potențiale.
(30)
Ungaria subliniază că, urmare a modificării disputate a legii minelor, nici un alt participant de pe piață nu a fost nevoit să plătească efectiv o taxă de exploatare minieră mai mare decât cea plătită de MOL, deoarece nu au existat concurenți care să se încadreze în categoriile cu taxe de exploatare minieră mai mari în perioada respectivă de timp.
Tabelul 3
Plățile anuale ale taxei de exploatare minieră efectuate de MOL (reale și ipotetice)
(milioane HUF)
Articol de plată
Real: în baza acordului de prelungire
Ipotetic: în baza Legii minelor în vigoare
Diferența
Valoarea netă din prezent a diferenței din 2009
2005
Plata unică (32)
[…] (35)
[…]
20 000,0
28 064,5
2006
Taxa de prelungire (33)
[…]
[…]
835,8
1 092,1
Taxa de exploatare minieră (34)
[…]
[…]
5 755,7
7 520,0
Total
[…]
[…]
6 591,6
8 612,1
2007
Taxa de prelungire
[…]
[…]
769,7
926,5
Taxa de exploatare minieră
[…]
[…]
3 428,0
4 126,4
Total
[…]
[…]
4 197,7
5 052,9
2008
Taxa de prelungire
[…]
[…]
345,8
382,9
Taxa de exploatare minieră
[…]
[…]
-28 444,7
-31 498,5
Total
[…]
[…]
-28 099,0
-31 115,6
2009
Taxa de prelungire
[…]
[…]
211,2
211,2
Taxa de exploatare minieră
[…]
[…]
-1 942,1
-1 942,1
Total
[…]
[…]
-1 730,9
-1 730,9
TOTAL GENERAL
[…]
[…]
959,5
8 883,0
Cifrele se bazează pe datele transmise de autoritățile ungare.
(31)
Mai mult, Ungaria susține că, urmare a acordului de prelungire, pe parcursul anilor și luându-se în considerare toate componentele din acord, inclusiv taxa de prelungire și plata unică, MOL a plătit de fapt statului în termeni absoluți mai mult decât ar fi plătit în absența acordului de prelungire, adică în baza Legii minelor. Plățile reale realizate de MOL în comparație cu cele ipotetice sunt prezentate în tabelul 3 de mai sus. Cifrele au fost transmise de autoritățile ungare.
(32)
În opinia Ungariei, societățile miniere au așteptări legitime în legătură cu predictibilitatea taxei de exploatare minieră care, prin urmare ar trebui să fie stabilă în timp. Acesta a fost raționamentul care a stat la baza Legii minelor, deoarece, cu toate că a existat o modificare a taxei de exploatarea minieră, nu a existat nicio societatea minieră a cărei taxă să se fi schimbat ca urmare a modificării. În conformitate cu cele susținute de Ungaria, modificările la Legea minelor ar putea sugera că statul ar putea modifica taxa de exploatare minieră în ceea ce privește terenurile aflate deja în exploatare. Cu toate acestea, modificarea din 2008 a fost rezultatul unui compromis la care s-a ajuns pe parcursul negocierilor care au precedat adoptarea Legii minelor. Prin urmare, s-a acceptat în mod implicit că au existat niște așteptări legitime. În consecință, așteptarea legitimă a unei societăți miniere este ca statul să nu majoreze aceste taxe în mod unilateral. Ungaria concluzionează că sistemul din Legea minelor și prevederile specifice ale acestuia impun ca taxele de exploatare minieră să rămână neschimbate pe durata întregii perioade a contractului
(33)
În sfârșit, autoritățile ungare explică faptul că această „clauză de reziliere” se bazează pe motive care țin de securitatea națională.
VI. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
(34)
Comisia a primit observații de la următoarele părți interesate: MOL, beneficiarul presupusei măsuri de ajutor, și Asociația ungară pentru minerit, din care face parte și MOL. Ambele părți interesate au comentat în mod similar cu Ungaria și observațiile acestora s-au suprapus în mare măsură cu cele exprimate de Ungaria.
(35)
MOL, presupusul beneficiar al măsurii respective, contrar celor susținute de Comisie în decizia de inițiere, declară că nu s-a bucurat de un tratament preferențial pe piața ungară a extracției hidrocarburilor. O parte importantă a taxelor de exploatare minieră plătite de MOL către statul ungar provine de la terenurile miniere supuse procentului J% (adică date în exploatare înainte de 1 ianuarie 1998), ceea ce, în practică, înseamnă că MOL achită 64-75 %, în timp ce concurenții acesteia (care au început producția într-o etapă ulterioară și exploatează terenuri mici) se supun unei taxe de doar 12 %.
(36)
Mai mult, semnarea acordului de prelungire a însemnat că MOL a plătit mai mult statului (luându-se în considerare toate componentele din acordul de prelungire) decât ar fi plătit în absența acordului, doar în baza Legii minelor în forma sa inițială.
(37)
În ceea ce privește argumentul Comisiei conform căruia acordul de prelungire nu poate fi considerat a fi analog cu o concesiune pentru că a fost supus regimului de autorizare, MOL observă că prelungirea dreptului de exploatare minieră nu este un drept supus autorizării în baza unei decizii unilaterale a statului, ci doar ca urmare a unui acord cu societatea minieră. Dacă scopul legislației ar fi fost acela de a face ca această problematică să fie la latitudinea statului, prevederea respectivă ar fi fost formulată în mod diferit. Formularea Legii minelor sugerează că intenția legislativă a fost de a se trata acordul de prelungire în mod asemănător cu concesiunile.
(38)
În decizia de inițiere, Comisia susține că există o contradicție între pretenția autorităților ungare, conform căreia colectarea mai multor venituri a impus modificarea Legii minelor, și faptul că MOL a fost, de fapt, scutită de la plata taxelor majorate.
(39)
În opinia MOL, această declarație nu este contradictorie. Pe de o parte, societatea a plătit mai mult statului în baza acordului de prelungire, decât ar fi plătit în baza prevederilor din Legea minelor. De asemenea, MOL plătește taxe de exploatare minieră foarte mari pentru terenurile supuse procentului J. În plus, modificarea Legii minelor ar putea avea efect asupra terenurilor în exploatare, pe viitor.
(40)
MOL susține că, spre deosebire de ceea ce sugerează Comisia, componentele plăților de prelungire nu reprezintă în niciun caz o amendă. De asemenea, Legea minelor prevede penalități/amenzi în cazurile în care activitatea minieră se desfășoară cu încălcarea Legii minelor. Taxele în baza acordului de prelungire sunt rezultatul procesului de negociere dintre societatea minieră și stat. Semnarea contractului nu era obligatorie: societatea minieră ar fi putut, de asemenea, să aleagă să nu semneze un contract, să își piardă dreptul de exploatare minieră și, ulterior, să liciteze în cadrul procedurii publice de licitație unde ar fi putut obține dreptul de exploatare minieră la un cost mai redus.
(41)
Este eronat să se compare MOL, care a semnat un asemenea acord de prelungire, cu concurenții care funcționează în baza regimului de autorizare. Mai mult, MOL subliniază că a îndeplinit toate obligațiile și a respectat toate dispozițiile din legislație.
(42)
De asemenea, MOL nu este de acord cu opinia Comisiei potrivit căreia coeficientul de multiplicare „c” este prea redus (deoarece este sub plafonul legal de 1,2 ori). Trebuie, de asemenea, să se ia în considerare faptul că solicitarea referitoare la taxa majorată de exploatare minieră privea aproape 150 de terenuri, prin urmare taxa majorată a generat o creștere substanțială a veniturilor statului din activitatea de minerit.
(43)
În sfârșit, în ceea ce privește argumentul Comisiei potrivit căruia MOL se bucură de un tratament preferențial prin sustragerea de la clauza Brent, societatea atrage atenția că valoarea procentului J depinde, de asemenea, de prețuri.
(44)
Asociația Ungară pentru Minerit (denumită în continuare „asociația pentru minerit”) reprezintă societățile implicate în activități de minerit sau activități conexe mineritului. Pricipalul său obiectiv constă în îmbunătățirea cadrului operațional general pentru derularea activităților miniere în Ungaria, în monitorizarea procedurilor legislative și în acțiuni în interesul membrilor acesteia. În prezent, există 66 de membri, inclusiv MOL. Președintele Consiliului asociației pentru minerit este un membru cu experiență al personalului de conducere din cadrul MOL (36).
(45)
Conform asociației pentru minerit, societățile miniere au așteptări legitime ca taxa de exploatare minieră să rămână aceeași pentru terenurile miniere aflate deja în exploatare. În acest fel, statul nu poate majora în mod unilateral taxele „în mod retroactiv” (adică pentru terenurile deja aflate în exploatare). Asociația pentru minerit și-a exprimat opinia în legătură cu proiectul de lege care a precedat modificările la Legea minelor și, conform asociației pentru minerit, acest principiu a fost luat în considerare în momentul modificării Legii minelor. Formularea finală nu a fost contrară, deoarece, în ceea ce privește efectul, nu s-a majorat taxa de exploatare minieră pentru exploatările deja demarate.
(46)
În ceea ce privește caracteristicile generale și condițiile economice de pe piața mineritului, asociația pentru minerit precizează că durata de timp a proiectelor miniere este relativ mare. Între momentul de începere a explorării și extracția efectivă pot trece 10-15 ani. În această perioadă de timp, societatea minieră are doar costuri, iar venituri nu se încasează decât atunci când demarează activitățile de extracție. În plus, există un risc geologic inerent, din cauza incertitudinii rezultatului activităților de explorare. Prin urmare, proiectele trebuie planificate cu maxim de grijă. Profitabilitatea proiectului depinde de factori multipli. Având în vedere riscurile diverse, cei din domeniu se așteaptă ca cel puțin riscurile care pot fi influențate de stat să rămână neschimbate pe durata desfășurării proiectului, și anume cadrul legislativ sau taxa de exploatare minieră. Având în vedere caracteristicile specifice ale acestui domeniu, structurile de finanțare au un rol important în cadrul proiectelor. Creditorii examinează cu atenție și în mod constant proiectele și pot chiar retrage finanțarea în cazul unei modificări substanțiale a condițiilor.
(47)
Prin urmare, în țările unde există un risc politic ridicat, între societatea minieră și stat se semnează un contract de drept privat. În regiunile stabile, precum Europa de Vest, asemenea acorduri nu sunt necesare, deoarece statul nu modifică la propria discreție cadrul legal. Atât societatea minieră, cât și creditorii se bazează pe stabilitate din partea statului. În lipsa acestei stabilități, crește riscul proiectului, iar o țară cu o politică economică stabilă nu își poate permite modificări frecvente de politică, deoarece acest lucru ar îndepărta întreprinderile miniere.
(48)
De asemenea, asociația pentru minerit subliniază că principiile certitudinii juridice și al protecției drepturilor dobândite sunt consacrate în jurisprudența curților europene și în constituția Ungariei. Prin urmare, legiuitorul ungar nu are dreptul de a majora taxele de exploatare minieră pentru terenurile aflate deja în exploatare, deoarece legislația trebuie să fie previzibilă. Mai mult, asociația pentru minerit consideră, de asemenea, că „stabilitatea” taxei de exploatare minieră reprezintă un drept dobândit.
(49)
Un alt argument susținut de Asociația pentru minerit îl reprezintă interzicerea discriminării. În special, între operatorii de pe piață care funcționează în baza regimului de concesiune și operatorii care funcționează în baza regimului de autorizare nu trebuie să existe nicio discriminare. În consecință, legiuitorul ungar nu are dreptul să majoreze „retroactiv” taxele de exploatare minieră pentru terenurile aflate deja în exploatare. În numeroase hotărâri, CEJ a clarificat faptul că certitudinea juridică reprezintă un element fundamental al dreptului UE. Legislația trebuie să fie clară, precisă și previzibilă, mai ales dacă are un impact negativ asupra persoanelor și societăților (a se vedea jurisprudența citată). Asociația pentru minerit susține în continuare că principiul certitudinii juridice și drepturilor dobândite sunt, de asemenea, consacrate în Constituția Ungariei și conchide că, în baza dreptului UE și principiilor constituționale, legislația trebuie să fie previzibilă.
(50)
În cele din urmă, asociația pentru minerit adăugă că principiul protecției drepturilor dobândite derivă din principiul certitudinii juridice. Acest principiu al protecției drepturilor dobândite a fost respectat în cadrul procedurilor legislative naționale și internaționale care guvernează drepturile de exploatare minieră. De asemenea, legislația referitoare la exploatarea minieră din alte state membre ale UE este stabilă și nu se modifică în mod frecvent.
VII. EXISTENȚA AJUTORULUI ÎN SENSUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (1) DIN TFUE
(51)
Pentru a stabili dacă o măsură reprezintă ajutor de stat, Comisia trebuie să evalueze dacă măsura contestată îndeplinește condițiile menționate la articolul 107 alineatul (1) din TFUE. În acest articol se precizează că: „Cu excepția derogărilor prevăzute de tratate, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.” În conformitate cu această dispoziție, Comisia evaluează mai jos dacă măsura contestată reprezintă ajutor de stat.
(52)
Pentru început, trebuie reamintit faptul că o măsură poate reprezenta ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, indiferent de forma sa juridică. Chiar dacă acordul de prelungire a fost semnat cu respectarea prevederilor relevante din Legea minelor și chiar dacă responsabilitatea Ungariei este să stabilească prin lege taxa de exploatare minieră, acest lucru nu implică, în sine, că aceste acțiuni sau efectele lor sunt compatibile cu normele privind ajutorul de stat la nivelul UE. Compatibilitatea unei măsuri cu dreptul național nu are nicio incidență asupra compatibilității cu normele privind ajutoarele de stat prevăzute în TFUE.
(53)
Mai mult, conform celor deja stabilite în decizia de inițiere, Comisia consideră că niciunul dintre elementele cazului luat separat, adică prevederile relevante din Legea minelor, acordul de prelungire și modificarea Legii minelor, nu contravin normelor privind ajutorul de stat. În schimb, în cazul de față, Comisia consideră că întreaga secvență a acțiunilor întreprinse de stat reprezintă „măsura” și evaluează efectul acordului de prelungire în combinație cu modificările ulterioare la Legea minelor.
(54)
În ceea ce privește argumentele Ungariei potrivit cărora taxa de exploatare minieră nu reprezintă un impozit, ci partea statului, Comisia observă că acest argument nu este relevant din punctul de vedere al evaluării ajutorului de stat. Normele privind ajutorul de stat se aplică în cazul tuturor tipurilor de costuri care trebuie să fie suportate de întreprinderi și de la plata cărora acestea sunt scutite, printr-o măsură a statului. În orice caz, trebuie observat că se pare că rolul tipic al autorității publice constă în autorizarea administrativă a exploatării resurselor minerale și de hidrocarburi, iar plățile pentru o asemenea autorizare sunt comparabile cu un impozit sau cu o taxă administrativă.
(55)
În cele din urmă, în ceea ce privește clauza de reziliere, Comisia consideră că această problematică nu ține de ajutorul de stat. Faptul că în acord se stipulează încetarea contractului în cazul în care o parte terță dobândește mai mult de 25 % din acțiunile MOL reprezintă o măsură care nu implică resursele statului.
(56)
Pentru ca o măsură să poată fi considerată ajutor de stat, aceasta trebuie să fie specifică sau selectivă, în sensul că favorizează doar anumite întreprinderi sau producția anumitor bunuri.
(57)
În conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție (37), în ceea ce privește evaluarea condiției de selectivitate, care este un factor constitutiv al conceptului de ajutor de stat, articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede necesitatea evaluării cazului în care, în cadrul unui anumit sistem legal, o măsură de ajutor este de natură să „favorizeze anumite întreprinderi sau producția anumitor bunuri”, în comparație cu alte întreprinderi care se află într-o situație de fapt și de drept care este comparabilă din perspectiva obiectivului urmărit prin măsura respectivă.
(58)
De asemenea, Curtea a susținut în numeroase ocazii că în articolul 107 alineatul (1) din TFUE nu se face distincția între cauzele sau obiectivele ajutorului de stat, acestea fiind definite în raport cu efectele (38).
(59)
Cu toate acestea, conceptul de ajutor de stat nu se aplică măsurilor statului care fac diferența între întreprinderile la care această diferențiere rezultă din natura sau structura globală a sistemului din care fac parte.
(60)
Comisia nu este de acord cu argumentația autorităților ungare și a părților interesate cu privire la absența selectivității.
(61)
Pentru a stabili dacă o măsură este selectivă, trebuie definit sistemul de referință aplicabil (39).
(62)
În cazul de față, Comisia consideră că regimul de autorizare este sistemul de referință aplicabil pentru evaluare. MOL nu a fost nevoită să participe la o licitație competitivă pentru dreptul de obținere a unei concesiuni într-o zonă închisă. În schimb, a obținut dreptul de exploatare minieră pentru terenurile sale în baza regimului de autorizare și concurează cu participanții de pe piață, în cadrul acestui regim. Acordul de prelungire se înscrie în regimul de autorizare. Schimbarea sistemului de referință nu se poate face doar din cauza simplului fapt că MOL nu a putut demara activitățile de extracție în termenul specificat și că a avut nevoie să solicite un acord de prelungire. Prin acceptarea unui asemenea argument, s-ar ajunge la situația în care o societate primește un tratament preferențial, ca în cazul regimului de concesiune, dar fără existența unei licitații publice competitive.
(63)
De fapt, autoritățile ungare au la dispoziție puterea discreționară de a stabili dacă respectivul câmp se află în concesiune sau în regim de autorizare. În acest fel, în cazul în care autoritățile ungare intenționează să acorde drepturile de exploatare minieră pe bază de contract, pot alege o procedură transparentă de concesionare care include un proces de licitație publică. Comisia nu poate accepta ca un procedeu de așa-numită „semiconcesiune” opacă, aplicabilă în acest moment doar unei societăți (MOL) să fie privit ca un sistem de referință separat.
(64)
Mai mult, Ungaria s-a bucurat de o marjă semnificativă de libertate pentru extinderea autorizării, precum și pentru modificarea ulterioară a prevederilor relevante din Legea minelor (în ciuda faptului că era la curent cu privire la efectele avantajoase pe care acest lucru le-ar fi avut asupra MOL, această societate fiind singurul jucător de pe piață în ceea ce privește hidrocarburile care a semnat un acord de prelungire). Ungaria a avut libertatea de a stabili în orice moment taxa de exploatare minieră, adică ar fi putut hotărî să nu modifice deloc Legea minelor. Din perspectiva efectelor sale, secvența de fapte a favorizat în mod univoc o anumită întreprindere.
(65)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia constată că regimul de autorizare este sistemul de referință.
(66)
În cadrul regimului de autorizare, acordul de prelungire este în mod clar selectiv. Într-adevăr, potrivit confirmărilor autorităților ungare, în cazul negocierii condițiilor acestui acord, părțile dețin o anumită marjă de manevră pentru a stipula diferitele componente de plată și, mai important, pot chiar hotărî să nu semneze deloc acordul. În acest fel, autoritățile ungare au avut libertatea de a hotărî semnarea unui asemenea acord cu MOL (sau cu oricare alt participant de pe piață) (40).
(67)
Un asemenea tratament nu poate fi explicat cu ajutorul logicii sau al naturii sistemului. Pe de o parte, tarifele de exploatare minieră sunt impuse pentru asigurarea veniturilor statului pe valoarea extrasă. Pe de altă parte, componentele de plată în baza acordului de prelungire sunt plătite pentru extindere ca o taxă suplimentară. Cu toate acestea, în cazul de față, semnarea acordului de prelungire și creșterea ulterioară a taxelor pentru MOL a condus la situația paradoxală că MOL, în lipsa demarării la timp a producției, beneficiază până în anul 2020 de taxe mai reduse pentru activitățile de exploatare pentru practic toate terenurile deținute în regim de autorizare, în timp ce concurenții acesteia, care sunt supuși în mod egal regimului de autorizare și care au început la timp producția și prin urmare nu au semnat un acord de prelungire, trebuie să plătească taxe mai mari stabilite prin lege.
(68)
Acesta a fost singurul acord de prelungire încheiat pentru hidrocarburi. MOL a constatat că există alte acorduri de prelungire în vigoare pentru minereuri solide. Cu toate acestea, Comisia observă că acest lucru se referă la alte tipuri de minereuri supuse unor taxe de exploatare minieră diferite față de cazul hidrocarburilor, în baza legii. De asemenea, s-a observat faptul că, în cazul minereurilor solide, nu a existat nicio modificare a tarifului de exploatare minieră introdus prin modificarea Legii minelor (adică jucătorii de pe piață care au semnat un asemenea acord nu au fost afectați de o „secvență de măsuri” identică și prin urmare, nu li s-a acordat niciun avantaj).
(69)
În baza celor de mai sus, în ciuda argumentelor înaintate de Ungaria, Comisia consideră că MOL a fost favorizată prin secvența acțiunilor, adică modul în care este formulată secțiunea 26/A(5) din Legea minelor, acordul de prelungire semnat în baza acesteia și modificarea ulterioară a Legii minelor.
(70)
Efectele combinate ale secvenței de măsuri este că, printre alți deținători de autorizații de exploatare minieră acordate în baza secțiunii 5 din Legea minelor, doar MOL a făcut subiectul unui regim specific care a protejat-o împotriva oricărei majorări de taxă datorată în mod normal pentru activitatea de extracție a hidrocarburilor.
(71)
În concluzie, criteriul de selectivitate este îndeplinit, având în vedere marja largă la acordarea unui acord de prelungire și scutirea care este, de fapt, direcționată către o singură societate.
(72)
Contrar argumentelor exprimate de Ungaria, Comisia consideră că, prin autorizarea activităților miniere, statul nu exercită o activitate economică. Mai degrabă, acordarea concesiunilor administrative sau a autorizărilor de exploatare minieră este legată de exercitarea competențelor care sunt, în mod normal, cele ale unei autorități publice deoarece această activitate nu poate fi exercitată, de la început, de un operator privat (41). În Ungaria, la fel ca și în alte state membre ale UE, proprietatea inițială a resurselor minerale nu aparține unui operator privat. În general, în sistemele juridice din statele membre autoritățile publice dețin controlul asupra resurselor minerale (42). Prin urmare, decizia ca o societate să poată exploata resursele minerale, sub forma aleasă de statul membru și cu plata anumitor taxe, este, prin natura și normele sale, o chestiune care ține de autoritățile publice și care poate fi încadrată la exercitarea competențelor autorității publice. Intervenția Ungariei în sensul subordonării activității de minerit supervizării administrative servește interesului general și nu celor de natură comercială. Prin urmare, acest comportament trebuie considerat a reprezenta o formă de intervenție de stat a unei autorități publice care nu este asemănător comportamentului unui investitor privat într-o economie de piață (43).
(73)
Chiar dacă, în cazul de față, acordarea autorizației de exploatare minieră ar fi fost considerată drept o activitate economică prin care statul își urmărește scopurile comerciale (ceea ce nu este cazul), Comisia observă că nu există o legătură clară și directă în termeni financiari, între nivelul taxelor de exploatare minieră stabilit de Ungaria pentru MOL și valoarea autorizării de exploatare minieră. Raționamentul Ungariei, și anume că a acționat ca un operator pe piață atunci când a semnat acordul de prelungire, nu se susține. În special, nimic nu indică faptul că nu ar fi existat o ofertă mai mare din partea unui concurent în cazul scoaterii la licitație a concesiunii pentru cele douăsprezece terenuri (care nu ar fi fost prelungită). De asemenea, Ungaria nu a reușit să demonstreze că, la semnarea acordului de prelungire, a luat în considerare toți factorii și riscurile relevante din punct de vedere comercial, adică toate componentele de plată din acordul de prelungire, taxele posibil majorate prin Legea minelor până în 2020, durata acordului și concurenții posibili.
(74)
Ungaria susține un alt argument, potrivit căruia, după modificarea disputată a Legii minelor, niciun alt participant pe piață nu a fost nevoit să plătească un tarif mai mare decât cel plătit de MOL, fiindcă, de fapt, în perioada respectivă, nu existau concurenți care să se încadreze în categoriile cu taxe mai mari pe activitatea de minerit.
Tabelul 4
Prezentare, pe scurt, a taxelor de exploatare minieră aplicabile înainte și după modificările la Legea minelor
Taxa aplicabilă până în 2008
Taxa aplicabilă în 2008
Taxa aplicabilă din 23 ianuarie 2009
Taxa aplicabilă pentru terenurile cu contract MOL
aplicabilă până în 2020
Producția a început înainte de 1 ianuarie 1998
J % (46)
(cel puțin 12 %)
J %
(cel puțin 30 %, + 3 % sau 6 % clauza Brent)
J %
(cel puțin 30 %, + 3 % sau 6 % clauza Brent)
J % × c (47)
(cel puțin 12 %)
Producția a început între 1 ianuarie 1998 și 1 ianuarie 2008
12 %
30 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
12 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
12 % × c
(~ 12,24 % (45))
Producția a început după 1 ianuarie 2008 (44)
Terenuri cu gaze cu o producție anuală de mai puțin de 300 de milioane m3
Terenuri petrolifere cu o producție anuală de mai puțin 50 kt
NA
12 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
12 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
12 % × c
(~ 12,24 % (45))
Terenuri cu gaze cu o producție anuală între 300-500 de milioane m3
Terenuri petrolifere cu o producție anuală între 50-200 kt
20 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
20 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
Terenuri cu gaze cu o producție anuală peste 500 de milioane m3
Terenuri petrolifere cu o producție anuală peste 200 kt
30 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
30 %
(+ 3 % sau 6 % clauza Brent)
Hidrocarburi cu condiții speciale de extracție minieră
12 %
12 %
Gaz natural cu concentrație mare de gaz inert
8 %
8 %
(75)
Acest argument trebuie respins.
(76)
În tabelul 4 de mai sus se prezintă, pe scurt, măsura în care acordul de prelungire și modificarea ulterioară a Legii minelor a avut drept rezultat stabilirea unor taxe pentru MOL, mai reduse decât cele prevăzute în Legea minelor.
(77)
În primul rând, datele înaintate de autoritățile ungare arată că, de fapt, au existat câțiva operatori pe piață care au exploatat terenurile în baza regimului de autorizare și au plătit o taxă de exploatare minieră mai mare decât cea achitată de MOL, între 8 ianuarie 2008 și 23 ianuarie 2009, din cauza primei modificări la Legea minelor și de asemenea din 23 ianuarie 2009 până în prezent din cauza celei de a doua modificări la Legea minelor. În conformitate cu datele transmise de autoritățile ungare, în 2008 au existat alte societăți decât MOL care au exploatat terenurile miniere în baza regimului de autorizare și care au plătit mai mult de 12 % (între 14,24 % și 18 %) din cauza aplicării clauzei Brent (48).
(78)
În al doilea rând, cu toate că autoritățile ungare pretind că există doar concurenți care exploatează sau care urmează a da în exploatare terenuri mai mici (adică cele care produc mai puțin de 500m3 sau 200kt), Comisia observă că, în ciuda faptului că pentru asemenea terenuri mai mici s-a aplicat procentul de 12 %, se va aplica în continuare rata Brent, unde este cazul. În acest mod, taxa de exploatare minieră ar putea ajunge până la 18 %. Comisia amintește încă o dată că, urmare a acestei măsuri, MOL este scutită de aplicarea clauzei Brent stipulate în Legea minelor pentru toți ceilalți operatori.
(79)
În al treilea rând, în ceea ce privește mediul general actual al pieței din Ungaria, există o serie de societăți miniere care se ocupă cu activități de extracție a hidrocarburilor. În plus, există o serie de societăți care execută lucrări de explorare și care pot pune terenurile în exploatare și deveni concurenți ai MOL. Noii operatori în baza regimului de autorizare trebuie să plătească taxa legală de exploatare minieră și să facă față concurenței MOL, singura societate care nu plătește taxă pentru terenurile sale miniere în regimul general de autorizare și plătește taxe la un nivel mai redus.
(80)
În al patrulea rând, Comisia observă că situația de fapt este că MOL plătește o taxă de aproximativ 12,24 % nu doar pentru cele douăsprezece terenuri pentru care s-a acordat prelungirea, ci pentru toate terenurile miniere date în exploatare după 1 ianuarie 1998 și care erau exploatate în regim de autorizare în momentul acordului din 2005, precum și o taxă de J% pentru toate terenurile date în exploatare înainte de 1 ianuarie 1998. Mai mult, în acordul de prelungire se stabilește până în 2020 taxa de 12,4 %, care trebuie să fie plătită de MOL. În acest fel, MOL se bucură de un avantaj pe o perioadă considerabilă de timp în ceea ce privește majoritatea terenurilor exploatate în baza autorizării.
(81)
În al cincilea rând, în cazul în care, în mod ipotetic, autoritatea pentru minerit nu ar fi fost de acord cu prelungirea în cazul celor douăsprezece terenuri, toate celelalte terenuri MOL exploatate în baza regimului de autorizare ar fi făcut de asemenea obiectul unor taxe de exploatare minieră considerabil mai mari, care ar fi putut însemna venituri mai mari pentru stat (49). Mai mult, conform celor menționate în considerentul 73, statul ar fi putut organiza o licitație pentru concesionarea celor douăsprezece terenuri pentru care nu s-a acordat prelungirea și ar fi putut, în acest fel, obține o ofertă mai mare de la un concurent.
(82)
În ceea ce privește argumentul Ungariei potrivit căruia MOL a plătit în 2006 și 2007 o taxă de exploatare minieră mai mare, și anume 12,24 %, Comisia observă că acest lucru nu este relevant.
(83)
În primul rând, acest lucru s-a datorat faptului că MOL a trebuit să plătească majorarea prevăzută a taxei de exploatare minieră (de la 12 % la 12,24 %) la fel ca orice altă societate care intenționa să-și prelungească autorizarea de exploatare minieră. În această privință, MOL s-a bucurat de tratamentul standard și nu a fost avantajată. Avantajul de care s-a bucurat MOL nu s-a materializat încă: acest lucru a avut loc în fond la prima modificare a Legii minelor, adică la 8 ianuarie 2008.
(84)
Mai mult, în 2008 MOL a plătit taxe de exploatare minieră de 28,4 miliarde HUF și în 2009 de 1,9 miliarde HUF pentru terenurile sale, mai puțin decât ar fi plătit dacă ar fi trebuit să respecte Legea minelor în vigoare în momentul respectiv.
(85)
În ceea ce privește celelalte componente de plată în baza secțiunii 26/A(5) din Legea minelor (adică taxa de prelungire și plata unică), aceastea au fost plătite în schimbul prelungirii și nu pentru dreptul de a avea taxele mai mici decât cele aplicabile în cazul celorlalți concurenți. Aceste componente de plată nu pot fi privite drept „plăți în avans” pentru taxele de exploatare minieră datorate ulterior. În această privință, formularea secțiunii 26/A(5) din Legea minelor este clară. În special, se menționează că „în cazul acordării unei prelungiri, societatea plătește o taxă”. Celelalte două elemente au legătură cu numărul de terenuri pentru care a fost acordată prelungirea. În acest mod, secțiunea 26/A(5) din Legea minelor stabilește în mod clar o legătură între prelungire și obligația de plată.
(86)
În conformitate cu jurisprudența, ajutorul acordat unei societăți nu poate fi compensat prin impunerea unei taxe care să fie plătită de aceeași societate, care reprezintă o taxă specifică și distinctă, fără legătură cu măsura de ajutor (50). În cazul aflat în discuție, conform descrierii din considerentul 85, celelalte componente de plată în baza secțiunii 26/A(5) din Legea minelor reprezintă o taxă pentru prelungire care poate fi privită drept o taxă specifică și distinctă fără legătură cu modificarea ulterioară a taxelor legale în baza regimului de autorizare.
(87)
În încheiere, Comisia subliniază că încheierea acordului de prelungire și majorarea ulterioară a taxelor pentru MOL au condus la situația paradoxală prin care MOL, nereușind să demareze producția la timp, va plăti până în 2020 taxe de exploatare minieră mai mici pentru aproape toate terenurile în regim de autorizare, în timp ce concurenții săi, care nu au semnat un acord de prelungire pentru că au demarat la timp activitățile de producție și se conformează regimului de autorizare, trebuie să plătească taxe legale mai mari.
(88)
În baza celor de mai sus, Comisia concluzionează că MOL s-a bucurat de un avantaj prin intermediul măsurii. În baza acesteia, MOL este protejată de costuri pe care altfel ar fi trebuit să le suporte. Efectul combinat al acordului de prelungire și al modificării ulterioare a Legii minelor a avut drept rezultat conferirea unui avantaj societății.
(89)
Măsura presupune venituri refuzate la care statul ar avea dreptul și care sunt, prin urmare, acordate din resurse de stat.
(90)
MOL este o societate integrată de petrol și gaze și se încadrează în definiția întreprinderii. Se confruntă cu concurența din partea altor întreprinderi care nu beneficiază de același avantaj. Prin urmare, măsura denaturează concurența. Mai mult, MOL este activă într-un sector cu schimburi comerciale între statele membre, prin urmare este îndeplinit și criteriul privind afectarea comerțului în cadrul Uniunii.
(91)
Pe baza argumentelor menționate mai sus, Comisia consideră că măsura îndeplinește criteriile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE. În aceste circumstanțe, măsura în cauză trebuie considerată ca fiind ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
VIII. COMPATIBILITATEA AJUTORULUI CU PIAȚA INTERNĂ
(92)
Articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE, prevăd derogările de la norma generală potrivit căreia ajutorul de stat este incompatibil cu piața internă, conform articolului 107 alineatul (1).
(93)
În continuare, Comisia evaluează compatibilitatea măsurii în baza derogărilor menționate. Trebuie precizat că Ungaria nu a avansat nici un argument în ceea ce privește compatibilitatea cu piața internă.
(94)
Mai mult, trebuie precizat, de asemenea, că măsura are drept rezultate reducerea costurilor care ar trebui să fie suportate în mod normal de MOL și, prin urmare, trebuie considerată a reprezenta ajutor de exploatare.
(95)
Derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (2) din TFUE nu se aplică în cazul de față, deoarece măsura nu are un caracter social, ajutorul nu este acordat consumatorilor individuali, nu este destinat compensării pagubelor provocate de calamități naturale sau de alte evenimente excepționale și nu este acordat economiei anumitor regiuni ale Republicii Federale Germania afectate de divizarea Germaniei.
(96)
Alte derogări sunt prevăzute la articolul 107 alineatul (3) din TFUE.
(97)
La articolul 107 alineatul (3) litera (a) se precizează că „ajutoarele destinate să favorizeze dezvoltarea economică a regiunilor în care nivelul de trai este anormal de scăzut sau în care există un grad de ocupare a forței de muncă extrem de scăzut” pot fi declarate compatibile cu piața internă. În momentul aderării, întregul teritoriu al Ungariei a fost considerat a fi o asemenea regiune și majoritatea regiunilor din Ungaria sunt încă eligibile pentru acordarea unui astfel de ajutor (51).
(98)
Orientările privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2007-2013 (52) ale Comisiei (denumite în continuare „orientările privind ajutoarele de stat regionale”) conțin prevederi referitoare la compatibilitatea ajutorului de stat pentru zonele asistate. În temeiul orientărilor privind ajutoarele de stat regionale, în principiu, se poate acorda un ajutor de stat doar pentru cheltuieli de investiții (53). Conform celor menționate anterior, ajutorul respectiv nu poate fi considerat ajutor pentru investiții. În ceea ce privește ajutorul de exploatare, măsura nu facilitează dezvoltarea vreunei activități sau zone economice și ajutorul nu este limitat în timp, descrescător sau proporțional, așa cum este necesar pentru a se remedia dezavantaje economice specifice (54).
(99)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia stabilește că ajutorul nu poate beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE.
(100)
Articolul 107 alineatul (3) litera (b) din TFUE prevede că „ajutoarele destinate să promoveze realizarea unui proiect important de interes european comun sau să remedieze perturbări grave ale economiei unui stat membru” pot fi declarate compatibile cu piața internă.
(101)
Comisia constată că ajutorul în cauză nu este destinat promovării realizării unui proiect important care să deservească un interes european comun. De asemenea, Comisia nu a identificat nicio dovadă a faptului că ajutorul ar servi la remedierea unor perturbări grave survenite în economia ungară.
(102)
Luând în considerare cele de mai sus, Comisia conchide că ajutorul nu poate beneficia de derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (b) din TFUE.
(103)
Articolul 107 alineatul (3) litera (d) din TFUE prevede că ajutoarele destinate promovării culturii și conservării patrimoniului cultural pot fi compatibile cu TFUE, în cazul în care acestea nu afectează schimburile comerciale și concurența din UE, într-o măsură care să contravină interesului comun. În mod evident, acest lucru nu este aplicabil în cazul de față.
(104)
Articolul 107 alineatul (3) litera (c) prevede autorizarea ajutorului de stat acordat pentru facilitarea dezvoltării unor activități economice sau a unor regiuni economice dacă nu sunt afectate condițiile schimburilor comerciale într-o măsură prin care să se contravină interesului comun. Comisia a elaborat o serie de orientări și comunicări care explică în ce mod va fi aplicată derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) din TFUE.
(105)
Totuși, Comisia consideră că, din cauza naturii și caracteristicilor ajutorului, derogările în temeiul acestor orientări și comunicări nu sunt aplicabile în cazul de față. Mai mult, Ungaria nu a pretins că ajutorul ar putea fi compatibil în temeiul normelor respective.
(106)
Ajutorul care face subiectul evaluării reprezintă prin urmare un ajutor de stat incompatibil.
IX. AȘTEPTĂRI LEGITIME, DREPTURI DOBÂNDITE ȘI DISCRIMINARE
(107)
Deși Comisia nu contestă argumentul potrivit căruia predictibilitatea reprezintă, în general, un stimulent pentru investiții, ținând seama de caracterul obligatoriu al controlului exercitat de Comisie asupra ajutoarelor de stat în temeiul articolului 108 din TFUE, trebuie observat faptul că întreprinderile care beneficiază de un ajutor nu pot să aibă, în principiu, încredere legitimă în legalitatea ajutorului decât dacă acesta a fost acordat cu respectarea procedurii privind ajutorul de stat (55). În această privință, nici un beneficiar nu poate invoca buna credință pentru protejarea drepturilor dobândite și evitarea recuperării (56).
(108)
Este adevărat că, în mod repetat, Curtea a susținut că dreptul de a invoca principiul protecției așteptărilor legitime aparține oricărui justițiabil pe care o autoritate a Uniunii Europene l-a determinat să nutrească așteptări. Cu toate acestea, o persoană nu poate invoca încălcarea acestui principiu decât dacă i s-au furnizat asigurări precise din partea organismului administrativ (57). În cazul de față, MOL nu a primit asigurări din partea niciunei autorități a UE, care ar putea justifica o așteptare legitimă.
(109)
Destinatarul ajutorului acordat ilegal nu este împiedicat să invoce situații excepționale, presupunând în mod legitim că ajutorul este legal și refuzând astfel returnarea ajutorului respectiv. Totuși, în cazul de față nu au existat situații excepționale. Din contră, modificarea din 2008 la Legea minelor demonstrează că societățile miniere nu se pot baza, în principiu, pe faptul că nu vor exista deloc modificări ale legii.
(110)
Comisia subliniază faptul că taxele de exploatare minieră pentru terenurile aflate deja în exploatare au fost modificate recent de două ori, și anume la 8 ianuarie 2008 și la 23 ianuarie 2009. În primul rând, trebuie subliniat faptul că modificarea din 2008 la Legea minelor a fost elaborată astfel încât să se aplice la autorizările de exploatare minieră existente. Prin urmare, formularea Legii minelor din 2008 se referă și la condițiile autorizărilor acordate înainte de 2008. Pentru aceste autorizații, taxele au fost adaptate de la intrarea în vigoare a noii Legi a minelor. Acest fapt dovedește că deținătorii de autorizări nu au așteptări legitime sau drepturi dobândite conform cărora nivelul taxelor impuse ar rămâne nemodificat pe întreaga durată a autorizării.
(111)
Contrar celor susținute de Ungaria și de alte părți interesate, jurisprudența UE confirmă că justițiabilii nu se pot baza pe absența modificărilor legii (58). De asemenea, modificările legii nu sunt împiedicate de principiul certitudinii juridice.
(112)
În ceea ce privește argumentul privind discriminarea, acesta a fost, de asemenea, respins. Majorarea taxelor nu reprezintă o măsură discriminatorie dacă este aplicată tuturor, mai ales în absența unei diferențieri în cadrul regimului, adică nu există diferențe între întreprinderile care funcționează în baza autorizării.
X. RECUPERAREA
(113)
În temeiul TFUE și al jurisprudenței constante a Curții de Justiție, în măsura în care s-a constatat că acordarea unui ajutor de stat nu este compatibilă cu piața comună, Comisia poate hotărî dacă statul în cauză trebuie sau nu să anuleze sau să modifice măsura de ajutor (59). De asemenea, Curtea a susținut în mod consecvent că, în cazul măsurilor de ajutor considerate de Comisie ca fiind incompatibile cu piața internă, obligația statului de a anula măsura de ajutor este menită să restabilească situația existentă anterior (60). Curtea a afirmat în acest context că obiectivul este îndeplinit atunci când beneficiarul rambursează valoarea ajutoarelor acordate în mod ilegal, pierzând în acest fel avantajul pe care l-a avut față de ceilalți concurenți de pe piață, iar situația anterioară acordării ajutorului este restabilită (61).
(114)
Urmând jurisprudența menționată, articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/99 al Consiliului prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar” (62).
(115)
În acest fel, având în vedere că măsura în cauză este considerată ajutor ilegal și incompatibil, ajutorul trebuie recuperat pentru restabilirea situației care a existat pe piață înainte de acordarea acestuia. Prin urmare, suma care trebuie să fie recuperată urmează a fi calculată de la data înregistrării avantajului pentru beneficiar, adică atunci când ajutorul a fost pus la dispoziția beneficiarului și se calculează dobândă până la recuperarea efectivă.
(116)
În acest caz, măsura este privită ca o secvență de acțiuni ale statului. Prin acordul de prelungire, MOL a fost protejată împotriva unor majorări ulterioare ale taxei legale de exploatare minieră. Avantajul pentru MOL s-a materializat când a avut loc prima modificare a Legii minelor, adică la 8 ianuarie 2008. Aceasta este data de la care MOL a fost de facto scutită de obligația plății unor taxe mai mari și, în consecință, a fost favorizată în detrimentul concurenților săi.
(117)
În conformitate cu explicațiile din considerentele 61-65, sistemul de referință aplicabil este cel care se referă la ceilalți participanți de pe piață care funcționează în baza regimului de autorizare. Prin urmare, avantajul constă în diferența dintre taxa efectivă de exploatare minieră pentru MOL, plătită după modificarea Legii minelor pentru terenurile aflate în exploatare în baza autorizării, și taxele stabilite în Legea minelor.
(118)
În conformitate cu cele descrise deja în considerentul 85 de mai sus, Comisia consideră că achitarea altor componente de plată din acord (taxa de prelungire și plata unică) s-a efectuat în schimbul prelungirii și nu pentru dreptul de a avea taxe mai joase decât cele aplicabile în cazul concurenților. Acest lucru înseamnă că acestea nu sunt luate în considerare la calculul avantajului.
Tabelul 5
Sumele corespunzătoare obligației reale și ipotetice datorate de MOL pentru perioada respectivă
Plățile taxelor de exploatare minieră
Real (63)
(în conformitate cu acordul de prelungire) milioane HUF
Ipotetic
(în conformitate cu Legea minelor în vigoare) milioane HUF
Diferența milioane HUF
2008
106 226,3
134 671,0
-28 444,7
2009
67 099,7
69 041,8
-1 942,1
(119)
Conform tabelului 5, diferența este, prin urmare, de 28,4 miliarde HUF în 2008 și 1,9 miliarde HUF în 2009, adică un total de 30,3 miliarde HUF. Aceasta este suma pe care Ungaria ar trebui să o recupereze de la MOL, plus dobânda. Sumele pentru 2010 trebuie și ele recuperate, dar cifrele nu sunt încă disponibile.
(120)
Diferența dintre nivelul din 2008 și 2009 al taxei de exploatare minieră se datorează faptului că, după cea de a doua modificare a Legii minelor care a intrat în vigoare la 23 ianuarie 2009 (după decizia Comisiei de inițiere a procedurii oficiale de investigare), a fost restabilită, cel puțin parțial, situația juridică dinainte de modificarea din 2008, penrtu anumite terenuri, adică acele terenuri care au fost date în exploatare între 1998 și 2008.
XI. CONCLUZIE
(121)
În baza celor de mai sus, Comisia concluzionează că măsura în favoarea MOL, adică acordul de prelungire și modificarea din 2008 a Legii minelor reprezintă un ajutor de stat care este incompatibil cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(122)
Având în vedere faptul că ajutorul este considerat ilegal și incompatibil, acesta trebuie recuperat de la MOL pentru a se restabili situația care a existat pe piață înainte de acordarea ajutorului.
(123)
Suma de recuperat este de 28 444,7 milioane HUF pentru 2008 și 1 942,1 milioane HUF pentru 2009. În ceea ce privește 2010, referitor la plățile taxelor de exploatare minieră deja efectuate, până la anularea măsurii, suma care urmează a fi recuperată trebuie să fie calculată de Ungaria la fel ca pentru 2008 și 2009,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
(1) Combinația de taxă fixă de exploatare minieră stabilită prin acordul de prelungire convenit între statul ungar și MOL Nyrt. la 22 decembrie 2005 și modificările ulterioare ale Legii XLVIII din 1993 privind activitățile miniere reprezintă ajutor de stat acordat MOL Nyrt., în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(2) Ajutorul de stat menționat la articolul 1 alineatul (1), acordat ilegal de Ungaria societății MOL Nyrt., prin încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE, este incompatibil cu piața internă.
(3) Ungaria anulează acordarea ajutorului de stat menționat la alineatul (1) în termen de două luni de la notificarea prezentei decizii.
Articolul 2
(1) Ungaria recuperează ajutorul menționat la articolul 1 de la beneficiar.
(2) Sumele acordate ca ajutor de stat sunt în total de 28 444,7 milioane HUF pentru 2008 și 1 942,1 milioane HUF pentru 2009. În ceea ce privește 2010, Ungaria trebuie să calculeze totalul acordat drept ajutor până la anularea măsurii.
(3) Sumele care urmează a fi recuperate sunt purtătoare de dobândă de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarului, până la data recuperării efective.
(4) Dobânzile se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu dispozițiile capitolului V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 271/2008.
Articolul 3
(1) Recuperarea ajutorului menționat la articolul 1 este imediată și efectivă.
(2) Ungaria aplică prezenta decizie în termen de patru luni de la notificarea acesteia.
Articolul 4
(1) În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Ungaria pune la dispoziția Comisiei următoarele informații:
(a)
suma totală (suma principală și dobânda) care urmează a fi recuperată de la beneficiar, inclusiv calcularea sumei reprezentând ajutorul pentru 2010;
(b)
o descriere detaliată măsurilor deja adoptate și a celor planificate în vederea respectării prezentei decizii;
(c)
documente justificative care să demonstreze că beneficiarul a fost somat să ramburseze ajutorul.
(2) Ungaria informează Comisia cu privire la progresul măsurilor adoptate la nivel național în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii, până la finalizarea recuperării ajutorului menționat la articolul 1. Ungaria pune la dispoziție, fără întârziere, la simpla cerere a Comisiei, informații privind măsurile deja adoptate, precum și cele planificate, în vederea respectării prezentei decizii. Ungaria furnizează, de asemenea, informații detaliate privind sumele reprezentând ajutor și dobânzile care au fost deja recuperate de la beneficiar.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Republicii Ungare.
Adoptată la Bruxelles, 9 iunie 2010.