NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1063/2010
ze dne 18. listopadu 2010,
kterým se mění nařízení (EHS) č. 2454/93, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (1), a zejména na článek 247 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Na základě nařízení Rady (ES) č. 732/2008 ze dne 22. července 2008 o uplatňování systému všeobecných celních preferencí pro období od 1. ledna 2009 do 31. prosince 2011 a o změně nařízení (ES) č. 552/97, (ES) č. 1933/2006 a nařízení Komise (ES) č. 1100/2006 a (ES) č. 964/2007 (2) poskytuje Evropská unie celní preference rozvojovým zemím v rámci systému všeobecných celních preferencí („GSP“ nebo „systém“). Podle čl. 5 odst. 2 uvedeného nařízení jsou pravidla původu týkající se definice pojmu původních produktů a související postupy a metody správní spolupráce stanoveny v nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 (3).
(2)
Po rozsáhlé diskusi zahájené zelenou knihou ze dne 18. prosince 2003 o budoucnosti pravidel původu v preferenčních obchodních režimech (4) Komise dne 16. března 2005 přijala sdělení nazvané „Pravidla původu v preferenčních obchodních režimech: Budoucí zaměření“ (5) („sdělení“). Toto sdělení stanoví nový přístup k pravidlům původu ve všech preferenčních obchodních režimech Evropské unie, a zejména v režimech, které zohledňují požadavky vývoje, jako je systém všeobecných celních preferencí.
(3)
V souvislosti s rozvojovou agendou z Dohá byla uznána potřeba větší integrace rozvojových zemí do světového hospodářství, zejména prostřednictvím lepšího přístupu na trhy rozvinutých zemí.
Za tímto účelem by preferenční pravidla původu měla být zjednodušena a případně zmírněna, aby produkty pocházející ze zvýhodněných zemí mohly skutečně využívat poskytnutých preferencí.
(4)
Aby se preferenčních výhod dostávalo skutečně tomu, kdo je potřebuje, a aby byly ochráněny vlastní zdroje Evropské unie, měla by změny preferenčních pravidel původu doprovázet úprava postupů pro jejich řízení.
(5)
Posouzení dopadů tohoto nařízení provedené Komisí prokazuje, že pravidla systému všeobecných celních preferencí jsou vnímána jako příliš složitá a restriktivní. Dále z posouzení vyplývá, že u některých produktů, zejména těch, které jsou pro nejméně rozvinuté země nejzajímavější, je skutečné využívání poskytnutých preferencí nízké a že jedním z důvodů tohoto stavu jsou pravidla původu.
(6)
Posouzení dopadů naznačilo, že zjednodušení a zohlednění požadavků vývoje by mohlo být dosaženo jediným kritériem použitelným na všechny produkty, které by určilo původ zboží, jež není zcela získáno ve zvýhodněné zemi, a to na základě hodnoty přidané v dotyčné zvýhodněné zemi a dodržení dostatečného zpracovatelského prahu. Posouzení však neprokázalo, že pro zjednodušení nebo zohlednění požadavků vývoje je nepostradatelná pouze jediná metoda. Podle názorů zúčastněných stran kromě toho existuje celá řada odvětví, pro která kritérium přidané hodnoty buď není vhodné, nebo by nemělo být použito jako jediné kritérium; jako jsou zemědělské a zpracované zemědělské produkty, produkty rybolovu, chemikálie, kovy, textilní produkty, oblečení a boty. Proto by v těchto odvětvích měla být používána jiná, jednodušší kritéria, kterým hospodářské subjekty lépe porozumějí a která mohou celní správy jednodušeji kontrolovat, a to buď namísto kritéria přidané hodnoty, nebo jako jeho alternativa. Tato jiná kritéria zahrnují maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, změnu čísla nebo položky či podpoložky celního sazebníku, zvláštní opracování a zpracování a použití zcela získaných materiálů. Zjednodušení si nicméně vyžaduje, aby různých pravidel bylo co nejméně. Proto by pravidla původu měla být založena pokud možno na jednotlivých odvětvích, nikoli na jednotlivých produktech.
(7)
Pravidla původu by měla odrážet charakteristiky konkrétních odvětví a rovněž zvýhodněným zemím umožnit skutečný přístup k poskytnutému preferenčnímu celnímu zacházení. Pravidla by mimoto v případě potřeby měla zohledňovat různorodé průmyslové kapacity zvýhodněných zemí. S cílem podpořit průmyslový rozvoj v nejméně rozvinutých zemích by měl být práh vztahující se na tyto materiály v případech, kde je pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, co nejvyšší, přičemž by se mělo zajistit, že operace uskutečněné v těchto zemích budou řádně provedeny a hospodářsky odůvodněné. Maximální obsah nepůvodních materiálů až do výše 70 % nebo jakékoli pravidlo, které stanoví ekvivalentní úroveň uvolnění, by u produktů pocházejících z nejméně rozvinutých zemí měly vést ke zvýšení jejich vývozu.
(8)
Aby se zajistilo, že opracování nebo zpracování, které se uskuteční ve zvýhodněné zemi, je řádně provedenou a hospodářsky odůvodněnou operací, jež bude pro tuto zemi skutečným hospodářským přínosem, je vhodné stanovit seznam operací nedostatečného opracování nebo zpracování, které produktu nikdy nemohou udělit status původu. Tento seznam může být z větší části stejný jako seznam stávající. Měly by však být provedeny určité úpravy. Aby se zabránilo odklonění obchodu a narušení trhu s cukrem, mělo by být v souladu s ustanoveními, jež již byla přijata jako součást pravidel původu ostatních preferenčních obchodních režimů, například stanoveno nové pravidlo, které zabrání mísení cukru s jiným materiálem.
(9)
V odvětvích, na která se neuplatňuje kritérium přidané hodnoty, by měla být zajištěna míra pružnosti, jako je tomu dosud, a to povolením použití omezeného podílu materiálů, které nesplňují pravidla. Rozsah tohoto použití by však měl být vyjasněn, pokud jde o produkty vyrobené za použití zcela získaných materiálů. Kromě toho by s cílem umožnit větší pružnost při získávání materiálů měl být s výjimkou některých citlivých produktů povolený podíl těchto materiálů zvýšen, a to z 10 % na 15 % ceny konečného produktu ze závodu. Mezi tyto citlivé produkty patří produkty spadající do kapitol 2 a 4 až 24 harmonizovaného systému, kromě zpracovaných produktů rybolovu kapitoly 16, pro které se přípustné odchylky vyjádřené jako hmotnost zdají být vhodnější, a produkty spadající do kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, které by měly podléhat zvláštním pravidlům pro přípustné odchylky založeným podle okolností buď na hmotnosti, nebo na hodnotě a lišícím se v závislosti na produktu.
(10)
Kumulace původu je důležitým zjednodušujícím faktorem, který umožňuje zemím s totožnými pravidly původu spolupracovat za účelem výroby produktů způsobilých pro preferenční celní zacházení. Stávající podmínky regionální kumulace původu, což je druh kumulace fungující v současnosti v rámci tří regionálních sdružení zemí, se ukázaly jako složité a příliš přísné. Měly by proto být zjednodušeny a zmírněny, a to zrušením stávající podmínky týkající se hodnoty. Kromě toho by měly být zachovány stávající možnosti kumulace mezi zeměmi ve stejném regionálním sdružení, a to i přes diferenciaci v pravidlech původu zavedenou v některých případech tímto nařízením mezi nejméně rozvinutými zeměmi a jinými zvýhodněnými zeměmi. Tato kumulace by měla být povolena pouze za předpokladu, že při zasílání materiálů do jiné země v rámci sdružení za účelem regionální kumulace uplatní každá země pravidlo původu, které pro ni platí v obchodních vztazích s Evropskou unií. Aby se však zabránilo narušení trhu mezi zeměmi s různými úrovněmi celní preference, měla by být přijata opatření na vynětí některých citlivých produktů z regionální kumulace.
(11)
Komise ve sdělení uvedla, že je připravena zvážit jakýkoli požadavek na vytvoření nových, spojených nebo rozšířených sdružení, pokud bude existovat hospodářská komplementarita, budou zohledněny rozdíly v preferenčních režimech uplatňovaných na různé země a související riziko obcházení cel a pokud budou zavedeny nezbytné struktury a postupy pro správní spolupráci při řízení a kontrole původu. V souladu s tím by měla být přijata opatření na kumulaci původu mezi zeměmi ve sdružení regionální kumulace I a III, které splňují požadované podmínky. V návaznosti na žádost předloženou organizací MERCOSUR by mělo být vytvořeno nové sdružení regionální kumulace nazvané „sdružení IV“ a sestávající z Argentiny, Brazílie, Paraguaye a Uruguaye. Uplatnění regionální kumulace mezi uvedenými zeměmi by mělo být podmíněno splněním nezbytných požadavků.
(12)
Zvýhodněným zemím by mělo být dovoleno dále využívat kumulace se zeměmi, které jsou partnerskými zeměmi v rámci dohod o volném obchodu uzavřených EU. Tento nový druh kumulace, tzv. „rozšířená kumulace“, by měl být jednosměrný, tj. měl by povolovat pouze použití materiálů ve zvýhodněných zemích a měl by být udělen po důkladném prozkoumání žádosti podané dotyčnou zvýhodněnou zemí. Zboží spadající do kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému by vzhledem ke své citlivé povaze mělo být z tohoto druhu kumulace vyňato.
(13)
Zvýhodněným zemím je od roku 2001 povoleno kumulovat původ u zboží spadajícího pod kapitoly 25 až 97 harmonizovaného systému a pocházejícího z Norska a Švýcarska. Tato kumulace by měla být povolena i nadále a měla by být rozšířena na Turecko za předpokladu, že Norsko, Švýcarsko a Turecko použijí stejnou definici pojmu původu jako Evropská unie a udělí reciproční zacházení dovezeným produktům, které byly vyrobeny za použití materiálů pocházejících z Evropské unie. Za tímto účelem by měla být mezi smluvními stranami výměnou dopisů nebo jakoukoli jinou vhodnou formou uzavřena dohoda obsahující závazek, že smluvní strany poskytnou členským státům a sobě navzájem nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce.
(14)
Regionální kumulace by se však neměla vztahovat na některé materiály, u kterých celní preference v Evropské unii není stejná pro všechny země účastnící se kumulace a kde by dotčené materiály prostřednictvím kumulace využívaly příznivějšího celního zacházení než toho, kterého by se jim dostalo v případě přímého vývozu do Evropské unie. Pokud by tato situace nebyla vyřešena prostřednictvím vynětí materiálů, mohlo by to vést k obcházení cel nebo k narušení obchodu tím, že by se do Evropské unie vyváželo zboží pouze ze zemí, na které se uplatňuje nejpříznivější celní preference.
(15)
V samostatné příloze se stanoví seznam materiálů vyňatých z regionální kumulace. Tato příloha může být pozměněna nejen při opětovném vzniku těchto okolností, ale také s cílem zahrnout případy, kdy by takové okolnosti nastaly v důsledku provedení kumulace mezi zeměmi sdružení regionální kumulace I a III.
Kumulace původu mezi zeměmi ve sdruženích regionální kumulace I a III a rozšířená kumulace by měla podléhat konkrétním podmínkám, přičemž by Komise v souladu s postupem projednávání ve výborech a na základě příslušných ohledů měla ověřit jejich splnění předtím, než zváží udělení kumulace. Ze stejných důvodů by Komise měla mít v případech, kdy používání této kumulace bylo uděleno, ale později se zjistí, že uplatňování kumulace již nesplňuje podmínky nebo vede k nežádoucím následkům, jako například k narušování obchodu nebo obcházení cel, možnost kdykoli odejmout povolení k používání těchto druhů kumulace.
(16)
Ve stávajících pravidlech původu jsou některá ustanovení týkající se rybářských plavidel lovících ryby mimo pobřežní vody složitá do takové míry, která je nepřiměřená jejich záměru, a je proto velmi obtížné je provádět i kontrolovat. Měla by proto být zjednodušena.
Stávající pravidla vyžadují důkaz přímé dopravy do Evropské unie, který je často obtížné získat. Kvůli tomuto požadavku nemůže jisté zboží, ke kterému je připojen platný doklad o původu, ve skutečnosti využívat preference. Je proto vhodné zavést nové, jednodušší a pružnější pravidlo, které se zaměří na to, aby zboží předložené celním orgánům po prohlášení o propuštění do volného oběhu v Evropské unii bylo stejné jako zboží, které opustilo zvýhodněnou zemi vývozu, a nebylo cestou jakýmkoli způsobem pozměněno či přetvořeno.
(17)
V současné době potvrzují původ produktů orgány zvýhodněné země a v případech, kdy se prokáže, že deklarovaný původ je nesprávný, dovozci často nemusí platit clo, neboť jednali v dobré víře a chyba se stala na straně příslušných orgánů. To vede ke ztrátě vlastních zdrojů Evropské unie a hlavní břemeno pak spočívá na daňových poplatnících Evropské unie. Vzhledem k tomu, že vývozci nejlépe sami znají původ svých produktů, je vhodné požadovat, aby vývozci přímo svým zákazníkům poskytovali deklarace o původu.
(18)
Vývozci by měli být registrováni u příslušných orgánů zvýhodněných zemí, aby se usnadnily cílené kontroly po vývozu. Za tímto účelem by každá zvýhodněná země měla vytvořit elektronický rejstřík registrovaných vývozců, jehož obsah by měl být oznámen Komisi příslušným vládním orgánem dané zvýhodněné země. Na tomto základě by Komise měla pro účely správních úřadů a hospodářských subjektů v Evropské unii vytvořit centrální databázi registrovaných vývozců, jejímž prostřednictvím by hospodářské subjekty před deklarováním zboží určeného k propuštění do volného oběhu mohly zkontrolovat, že jejich dodavatel je vývozce registrovaný v dotyčné zvýhodněné zemi. Stejně tak by hospodářské subjekty z Evropské unie vyvážející za účelem dvoustranné kumulace původu měly být registrovány u příslušných úřadů členských států.
(19)
Zveřejnění registračních čísel vývozců a údajů nedůvěrné povahy o nich by mělo ostatním stranám umožnit konzultaci těchto údajů s cílem zjednodušit transparentnost a zvýšit informovanost zúčastněných stran. Uvážíme-li však důsledky tohoto zveřejnění, mělo by k němu docházet pouze v případě, že k tomu vývozce předem dobrovolně udělí svůj výslovný a vědomý písemný souhlas.
(20)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (6) upravuje zpracování osobních údajů členskými státy. Zásady uvedené ve směrnici 95/46/ES by v tomto nařízení měly být podle potřeby doplněny nebo objasněny.
(21)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů institucemi a orgány Společenství a o volném pohybu těchto údajů (7) upravuje zpracovávání osobních údajů Komisí. Zásady uvedené v nařízení (ES) č. 45/2001 by v tomto nařízení měly být podle potřeby doplněny nebo objasněny.
(22)
Podle článku 28 směrnice 95/46/ES by vnitrostátní orgány dozoru měly provádět dohled nad přípustností zpracování osobních údajů členskými státy, zatímco podle článku 46 nařízení (ES) č. 45/2001 by evropský inspektor ochrany údajů měl kontrolovat činnost orgánů a institucí Evropské unie ve vztahu ke zpracování osobních údajů. Evropský inspektor ochrany údajů a vnitrostátní orgány dozoru by měli aktivně spolupracovat s v rámci své příslušné oblasti působnosti a zajistit koordinovaný dohled nad zpracováním dat prováděným v souladu s tímto nařízením.
(23)
Zavedení systému registrovaných vývozců musí zohlednit schopnost zvýhodněných zemí vytvořit a řídit registrační systém a rovněž schopnost Komise vytvořit nezbytnou centrální databázi. Za tím účelem musí Komise ještě stanovit požadavky uživatelů a technické specifikace systému. Po vytvoření podrobné struktury centrální databáze bude posouzen přesný vliv systému registrovaných vývozců, zejména pokud jde o přístupové údaje a ochranu údajů, a budou provedeny nezbytné úpravy příslušných ustanovení. Zavedení systému by proto mělo být odloženo na 1. ledna 2017, což umožní uskutečnění vývojové fáze, až budou stanoveny požadavky uživatelů a technické specifikace a provedeny případné právní úpravy nezbytné s ohledem na požadavky uživatelů systému a technické specifikace a jejich vliv na ochranu údajů. Pro země, které nemohou tento termín dodržet, by mělo být kromě toho stanoveno dodatečné tříleté období.
Do roku 2017 a po tomto roce by pro zvýhodněné země, které v té době nebudou schopny používat nový systém, měla být stanovena přechodná pravidla týkající se postupů a metod správní spolupráce založená na dosud platných ustanoveních. Tato přechodná pravidla by zejména měla stanovit vydávání dokladu o původu příslušnými orgány dotyčné země. Stávající pravidla by kromě toho měla být zefektivněna tím, že jejich struktura bude sladěna s pravidly platnými po zavedení systému registrovaných vývozců. Tím se tato pravidla stanou srozumitelnějšími, zejména díky jasnému rozlišení obecných zásad, postupů při vývozu ve zvýhodněné zemi, postupů při propuštění do volného oběhu v Evropské unii a metod správní spolupráce. Zároveň by mělo být aktualizováno osvědčení o původu zboží na tiskopise A, a to nahrazením poznámek týkajících se tiskopisu verzí poznámek z roku 2007, neboť tato verze zohledňuje poslední rozšíření EU, a proto obsahuje aktualizovaný seznam zemí, které přijímají tiskopis A pro účely systému všeobecných celních preferencí.
(24)
Přístup k systému by měl být podmíněn tím, že zvýhodněné země zavedou a zachovají správní struktury, které umožní efektivní řízení systému, a zaváží se na vyžádání Komisi poskytnout veškerou nezbytnou pomoc pro účely sledování řádného řízení systému. Mezi orgány v Evropské unii a ve zvýhodněných zemích musí existovat systém správní spolupráce, který poskytne rámec pro ověřování původu. Zároveň by měla být jasně stanovena odpovědnost vývozců při deklarování původu a rovněž úloha správních orgánů při řízení systému. Měl by být upřesněn obsah deklarace o původu a případy, ve kterých mohou celní orgány v Evropské unii odmítnout přijetí deklarace nebo ji zaslat k ověření.
(25)
Definice a seznam operací dostatečného opracování nebo zpracování obsažené ve stávajících ustanoveních jsou společné pro systém všeobecných celních preferencí a pro opatření preferenčních cel jednostranně přijatých Evropskou unií pro některé země nebo území. Vzhledem k tomu, že pravidla původu těchto pozdějších režimů budou reformována později, měla by se na ně i nadále vztahovat stávající ustanovení. V zájmu soudržnosti se systémem všeobecných celních preferencí a ostatních jednostranných preferenčních obchodních režimů je vhodné sladit definici zcela získaných produktů a seznam operací nedostatečného opracování nebo zpracování stanovené v těchto jednostranných režimech s definicemi a seznamem pravidel původu systému všeobecných celních preferencí.
(26)
Nařízení (EHS) č. 2454/93 by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(27)
Na základě nařízení Komise (ES) č. 1613/2000 (8), (ES) č. 1614/2000 (9) a (ES) č. 1615/2000 (10) poskytlo Společenství odchylky od pravidel původu systému všeobecných celních preferencí u některých textilních produktů pocházejících z Laosu, Kambodže a Nepálu, které pozbývají platnosti dne 31. prosince 2010. Po zavedení jednodušších pravidel původu, která zohlední požadavky vývoje, tímto nařízením bude pokračování platnosti těchto odchylek zbytečné.
(28)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro celní kodex,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Nařízení (EHS) č. 2454/93 se mění takto:
(1)
V části I, hlavě IV, kapitole 2 se články 66 až 97 nahrazují tímto:
„Oddíl 1
Systém všeobecných preferencí
Pododdíl 1
Obecná ustanovení
Článek 66
Tento oddíl stanoví pravidla týkající se definice pojmu „původní produkty“ a souvisejících postupů a metod správní spolupráce pro účely uplatňování systému všeobecných celních preferencí poskytovaného Evropskou unií rozvojovým zemím na základě nařízení (ES) č. 732/2008 (11) („systém“).
Článek 67
1. Pro účely tohoto oddílu a oddílu 1A této kapitoly se použijí tyto definice:
a)
„zvýhodněnou zemí“ se rozumí země nebo území uvedená/é v nařízení (ES) č. 732/2008; termín „zvýhodněná země“ se rovněž vztahuje na pobřežní vody této země nebo území ve smyslu Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu (úmluva z Montego Bay, 10. prosince 1982) a nesmí překročit jejich hranice;
b)
„výrobou“ se rozumí každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
c)
„materiálem“ se rozumí jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
d)
„produktem“ nebo „výrobkem“ se rozumí vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
e)
„zbožím“ se rozumí jak materiál, tak produkty či výrobky;
f)
„dvoustrannou kumulací“ se rozumí systém, na jehož základě se mohou produkty, které podle tohoto nařízení pocházejí z Evropské unie, považovat za původní materiály ve zvýhodněné zemi, když jsou v této zvýhodněné zemi dále zpracovány nebo jsou zapracovány do produktu;
g)
„kumulací s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem“ se rozumí systém, na jehož základě se mohou produkty, které pocházejí z Norska, Švýcarska nebo Turecka, považovat za původní materiály ve zvýhodněné zemi, když jsou v této zvýhodněné zemi dále zpracovány nebo jsou zapracovány do produktu a dovezeny do Evropské unie;
h)
„regionální kumulací“ se rozumí systém, kdy se produkty, které podle tohoto nařízení pocházejí ze země, jež je členem regionálního sdružení, považují za materiály pocházející z jiné země téhož regionálního sdružení (nebo ze země jiného regionálního sdružení, kde je možná kumulace mezi sdruženími), když jsou dále zpracovány nebo zapracovány do produktu tam vyráběného;
i)
„rozšířenou kumulací“ se rozumí systém, který uděluje Komise na základě žádosti předložené zvýhodněnou zemí, kdy se některé materiály pocházející ze země, se kterou má Evropská unie dohodu o volném obchodu podle článku XXIV platné Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), považují za materiály pocházející z dotyčné zvýhodněné země, když jsou dále zpracovány nebo zapracovány do produktu vyráběného v této zemi;
j)
„zastupitelnými materiály“ se rozumí materiály stejného druhu a obchodní kvality, se stejnými technickými a fyzickými vlastnostmi, které od sebe po zapracování do hotového produktu nelze rozeznat;
k)
„regionálním sdružením“ se rozumí sdružení zemí, mezi nimiž se uplatňuje regionální kumulace;
l)
„celní hodnotou“ se rozumí hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
m)
„hodnotou materiálů“ v seznamu v příloze 13a se rozumí celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, nebo není-li známa a nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály ve zvýhodněné zemi. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se toto písmeno přiměřeně;
n)
„cenou ze závodu“ se rozumí cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu a veškeré další náklady související s jeho výrobou po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu.
V případě, že skutečná zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve zvýhodněné zemi, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
o)
„maximálním obsahem nepůvodních materiálů“ se rozumí maximální povolený obsah nepůvodních materiálů, na jehož základě je výroba považována za opracování nebo zpracování dostatečné k tomu, aby byl produktu udělen status původu. Lze jej vyjádřit jako procento ceny ze závodu nebo jako procento čisté hmotnosti těchto použitých materiálů, které spadají do stanovené skupiny kapitol, do kapitoly, čísla nebo položky či podpoložky;
p)
„čistou hmotností“ se rozumí hmotnost samotného zboží bez balicích materiálů a jakýchkoli jiných obalů;
q)
„kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ či „podpoložkami“ se rozumí kapitoly, čísla a položky či podpoložky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém se změnami podle doporučení Rady pro celní spolupráci ze dne 26. června 2004;
r)
„zařazením“ se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do určitého čísla nebo položky či podpoložky harmonizovaného systému;
s)
„zásilkou“ se rozumí produkty, které:
-
buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
-
které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, a pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury;
t)
„vývozcem“ se rozumí osoba vyvážející zboží do Evropské unie nebo do zvýhodněné země, která je schopna prokázat původ zboží, a to bez ohledu na to, zda se jedná o výrobce či nikoli a zda sama splňuje vývozní formality či nikoli;
u)
„registrovaným vývozcem“ se rozumí vývozce, který je registrován u příslušných orgánů dotyčné zvýhodněné země, aby mohl vyhotovovat deklaraci o původu pro vývoz v rámci systému;
v)
„deklarací o původu“ se rozumí deklarace vyhotovená vývozcem, která uvádí, že produkty v ní uvedené splňují pravidla původu systému, a to s cílem buď umožnit osobě deklarující zboží určené k propuštění do volného oběhu v Evropské unii požadovat výhody preferenčního celního zacházení, nebo hospodářskému subjektu ve zvýhodněné zemi, který dováží materiály k dalšímu zpracování v souvislosti s pravidly kumulace, prokázat status původu tohoto zboží.
2. Pro účely odst. 1 písm. n) může pojem ‚výrobce‘ uvedený v odst. 1 písm. n) prvním pododstavci v případě, kdy bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno výrobci, odkazovat na podnik, který subdodavatele zaměstnal.
Článek 68
1. S cílem zajistit řádné uplatňování systému se zvýhodněné země zaváží, že:
a)
zavedou a zachovají nezbytné správní struktury a systémy nutné pro provádění a řízení pravidel a postupů stanovených v tomto oddíle v dotyčné zemi, včetně případných opatření nezbytných pro uplatňování kumulace;
b)
jejich příslušné orgány budou spolupracovat s Komisí a celními orgány členských států.
2. Spolupráce uvedená v odst. 1 písm. b) zahrnuje:
a)
poskytování veškeré nezbytné podpory v případě žádosti Komise o jí prováděné sledování řádného řízení systému v dotyčné zemi, včetně ověřovacích návštěv na místě prováděných Komisí nebo celními orgány členských států;
b)
aniž jsou dotčeny články 97g a 97h, ověřování statusu původu produktů a dodržování dalších podmínek stanovených tímto oddílem, včetně návštěv na místě, pokud o to Komise nebo celní orgány členských států požádají v souvislosti s prošetřováním původu.
3. Zvýhodněné země Komisi předloží závazek uvedený v odstavci 1.
Článek 69
1. Zvýhodněné země Komisi oznámí názvy a adresy orgánů nacházejících se na jejich území, které jsou:
a)
součástí vládních orgánů dotyčné země nebo jednají z pověření vlády a jsou zplnomocněny k registraci vývozců a k jejich vynětí z rejstříku registrovaných vývozců;
b)
součástí vládních orgánů dotyčné země a zplnomocněny k poskytování podpory Komisi a celním orgánům členských států prostřednictvím správní spolupráce, jak je uvedeno v tomto oddíle.
2. Zvýhodněné země Komisi okamžitě oznámí veškeré změny informací oznámených podle odstavce 1.
3. Na základě informací podaných vládními orgány zvýhodněných zemí a celními orgány členských států Komise vytvoří elektronickou databázi registrovaných vývozců.
K databázi a údajům v ní obsaženým má přístup pouze Komise. Orgány uvedené v prvním pododstavci zajistí, aby údaje sdělované Komisi byly aktualizovány a aby byly úplné a přesné.
Údaje zpracované v databázi uvedené v prvním pododstavci se zveřejní na internetu s výjimkou důvěrných informací obsažených v kolonkách 2 a 3 žádosti o registraci vývozce uvedené v článku 92.
Osobní údaje zpracované databází uvedenou v prvním pododstavci a členskými státy podle tohoto oddílu se předají nebo zpřístupní třetím zemím nebo mezinárodním organizacím pouze v souladu s článkem 9 nařízení (ES) č. 45/2001.
4. Toto nařízení nijak neovlivňuje úroveň ochrany fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů podle ustanovení právních předpisů Evropské unie a jednotlivých členských států, a zejména nemění povinnosti členských států týkající se zpracovávání osobních údajů těmito státy podle směrnice 95/46/ES, ani povinnosti orgánů a institucí Evropské unie týkající se zpracovávání osobních údajů těmito orgány a institucemi podle nařízení (ES) č. 45/2001 při plnění jejich povinností.
Údaje o identifikaci a registraci vývozců tvořené souborem údajů uvedených v bodech 1, 3 (týkající se popisu činnosti), 4 a 5 přílohy 13c Komise zveřejní na internetu pouze v případě, že k tomu tito vývozci dobrovolně udělili svůj výslovný a vědomý písemný souhlas.
Vývozcům se poskytnou informace stanovené v článku 11 nařízení (ES) č. 45/2001.
Výkon práv osob v souvislosti s jejich registračními údaji uvedenými v příloze 13c a zpracovanými ve vnitrostátních systémech se řídí právními předpisy členského státu, který jejich osobní údaje uložil, přičemž tyto předpisy provádějí směrnici 95/46/ES.
Práva osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů v centrální databázi uvedené v odstavci 3 jsou vykonávána v souladu s nařízením (ES) č. 45/2001.
Vnitrostátní orgány dozoru pro ochranu údajů a evropský inspektor ochrany údajů, z nichž každý jedná v rozsahu svých příslušných pravomocí, aktivně spolupracují a zajišťují koordinovaný dozor nad databází uvedenou v odstavci 3.
Článek 70
1. Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní seznam zvýhodněných zemí a datum, od kdy jsou považovány za země splňující podmínky uvedené v článcích 68 a 69. Splní-li nová zvýhodněná země tytéž podmínky, Komise tento seznam aktualizuje.
2. Původní produkty ve zvýhodněné zemi ve smyslu tohoto oddílu po propuštění do volného oběhu v Evropské unii využívají systému pouze pod podmínkou, že byly vyvezeny v den stanovený v seznamu uvedeném v odstavci 1 nebo po tomto dni.
3. Zvýhodněná země se považuje za zemi splňující ustanovení článků 68 a 69 v den, kdy předložila závazek uvedený v čl. 68 odst. 1 a provedla oznámení uvedené v čl. 69 odst. 1.
Článek 71
Nedodrží-li příslušné orgány zvýhodněné země ustanovení čl. 68 odst. 1, čl. 69 odst. 2, článků 91, 92, 93 nebo 97g nebo nebudou-li systematicky dodržovat čl. 97h odst. 2, může to v souladu s článkem 16 nařízení (ES) č. 732/2008 vést k dočasnému odnětí preferencí v rámci systému pro danou zemi.
Pododdíl 2
Definice pojmu „původní produkty“
Článek 72
Za pocházející ze zvýhodněné země se považují tyto produkty:
a)
produkty, které byly v dané zemi zcela získány ve smyslu článku 75;
b)
produkty, které byly získány v dané zemi a obsahují materiály, které zde nebyly zcela získány, jestliže byly tyto materiály dostatečně opracovány nebo zpracovány ve smyslu článku 76.
Článek 73
1. V dotyčné zvýhodněné zemi musí být splněny podmínky pro získání statusu původu stanovené v tomto pododdíle.
2. Jsou-li původní produkty vyvezené ze zvýhodněné země do jiné země vráceny do zvýhodněné země, je třeba je považovat za nepůvodní, nelze-li příslušným orgánům věrohodně prokázat, že:
a)
vrácené produkty jsou totožné s vyvezenými a
b)
byly případně podrobeny pouze operacím nezbytným pro jejich uchování v dobrém stavu po dobu pobytu v dané zemi nebo při jejich vývozu.
Článek 74
1. Produkty deklarované k propuštění do volného oběhu v Evropské unii musí být stejné jako produkty vyvezené ze zvýhodněné země, ze které pocházejí. Před jejich deklarováním k propuštění do volného oběhu nesmí být pozměněny, jakýmkoli způsobem přetvořeny nebo podrobeny operacím kromě těch, které je mají uchovat v dobrém stavu. Skladování produktů nebo zásilek a rozdělování zásilek lze provést na odpovědnost vývozce nebo následného držitele zboží a produkty zůstávají v zemi nebo zemích tranzitu pod dohledem celních orgánů.
2. Splnění odstavce 1 se považuje za uspokojivé, pokud celní orgány nemají důvod k pochybnostem; v takových případech mohou celní orgány požádat deklaranta, aby poskytl důkaz plnění, který je možné poskytnout jakýmkoli způsobem, včetně smluvních přepravních dokumentů, jako jsou nákladní listy; může se rovněž jednat o faktické či konkrétní důkazy založené na značení nebo číslování balíků nebo jakékoli důkazy týkající se vlastního zboží.
3. Při uplatnění kumulace podle článků 84, 85 nebo 86 se odstavce 1 a 2 použijí přiměřeně.
Článek 75
1. Za zcela získané ve zvýhodněné zemi se považují:
a)
nerostné produkty tam vytěžené z půdy nebo mořského dna;
b)
rostliny a produkty ze zeleniny tam vypěstované nebo sklizené;
c)
živá zvířata tam narozená nebo vylíhnutá a odchovaná;
d)
produkty získané z živých zvířat tam odchovaných;
e)
produkty z poražených zvířat tam narozených či vylíhnutých a odchovaných;
f)
produkty získané z tamního lovu nebo rybolovu;
g)
produkty akvakultury z ryb, korýšů a měkkýšů tam narozených nebo vylíhnutých a odchovaných;
h)
produkty mořského rybolovu a jiné produkty vytěžené z moře mimo pobřežní vody jejími plavidly;
i)
produkty vyrobené nebo získané na palubě jejích výrobních plavidel výlučně z produktů uvedených v písmenu h);
j)
vyřazené předměty tam sebrané, jsou-li použitelné pouze k opětovnému získání surovin;
k)
odpad a šrot pocházející z výrobních operací tam provedených;
l)
produkty získané z mořského dna nebo z mořského podzemí ležícího mimo pobřežní vody, má-li zvýhodněná země výhradní práva k využívání tohoto mořského dna nebo mořského podzemí;
m)
zboží tam vyrobené výhradně z produktů uvedených v písmenech a) až l).
2. Pojmy „její plavidla“ a „její výrobní plavidla“ uvedené v odst. 1 písm. h) a i) se vztahují pouze na plavidla a výrobní plavidla, která splňují tyto požadavky:
a)
jsou registrována ve zvýhodněné zemi nebo v některém členském státě;
b)
plují pod vlajkou zvýhodněné země nebo některého členského státu;
c)
splňují jednu z těchto podmínek:
i)
vlastní je alespoň z 50 % státní příslušníci zvýhodněné země nebo některého členského státu nebo
ii)
vlastní je společnosti,
-
které mají sídlo a hlavní provozovnu ve zvýhodněné zemi nebo v některém členském státě a
-
které jsou alespoň z 50 % ve vlastnictví zvýhodněné země nebo členských států nebo veřejných subjektů nebo státních příslušníků zvýhodněné země nebo členských států.
3. Podmínky uvedené v odstavci 2 mohou být splněny v členských státech nebo v různých zvýhodněných zemích, pokud všechny zvýhodněné země využívají regionální kumulaci podle čl. 86 odst. 1 a 5. V takovém případě se podle odst. 2 písm. b) produkty považují za pocházející ze zvýhodněné země, pod jejíž vlajkou pluje plavidlo nebo výrobní plavidlo.
První pododstavec se použije, pouze pokud jsou splněna ustanovení čl. 86 odst. 2 písm. b) a c).
Článek 76
1. Aniž jsou dotčeny články 78 a 79, považují se produkty, které nejsou zcela získány v dotyčné zvýhodněné zemi ve smyslu článku 75, za pocházející z této zvýhodněné země, pokud jsou splněny podmínky pro dotyčné zboží stanovené v seznamu v příloze 13a.
2. Je-li produkt, který získal status původu v některé zemi podle odstavce 1, dále v této zemi zpracován a použit jako materiál k výrobě jiného produktu, nezohledňují se nepůvodní materiály, které mohly být použity k jeho výrobě.
Článek 77
1. U každého produktu se určí, zda byly splněny požadavky čl. 76 odst. 1.
V případě, kdy je příslušné pravidlo založeno na dodržení maximálního obsahu nepůvodních materiálů, je však s ohledem na výkyvy v nákladech a směnných kurzech možné hodnotu nepůvodních materiálů vypočítat na základě průměru, jak je uvedeno v odstavci 2.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 druhém pododstavci se průměrná cena produktu ze závodu vypočítá na základě součtu cen ze závodu účtovaných v každém prodeji produktů provedeném během předchozího účetního období a průměrná hodnota použitých nepůvodních materiálů se vypočítá na základě souhrnu hodnoty všech nepůvodních materiálů použitých k výrobě produktů za předchozí účetní období určené v zemi vývozu nebo v případě, kdy dosud nejsou k dispozici údaje za celé účetní období, za období kratší, nejméně však za tři měsíce.
3. Vývozci, kteří se rozhodnou pro výpočet na základě průměrné hodnoty, tuto metodu důsledně používají během roku následujícího po referenčním účetním období nebo případně během roku následujícího po kratším období použitém jako období referenční. Mohou tuto metodu přestat používat, pokud během daného účetního období nebo kratšího reprezentativního období nejméně tří měsíců zaznamenají, že výkyvy v nákladech nebo směnných kurzech, jež odůvodňovaly používání této metody, přestaly existovat.
4. Průměry uvedené v odstavci 2 se použijí jako cena ze závodu, resp. hodnota nepůvodních materiálů, aby bylo možné zjistit dodržování maximálního obsahu nepůvodních materiálů.
Článek 78
1. Aniž je dotčen odstavec 3, považují se za opracování nebo zpracování nedostatečná pro to, aby produktu udělila status původu, bez ohledu na to, zda jsou splněny podmínky článku 76, tyto operace:
a)
operace, jejichž účelem je uchování produktů v dobrém stavu během přepravy a skladování;
b)
rozdělování a spojování nákladových kusů;
c)
mytí, praní, čištění; odstraňování prachu, oxidu, oleje, nátěru nebo jiných povrchových vrstev;
d)
žehlení nebo mandlování textilií nebo textilních výrobků;
e)
prosté natírání a leštění;
f)
loupání a částečné nebo úplné mletí rýže; leštění a hlazení obilovin a rýže;
g)
operace barvení nebo ochucování cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;
h)
loupání, vypeckovávání a louskání ovoce, ořechů a zeleniny;
i)
ostření, jednoduché broušení nebo prosté řezání;
j)
prosévání, prohazování, třídění, zařazování, sestavování (včetně vytváření souprav předmětů);
k)
prosté plnění do lahví, konzerv, baněk, pytlů, beden, krabic, upevnění na podložky nebo desky a veškeré ostatní prosté balící operace;
l)
připevňování nebo tisk značek, štítků, log a obdobných rozlišovacích znaků na produkty nebo jejich obaly;
m)
prosté mísení produktů, bez ohledu na druh produktů; mísení cukru s jakýmkoli dalším materiálem;
n)
prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;
o)
prosté sestavování součástí produktu na úplný produkt nebo rozkládání produktů na části;
p)
kombinace dvou nebo více úkonů uvedených v písmenech a) až o);
q)
porážení zvířat.
2. Pro účely odstavce 1 se operace považují za prosté, jestliže k jejich provádění nejsou nutné žádné zvláštní dovednosti nebo stroje, přístroje nebo nástroje pro tyto operace zvláště vyrobené nebo nainstalované.
3. Při určování, zda se opracování nebo zpracování daného výrobku považuje za nedostatečné ve smyslu odstavce 1, se zohlední všechny operace provedené na daném výrobku ve zvýhodněné zemi.
Článek 79
1. Odchylně od článku 76 a s výhradou odstavců 2 a 3 tohoto článku mohou být nepůvodní materiály, které podle podmínek stanovených v seznamu v příloze 13a nemají být použity při výrobě daného produktu, přesto použity, pokud jejich celková hodnota nebo čistá hmotnost stanovená pro produkt nepřesahuje:
a)
15 % hmotnosti produktu u produktů kapitol 2 a 4 až 24 harmonizovaného systému, s výjimkou zpracovaných produktů rybolovu kapitoly 16;
b)
15 % ceny produktu ze závodu u ostatních produktů, s výjimkou produktů kapitol 50 až 63 harmonizovaného systému, u kterých se použijí přípustné odchylky uvedené v poznámkách 6 a 7 části I přílohy 13a.
2. Odstavec 1 nepovoluje překročení procentního podílu maximálního obsahu nepůvodních materiálů, jak je určeno v pravidlech, která jsou stanovena v seznamu v příloze 13a.
3. Odstavce 1 a 2 se nepoužijí na produkty zcela získané ve zvýhodněné zemi ve smyslu článku 75. Aniž je dotčen článek 78 a čl. 80 odst. 2, použije se však přípustná odchylka stanovená v těchto odstavcích na souhrn všech materiálů, které jsou použity při výrobě produktu a pro které pravidlo stanovené v seznamu v příloze 13a stanoví, že tyto materiály mají být zcela získány.
Článek 80
1. Určující jednotkou pro použití ustanovení tohoto oddílu je konkrétní produkt, který je považován za základní jednotku při určování zařazení za použití harmonizovaného systému.
2. Sestává-li zásilka z více stejných produktů zařazených do stejného čísla harmonizovaného systému, zohlední se při použití ustanovení tohoto oddílu každý jednotlivý produkt samostatně.
3. Je-li podle všeobecného výkladového pravidla 5 harmonizovaného systému zařazován s produktem i jeho obal, pak se tento obal zahrne i pro účely určování původu produktu.
Článek 81
Příslušenství, náhradní díly a nástroje dodávané spolu se zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem, které jsou součástí jeho běžného vybavení a jsou zahrnuty v jeho ceně ze závodu, se považují za jeden celek s dotyčným zařízením, strojem, přístrojem nebo vozidlem.
Článek 82
Soupravy ve smyslu všeobecného výkladového pravidla 3 harmonizovaného systému se považují za původní produkty, jestliže jsou původními produkty všechny součásti, z nichž se skládají.
Pokud se však souprava skládá z původních i nepůvodních produktů, považuje se za původní produkt jako celek pod podmínkou, že hodnota nepůvodních produktů netvoří více než 15 % ceny ze závodu této soupravy.
Článek 83
Při určování, zda je produkt původním produktem, se nezohledňuje původ těchto prvků, které mohou být použity při jeho výrobě:
a)
energie a palivo;
b)
zařízení a vybavení;
c)
stroje a nástroje;
d)
zboží, které se nestává a nemá se stát součástí konečného složení produktu.
Pododdíl 3
Kumulace
Článek 84
Dvoustranná kumulace umožňuje, aby produkty pocházející z Evropské unie byly považovány za materiály pocházející ze zvýhodněné země, jsou-li zapracovány do produktu vyráběného v této zemi za předpokladu, že opracování nebo zpracování tam provedené přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1.
Článek 85
1. Pokud Norsko, Švýcarsko a Turecko poskytují všeobecné celní preference na produkty pocházející ze zvýhodněných zemí a uplatňují pojem původu odpovídající pojmu definovanému v tomto oddíle, umožňuje kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem, aby produkty pocházející z Norska, Švýcarska nebo Turecka byly považovány za materiály pocházející ze zvýhodněné země, pokud opracování nebo zpracování tam provedené přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1.
2. Odstavec 1 se použije pod podmínkou, že Turecko, Norsko a Švýcarsko poskytují na základě reciprocity stejné zacházení produktům pocházejícím ze zvýhodněných zemí, které zapracovávají materiály pocházející z Evropské unie.
3. Odstavec 1 se nepoužije na produkty kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému.
4. Evropská komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní datum, ke kterému byly splněny podmínky stanovené v odstavcích 1 a 2.
Článek 86
1. Regionální kumulace se vztahuje na tato čtyři různá regionální sdružení:
a)
sdružení I: Brunej, Kambodža, Indonésie, Laos, Malajsie, Filipíny, Singapur, Thajsko, Vietnam;
b)
sdružení II: Bolívie, Kolumbie, Kostarika, Ekvádor, Salvador, Guatemala, Honduras, Nikaragua, Panama, Peru, Venezuela;
c)
sdružení III: Bangladéš, Bhútán, Indie, Maledivy, Nepál, Pákistán, Srí Lanka;
d)
sdružení IV: Argentina, Brazílie, Paraguay a Uruguay.
2. Regionální kumulace mezi zeměmi v rámci stejného sdružení se uplatní, pouze pokud byly splněny tyto podmínky:
a)
pro účely regionální kumulace mezi zeměmi regionálního sdružení se použijí pravidla původu stanovená v tomto oddíle.
V případě, že způsobilá operace stanovená v části II přílohy 13a není stejná u všech zemí účastnících se kumulace, určí se původ produktů vyvážených z jedné země regionálního sdružení do druhé za účelem regionální kumulace na základě pravidla, které by se použilo, kdyby se produkty vyvážely do Evropské unie;
b)
země regionálního sdružení se zavázaly, že:
i)
budou dodržovat ustanovení tohoto oddílu nebo dbát na jejich dodržování a
ii)
poskytnou nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi;
c)
závazky uvedené v písmenu b) byly Komisi oznámeny sekretariátem dotyčného regionálního sdružení nebo jiným příslušným subjektem zastupujícím členy daného regionálního sdružení.
Pokud země regionálního sdružení již před 1. lednem 2011 splnily ustanovení prvního pododstavce písmene b) a c), nový závazek se nevyžaduje.
3. Materiály uvedené v seznamu v příloze 13b jsou vyňaty z regionální kumulace stanovené v odstavci 2 v případě, že:
a)
celní preference uplatňovaná v Evropské unii není stejná pro všechny země účastnící se kumulace a
b)
dotčené materiály by prostřednictvím kumulace využívaly příznivějšího celního zacházení než toho, kterého by se jim dostalo v případě přímého vývozu do Evropské unie.
4. Regionální kumulace mezi zeměmi stejného regionálního sdružení se uplatní pouze pod podmínkou, že opracování nebo zpracování provedené ve zvýhodněné zemi, kde jsou materiály dále zpracovány nebo zapracovány, přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1 a v případě textilních výrobků také rámec operací uvedených v příloze 16.
Není-li splněna podmínka stanovená v prvním pododstavci, je zemí původu produktů země regionálního sdružení s největším podílem celní hodnoty použitých materiálů pocházejících z ostatních zemí regionálního sdružení.
Je-li země původu určena podle druhého pododstavce, musí být uvedena jako země původu na dokladu o původu, který vyhotoví vývozce produktu do Evropské unie nebo - do zahájení používání systému registrovaných vývozců - vystaví orgány zvýhodněné země vývozu.
5. Na žádost orgánů zvýhodněné země sdružení I nebo sdružení III může Komise udělit regionální kumulaci mezi zeměmi těchto sdružení, pokud je Komise přesvědčena, že jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
jsou splněny podmínky stanovené v odst. 2 písm. a) a
b)
země, které se mají účastnit této regionální kumulace, se zavázaly a společně oznámily Komisi svůj závazek:
i)
dodržovat ustanovení tohoto oddílu nebo dbát na jejich dodržování a
ii)
poskytnout nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi.
Žádost uvedená v prvním pododstavci musí být podložena důkazy, že podmínky v něm stanovené jsou splněny. Žádost je adresována Komisi. Komise o žádosti rozhodne po zohlednění všech prvků týkajících se kumulace, které považuje za vhodné, včetně materiálů, které mají být kumulovány.
6. V případě, že produkty vyrobené v zemi sdružení I nebo sdružení III za použití materiálů pocházejících ze země druhého sdružení mají být vyvezeny do Evropské unie, určí se původ těchto produktů takto:
a)
materiály pocházející ze země jednoho regionálního sdružení se považují za materiály pocházející ze země druhého regionálního sdružení, jsou-li zapracovány do produktu tam získaného za předpokladu, že opracování nebo zpracování provedené v druhé zvýhodněné zemi přesahuje rámec operací uvedených v čl. 78 odst. 1 a v případě textilních výrobků také rámec operací uvedených v příloze 16;
b)
není-li splněna podmínka stanovená v písmenu a), je zemí původu produktů země účastnící se kumulace s největším podílem celní hodnoty použitých materiálů pocházejících z ostatních zemí účastnících se kumulace.
Je-li země původu určena podle prvního pododstavce písm. b), musí být uvedena jako země původu na dokladu o původu, který vyhotoví vývozce produktu do Evropské unie nebo - do zahájení používání systému registrovaných vývozců - vystaví orgány zvýhodněné země vývozu.
7. Na žádost orgánů kterékoli zvýhodněné země může Komise poskytnout rozšířenou kumulaci mezi zvýhodněnou zemí a zemí, se kterou má Evropská unie dohodu o volném obchodu podle článku XXIV platné Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT), jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
země účastnící se kumulace se zavázaly, že budou dodržovat nebo dbát na dodržování ustanovení tohoto oddílu a poskytnou nezbytnou správní spolupráci, aby bylo zajištěno správné provádění tohoto oddílu s ohledem na Evropskou unii a rovněž mezi těmito zeměmi;
b)
závazek uvedený v písmenu a) byl dotčenou zvýhodněnou zemí oznámen Komisi.
Žádost uvedená v prvním pododstavci obsahuje seznam materiálů, jichž se kumulace týká, a je podložena důkazy, že podmínky stanovené v prvním pododstavci písm. a) a b) byly splněny. Žádost je adresována Komisi. Pokud dojde ke změně daných materiálů, předloží se nová žádost.
Materiály kapitol 1 až 24 harmonizovaného systému jsou z rozšířené kumulace vyňaty.
8. V případech rozšířené kumulace uvedené v odstavci 7 se původ použitých materiálů a vhodný dokumentární doklad o původu určí v souladu s pravidly stanovenými v příslušné dohodě o volném obchodu. Původ produktů, které mají být vyvezeny do Evropské unie, se určí v souladu s pravidly původu stanovenými v tomto oddíle.
Aby získaný produkt získal status původu, není nutné, aby materiály, které pocházejí ze země, s níž má Evropská unie dohodu o volném obchodu, a které jsou ve zvýhodněné zemi použity při výrobě produktu, který má být vyvezen do Evropské unie, prošly dostatečným opracováním nebo zpracováním, pokud toto opracování nebo zpracování provedené v dotčené zvýhodněné zemi přesahuje operace uvedené v čl. 78 odst. 1.
9. Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní:
a)
datum, kdy nabývá účinku kumulace mezi zeměmi sdružení I a sdružení III stanovená v odstavci 5, seznam zemí účastnících se této kumulace a případně seznam materiálů, na něž se kumulace uplatňuje;
b)
datum, kdy nabývá účinku rozšířená kumulace, seznam zemí účastnících se této kumulace a seznam materiálů, na něž se kumulace uplatňuje.
Článek 87
V případě použití dvoustranné kumulace nebo kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem v kombinaci s regionální kumulací obdrží získaný produkt status původu jedné ze zemí dotčeného regionálního sdružení určený v souladu s čl. 86 odst. 4 prvním a druhým pododstavcem.
Článek 88
1. Pododdíly 1 a 2 se použijí přiměřeně na:
a)
vývoz z Evropské unie do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace;
b)
vývoz z jedné zvýhodněné země do jiné za účelem regionální kumulace, jak je stanoveno v čl. 86 odst. 1 a 5, aniž je dotčen čl. 86 odst. 2 písm. a) druhý pododstavec.
2. Jsou-li pro opracování nebo zpracování produktu použity původní a nepůvodní zastupitelné materiály, mohou celní úřady členských států na písemnou žádost hospodářských subjektů za účelem následného vývozu do zvýhodněné země v rámci dvoustranné kumulace povolit spravování materiálů v Evropské unii za použití metody odděleného vedení účetnictví, aniž by materiály byly uchovávány odděleně.
3. Celní orgány členských států mohou pro udělení povolení uvedeného v odstavci 2 stanovit jakékoli podmínky, které považují za vhodné.
Povolení se udělí pouze tehdy, je-li použitím metody uvedené v odstavci 2 možné zajistit, aby bylo množství získaných produktů, které by mohly být považovány za „pocházející z Evropské unie“, kdykoli stejné jako množství, které by bylo získáno za použití metody fyzického oddělení zásob.
Je-li metoda povolena, uplatňuje se a její uplatňování se zaznamenává podle všeobecných účetních zásad uplatňovaných v Evropské unii.
4. Držitel metody uvedené v odstavci 2 vyhotovuje nebo do zahájení používání systému registrovaných vývozců žádá o doklady o původu pro množství produktů, které mohou být považovány za pocházející z Evropské unie. Na žádost celních orgánů členských států držitel předloží prohlášení o způsobu, jakým bylo uvedené množství spravováno.
5. Celní úřady členských států sledují využívání povolení uvedeného v odstavci 2.
Mohou povolení odejmout v těchto případech:
a)
držitel jakýmkoli způsobem povolení zneužívá nebo
b)
držitel nesplní některou z dalších podmínek stanovených v tomto oddíle nebo v oddíle 1A.
Pododdíl 4
Odchylky
Článek 89
1. Komise může z vlastního podnětu nebo na žádost zvýhodněné země přiznat zvýhodněné zemi dočasnou odchylku od ustanovení tohoto oddílu, pokud:
a)
taková země z důvodu vnitřních nebo vnějších faktorů dočasně nemůže dodržovat pravidla pro získání statusu původu stanovená v článku 72, která předtím dodržovat mohla, nebo
b)
taková země potřebuje čas, aby se mohla připravit na dodržování pravidel pro získání statusu původu stanovených v článku 72.
2. Tato dočasná odchylka je omezena na trvání účinků vnitřních nebo vnějších faktorů, které ji odůvodňují, nebo na dobu, kterou dotyčná zvýhodněná země potřebuje k zajištění dodržování pravidel.
3. Žádost o odchylku se v písemné podobě předkládá Komisi. Jsou v ní uvedeny důvody pro odchylku podle odstavce 1 a obsahuje náležité podpůrné doklady.
4. Je-li odchylka přiznána, dotyčná zvýhodněná země, musí splnit veškeré požadavky stanovené s ohledem na informace, které mají být poskytnuty Komisi a které se týkají používání odchylky a správy množství, pro která byla odchylka přiznána.
Pododdíl 5
Postupy při vývozu ve zvýhodněné zemi
Článek 90
Systém se použije v těchto případech:
a)
splní-li zboží vyvážené registrovaným vývozcem ve smyslu článku 92 požadavky tohoto oddílu;
b)
v případě zásilky sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty vyvezené kterýmkoli vývozcem, pokud celková hodnota zasílaných původních produktů nepřesáhne 6 000 EUR.
Článek 91
1. Příslušné orgány zvýhodněné země vytvoří a pravidelně aktualizují elektronický rejstřík registrovaných vývozců usazených v této zemi. Rejstřík musí být aktualizován, jakmile je kterýkoli vývozce v souladu s čl. 93 odst. 2 z rejstříku vyňat.
2. Rejstřík obsahuje tyto informace:
a)
název a plnou adresu místa, ve kterém je registrovaný vývozce usazen, včetně identifikačního čísla země nebo území (kód země ISO alfa 2);
b)
číslo registrovaného vývozce;
c)
produkty, které mají být v rámci systému vyváženy (přibližný seznam kapitol nebo čísel harmonizovaného systému, jak žadatel uzná za vhodné);
d)
údaje o tom, odkdy a dokdy je/byl vývozce registrován;
e)
důvod pro vynětí z rejstříku (na žádost registrovaného vývozce/vynětí příslušnými orgány). Tyto údaje mají k dispozici pouze příslušné orgány.
3. Příslušné orgány zvýhodněných zemí oznámí Komisi vnitrostátní systém číslování používaný pro označování registrovaných vývozců. Číslo začíná kódem země ISO alfa 2.
Článek 92
Za účelem registrace vývozci podají žádost u příslušných orgánů zvýhodněné země, které jsou uvedeny v čl. 69 odst. 1 písm. a), a to za použití formuláře, jehož vzor je uveden v příloze 13c. Vyplněním formuláře dávají vývozci souhlas s uložením poskytnutých informací do databáze Komise a se zveřejněním nedůvěrných údajů na internetu.
Příslušné orgány žádost přijmou, pouze pokud je úplná.
Článek 93
1. Registrovaní vývozci, kteří již nesplňují podmínky pro vývoz zboží v rámci systému nebo již nemají v úmyslu toto zboží vyvážet, tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům zvýhodněné země, které je neprodleně vyjmou z rejstříku registrovaných vývozců vedeném v této zvýhodněné zemi.
2. Aniž je dotčen systém postihů a sankcí platných ve zvýhodněné zemi, vyhotoví-li registrovaní vývozci záměrně nebo z nedbalosti deklaraci o původu nebo jakýkoli podpůrný dokument, který obsahuje nesprávné informace vedoucí k tomu, že neoprávněně nebo podvodně získají výhody preferenčního celního zacházení, nebo zapříčiní-li vyhotovení této deklarace o původu nebo podpůrného dokumentu, vyjmou příslušné orgány zvýhodněné země vývozce z rejstříku registrovaných vývozců vedeného v dotyčné zvýhodněné zemi.
3. Aniž je dotčen možný vliv nesrovnalostí zjištěných během ověřování, nabývá vynětí registrovaných vývozců z rejstříku účinku pro budoucnost, tj. týká se deklarací vyhotovených po datu vynětí z rejstříku.
4. Vývozci, kteří byli v souladu s odstavcem 2 příslušnými orgány vyňati z rejstříku registrovaných vývozců, mohou být do tohoto rejstříku znovu zaneseni, pouze pokud prokáží příslušným orgánům zvýhodněné země, že napravili situaci, která vedla k jejich vynětí z rejstříku.
Článek 94
1. Registrovaní i neregistrovaní vývozci dodrží tyto povinnosti:
a)
vedou příslušné obchodní účetní záznamy o výrobě a dodávkách zboží způsobilého pro preferenční zacházení;
b)
mají k dispozici veškeré doklady týkající se materiálu používaného při výrobě;
c)
uchovávají veškeré celní doklady týkající se materiálu používaného při výrobě;
d)
po dobu alespoň tří let od konce roku, ve kterém byla vyhotovena deklarace o původu, popřípadě déle, pokud to vyžadují vnitrostátní právní předpisy, vedou záznamy o:
i)
deklaracích o původu, které vyhotovili, a
ii)
původních a nepůvodních materiálech, výrobě a účetní evidenci o zásobách.
Záznamy uvedené v prvním pododstavci písm. d) mohou být v elektronické podobě, avšak musí umožnit dohledání materiálů používaných při výrobě vyvážených produktů a potvrzení jejich statusu původu.
2. Povinnosti stanovené v odstavci 1 se také vztahují na dodavatele, kteří vývozcům poskytují prohlášení dodavatele, jež potvrzuje status původu zboží, které dodávají.
Článek 95
1. Vývozce vyhotoví deklaraci o původu při vývozu produktů, na něž se tato deklarace vztahuje, jestliže lze dotyčné zboží považovat za pocházející z dané zvýhodněné země nebo z jiné zvýhodněné země podle čl. 86 odst. 4 druhého pododstavce nebo čl. 86 odst. 6 prvního pododstavce písm. b).
2. Odchylně od odstavce 1 lze deklaraci o původu výjimečně vyhotovit až po vývozu („zpětná deklarace“) pod podmínkou, že je předložena v členském státě deklarace k propuštění do volného oběhu nejpozději dva roky po vývozu.
3. Vývozce poskytne svému zákazníku v Evropské unii deklaraci o původu, která obsahuje náležitosti uvedené v příloze 13d. Deklarace o původu se vyhotovuje buď v angličtině, nebo ve francouzštině.
Může být vyhotovena na kterémkoli obchodním dokladu, který umožní zjištění totožnosti dotčeného vývozce a příslušného zboží.
4. Při uplatnění kumulace podle článku 84, čl. 86 odst. 1 nebo čl. 86 odst. 5 a 6 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhá na deklaraci o původu poskytnutou jeho dodavatelem. V těchto případech obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem podle okolností označení „EU cumulation“, „regional cumulation“ nebo „Cumul UE“, „cumul régional“.
5. Při uplatnění kumulace podle článku 85 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhá na doklad o původu poskytnutý jeho dodavatelem a vyhotovený v souladu s pravidly původu systému všeobecných celních preferencí Norska, Švýcarska nebo Turecka. V tomto případě obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem označení „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“ nebo „Cumul Norvège“, ‚Cumul Suisse‘, „Cumul Turquie“.
6. Při uplatnění rozšířené kumulace podle čl. 86 odst. 7 a 8 se vývozce produktu, při jehož výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena rozšířená kumulace, spoléhá na doklad o původu poskytnutý jeho dodavatelem a vyhotovený v souladu s ustanoveními příslušné dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a dotyčnou zemí.
V tomto případě obsahuje deklarace o původu vyhotovená vývozcem označení „extended cumulation with country x“ nebo „cumul étendu avec le pays x“.
Článek 96
1. Deklarace o původu se vyhotovuje pro každou zásilku.
2. Deklarace o původu platí dvanáct měsíců od data jejího vyhotovení vývozcem.
3. Jedna deklarace o původu se může vztahovat na několik zásilek, pokud zboží splňuje tyto podmínky:
a)
jedná se o rozložené nebo nesložené produkty ve smyslu všeobecného výkladového pravidla 2 písm. a) harmonizovaného systému;
b)
spadá do třídy XVI nebo XVII nebo čísla 7308 nebo 9406 harmonizovaného systému a
c)
má být dováženo po částech.
Pododdíl 6
Postupy při propuštění do volného oběhu v evropské unii
Článek 97
1. Celní prohlášení k propuštění do volného oběhu obsahuje odkaz na deklaraci o původu. Deklarace o původu musí být k dispozici celním orgánům, které mohou požádat o její předložení, aby mohly prohlášení ověřit. Tyto celní orgány mohou také požadovat překlad deklarace do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků daného členského státu.
2. Požádá-li deklarant o uplatnění režimu, aniž by měl při přijetí celního prohlášení k propuštění do volného oběhu k dispozici deklaraci o původu, považuje se toto prohlášení za neúplné ve smyslu čl. 253 odst. 1 a podle toho se s ním nakládá.
3. Před deklarováním zboží určeného k propuštění do volného oběhu se deklarant řádně ujistí, že zboží splňuje pravidla uvedená v tomto oddíle, a to zejména tím, že zkontroluje:
i)
v databázi uvedené v čl. 69 odst. 3, že vývozce je registrován, aby mohl vyhotovovat deklarace o původu, s výjimkou případů, kdy celková hodnota zasílaných původních produktů nepřesahuje 6 000 EUR, a
ii)
že deklarace o původu je vyhotovena v souladu s přílohou 13d.
Článek 97a
1. Tyto produkty jsou vyňaty z povinnosti vyhotovit a předložit deklaraci o původu:
a)
produkty, které jsou zasílány v drobných zásilkách soukromými osobami soukromým osobám a jejichž celková hodnota nepřesahuje 500 EUR;
b)
produkty, které se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících a jejichž celková hodnota nepřesahuje 1 200 EUR.
2. Produkty uvedené v odstavci 1 musí splňovat tyto podmínky:
a)
nedováží se za obchodním účelem;
b)
byly prohlášeny za produkty splňující podmínky pro využívání režimu;
c)
není pochyb o pravdivosti prohlášení uvedeného v písm. b).
3. Pro účely odst. 2 písm. a) se dovoz nepovažuje za dovoz prováděný za obchodním účelem, pokud jsou splněny všechny tyto podmínky:
a)
dovoz je příležitostný;
b)
dovoz je tvořen výhradně produkty pro osobní potřebu příjemců nebo cestujících či jejich rodin;
c)
z povahy a množství produktů je zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
Článek 97b
1. Zjištěním drobných rozporů mezi údaji uvedenými v deklaraci o původu a údaji v dokladech, které byly celním orgánům předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, není zapříčiněna neplatnost deklarace o původu, je-li řádně prokázáno, že se daný doklad vztahuje na dotčené produkty.
2. Zjevné formální chyby, například překlepy v deklaraci o původu, nevedou k odmítnutí dokladu, nejsou-li takové povahy, že vyvolávají pochybnost o správnosti údajů obsažených v tomto dokladu.
3. Deklarace o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v článku 96, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout deklarace o původu, pokud byly příslušné produkty celním orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 97c
1. Postup uvedený v čl. 96 odst. 3 se použije na období určené celními orgány členských států.
2. Celní orgány členského státu dovozu, které dohlížejí na po sobě jdoucí propuštění do volného oběhu, ověří, že po sobě jdoucí zásilky jsou součástí rozložených nebo nesložených produktů, pro které byla vyhotovena deklarace o původu.
Článek 97d
1. V případě, že produkty dosud nebyly propuštěny do volného oběhu, lze deklaraci o původu nahradit jedním nebo několika náhradními deklaracemi o původu vyhotovenými držitelem zboží za účelem zaslání všech nebo některých produktů na jiné místo v rámci celního území Společenství nebo popřípadě do Norska, Švýcarska nebo Turecka. Aby směli vyhotovovat náhradní deklarace o původu, nemusí být držitelé zboží sami registrovanými vývozci.
2. V případě, že je deklarace o původu nahrazena, musí původní deklarace o původu obsahovat tyto informace:
a)
údaje o náhradní deklaraci/náhradních deklaracích o původu;
b)
jména a adresy odesilatele;
c)
jméno příjemce/příjemců v Evropské unii.
Původní deklarace o původu se označí slovem „Replaced“ nebo popřípadě „Remplacée“.
3. V náhradní deklaraci o původu se uvedou následující informace:
a)
veškeré údaje týkající se zpětně zasílaných produktů;
b)
datum vyhotovení původní deklarace o původu;
c)
všechny nezbytné poznámky uvedené v příloze 13d;
d)
jméno a adresa odesilatele produktů v Evropské unii;
e)
jméno a adresa příjemce v Evropské unii, Norsku, Švýcarsku nebo Turecku;
f)
datum a místo náhrady.
Osoba, která vyhotoví náhradní deklaraci o původu, k ní může připojit kopii původní deklarace o původu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na deklarace o původu nahrazující deklarace o původu, jež jsou samy náhradními deklaracemi o původu. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na náhradní deklarace o původu vyhotovené odesilateli produktů v Norsku, Švýcarsku nebo Turecku.
5. V případě produktů, které využívají celních preferencí na základě odchylky přiznané v souladu s ustanoveními článku 89, se náhradní deklarace stanovená v tomto článku použije jen tehdy, jsou-li tyto produkty určeny pro Evropskou unii. V případě, že dotyčný produkt získal status původu prostřednictvím regionální kumulace, může být náhradní deklarace o původu vyhotovena pouze při zasílání produktů do Norska, Švýcarska nebo Turecka, pokud tyto země uplatňují stejná pravidla regionální kumulace jako Evropská unie.
6. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně na deklarace, které nahrazují deklarace o původu s ohledem na rozdělení zásilky provedené v souladu s článkem 74.
Článek 97e
1. Mají-li celní orgány pochybnosti o statusu původu produktů, mohou požádat deklaranta, aby v přiměřené lhůtě určené celními orgány předložil veškeré doklady za účelem ověření správnosti údajů o původu v deklaraci nebo splnění podmínek podle článku 74.
2. Celní orgány mohou po dobu trvání ověřovacího postupu stanoveného v článku 97h pozastavit uplatňování preferenčního celního opatření, pokud:
a)
informace poskytnuté deklarantem nepostačují k tomu, aby potvrdily status původu produktů nebo splnění podmínek stanovených v článku 73 nebo článku 74;
b)
deklarant neodpoví ve lhůtě stanovené pro poskytnutí informací uvedených v odstavci 1.
3. Během čekání na informace vyžádané od deklaranta a uvedené v odstavci 1 nebo na výsledky ověřovacího postupu uvedené v odstavci 2 se pod podmínkou ochranných opatření, která jsou považována za nezbytná, dovozci nabídne možnost propuštění produktů.
Článek 97f
1. Aniž by musely požádat o další důkazy nebo zaslat zvýhodněné zemi žádost o ověření, odmítnou celní orgány členského státu dovozu uplatnit systém, pokud:
a)
zboží není stejné jako zboží uvedené v deklaraci o původu;
b)
deklarant nepředloží deklaraci o původu pro dotčené produkty, je-li tato deklarace vyžadována;
c)
aniž je dotčen čl. 90 písm. b) a čl. 97d odst. 1, nebyla deklarace o původu, kterou má deklarant v držení, vyhotovena vývozcem registrovaným ve zvýhodněné zemi;
d)
deklarace o původu není vyhotovena v souladu s přílohou 13d;
e)
nejsou splněny podmínky stanovené v článku 74.
2. Celní orgány členského státu dovozu odmítnou uplatnit systém, jestliže v návaznosti na žádost o ověření ve smyslu článku 97h adresovanou příslušným orgánům zvýhodněné země celní orgány členského státu dovozu:
a)
obdržely odpověď, na jejímž základě nebyl vývozce oprávněn vyhotovit deklaraci o původu;
b)
obdržely odpověď, na jejímž základě nepocházejí dotčené produkty ze zvýhodněné země nebo nebyly splněny podmínky stanovené v článku 73;
c)
měly při předložení žádosti o ověření odůvodněné pochybnosti o platnosti deklarace o původu nebo o správnosti informací, které deklarant poskytl o skutečném původu dotčených produktů, a
i)
ve lhůtě povolené podle článku 97h neobdržely odpověď nebo
ii)
obdržely odpověď, která neposkytuje příslušné odpovědi na otázky obsažené v žádosti.
Pododdíl 7
Kontrola původu
Článek 97g
1. Aby zajistily dodržování pravidel týkajících se statusu původu produktů, provádějí příslušné orgány zvýhodněné země:
a)
na žádost celních orgánů členských států ověřování statusu původu produktů;
b)
ze své vlastní iniciativy pravidelné kontroly vývozců.
Pokud Norsko, Švýcarsko a Turecko uzavřely s Evropskou unií dohodu, která uvádí, že si vzájemně poskytnou nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce, použije se první pododstavec přiměřeně na žádosti zaslané orgánům Norska, Švýcarska a Turecka a týkající se ověřování náhradních deklarací o původu vyhotovených na jejich území, a to s cílem požádat tyto orgány o těsnější spolupráci s příslušnými orgány zvýhodněné země.
Rozšířená kumulace se povoluje v souladu s čl. 86 odst. 7 a 8, pouze pokud se země, se kterou má Evropská unie platnou dohodu o volném obchodu, zaváže k poskytování podpory v záležitostech správní spolupráce zvýhodněné zemi stejným způsobem, kterým by tuto podporu poskytla celním úřadům členských států v souladu s příslušnými ustanoveními dotyčné dohody o volném obchodu.
2. Kontroly uvedené v odst. 1 písm. b) zajistí trvalé plnění závazků vývozci. Provádějí se v intervalech určených na základě vhodných kritérií analýzy rizik. Za tím účelem požádají příslušné orgány zvýhodněných zemí vývozce o předložení kopií nebo seznamu deklarací o původu, jež vyhotovili.
3. Příslušné orgány zvýhodněných zemí mají právo požadovat jakékoli důkazy a provádět jakékoli kontroly účtů vývozce, popř. výrobců, kteří jsou jeho dodavateli, a to rovněž v provozních prostorách, nebo jakékoli jiné kontroly, které považují za vhodné.
Článek 97h
1. Následná ověřování deklarací o původu se provádí namátkou anebo vždy v případech, kdy mají celní orgány členských států odůvodněné pochybnosti o jejich pravosti, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných podmínek stanovených v tomto oddíle.
Požádají-li celní orgány členského státu příslušné orgány zvýhodněné země o spolupráci za účelem ověření platnosti deklarací o původu, statusu původu produktů nebo obou, uvedou ve své žádosti případně důvody pro odůvodněné pochybnosti o platnosti deklarace o původu nebo statusu původu produktů.
Na podporu žádosti o ověření může být připojena kopie deklarace o původu a jakékoli další informace nebo doklady, z nichž vyplývá, že informace uvedené v této deklaraci jsou nesprávné.
Žádající členský stát stanoví pro oznámení výsledků ověřování počáteční lhůtu šesti měsíců počínaje datem žádosti o ověření, s výjimkou žádostí zaslaných Norsku, Švýcarsku nebo Turecku za účelem ověření náhradních deklarací o původu vyhotovených na jejich území na základě deklarace o původu vyhotovené ve zvýhodněné zemi, pro které se tato lhůta prodlouží na osm měsíců.
2. Jestliže v případě odůvodněných pochybností po uplynutí lhůty uvedené v odstavci 1 neobdrží celní orgány odpověď nebo jestliže odpověď obsahuje údaje, které nepostačují k určení skutečného původu produktů, zašle se příslušným orgánům druhé sdělení. Toto sdělení stanoví další lhůtu v délce nejvýše šesti měsíců.
Pododdíl 8
Jiná ustanovení
Článek 97i
1. Pododdíly 5, 6 a 7 se použijí přiměřeně na:
a)
vývoz z Evropské unie do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace;
b)
vývoz z jedné zvýhodněné země do druhé za účelem regionální kumulace, jak je stanoveno v čl. 86 odst. 1 a 5.
2. Vývozci z Evropské unie se celními úřady členského státu na žádost vývozce považují za registrované vývozce pro účely systému, pokud vývozce splňuje tyto podmínky:
a)
vývozce má číslo EORI v souladu s články 4k až 4t;
b)
vývozce má status ‚schváleného vývozce‘ v rámci preferenčního režimu;
c)
vývozce ve své žádosti adresované celnímu úřadu členského státu poskytne tyto údaje ve formátu, jehož vzor je uveden v příloze 13c:
i)
podrobnosti uvedené v kolonkách 1 a 4,
ii)
závazek uvedený v kolonce 5.
Článek 97j
1. Pododdíly 1, 2 a 3 se použijí přiměřeně k určení toho, zda lze produkty vyvážené do Ceuty a Melilly považovat za pocházející ze zvýhodněné země nebo za pocházející z Ceuty a Melilly, když jsou vyváženy do zvýhodněné země pro účely dvoustranné kumulace.
2. Pododdíly 5, 6 a 7 se použijí přiměřeně na produkty vyvážené ze zvýhodněné země do Ceuty a Melilly a na produkty vyvážené z Ceuty a Melilly do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace.
3. Španělské celní orgány zajistí uplatňování oddílů 1, 2, 3, 5, 6 a 7 v Ceutě a Melille.
4. Pro účely uvedené v odstavcích 1 a 2 se Ceuta a Melilla považují za jediné území.“
(2)
V části I hlavě IV kapitole 2 se vkládá nový oddíl 1A, který zní:
„Oddíl 1A
Postupy a metody správní spolupráce použitelné do zahájení používání systému registrovaných vývozců
Pododdíl 1
Obecné zásady
Článek 97k
1. Každá zvýhodněná země dodrží nebo zajistí, že budou dodržena:
a)
pravidla původu vyvážených produktů stanovená v oddíle 1;
b)
pravidla pro vyplňování a vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17;
c)
ustanovení týkající se používání prohlášení na faktuře, jehož vzor je uveden v příloze 18;
d)
ustanovení týkající se metod správní spolupráce uvedených v článku 97s;
e)
ustanovení týkající se udělování odchylek uvedených v článku 89.
2. Příslušné orgány zvýhodněných zemí spolupracují s Komisí nebo členskými státy, zejména:
a)
poskytováním veškeré nezbytné podpory v případě žádosti Komise o jí prováděné sledování řádného řízení systému v dotyčné zemi, včetně ověřovacích návštěv na místě prováděných Komisí nebo celními orgány členských států;
b)
aniž jsou dotčeny články 97s a 97t, ověřováním statusu původu produktů a dodržování dalších podmínek stanovených tímto oddílem, včetně návštěv na místě, pokud o to Komise nebo celní orgány členských států požádají v souvislosti s prošetřováním původu.
3. Je-li ve zvýhodněné zemi určen příslušný orgán pro vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jsou-li zde ověřovány dokumentární doklady o původu a vydávána osvědčení o původu zboží na tiskopise A pro vývoz do Evropské unie, má se za to, že tato zvýhodněná země přijala podmínky stanovené v odstavci 1.
4. Je-li země nebo území přijata/o nebo znovu přijata/o jako zvýhodněná země s ohledem na produkty uvedené v nařízení (ES) č. 732/2008, využívá zboží pocházející z této země nebo z tohoto území systému všeobecných preferencí, a to pod podmínkou, že bylo ze zvýhodněné země nebo území vyvezeno v den uvedený v článku 97s nebo po tomto dni.
5. Doklad o původu platí deset měsíců ode dne vydání v zemi vývozu a v této lhůtě musí být předložen celním orgánům země dovozu.
Pododdíl 2
Postupy při vývozu ve zvýhodněné zemi
Článek 97l
1. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17, se vydávají na písemnou žádost vývozce nebo jeho zmocněného zástupce s přiložením veškerých dalších příslušných podpůrných dokladů, které prokazují, že produkty, jež mají být vyvezeny, jsou způsobilé pro vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A.
2. Osvědčení se předá vývozci, jakmile je vývoz skutečně proveden nebo zajištěn. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A může však být ve výjimečných případech vydáno po vývozu produktů, jichž se týká, jestliže:
a)
nebylo vydáno při vývozu v důsledku omylů, neúmyslného opomenutí nebo zvláštních okolností nebo
b)
bylo příslušným vládním orgánům uspokojivě prokázáno, že osvědčení o původu zboží na tiskopise A bylo vydáno, ale nebylo při dovozu přijato z technických příčin.
3. Příslušné vládní orgány mohou vydat osvědčení o původu zboží dodatečně pouze v případě, že ověří, že údaje uvedené v žádosti vývozce souhlasí s odpovídající vývozní dokumentací a že osvědčení o původu zboží na tiskopise A splňující podmínky tohoto oddílu nebylo vydáno již při vývozu dotyčných produktů. V osvědčeních o původu zboží na tiskopise A vydaných dodatečně musí být v kolonce 4 obsažena poznámka „Issued retrospectively“ nebo „Délivré à posteriori“.
4. V případě krádeže, ztráty nebo zničení osvědčení o původu zboží na tiskopise A může vývozce požádat příslušné vládní orgány, které je vydaly, o vystavení duplikátu na základě dokladů o vývozu, které má vývozce v držení. Duplikát tiskopisu A musí v kolonce 4 obsahovat poznámku „Duplicate“ nebo „Duplicata“ a musí být opatřen datem vydání a pořadovým číslem původního osvědčení. Duplikát nabývá účinku od data vydání původního osvědčení.
5. Pro účely ověření, zda produkt, pro který je vyžádáno osvědčení o původu zboží na tiskopise A, splňuje příslušná pravidla původu, mají příslušné vládní orgány právo požádat o veškeré dokumentární důkazy nebo provést jakoukoli kontrolu, kterou považují za vhodnou.
6. Vyplnění kolonky 2 osvědčení o původu zboží na tiskopise A není povinné. V kolonce 12 se uvede „Evropská unie“ nebo název členského státu. Datum vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A se uvádí v kolonce 11. Podpis uváděný v této kolonce, který je vyhrazen příslušným vládním orgánům, jež osvědčení vystavují, a rovněž podpis osoby zmocněné vývozcem k podpisu, který se uvádí v kolonce 12, musí být vlastnoruční.
Článek 97m
1. Prohlášení na faktuře může vyhotovit kterýkoli vývozce pro jakoukoli zásilku sestávající z jednoho nebo více balení obsahujících původní produkty, jejichž celková hodnota nepřesahuje 6 000 EUR, pokud se na tento postup vztahuje správní spolupráce uvedená v čl. 97k odst. 2.
2. Vývozce vyhotovující prohlášení na faktuře musí být připraven kdykoli na žádost celních orgánů nebo jiných příslušných vládních orgánů země vývozu předložit všechny příslušné dokumenty dokládající status původu dotčených produktů.
3. Prohlášení na faktuře, jehož text je uveden v příloze 18, vyhotovuje vývozce buď ve francouzštině, nebo v angličtině, psacím strojem, razítkem nebo tiskem na faktuře, dodacím listu, nebo jakémkoli jiném obchodním dokladu. Je-li prohlášení psáno rukou, musí být napsáno inkoustem a hůlkovým písmem. Prohlášení na faktuře podepisuje vlastnoručně vývozce.
4. Prohlášení na faktuře se použije za následujících podmínek:
a)
pro každou zásilku je vyhotoveno jedno prohlášení na faktuře;
b)
bylo-li zboží obsažené v zásilce již ověřováno v zemi vývozu s odkazem na definici pojmu „původní produkt“, může vývozce v prohlášení na faktuře na toto ověření odkázat.
5. Při uplatnění kumulace podle článků 84, 85 nebo 86 se příslušné vládní orgány zvýhodněné země požádané o vydání osvědčení o původu zboží na tiskopise A pro produkty, při jejichž výrobě se používají materiály pocházející ze země, s níž je povolena kumulace, spoléhají na následující:
-
v případě dvoustranné kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s ustanoveními pododdílu 5;
-
v případě kumulace s Norskem, Švýcarskem nebo Tureckem na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s pravidly původu systému všeobecných celních preferencí Norska, Švýcarska nebo Turecka;
-
v případě regionální kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce, tj. na osvědčení o původu zboží na tiskopise A, jehož vzor je uveden v příloze 17, nebo případně na prohlášení na faktuře, jehož znění je uvedeno v příloze 18;
-
v případě rozšířené kumulace na doklad o původu poskytnutý dodavatelem vývozce a vydaný v souladu s ustanoveními příslušné dohody o volném obchodu mezi Evropskou unií a dotyčnou zemí.
V případech uvedených v první, druhé, třetí a čtvrté odrážce prvního pododstavce se v kolonce 4 osvědčení o původu zboží na tiskopise A uvede podle potřeby označení „EU cumulation“, „Norway cumulation“, „Switzerland cumulation“, „Turkey cumulation“, „regional cumulation“, „extended cumulation with country x“ nebo „Cumul UE“, „Cumul Norvège“, „Cumul Suisse“, „Cumul Turquie“, „cumul régional“, „cumul étendu avec le pays x“.
Pododdíl 3
Postupy při propuštění do volného oběhu v Evropské unii
Článek 97n
1. Osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení o faktuře se předkládají celním orgánům členských států dovozu v souladu s postupy týkajícími se celního prohlášení.
2. Doklady o původu, které jsou celním orgánům země dovozu předloženy po uplynutí doby platnosti stanovené v čl. 97k odst. 5, mohou být přijaty pro účely uplatnění celních preferencí, pokud lhůta k předložení těchto dokladů nemohla být dodržena na základě mimořádných okolností. V ostatních případech opožděného předložení mohou celní orgány země dovozu přijmout doklady o původu, pokud byly příslušné produkty cením orgánům předloženy před uplynutím uvedené lhůty.
Článek 97o
1. Jsou-li na žádost dovozce za podmínek stanovených celními orgány členského státu dovozu po částech dováženy rozložené nebo nesložené produkty ve smyslu všeobecného pravidla 2 písm. a) pro výklad harmonizovaného systému spadající do tříd XVI a XVII nebo čísel 7308 a 9406 harmonizovaného systému, lze celním orgánům předložit jediný doklad o původu těchto produktů při dovozu první části.
2. Na žádost dovozce může být za podmínek stanovených celními orgány členského státu dovozu těmto orgánům předložen doklad o původu při dovozu první zásilky, jestliže zboží
a)
je dováženo v rámci pravidelných a trvalých operací značné obchodní hodnoty;
b)
je předmětem téže kupní smlouvy a strany této smlouvy jsou usazeny v zemi vývozu nebo v členském státě/členských státech;
c)
je zařazeno do stejného kódu (osm číslic) kombinované nomenklatury;
d)
pochází výhradně od stejného vývozce, je určeno pro stejného dovozce a podléhá vstupním formalitám u stejného celního úřadu stejného členského státu.
Tento postup lze použít na období určené příslušnými celními orgány.
Článek 97p
1. Jsou-li původní produkty umístěny pod dohled celního úřadu jednoho členského státu, je možné nahradit původní doklad o původu jedním nebo více osvědčeními o původu zboží na tiskopise A pro účely zaslání všech nebo některých z těchto produktů na jiné místo v Evropské unii nebo případně do Norska, Švýcarska nebo Turecka.
2. Náhradní osvědčení o původu zboží na tiskopise A vydává celní úřad, pod jehož dohledem se produkty nacházejí. Náhradní osvědčení se vydává na základě písemné žádosti zpětného vývozce.
3. V náhradním osvědčení musí být v kolonce vpravo nahoře uveden název prostřednické země, v níž bylo náhradní osvědčení vydáno. V kolonce 4 se uvede poznámka „Replacement certificate“ nebo „Certificat de remplacement“ a datum vydání původního osvědčení o původu zboží a jeho pořadové číslo. V kolonce 1 se uvede jméno zpětného vývozce. V kolonce 2 může být uvedeno jméno konečného příjemce. Veškeré údaje o znovu vyvezených produktech uvedené na původním osvědčení se zapíší do kolonek 3 až 9 a odkazy na fakturu zpětného vývozce se uvedou v kolonce 10.
4. V kolonce 11 musí být uveden úřední záznam celních orgánů, které náhradní osvědčení vydaly. Odpovědnost těchto orgánů se týká pouze vydání náhradního osvědčení. V kolonce 12 se uvede země původu a země určení obsažená v původním osvědčení. Tuto kolonku musí podepsat zpětný vývozce. Zpětný vývozce, který kolonku podepsal v dobré víře, neodpovídá za správnost údajů v původním osvědčení.
5. Celní úřad, který je požádán o provedení operace uvedené v odstavci 1, zaznamená do původního osvědčení hmotnost, čísla a druh odesílaných produktů a pořadová čísla jednoho nebo vce odpovídajících náhradních osvědčení. Původní osvědčení musí tento celní úřad uchovávat po dobu nejméně tří let. K náhradnímu osvědčení může být přiložena fotokopie původního osvědčení.
6. V případě produktů, které využívají celních preferencí na základě odchylky přiznané v souladu s článkem 89, se postup stanovený v tomto článku použije jen tehdy, jsou-li tyto produkty určeny pro Evropskou unii. V případě, že dotyčný produkt získal status původu prostřednictvím regionální kumulace, může být náhradní osvědčení vydáno pouze při zasílání produktů do Norska, Švýcarska nebo Turecka, pokud tyto země uplatňují stejná pravidla regionální kumulace jako Evropská unie.
Článek 97q
1. Produkty, které jsou posílány v drobných zásilkách soukromými osobami soukromým osobám nebo se nacházejí v osobních zavazadlech cestujících, se považují za původní produkty využívající celních preferencí uvedených v článku 66, aniž by bylo třeba předložit osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře, pokud:
a)
tyto produkty
i)
nejsou dováženy za obchodním účelem,
ii)
byly prohlášeny za produkty splňující podmínky nezbytné pro využívání systému;
b)
není pochyb o pravdivosti prohlášení uvedeného v písm. a) bodu ii).
2. Dovoz se nepovažuje za dovoz za obchodním účelem, jsou-li splněny všechny tyto podmínky:
a)
dovoz je příležitostný;
b)
dovoz je tvořen výhradně produkty pro osobní potřebu příjemců nebo cestujících či jejich rodin;
c)
z povahy a množství produktů je zřejmé, že neslouží žádnému obchodnímu účelu.
3. Celková hodnota produktů uvedených v odstavci 2 nesmí u malých zásilek překročit 500 EUR a u produktů nacházejících se v osobních zavazadlech cestujících 1 200 EUR.
Článek 97r
1. Zjištěním drobných rozporů mezi údaji uvedenými v osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo v prohlášení na faktuře a údaji v dokladech, které byly celním orgánům předloženy za účelem splnění celních formalit při dovozu produktů, není zapříčiněna neplatnost osvědčení nebo prohlášení, je-li řádně prokázáno, že se daný doklad vztahuje na předložené produkty.
2. Zjevné formální chyby v osvědčení o původu zboží na tiskopise A, v průvodním osvědčení EUR.1 nebo v prohlášení na faktuře nevedou k odmítnutí dokladů, nejsou-li chyby takové povahy, že vyvolávají pochybnost o správnosti údajů obsažených v těchto dokladech.
Pododdíl 4
Způsoby správní spolupráce
Článek 97s
1. Zvýhodněné země sdělí Komisi názvy a adresy vládních orgánů na svém území příslušných pro vydávání osvědčení o původu zboží na tiskopise A, vzory otisků razítek, která tyto orgány používají, a názvy a adresy vládních orgánů příslušných ke kontrole osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře.
Komise tyto údaje sdělí celním orgánům členských států. Jsou-li tato sdělení činěna formou aktualizace předchozích sdělení, uvede Komise datum začátku platnosti nových razítek v souladu s údaji poskytnutými příslušnými vládními orgány zvýhodněných zemí. Tyto informace jsou důvěrné; má-li však být zboží propuštěno do volného oběhu, mohou dotyčné celní orgány dovolit dovozci nebo jeho řádně pověřenému zástupci, aby se seznámil se vzory otisků razítek.
Zvýhodněné země, které již poskytly informace vyžadované v prvním pododstavci, nemají povinnost tyto informace poskytnout znovu, pokud nedošlo ke změně.
2. Pro účely čl. 97k odst. 4 Komise v řadě C Úředního věstníku Evropské unie zveřejní datum, ke kterému země nebo území přijatá/é nebo znovu přijatá/é jako zvýhodněná země s ohledem na produkty uvedené v nařízení (ES) č. 732/2008 splnila/o povinnosti uvedené v odstavci 1.
3. Komise na žádost příslušných orgánů zvýhodněných zemí zašle zvýhodněným zemím vzory otisků razítek používaných celními orgány členských států pro vydávání průvodních osvědčení EUR.1.
Článek 97t
1. Dodatečné ověření osvědčení o původu zboží na tiskopise A a prohlášení na faktuře se provádí nahodile anebo vždy v případech, kdy mají celní orgány členských států odůvodněné pochybnosti o pravosti těchto dokladů, o statusu původu dotyčných produktů nebo o splnění jiných povinností stanovených v tomto oddíle.
2. Při podávání žádosti o dodatečné ověření vrátí celní orgány členských států osvědčení o původu zboží na tiskopise A a fakturu, pokud byla předložena, prohlášení na faktuře nebo kopii těchto dokladů příslušným vládním orgánům zvýhodněné země vývozu, a případně uvedou důvody pro tuto žádost. Spolu s žádostí o ověření se zašlou veškeré získané dokumenty a informace nasvědčující, že informace uvedené v dokladu o původu jsou nesprávné.
Jestliže se celní orgány členských států rozhodnou pozastavit uplatňování celních preferencí až do výsledku ověření, nabídne se dovozci pod podmínkou ochranných opatření, která jsou považována za nezbytná, možnost propuštění produktů.
3. Pokud byla podána žádost o dodatečné ověření, musí být ověření provedeno a jeho výsledky sděleny celním orgánům členských států ve lhůtě nejvýše šesti měsíců nebo v případě žádostí zaslaných Norsku, Švýcarsku nebo Turecku za účelem ověření náhradních dokladů o původu vystavených na jejich území na základě osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře vydaného ve zvýhodněné zemi ve lhůtě nejvýše osmi měsíců od data zaslání žádosti. Z výsledků musí být zřejmé, zda se dotyčný doklad o původu vztahuje na skutečně vyvezené produkty a zda lze tyto produkty považovat za produkty pocházející ze zvýhodněné země.
4. V případě osvědčení o původu zboží na tiskopise A vydaných na základě dvoustranné kumulace musí odpověď obsahovat jednu nebo více kopií průvodních osvědčení EUR.1, nebo případně odpovídajících prohlášení na faktuře.
5. Jestliže v případě odůvodněných pochybností po uplynutí šestiměsíční lhůty uvedené v odstavci 3 neobdrží celní orgány odpověď nebo jestliže odpověď neobsahuje údaje, které postačují k určení pravosti daného dokladu nebo o skutečném původu produktů, zašle se příslušnému orgánu druhé sdělení. Jestliže ve lhůtě čtyř měsíců od data zaslání tohoto druhého sdělení nejsou celním orgánům sděleny výsledky ověření nebo jestliže výsledky neumožňují určit pravost daného dokladu skutečný původ produktů, odmítnou příslušné orgány uplatnit celní preference, s výjimkou existence mimořádných okolností.
6. Pokud ověřovací postup nebo jiné dostupné informace naznačují, že jsou porušována pravidla původu, provede zvýhodněná země vývozu z vlastního podnětu nebo na žádost celních orgánů členských států potřebná šetření nebo přijme vhodná opatření, aby tato šetření byla provedena dostatečně rychle s cílem tyto přestupky odhalit a předcházet jim. Za tím účelem se Komise nebo celní orgány členských států mohou šetření účastnit.
7. Pro účely dodatečného ověření osvědčení o původu zboží na tiskopise A uchovávají vývozci veškeré příslušné doklady prokazující status původu dotčených produktů a příslušné vládní orgány zvýhodněné země vývozu uchovávají kopie osvědčení a rovněž veškeré související vývozní doklady. Tyto doklady se uchovávají po dobu alespoň tří let od konce roku, ve kterém bylo osvědčení o původu na tiskopise A vydáno.
Článek 97u
1. Články 97s a 97t se také použijí mezi zeměmi stejného regionálního sdružení pro účely poskytování informací Komisi nebo celním orgánům členských států a dodatečného ověřování osvědčení o původu zboží na tiskopise A nebo prohlášení na faktuře vydaných v souladu s pravidly pro regionální kumulaci původu.
2. Pro účely článků 85, 97m a 97p obsahuje dohoda uzavřená mezi Evropskou unií, Norskem, Švýcarskem a Tureckem mimo jiné závazek vzájemně si poskytovat nezbytnou podporu v záležitostech správní spolupráce.
Pro účely čl. 86 odst. 7 a 8 a článku 97k se země, se kterou Evropská unie uzavřela platnou dohodu o volném obchodu a která se zavázala k účasti na rozšířené kumulaci se zvýhodněnou zemí, rovněž zaváže k poskytování podpory v záležitostech správní spolupráce zvýhodněné zemi stejným způsobem, kterým by tuto podporu poskytla celním úřadům členských států v souladu s příslušnými ustanoveními dotyčné dohody o volném obchodu.
Pododdíl 5
Postupy týkající se dvoustranné kumulace
Článek 97v
1. Status původu produktů Evropské unie se prokazuje buď:
a)
předložením průvodního osvědčení EUR.1 podle vzoru uvedeného v příloze 21 nebo
b)
předložením prohlášení na faktuře, jehož znění je uvedeno v příloze 18. Prohlášení na faktuře může vyhotovit kterýkoli vývozce pro zásilky obsahující původní produkty, jejichž celková hodnota nepřekračuje 6 000 EUR, nebo schválený vývozce Evropské unie.
2. Vývozce nebo jím zmocněný zástupce uvede v kolonce 2 průvodního osvědčení EUR.1 slova „GSP beneficiary countries“ a „EU“ nebo „Pays bénéficaires du SPG“ a „UE“.
3. Ustanovení tohoto oddílu o vydávání, používání a dodatečném ověřování osvědčení o původu zboží na tiskopise A se použijí přiměřeně na průvodní osvědčení EUR.1 a, s výjimkou ustanovení o jejich vydávání, na prohlášení na faktuře.
4. Celní orgány členského státu mohou povolit kterémukoli vývozci (dále jen „schválený vývozce“), který často odesílá produkty pocházející z Evropské unie v rámci dvoustranné kumulace, aby vyhotovoval prohlášení na faktuře bez ohledu na hodnotu dotčených produktů, pokud tento vývozce celním orgánům uspokojivým způsobem poskytne veškeré záruky nezbytné k ověření:
a)
statusu původu produktů a
b)
splnění ostatních podmínek platných v dotyčném členském státě.
5. Celní orgány mohou udělení statusu schváleného vývozce podmínit splněním jakýchkoli podmínek, které považují za vhodné. Celní orgány přidělí schválenému vývozci číslo celního povolení, které se uvádí v prohlášení na faktuře.
6. Celní orgány sledují, jakým způsobem schválený vývozce povolení využívá. Celní orgány mohou povolení kdykoli odejmout.
Mohou povolení odejmout ve všech těchto případech:
a)
schválený vývozce již neskýtá záruky uvedené v odstavci 4;
b)
schválený vývozce nesplňuje podmínky uvedené v odstavci 5;
c)
schválený vývozce jakýmkoli způsobem udělené povolení zneužívá.
7. Schválený vývozce není povinen podepisovat prohlášení na faktuře, jestliže se schválený vývozce celním orgánům písemně zaváže, že přebírá plnou odpovědnost za jakékoli prohlášení na faktuře, které schváleného vývozce identifikuje, jako by je schválený vývozce vlastnoručně podepsal.
Pododdíl 6
Ceuta a Melilla
Článek 97w
Ustanovení tohoto oddílu o vydávání, používání a dodatečném ověřování dokladů o původu se použijí přiměřeně na produkty vyvážené ze zvýhodněné země do Ceuty a Melilly a na produkty vyvážené z Ceuty a Melilly do zvýhodněné země za účelem dvoustranné kumulace.
Ceuta a Melilla se považují za jediné území.
Španělské celní orgány zajistí použití tohoto oddílu v Ceutě a Melille.“
(3)
V části I hlavě IV kapitole 2 oddíle 2 se před pododdíl 1 vkládá článek 97x, který zní:
„Článek 97x
1. Pro účely tohoto oddílu se použijí tyto definice:
a)
„výrobou“ se rozumí každé opracování nebo zpracování, včetně sestavování;
b)
„materiálem“ se rozumí jakékoli příměsi, suroviny, komponenty, části apod., které jsou používány při výrobě produktu;
c)
„produktem“ nebo „výrobkem“ se rozumí vyráběný produkt nebo výrobek, i když je zamýšleno jeho pozdější využití v jiné výrobní operaci;
d)
„zbožím“ se rozumí jak materiál, tak produkty či výrobky;
e)
„celní hodnotou“ se rozumí hodnota určená v souladu s Dohodou o provádění článku VII Všeobecné dohody o clech a obchodu (Dohoda Světové obchodní organizace o celní hodnotě) z roku 1994;
f)
„cenou ze závodu“ v seznamu v příloze 15 se rozumí cena zaplacená za produkt ze závodu výrobci, v jehož podniku došlo k poslednímu opracování nebo zpracování, pokud tato cena zahrnuje hodnotu veškerého použitého materiálu po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu.
V případě, že skutečná zaplacená cena neodráží veškeré náklady související s výrobou produktu, které byly skutečně vynaloženy ve zvýhodněné zemi, rozumí se cenou ze závodu součet všech těchto nákladů po odečtení případných vnitřních daní, které se vracejí nebo mohou být vráceny při vývozu získaného produktu;
g)
„hodnotou materiálů“ v seznamu v příloze 15 se rozumí celní hodnota v okamžiku dovozu použitých nepůvodních materiálů, nebo není-li známa a nelze-li ji určit, první ověřitelná cena zaplacená za tyto materiály v Evropské unii nebo ve zvýhodněné zemi ve smyslu čl. 98 odst. 1. Pokud je třeba určit hodnotu použitých původních materiálů, použije se tento pododstavec přiměřeně;
h)
„kapitolami“, „čísly“ a „položkami“ či „podpoložkami“ se rozumí kapitoly, čísla a položky či podpoložky (čtyř- nebo šestimístné číselné kódy) používané v nomenklatuře, která tvoří harmonizovaný systém;
i)
„zařazením“ se rozumí zařazení produktu nebo materiálu do určitého čísla nebo položky či podpoložky harmonizovaného systému;
j)
„zásilkou“ se rozumí produkty, které:
-
buď zasílá současně jeden vývozce jednomu příjemci, nebo
-
které jsou dopravovány na podkladě jediného přepravního dokladu od vývozce k příjemci, a pokud tento doklad neexistuje, na podkladě jediné faktury.
2. Pro účely odst. 1 písm. f) může pojem „výrobce“ uvedený v odst. 1 písm. f) prvním pododstavci v případě, kdy bylo poslední opracování nebo zpracování zadáno výrobci, odkazovat na podnik, který subdodavatele zaměstnal.“
(4)
V článku 99 se doplňuje nové písmeno d)a, které zní:
„d)a
produkty z poražených zvířat tam narozených či vylíhnutých a odchovaných;“.
(5)
Ustanovení čl. 101 odst. 1 se mění takto:
a)
písmeno g) se nahrazuje tímto:
„g)
operace barvení nebo ochucování cukru nebo tvarování cukru; částečné nebo úplné mletí krystalového cukru;“;
b)
písmeno m) se nahrazuje tímto:
„m)
prosté mísení produktů, též různých druhů; mísení cukru s jiným materiálem;“;
c)
vkládá se nové písmeno m)a, které zní:
„m)a
prosté přidávání vody nebo ředění, dehydratace nebo denaturace produktů;“.
(6)
Vkládá se nová příloha 13a uvedená v příloze I tohoto nařízení.
(7)
Vkládá se nová příloha 13b uvedená v příloze II tohoto nařízení.
(8)
Vkládá se nová příloha 13c uvedená v příloze III tohoto nařízení.
(9)
Vkládá se nová příloha 13d uvedená v příloze IV tohoto nařízení.
(10)
V příloze 14 v poznámce 1 a 3.1 se výraz „článků 69 a 100“ nahrazuje výrazem „článku 100“.
(11)
Příloha 17 se mění v souladu s přílohou V tohoto nařízení.
(12)
Příloha 18 se nahrazuje zněním uvedeným v příloze VI tohoto nařízení.
Článek 2
Zvýhodněné země předloží Komisi závazek v souladu s čl. 68 odst. 3 nařízení (ES) č. 2454/93 ve znění tohoto nařízení a informace požadované článkem 69 uvedeného nařízení alespoň tři měsíce před vlastním použitím systému registrovaných vývozců na jejich území.
Komise nejpozději dne 1. července 2016 a 1. července 2019 přezkoumá stav přípravy zvýhodněných zemí na použití systému registrovaných vývozců. Komise navrhne veškeré nezbytné úpravy.
Článek 3
1. Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Použije se ode dne 1. ledna 2011.
3. S výhradou odstavce 4 tohoto článku se čl. 1 odst. 1, pokud se vztahuje k článkům 68 až 71, 90 až 97i a čl. 97j odst. 2, a čl. 1 odst. 8 a 9 použijí ode dne 1. ledna 2017.
4. Zvýhodněné země, které nejsou schopny provést systém registrovaných vývozců k datu uvedenému v odstavci 3 a které před 1. červencem 2016 podají Komisi písemnou žádost nebo k jejichž systému registrovaných vývozců Komise v souladu s čl. 2 druhým pododstavcem navrhla úpravy, mohou až do dne 1. ledna 2020 i nadále používat ustanovení hlavy IV kapitoly 2 oddílu 1A a příloh 17 a 18 nařízení (ES) č. 2454/93 ve znění tohoto nařízení.
5. Ustanovení čl. 1 odst. 2 se použijí do data stanoveného v odstavci 3 nebo pro zvýhodněné země uvedené v odstavci 4 do data stanoveného v odstavci 4.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 18. listopadu 2010.
REGULAMENTUL (UE) NR. 1063/2010 AL COMISIEI
din 18 noiembrie 2010
de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2454/93 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului vamal comunitar
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (1), în special articolul 247,
întrucât:
(1)
În temeiul Regulamentului (CE) nr. 732/2008 al Consiliului din 22 iulie 2008 de aplicare a unui sistem generalizat de preferințe tarifare pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2009 și 31 decembrie 2011 și de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 552/97 și (CE) nr. 1933/2006 și a Regulamentelor (CE) nr. 1100/2006 și (CE) nr. 964/2007 ale Comisiei (2), Uniunea Europeană acordă preferințe comerciale țărilor în curs de dezvoltare, în cadrul sistemului său generalizat de preferințe tarifare (denumit în continuare „SGP” sau „sistemul”). În conformitate cu articolul 5 alineatul (2) din respectivul regulament, regulile de origine cu privire la definiția conceptului de produse originare, precum și procedurile și metodele de cooperare administrativă aferente sunt cele prevăzute de Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei (3).
(2)
Ca urmare a unei ample dezbateri lansate prin cartea sa verde din 18 decembrie 2003 privind viitorul regulilor de origine în aranjamentele comeciale preferențiale (4), Comisia a adoptat, la 16 martie 2005, o comunicare intitulată „Regulile de origine în aranjamentele comerciale preferențiale: orientări pentru viitor” (5) (denumită în continuare „comunicarea”). Respectiva comunicare propune o nouă abordare a regulilor de origine pentru toate aranjamentele comerciale preferențiale la care participă Uniunea Europeană, îndeosebi pentru cele care sunt axate pe dezvoltare, așa cum este SGP.
(3)
În contextul Agendei de dezvoltare Doha s-a recunoscut necesitatea de a asigura o mai bună integrare a țărilor în curs de dezvoltare în economia mondială, în special prin facilitarea accesului la piețele țărilor dezvoltate.
În acest scop, regulile de origine preferențiale trebuie să devină mai simple și, dacă este cazul, mai puțin stricte, astfel încât produsele originare din țările beneficiare să poată profita cu adevărat de preferințele acordate.
(4)
Pentru a garanta că preferințele aduc avantaje celor care au într-adevăr nevoie de ele și pentru a proteja resursele proprii ale Uniunii Europene, este necesar ca odată cu schimbarea regulilor de origine preferențială să se adapteze și procedurile de gestionare a acestora.
(5)
Evaluarea impactului efectuată de Comisie pentru prezentul regulament arată că regulile de origine SGP sunt considerate prea complexe și prea restrictive. Totodată, evaluarea arată că, în realitate, preferințele acordate sunt puțin utilizate pentru anumite produse, în special pentru cele care sunt de mare interes pentru țările cel mai puțin dezvoltate, unul dintre motive fiind chiar regulile de origine.
(6)
Evaluarea impactului a arătat că este posibil ca regulile să fie simplificate și axate pe nevoile de dezvoltare cu ajutorul unui criteriu unic, aplicabil tuturor produselor, prin care să se determine originea mărfurilor care nu sunt obținute integral într-o țară beneficiară. Totodată, acest criteriu unic ar trebui să se bazeze pe valoarea adăugată în țara beneficiară respectivă și să impună respectarea unui prag de transformare suficientă. Evaluarea nu a demonstrat însă că simplificarea regulilor și axarea acestora pe nevoile de dezvoltare necesită o metodă unică. În plus, informațiile primite de la părțile interesate arată că, într-un anumit număr de sectoare, cum ar fi produsele agricole și produsele agricole prelucrate, produsele pescărești, produsele chimice, produsele metalurgice, produsele textile, articolele de îmbrăcăminte și de încălțăminte, criteriul valorii adăugate fie nu este adecvat, fie nu trebuie utilizat ca criteriu unic. Prin urmare, în astfel de sectoare trebuie utilizate alte criterii, simple, care să poată fi ușor înțelese de operatori și ușor controlate de administrații, fie în locul criteriului valorii adăugate, fie în completarea acestuia. Printre aceste alte criterii se numără conținutul maxim permis de materiale neoriginare, modificarea poziției sau a subpoziției tarifare, realizarea unei operațiuni specifice de prelucrare sau transformare și utilizarea de materiale obținute integral. Din motive de simplificare, trebuie însă ca numărul de reguli diferite să fie cât mai mic cu putință. Prin urmare, regulile de origine trebuie definite, pe cât posibil, de la sector la sector, și nu în funcție de produs.
(7)
Regulile de origine trebuie să reflecte caracteristicile diferitelor sectoare și, în același timp, să dea țărilor beneficiare posibilitatea reală de a avea acces la tratamentul tarifar preferențial acordat. În plus, regulile trebuie să reflecte, acolo unde este cazul, diferențele existente între capacitățile industriale ale țărilor beneficiare. Pentru a încuraja dezvoltarea industrială a țărilor cel mai puțin dezvoltate, atunci când regula constă în respectarea unui conținut maxim de materiale neoriginare, trebuie ca pragul aplicabil acestor materiale să fie întotdeauna stabilit la nivelul cel mai ridicat posibil, dar care să poată totodată garanta că operațiunile care se desfășoară în respectivele țări sunt autentice și justificate din punct de vedere economic. Stabilirea unui conținut maxim de până la 70 % de materiale neoriginare sau a oricărei alte reguli care prevede un nivel de flexibilitate echivalent pentru produsele originare din țările cel mai puțin dezvoltate ar trebui să conducă la o creștere a exporturilor din aceste țări.
(8)
Pentru a garanta că prelucrarea sau transformarea efectuată într-o țară beneficiară este o operațiune autentică, justificată din punct de vedere economic și de un real interes economic pentru țara respectivă, este necesar să se întocmească o listă de operațiuni de prelucrare sau transformare insuficiente care nu pot conferi niciodată caracterul originar. În acest scop se poate păstra o mare parte din lista utilizată până în prezent, însă trebuie făcute anumite adaptări. De exemplu, pentru a evita orice deviere a schimburilor comerciale și orice denaturare a pieței zahărului și ținând seama de dispozițiile deja adoptate în cadrul regulilor de origine ale diverselor aranjamente comerciale preferențiale, ar trebui stabilită o nouă regulă care să interzică amestecarea zahărului cu orice alte materiale.
(9)
În sectoarele în care criteriul valorii adăugate nu se aplică, cum este cazul în prezent, trebuie să se asigure un anumit grad de flexibilitate, autorizându-se utilizarea unei proporții limitate de materiale care nu respectă regulile. Cu toate acestea, în cazul produselor fabricate din materiale obținute integral trebuie clarificată sfera utilizării unor astfel de materiale. În plus, pentru a permite o mai mare flexibilitate în achiziționarea de materiale, trebuie ca proporția autorizată de astfel de materiale să crească, mai puțin în cazul anumitor produse sensibile, de la 10 % la 15 % din prețul franco fabrică al produsului final. Printre produsele sensibile menționate se numără produsele clasificate la capitolele 2 și 4 - 24 din Sistemul armonizat, altele decât produsele pescărești prelucrate de la capitolul 16, pentru care pare mai adecvat să se aplice toleranțe exprimate în greutate, precum și produsele clasificate la capitolele 50-63 din Sistemul armonizat, care trebuie să facă în continuare obiectul unor reguli de toleranță specifice bazate fie pe greutate, fie pe valoare, după caz, și care variază în funcție de produs.
(10)
Cumulul de origine constituie o simplificare importantă care permite țărilor ce aplică reguli de origine identice să colaboreze la fabricarea de produse eligibile pentru un tratament tarifar preferențial. Condițiile actuale care reglementează cumulul regional de origine, o formă de cumul practicată în prezent de trei grupuri regionale de țări, s-au dovedit a fi complexe și prea restrictive, astfel încât trebuie simplificate și flexibilizate prin eliminarea condiției actuale referitoare la valoare. În plus, posibilitățile actuale de cumul între țări din același grup regional trebuie menținute, în pofida diferențierii la nivelul regulilor de origine pe care prezentul regulament o introduce, în unele cazuri, între țările cel mai puțin dezvoltate și celelalte țări beneficiare. Un astfel de cumul nu trebuie autorizat decât cu condiția ca, atunci când exportă materiale către o altă țară din grup în cadrul cumulului regional, fiecare țară să respecte regula de origine care i se aplică în cadrul schimburilor sale comerciale cu Uniunea Europeană. Însă, pentru a evita orice denaturare a schimburilor comerciale dintre țări care aplică niveluri diferite de preferință tarifară, trebuie să se prevadă excluderea anumitor produse sensibile din cumulul regional.
(11)
În comunicarea sa, Comisia a precizat că este dispusă să analizeze orice cerere de constituire a unor grupuri noi sau de fuziune sau lărgire a unor grupuri existente, în măsura în care există o complementaritate la nivel economic, se ține seama de diferențele dintre aranjamentele preferențiale aplicabile diverselor țări și de riscurile conexe de eludare a taxelor vamale și se stabilesc structurile și procedurile de cooperare administrativă necesare pentru gestionarea și controlul originii. În acest scop, trebuie să se prevadă cumulul de origine între țările din grupurile de cumul regional I și III care îndeplinesc condițiile necesare. Ca răspuns la cererea depusă de Mercosur, trebuie creat un nou grup de cumul regional, denumit „grupul IV”, format din Argentina, Brazilia, Paraguay și Uruguay. Aplicarea cumulului regional la nivelul acestor țări trebuie să fie condiționată de îndeplinirea cerințelor necesare.
(12)
Țările beneficiare trebuie să fie autorizate să beneficieze și de cumulul cu țările care sunt părți la acordurile de liber schimb încheiate cu Uniunea Europeană. Trebuie ca acest nou tip de cumul, denumit „cumul extins”, să fie unidirecțional, adică să permită doar utilizarea de materiale în țările beneficiare și să nu fie autorizat decât după analizarea în detaliu a unei cereri depuse de țara beneficiară în cauză. Dat fiind caracterul lor sensibil, mărfurile de la capitolele 1 - 24 din Sistemul armonizat trebuie excluse de la această formă de cumul.
(13)
Din 2001, țările beneficiare sunt autorizate să practice cumulul de origine pentru mărfurile clasificate la capitolele 25 - 97 din Sistemul armonizat originare din Norvegia și Elveția. Această formă de cumul trebuie autorizată să continue și trebuie extinsă la Turcia, cu condiția ca Norvegia, Elveția și Turcia să aplice aceeași definiție a conceptului de origine ca Uniunea Europeană și să acorde un tratament reciproc produselor importate pe teritoriul lor care au fost fabricate din materiale originare din Uniunea Europeană. În acest scop trebuie să se încheie un acord sub forma unui schimb de scrisori între părți sau sub orice altă formă adecvată, acord care să cuprindă un angajament prin care părțile convin să acorde statelor membre și reciproc asistența necesară în materie de cooperare administrativă.
(14)
Cu toate acestea, cumulul regional nu trebuie să se aplice anumitor materiale în cazul în care preferința tarifară disponibilă în Uniunea Europeană nu este aceeași pentru toate țările care participă la cumul, iar materialele respective ar beneficia, prin cumul, de un tratament tarifar mai favorabil decât cel care li s-ar acorda dacă ar fi exportate direct către Uniunea Europeană. Aceste situații trebuie rezolvate prin excluderea materialelor; în caz contrar, există pericolul eludării taxelor vamale și denaturării schimburilor comerciale prin exportarea către Uniunea Europeană a unor mărfuri originare doar din țări cărora li se aplică preferința tarifară cea mai favorabilă.
(15)
O listă a materialelor excluse de la cumulul regional va fi întocmită într-o anexă separată, care va putea fi modificată nu numai atunci când se vor ivi astfel de situații, ci și pentru a acoperi situațiile care ar putea apărea în urma aplicării cumulului între țări din grupurile de cumul regional I și III.
Cumulul de origine între țările din grupurile de cumul regional I și III și cumulul extins trebuie să facă obiectul unor condiții specifice, pe care Comisia trebuie să le verifice înainte de a lua în considerare autorizarea cumulului, în conformitate cu procedura Comitetului și pe baza unor considerente pertinente. Din aceleași motive, în cazul în care un astfel de cumul a fost autorizat, dar ulterior se constată că aplicarea acestuia nu mai îndeplinește condițiile sau duce la rezultate nedorite, cum ar fi denaturarea schimburilor comerciale și eludarea taxelor vamale, Comisia trebuie să poată în orice moment să retragă autorizația de utilizare a cumulului respectiv.
(16)
Regulile de origine actuale cuprind o serie de dispoziții referitoare la navele de pescuit care pescuiesc în afara apelor teritoriale, care sunt atât de complexe încât sunt disproporționate în raport cu obiectivul lor și, prin urmare, sunt greu de aplicat și de controlat. Respectivele dispoziții trebuie, așadar, simplificate.
Regulile actuale impun furnizarea dovezii transportului direct către Uniunea Europeană, dovadă deseori greu de obținut. Din cauza acestei cerințe, unele mărfuri care sunt însoțite de o dovadă a originii corespunzătoare nu pot beneficia de fapt de preferință. Prin urmare, este necesar să se prevadă o nouă regulă, mai simplă și mai flexibilă, care să urmărească în principal ca mărfurile prezentate la vamă pe declarația de punere în liberă circulație în Uniunea Europeană sunt aceleași cu cele care au părăsit țara exportatoare beneficiară și nu au suferit nicio modificare sau transformare în cursul transportului.
(17)
În prezent, autoritățile țărilor beneficiare sunt cele care atestă originea produselor și, atunci când originea declarată se dovedește a fi incorectă, deseori importatorii nu trebuie să plătească taxe vamale pe motiv că au acționat cu bună credință și că eroarea le aparține autorităților competente. Drept urmare, sunt prejudiciate resursele proprii ale Uniunii Europene, iar în final paguba este suportată de contribuabilul european. Dat fiind că exportatorii sunt cei mai în măsură să cunoască originea produselor lor, este necesar să se prevadă ca exportatorii să fie cei care să le furnizeze clienților atestatele de origine.
(18)
Pentru a facilita controalele post-export, exportatorii trebuie înregistrați pe lângă autoritățile competente ale țărilor beneficiare. În acest scop, fiecare țară beneficiară trebuie să creeze un registru electronic al exportatorilor înregistrați, al cărui conținut să fie comunicat Comisiei de către autoritățile guvernamentale competente ale țării beneficiare. Pe baza acestor registre, Comisia trebuie să creeze o bază de date centralizată a exportatorilor înregistrați, care să fie utilizată de administrațiile și operatorii din Uniunea Europeană și cu ajutorul căreia operatorii să poată verifica, înainte de a proceda la declararea mărfurilor în vederea punerii lor în liberă circulație, dacă furnizorul lor este un exportator înregistrat în țara beneficiară în cauză. În mod similar, operatorii din Uniunea Europeană care exportă mărfuri în cadrul cumulului bilateral de origine trebuie înregistrați pe lângă autoritățile competente din statele membre.
(19)
Publicarea numerelor și a datelor de înregistrare neconfidențiale ale exportatorilor trebuie să înlesnească consultarea lor de către celelalte părți în vederea creșterii transparenței și a unei mai bune informări a părților interesate. Cu toate acestea, date fiind consecințele publicării, aceasta trebuie să aibă loc doar atunci când exportatorul și-a dat în prealabil acordul în scris, de bunăvoie și în cunoștință de cauză.
(20)
Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (6) reglementează prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată de statele membre. Principiile prevăzute de Directiva 95/46/CE trebuie, dacă este necesar, completate sau clarificate în prezentul regulament.
(21)
Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (7) reglementează activitățile de prelucrare a datelor cu caracter personal desfășurate de Comisie. Principiile prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 45/2001 trebuie, dacă este necesar, clarificate sau completate în prezentul regulament.
(22)
În conformitate cu dispozițiile articolului 28 din Directiva 95/46/CE, autoritățile naționale de supraveghere trebuie să monitorizeze legalitatea prelucrării datelor cu caracter personal de către statele membre, iar în conformitate cu dispozițiile articolului 46 din Regulamentul (CE) nr. 45/2001, Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor trebuie să monitorizeze activitățile instituțiilor și organelor Uniunii Europene în materie de prelucrare a datelor cu caracter personal. Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor și autoritățile naționale de supraveghere, fiecare acționând în conformitate cu competențele sale, trebuie să coopereze activ și să asigure o supraveghere coordonată a prelucrării datelor desfășurate în temeiul prezentului regulament.
(23)
Introducerea sistemului exportatorilor înregistrați trebuie să țină seama de capacitatea țărilor beneficiare de a crea și gestiona sistemul de înregistrare, precum și de capacitatea Comisiei de a crea baza de date centralizată necesară. În acest scop, Comisia mai trebuie încă să stabilească cerințele utilizatorilor și specificațiile tehnice ale sistemului. Odată stabilită structura detaliată a bazei de date centralizate, se va efectua o evaluare a implicațiilor exacte ale sistemului exportatorilor înregistrați, în special în materie de acces la date și protecția datelor, iar dispozițiile relevante vor fi ajustate corespunzător. Lansarea sistemului trebuie astfel amânată până la 1 ianuarie 2017, amânare ce ar trebui să acorde suficient timp pentru faza de dezvoltare, odată ce s-au stabilit specificațiile tehnice și cerințele utilizatorilor și odată ce s-au efectuat eventualele ajustări juridice considerate necesare în lumina cerințelor utilizatorilor sistemului și a specificațiilor tehnice, precum și a repercusiunilor acestora în termeni de protecție a datelor. În plus, pentru țările care nu pot respecta acest termen, trebuie prevăzută o perioadă suplimentară de trei ani.
Până în 2017 și ulterior pentru țările beneficiare care nu vor fi în măsură să aplice noul sistem până la această dată, trebuie să se prevadă norme tranzitorii privind procedurile și metodele de cooperare administrativă, pe baza dispozițiilor aplicate până în prezent. Respectivele dispoziții tranzitorii trebuie să prevadă mai ales eliberarea dovezii de origine de către autoritățile competente ale țării în cauză. În plus, normele existente trebuie simplificate, aliniind structura acestora la cea a normelor care se vor aplica atunci când sistemul exportatorilor înregistrați va fi operațional, astfel încât să devină mai clare, stabilind în special o distincție clară între principiile generale, procedurile la exportul către țara beneficiară, procedurile în vederea punerii în liberă circulație în Uniunea Europeană și metodele de cooperare administrativă. În același timp, certificatul de origine tip A trebuie actualizat, îndeosebi prin înlocuirea notelor referitoare la formular cu versiunea lor din 2007, întrucât această versiune ține seama de ultima extindere a UE și, prin urmare, cuprinde o listă actualizată a țărilor care acceptă certificatul tip A în scopul aplicării SGP.
(24)
Accesul la sistem trebuie să fie condiționat de crearea și menținerea de către țările beneficiare a unor structuri administrative care să permită gestionarea eficientă a sistemului, precum și de angajamentul țărilor beneficiare de a furniza, la cererea Comisiei, toată asistența necesară în vederea monitorizării bunei gestionări a sistemului. În special, este necesar să se creeze un sistem de cooperare administrativă între autoritățile competente din Uniunea Europeană și cele din țările beneficiare, care să servească drept cadru pentru verificarea originii. În același timp, trebuie să se stabilească în mod clar responsabilitatea exportatorilor la declararea originii, precum și rolul pe care îl au autoritățile administrative în gestionarea sistemului. De asemenea, trebuie să se precizeze conținutul declarațiilor de origine, precum și cazurile în care autoritățile vamale din Uniunea Europeană pot refuza să accepte un atestat sau pot proceda la verificarea acestuia.
(25)
În dispozițiile actuale, definițiile și lista operațiunilor de prelucrare sau transformare suficiente sunt comune pentru SGP și măsurile tarifare preferențiale adoptate unilateral de Uniunea Europeană în ceea ce privește anumite țări sau teritorii. Întrucât regulile de origine din cadrul regimurilor acestor țări sau teritorii nu vor fi revizuite decât mai târziu, dispozițiile actuale trebuie să li se aplice în continuare. Totuși, în scopul coerenței cu SGP și cu alte regimuri comerciale preferențiale unilaterale, este necesar ca definiția produselor obținute integral și lista operațiunilor de prelucrare sau transformare insuficiente prevăzute de celelalte regimuri unilaterale să fie aliniate la cele prevăzute de regulile de origine ale SGP.
(26)
Prin urmare, Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 trebuie modificat în consecință.
(27)
În temeiul Regulamentelor (CE) nr. 1613/2000 (8), (CE) nr. 1614/2000 (9) și (CE) nr. 1615/2000 (10) ale Comisiei, Comunitatea a acordat, pentru anumite produse textile originare din Laos, Cambodgia și Nepal, derogări de la regulile de origine ale SGP, care expiră la data de 31 decembrie 2010. Întrucât regulile de origine introduse de prezentul regulament sunt mai simple și mai bine axate pe nevoile de dezvoltare, continuarea aplicării respectivelor derogări ar deveni redundantă.
(28)
Măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului Codului vamal,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 se modifică după cum urmează:
1.
În partea I, titlul IV, capitolul 2, articolele 66 - 97 se înlocuiesc cu următorul text:
„Secțiunea 1
Sistemul generalizat de preferințe
Subsecțiunea 1
Dispoziții generale
Articolul 66
Prezenta secțiune stabilește regulile referitoare la definirea conceptului de «produse originare», precum și procedurile și metodele de cooperare administrativă aferente, în scopul aplicării sistemului generalizat de preferințe tarifare (SGP) acordate de Uniunea Europeană țărilor în curs de dezvoltare în temeiul Regulamentului (CE) nr. 732/2008 (11), («sistemul»).
Articolul 67
(1) În scopul aplicării prezentei secțiuni și a secțiunii 1A din prezentul capitol, se aplică următoarele definiții:
(a)
«țară beneficiară» reprezintă o țară sau un teritoriu enumerat în Regulamentul (CE) nr. 732/2008; de asemenea, termenul «țară beneficiară» reprezintă, dar nu poate depăși, limitele mării teritoriale a respectivei țări sau a respectivului teritoriu în sensul Convenției Națiunilor Unite privind dreptul mării (Convenția de la Montego Bay, 10 decembrie 1982);
(b)
«fabricare» reprezintă orice tip de prelucrare sau transformare, inclusiv asamblarea;
(c)
«material» reprezintă orice ingredient, materie primă, componentă, piesă etc. folosită la fabricarea produsului;
(d)
«produs» reprezintă produsul fabricat, chiar dacă este destinat să fie folosit ulterior într-o altă operațiune de fabricare;
(e)
«mărfuri» reprezintă atât materialele, cât și produsele;
(f)
«cumul bilateral» reprezintă un sistem ce permite ca produsele care, în sensul prezentului regulament, sunt originare din Uniunea Europeană, să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs în respectiva țară beneficiară;
(g)
«cumul cu Norvegia, Elveția sau Turcia» reprezintă un sistem care permite ca produsele originare din Norvegia, Elveția sau Turcia să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs în respectiva țară beneficiară înainte de a fi importate în Uniunea Europeană;
(h)
«cumul regional» reprezintă un sistem ce permite ca produsele care, în sensul prezentului regulament, sunt originare dintr-o țară care face parte dintr-un grup regional să fie considerate materiale originare din altă țară din același grup regional (sau dintr-o țară din alt grup regional în cazul în care este autorizat cumulul între grupuri) atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs fabricat în respectiva țară;
(i)
«cumul extins» reprezintă un sistem, autorizat de Comisie la cererea unei țări beneficiare, care permite ca anumite materiale, originare dintr-o țară cu care Uniunea Europeană are un acord de liber schimb în conformitate cu articolul XXIV din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) în vigoare, să fie considerate originare din țara beneficiară respectivă atunci când fac obiectul unei noi transformări sau sunt încorporate într-un alt produs fabricat în respectiva țară;
(j)
«materiale fungibile» reprezintă materialele de aceeași natură și calitate comercială, având aceleași caracteristici tehnice și fizice și neputând fi distinse unele de altele odată încorporate în produsul final;
(k)
«grup regional» reprezintă un grup de țări între care se aplică cumulul regional;
(l)
«valoarea în vamă» reprezintă valoarea determinată în conformitate cu Acordul din 1994 privind aplicarea articolului VII al Acordului General pentru Tarife și Comerț (Acordul OMC privind evaluarea în vamă);
(m)
«valoarea materialelor» reprezintă, în lista din anexa 13a, valoarea în vamă la momentul importului materialelor neoriginare utilizate sau, în cazul în care aceasta nu este cunoscută sau nu poate fi stabilită, primul preț care poate fi stabilit plătit pentru materiale în țara beneficiară. În cazul în care trebuie stabilită valoarea materialelor originare utilizate, dispozițiile prezentei litere se aplică mutatis mutandis;
(n)
«preț franco fabrică» reprezintă prețul plătit franco fabrică pentru un produs fabricantului în întreprinderea căruia s-a efectuat ultima prelucrare sau transformare, cu condiția ca prețul să includă valoarea tuturor materialelor utilizate și toate celelalte costuri de producție aferente, minus toate taxele interne care sunt sau pot fi restituite atunci când produsul obținut este exportat.
În cazul în care prețul efectiv plătit nu reflectă toate costurile de fabricare a produsului efectiv suportate în țara beneficiară, prețul franco fabrică reprezintă suma tuturor acestor costuri, minus toate taxele interne care sunt sau pot fi restituite atunci când produsul obținut este exportat;
(o)
«conținut maxim de materiale neoriginare» reprezintă conținutul maxim de materiale neoriginare autorizat astfel încât o fabricare să poată fi considerată prelucrare sau transformare suficientă pentru a conferi produsului caracterul de produs originar. Poate fi exprimat ca procentaj din prețul franco fabrică al produsului sau ca procentaj din greutatea netă a materialelor utilizate, clasificate la un anumit grup de capitole sau la un anumit capitol, o anumită poziție sau o anumită subpoziție.
(p)
«greutate netă» reprezintă greutatea mărfurilor în sine, fără materiale sau recipiente de ambalat de orice natură;
(q)
«capitole», «poziții» și «subpoziții» reprezintă capitolele, pozițiile și subpozițiile (coduri de patru până la șase cifre) utilizate în nomenclatura care constituie Sistemul armonizat, cu modificările efectuate în conformitate cu recomandarea din 26 iunie 2004 a Consiliului de cooperare vamală;
(r)
«clasificat» se referă la clasificarea unui produs sau a unui material la o anumită poziție sau subpoziție din Sistemul armonizat;
(s)
«lot expediat» reprezintă produsele care sunt:
-
fie expediate simultan de la un exportator la un destinatar, fie
-
sunt transportate de la expeditor la destinatar pe baza unui document de transport unic sau, în lipsa unui astfel de document, pe baza unei facturi unice;
(t)
«exportator» reprezintă persoana care exportă mărfurile către Uniunea Europeană sau către o țară beneficiară și care este în măsură să facă dovada originii respectivelor mărfuri, indiferent dacă este sau nu fabricantul mărfurilor sau dacă întreprinde el însuși formalitățile de export;
(u)
«exportator înregistrat» reprezintă un exportator care este înregistrat pe lângă autoritățile competente din țara beneficiară în cauză în vederea emiterii de atestate de origine în scopul exportului în cadrul sistemului;
(v)
«atestat de origine» reprezintă o declarație efectuată de exportator prin care precizează că produsele care fac obiectul atestării respectă regulile de origine ale sistemului, fie cu scopul de a permite persoanei care declară mărfurile în vederea punerii lor în liberă circulație în Uniunea Europeană să solicite acordarea unui tratament tarifar preferențial, fie cu scopul de a permite operatorului economic dintr-o țară beneficiară care importă materiale în vederea transformării lor ulterioare conform regulilor de cumul să dovedească caracterul originar al respectivelor mărfuri.
(2) În sensul alineatului (1) litera (n), dacă ultima prelucrare sau transformare a fost subcontractată unui fabricant, termenul «fabricant» menționat la alineatul (1) litera (n) primul paragraf poate desemna întreprinderea care a angajat subcontractantul.
Articolul 68
(1) Pentru a asigura o aplicare adecvată a sistemului, țările beneficiare se angajează:
(a)
să creeze și să mențină structurile și sistemele administrative necesare pentru aplicarea și gestionarea, pe teritoriul lor, a normelor și procedurilor prevăzute la prezenta secțiune, inclusiv, acolo unde este cazul, dispozițiile necesare pentru aplicarea cumulului;
(b)
să asigure cooperarea autorităților lor competente cu Comisia și cu autoritățile vamale ale statelor membre.
(2) Cooperarea menționată la alineatul (1) litera (b) constă în:
(a)
furnizarea, la cererea Comisiei, a oricărui sprijin necesar în vederea monitorizării de către aceasta a bunei gestionări a sistemului în țara în cauză, inclusiv cu ocazia vizitelor de control la fața locului efectuate de Comisie sau de autoritățile vamale ale statelor membre;
(b)
fără a aduce atingere articolelor 97g și 97h, verificarea caracterului originar al produselor, precum și a îndeplinirii celorlalte condiții prevăzute în prezenta secțiune, inclusiv prin vizite la fața locului, la cererea Comisiei sau a autorităților vamale ale statelor membre în cadrul anchetelor asupra originii.
(3) Țările beneficiare prezintă Comisiei angajamentul menționat la alineatul (1).
Articolul 69
(1) Țările beneficiare notifică Comisiei denumirile și adresele autorităților situate pe teritoriul lor care:
(a)
fac parte din autoritățile guvernamentale ale țării în cauză sau acționează sub autoritatea guvernului și sunt abilitate să înregistreze exportatorii și să îi radieze din registrul exportatorilor înregistrați;
(b)
fac parte din autoritățile guvernamentale ale țării în cauză și sunt abilitate să asiste Comisia și autoritățile vamale ale statelor membre în cadrul cooperării administrative prevăzute în prezenta secțiune.
(2) Țările beneficiare informează de îndată Comisia cu privire la orice modificare a informațiilor notificate în conformitate cu alineatul (1).
(3) Comisia întocmește o bază de date electronică a exportatorilor înregistrați pe baza informațiilor furnizate de autoritățile guvernamentale ale țărilor beneficiare și de autoritățile vamale ale statelor membre.
Accesul la baza de date și la informațiile cuprinse în baza de date este rezervat exclusiv Comisiei. Autoritățile menționate la primul paragraf se asigură că datele comunicate Comisiei sunt actualizate, complete și exacte.
Datele prelucrate în baza de date menționată la primul paragraf sunt puse la dispoziția publicului prin internet, cu excepția informațiilor cu caracter confidențial din rubricile 2 și 3 ale cererii de obținere a statutului de exportator înregistrat prevăzute la articolul 92.
Datele cu caracter personal prelucrate în baza de date menționată la primul paragraf și de către statele membre în temeiul prezentei secțiuni sunt transferate sau comunicate unor țări terțe sau unor organizații internaționale numai în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 45/2001.
(4) Prezentul regulament nu afectează în niciun fel nivelul de protecție a persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal în temeiul dispozițiilor Uniunii Europene și ale legislației naționale și nici nu modifică obligațiile statelor membre cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal în temeiul Directivei 95/46/CE, nici obligațiile instituțiilor și organelor Uniunii Europene cu privire la prelucrarea, în exercitarea competențelor lor, a datelor cu caracter personal în temeiul Regulamentului (CE) nr. 45/2001.
Datele de identificare și de înregistrare ale exportatorilor, constituite de setul de date enumerate în anexa 13c punctele 1, 3 (referitor la descrierea activităților), 4 și 5, sunt publicate de Comisie pe internet numai dacă exportatorii și-au dat acordul în scris, de bunăvoie și în cunoștință de cauză.
Exportatorii primesc informațiile prevăzute la articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 45/2001.
Drepturile persoanelor cu privire la datele lor de înregistrare enumerate în anexa 13c și prelucrate în cadrul sistemelor naționale se exercită în conformitate cu legislația statului membru care a stocat respectivele date cu caracter personal în conformitate cu Directiva 95/46/CE.
Drepturile persoanelor cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal în baza de date centralizată menționată la alineatul (3) se exercită în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 45/2001.
Autoritățile naționale de supraveghere a protecției datelor și Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor, fiecare acționând în conformitate cu competențele sale, cooperează activ și asigură o supraveghere coordonată a bazei de date menționate la alineatul (3).
Articolul 70
(1) Comisia va publica în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria C) lista țărilor beneficiare și data la care condițiile menționate la articolele 68 și 69 sunt considerate a fi îndeplinite. Comisia va actualiza această listă ori de câte ori o nouă țară beneficiară îndeplinește aceleași condiții.
(2) La punerea lor în liberă circulație în Uniunea Europeană, produsele originare dintr-o țară beneficiară în sensul prezentei secțiuni beneficiază de sistem numai dacă au fost exportate la data specificată în lista menționată la alineatul (1) sau după această dată.
(3) Se consideră că țara beneficiară respectă cerințele prevăzute la articolele 68 și 69 la data la care a prezentat angajamentul menționat la articolul 68 alineatul (1) și a efectuat notificarea menționată la articolul 69 alineatul (1).
Articolul 71
Nerespectarea de către autoritățile competente ale unei țări beneficiare a dispozițiilor articolului 68 alineatul (1), ale articolului 69 alineatul (2) sau ale articolelor 91, 92, 93 sau 97g, ori nerespectarea sistematică a dispozițiilor articolului 97h alineatul (2) poate conduce, conform articolului 16 din Regulamentul (CE) nr. 732/2008, la retragerea temporară a preferințelor acordate respectivei țări în cadrul sistemului.
Subsecțiunea 2
Definirea conceptului de produse originare
Articolul 72
Următoarele produse sunt considerate ca fiind originare dintr-o țară beneficiară:
(a)
produsele obținute integral în țara respectivă în sensul articolului 75;
(b)
produsele obținute în țara respectivă care conțin materiale ce nu au fost obținute integral acolo, cu condiția ca aceste materiale să fi fost supuse unor prelucrări sau transformări suficiente în sensul articolului 76.
Articolul 73
(1) Condițiile care trebuie îndeplinite pentru obținerea caracterului de produs originar stabilite la prezenta subsecțiune trebuie să fie îndeplinite în țara beneficiară în cauză.
(2) Dacă produsele originare exportate din țara beneficiară către altă țară sunt returnate, ele se consideră ca fiind neoriginare, cu excepția cazului în care se poate demonstra autorităților competente că:
(a)
produsele returnate sunt aceleași cu cele exportate și
(b)
nu au fost supuse niciunei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună cât timp s-au aflat în acea țară sau pe durata exportului.
Articolul 74
(1) Produsele declarate în vederea punerii în liberă circulație în Uniunea Europeană sunt aceleași cu cele exportate din țara beneficiară din care se consideră că sunt originare. Ele nu trebuie să fi fost supuse niciunei modificări, transformări sau oricărei alte operațiuni în afara celor necesare păstrării lor în stare bună, înainte de a fi declarate în vederea punerii în liberă circulație. Este permisă depozitarea produselor sau a loturilor expediate și divizarea loturilor, cu condiția să fie efectuate sub responsabilitatea exportatorului sau a unui deținător ulterior al mărfurilor, iar produsele să rămână sub supraveghere vamală în țara sau țările de tranzit.
(2) Dispozițiile alineatului (1) se consideră respectate, cu excepția cazurilor în care autoritățile vamale au motive să creadă contrariul; în astfel de cazuri, autoritățile vamale pot solicita declarantului să facă dovada respectării acelor dispoziții, sub orice formă, inclusiv prin documente de transport contractuale precum conosamentele sau prin dovezi faptice sau concrete bazate pe marcarea sau numerotarea ambalajelor, ori prin orice alte dovezi legate de mărfurile în sine.
(3) Alineatele (1) și (2) se aplică mutatis mutandis în cazul aplicării unui cumul în temeiul articolelor 84, 85 sau 86.
Articolul 75
(1) Următoarele sunt considerate ca fiind obținute integral într-o țară beneficiară:
(a)
produsele minerale extrase din solul sau de pe fundul mărilor țării respective;
(b)
plantele și produsele vegetale recoltate în țara respectivă;
(c)
animalele vii născute și crescute în țara respectivă;
(d)
produsele obținute de la animale vii crescute în țara respectivă;
(e)
produsele obținute de la animale sacrificate născute și crescute în țara respectivă;
(f)
produsele obținute din activități de vânătoare sau de pescuit în țara respectivă;
(g)
produsele de acvacultură, dacă peștii, crustaceele și moluștele sunt născute și crescute în țara respectivă;
(h)
produsele de pescuit maritim și alte produse obținute de navele țării respective din mările aflate în afara oricăror ape teritoriale;
(i)
produsele obținute pe navele-uzină ale țării respective exclusiv din produsele menționate la litera (h);
(j)
articolele uzate colectate în țara respectivă și care pot fi utilizate numai pentru recuperarea materiilor prime;
(k)
deșeurile și rebuturile provenind din operațiuni de fabricare desfășurate în țara respectivă;
(l)
produsele extrase din solul sau subsolul marin din afara oricăror ape teritoriale, cu condiția ca țara respectivă să aibă drepturi exclusive de exploatare;
(m)
produsele fabricate în țara respectivă exclusiv din produsele enunțate la literele (a)-(l).
(2) Termenii «navele țării respective» și «navele-uzină ale țării respective» utilizați la alineatul (1) literele (h) și (i) se aplică numai navelor și navelor-uzină care respectă următoarele cerințe:
(a)
sunt înmatriculate în țara beneficiară sau într-un stat membru,
(b)
navighează sub pavilionul țării beneficiare sau al unui stat membru,
(c)
îndeplinesc una din următoarele condiții:
(i)
sunt deținute în proporție de cel puțin 50 % de cetățeni ai țării beneficiare sau ai statelor membre sau
(ii)
sunt deținute de societăți
-
care au sediul social și sediul principal de activitate în țara beneficiară sau în statele membre și
-
care sunt deținute în proporție de cel puțin 50 % de țara beneficiară sau de statele membre ori de instituții publice sau de cetățeni ai țării beneficiare sau ai statelor membre.
(3) Fiecare dintre condițiile prevăzute la alineatul (2) poate fi îndeplinită în statele membre sau în diferite țări beneficiare atâta timp cât toate țările beneficiare beneficiază de cumulul regional în conformitate cu articolul 86 alineatele (1) și (5). În acest caz, produsele respective se consideră a fi originare din țara beneficiară sub al cărei pavilion navighează nava sau nava-fabrică în conformitate cu alineatul (2) litera (b).
Primul paragraf se aplică numai dacă au fost îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 86 alineatul (2) literele (b) și (c).
Articolul 76
(1) Fără a aduce atingere articolelor 78 și 79, produsele care nu sunt obținute integral în țara beneficiară în sensul articolului 75 sunt considerate ca fiind originare din țara respectivă dacă sunt îndeplinite condițiile stabilite în anexa 13a pentru mărfurile în cauză.
(2) Dacă un produs care a obținut caracterul de produs originar dintr-o țară în conformitate cu alineatul (1) este supus, în respectiva țară, unor alte prelucrări și este utilizat ca material la fabricarea unui alt produs, nu se iau în considerare materialele neoriginare care ar fi putut fi utilizate la fabricarea lui.
Articolul 77
(1) Pentru a stabili dacă sunt îndeplinite cerințele articolului 76 alineatul (1), fiecare produs se evaluează separat.
Cu toate acestea, în cazul în care regula aplicabilă se bazează pe respectarea unui conținut maxim de materiale neoriginare, pentru a se ține seama de fluctuațiile costurilor și ale cursurilor de schimb valutar, valoarea materialelor neoriginare se poate calcula pe baza unor valori medii, în conformitate cu alineatul (2).
(2) În cazul menționat la alineatul (1) al doilea paragraf, prețul franco fabrică mediu al produsului și valoarea medie a materialelor neoriginare utilizate se calculează pe baza sumei prețurilor franco fabrică facturate pentru toate vânzările de produse efectuate în cursul exercițiului financiar precedent, respectiv pe baza sumei valorilor tuturor materialelor neoriginare utilizate la fabricarea produselor în cursul exercițiului financiar precedent, astfel cum este definit în țara exportatoare, sau, dacă nu sunt disponibile cifrele pentru întregul exercițiu financiar, în cursul unei perioade mai scurte de timp, de cel puțin trei luni.
(3) Exportatorii care au optat pentru calculul pe bază de valori medii aplică în mod sistematic aceeași metodă în cursul exercițiului de după exercițiul financiar de referință sau, dacă este cazul, în cursul exercițiului de după perioada mai scurtă de timp luată ca referință. Exportatorii pot înceta să aplice această metodă în cazul în care constată, în cursul unui anumit exercițiu financiar sau al unei anumite perioade reprezentative mai scurte de cel puțin trei luni, dispariția fluctuațiilor costurilor sau ale ratelor de schimb valutar care justificau utilizarea ei.
(4) Pentru a verifica respectarea conținutului maxim de materiale neoriginare, mediile menționate la alineatul (2) substituie prețul franco fabrică și, respectiv, valoarea materialelor neoriginare.
Articolul 78
(1) Fără a aduce atingere alineatului (3), următoarele operațiuni de prelucrare sau transformare sunt considerate insuficiente pentru a conferi caracterul de produs originar, fie că sunt sau nu îndeplinite condițiile de la articolul 76:
(a)
operațiunile destinate să asigure conservarea în stare bună a produselor în timpul transportului și al depozitării;
(b)
divizarea și gruparea coletelor;
(c)
spălarea, curățarea; îndepărtarea prafului, eliminarea oxidului, a uleiului, a vopselei sau a altor straturi acoperitoare;
(d)
călcarea sau presarea textilelor și a articolelor textile;
(e)
operațiunile simple de vopsire și de lustruire;
(f)
decorticarea și măcinarea parțială sau totală a orezului; lustruirea și glasarea cerealelor și a orezului;
(g)
operațiunile de colorare sau de aromatizare a zahărului sau de formare a bucăților de zahăr; măcinarea totală sau parțială a zahărului cristalizat;
(h)
înlăturarea pieliței, scoaterea sâmburilor și cojirea fructelor, nucilor și legumelor;
(i)
ascuțirea, simpla măcinare sau simpla tăiere;
(j)
cernerea, strecurarea, sortarea, clasificarea, aranjarea pe categorii, pe sortimente (inclusiv alcătuirea de seturi de articole);
(k)
simpla îmbuteliere în sticle, doze, flacoane, simpla ambalare în saci, lăzi, cutii, simpla fixare pe cartoane sau planșete și orice alte operațiuni simple de ambalare;
(l)
aplicarea sau imprimarea direct pe produse sau pe ambalajele lor a mărcilor, etichetelor, siglelor și a altor semne distinctive similare;
(m)
simpla amestecare a produselor, chiar din categorii diferite; amestecarea zahărului cu orice material;
(n)
simpla adăugare de apă, diluarea, deshidratarea sau denaturarea produselor;
(o)
simpla asamblare a unor părți de articole în vederea constituirii unui articol complet sau demontarea produselor în părți;
(p)
o combinație de două sau mai multe operațiuni enumerate la literele (a)-(o);
(q)
sacrificarea animalelor.
(2) În scopul aplicării alineatului (1), operațiunile sunt considerate simple dacă nu necesită nici calificări speciale, nici mașini, aparate sau instrumente fabricate sau instalate special pentru realizarea respectivelor operațiuni.
(3) Pentru a stabili dacă prelucrarea sau transformarea suferită de un anumit produs într-o țară beneficiară trebuie considerată insuficientă în sensul alineatului (1), se iau în considerare toate operațiunile la care este supus respectivul produs în țara beneficiară.
Articolul 79
(1) Prin derogare de la articolul 76 și sub rezerva alineatelor (2) și (3) din prezentul articol, materialele neoriginare care, conform condițiilor stabilite în lista din anexa 13a, nu trebuie utilizate la fabricarea unui anumit produs pot fi totuși utilizate, cu condiția ca valoarea lor totală sau greutatea lor netă stabilită pentru produsul respectiv să nu depășească:
(a)
15 % din greutatea produsului, pentru produsele clasificate la capitolele 2 și 4 - 24 din Sistemul armonizat, altele decât produsele pescărești prelucrate de la capitolul 16;
(b)
15 % din prețul franco fabrică al produsului pentru celelalte produse, cu excepția produselor clasificate la capitolele 50-63 din Sistemul armonizat, pentru care se aplică toleranțele menționate la notele 6 și 7 din partea I a anexei 13a.
(2) Aplicarea alineatului (1) nu autorizează depășirea procentajelor corespunzătoare conținutului maxim de materiale neoriginare specificate în regulile stabilite în lista din anexa 13a.
(3) Alineatele (1) și (2) nu se aplică produselor obținute integral într-o țară beneficiară în sensul articolului 75. Cu toate acestea, fără a aduce atingere articolului 78 și articolului 80 alineatul (2), toleranța prevăzută la respectivele alineate se aplică totuși sumei tuturor materialelor utilizate la fabricarea unui produs și în privința cărora regula stabilită în lista din anexa 13a pentru produsul în cauză impune obținerea integrală.
Articolul 80
(1) Unitatea de luat în considerare în scopul aplicării dispozițiilor prezentei secțiuni o reprezintă produsul care este considerat unitatea de bază la stabilirea clasificării conform Sistemului armonizat.
(2) Atunci când un lot expediat constă dintr-un număr de produse identice clasificate la aceeași poziție din Sistemul armonizat, fiecare produs trebuie luat în considerare separat atunci când se aplică dispozițiile prezentei secțiuni.
(3) Atunci când, conform regulii generale de interpretare 5 din Sistemul armonizat, ambalajul este clasificat împreună cu produsul pe care îl conține, ambalajul este considerat parte integrantă a produsului în scopul determinării originii.
Articolul 81
Accesoriile, piesele de schimb și uneltele ce se livrează împreună cu un echipament, o mașină, un aparat sau un vehicul care fac parte din echipamentul normal și sunt incluse în prețul franco fabrică al acestuia sunt considerate parte integrantă din echipamentul, mașina, aparatul sau vehiculul respectiv.
Articolul 82
Seturile, așa cum sunt definite în regula generală de interpretare 3 din Sistemul armonizat, sunt considerate ca fiind originare atunci când toate articolele componente sunt produse originare.
Un set format din componente originare și neoriginare este totuși considerat ca fiind originar în ansamblu, cu condiția ca valoarea componentelor neoriginare să nu depășească 15 % din prețul franco fabrică al setului.
Articolul 83
Pentru a determina caracterul originar al unui produs nu se ia în considerare originea următoarelor elemente care pot fi utilizate la fabricarea acestuia:
(a)
energie și combustibil;
(b)
instalații și echipamente;
(c)
mașini și unelte;
(d)
orice alte mărfuri care nu intră și care nu sunt destinate să intre în compoziția finală a produsului.
Subsecțiunea 3
Cumul
Articolul 84
Cumulul bilateral permite ca produsele originare din Uniunea Europeană să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară atunci când sunt încorporate într-un produs fabricat în țara respectivă, cu condiția ca prelucrarea sau transformarea realizată acolo să fie mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 78 alineatul (1).
Articolul 85
(1) În măsura în care Norvegia, Elveția și Turcia acordă preferințe tarifare generalizate unor produse originare din țările beneficiare și aplică o definiție a conceptului de origine care corespunde celei prevăzute în prezenta secțiune, cumulul cu Norvegia, Elveția sau Turcia permite ca produsele originare din Norvegia, Elveția sau Turcia să fie considerate materiale originare dintr-o țară beneficiară, cu condiția ca prelucrarea sau transformarea realizată în aceste țări să fie mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 78 alineatul (1).
(2) Alineatul (1) se aplică cu condiția ca Turcia, Norvegia și Elveția să acorde, prin reciprocitate, același tratament produselor originare din țările beneficiare care încorporează materiale originare din Uniunea Europeană.
(3) Alineatul (1) nu se aplică produselor clasificate la capitolele 1-24 din Sistemul armonizat.
(4) Comisia va publica în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria C) data la care sunt îndeplinite condițiile prevăzute la alineatele (1) și (2).
Articolul 86
(1) Cumulul regional se aplică următoarelor patru grupuri regionale distincte:
(a)
grupul I: Brunei, Cambodgia, Indonezia, Laos, Malaezia, Filipine, Singapore, Thailanda, Vietnam;
(b)
grupul II: Bolivia, Columbia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua, Panama, Peru, Venezuela;
(c)
grupul III: Bangladesh, Bhutan, India, Maldive, Nepal, Pakistan, Sri Lanka;
(d)
grupul IV: Argentina, Brazilia, Paraguay și Uruguay.
(2) Cumulul regional între țările din același grup se aplică numai dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
regulile de origine stabilite în prezenta secțiune se aplică în scopul aplicării cumulului regional între țări dintr-un grup regional.
În cazul în care operațiunea care conferă caracterul de produs originar prevăzută în anexa 13a partea II nu este aceeași pentru toate țările care participă la cumul, originea produselor exportate dintr-o țară în altă țară din același grup regional în scopul aplicării cumulului regional se stabilește pe baza regulii care s-ar aplica dacă produsele ar fi exportate către Uniunea Europeană;
(b)
țările din grupul regional s-au angajat:
(i)
să respecte sau să asigure respectarea dispozițiilor prezentei secțiuni și
(ii)
să asigure cooperarea administrativă necesară pentru a garanta aplicarea corectă a prezentei secțiuni atât în relațiile cu Uniunea Europeană, cât și în relațiile dintre ele;
(c)
angajamentele menționate la litera (b) au fost notificate Comisiei de către secretariatul grupului regional în cauză sau de către alt organism mixt competent reprezentând toți membrii grupului respectiv.
Dacă țările dintr-un grup regional au îndeplinit deja, înainte de 1 ianuarie 2011, condițiile prevăzute la primul paragraf literele (b) și (c), nu mai este necesar să semneze un nou angajament.
(3) Materialele enumerate în anexa 13b sunt excluse de la cumulul regional prevăzut la alineatul (2) dacă:
(a)
preferința tarifară aplicabilă în Uniunea Europeană nu este aceeași pentru toate țările care participă la cumul și
(b)
materialele în cauză ar beneficia, prin cumul, de un tratament tarifar mai favorabil decât cel care li s-ar acorda dacă ar fi exportate direct către Uniunea Europeană.
(4) Cumulul regional între țările din același grup regional se aplică numai cu condiția ca prelucrarea sau transformarea realizată în țara beneficiară în care materialele fac obiectul unei noi prelucrări sau utilizări este mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 78 alineatul (1) și, în cazul produselor textile, mai amplă decât operațiunile prevăzute în anexa 16.
Atunci când nu este îndeplinită condiția prevăzută la primul paragraf, produsele au ca origine țara din grupul regional căreia îi revine cea mai mare cotă din valoarea în vamă a materialelor utilizate originare din celelalte țări din grupul regional.
Atunci când țara de origine se determină în conformitate cu paragraful al doilea, respectiva țară este indicată drept țară de origine pe dovada de origine furnizată de exportatorul care exportă produsul către Uniunea Europeană sau, până la aplicarea sistemului exportatorilor înregistrați, eliberată de autoritățile din țara exportatoare beneficiară.
(5) La cererea autorităților dintr-o țară beneficiară din grupul I sau grupul III, Comisia poate autoriza cumulul regional între țări din grupurile respective dacă este convinsă că este îndeplinită fiecare dintre următoarele condiții:
(a)
condițiile prevăzute la alineatul (2) litera (a) sunt îndeplinite și
(b)
țările care vor participa la cumulul regional și-au luat și au comunicat împreună Comisiei angajamentul:
(i)
să respecte sau să asigure respectarea dispozițiilor prezentei secțiuni și
(ii)
să asigure cooperarea administrativă necesară pentru a garanta aplicarea corectă a prezentei secțiuni atât în relațiile cu Uniunea Europeană, cât și în relațiile dintre ele.
Cererea menționată la primul paragraf trebuie însoțită de dovada îndeplinirii condițiilor prevăzute la respectivul paragraf. Cererea se adresează Comisiei. Comisia va decide asupra cererii ținând seama de toate elementele legate de cumul pe care le consideră relevante, inclusiv de materialele care vor fi cumulate.
(6) În cazul exportului către Uniunea Europeană a unor produse fabricate într-o țară beneficiară din grupul I sau din grupul III utilizând materiale originare dintr-o țară din celălalt grup, originea produselor respective se determină după cum urmează:
(a)
materialele originare dintr-o țară dintr-un grup regional sunt considerate ca fiind materiale originare dintr-o țară din celălalt grup regional atunci când sunt încorporate într-un produs obținut în al doilea grup regional, cu condiția ca prelucrarea sau transformarea realizată în țara beneficiară din al doilea grup regional să fie mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 78 alineatul (1) și, în cazul produselor textile, mai amplă decât operațiunile prevăzute în anexa 16.
(b)
atunci când nu este îndeplinită condiția prevăzută la litera (a), produsele au ca origine țara participantă la cumul căreia îi revine cea mai mare cotă din valoarea în vamă a materialelor utilizate originare din celelalte țări participante la cumul.
Atunci când țara de origine se determină în conformitate cu primul paragraf litera (b), respectiva țară este indicată drept țară de origine pe dovada de origine furnizată de exportatorul care exportă produsul către Uniunea Europeană sau, până la aplicarea sistemului exportatorilor înregistrați, eliberată de autoritățile din țara exportatoare beneficiară.
(7) La cererea autorităților din orice țară beneficiară, Comisia poate autoriza aplicarea cumulului extins între o țară beneficiară și o țară cu care Uniunea Europeană are un acord de liber schimb în conformitate cu articolul XXIV din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) în vigoare, cu condiția să fie îndeplinită fiecare dintre următoarele condiții:
(a)
țările care participă la cumul s-au angajat să respecte sau să asigure respectarea prezentei secțiuni și să asigure cooperarea administrativă necesară pentru a garanta aplicarea corectă a prezentei secțiuni atât în relațiile cu Uniunea Europeană, cât și în relațiile dintre ele.
(b)
angajamentul menționat la litera (a) a fost notificat Comisiei de către țara beneficiară în cauză.
Cererea menționată la primul paragraf trebuie să cuprindă o listă a materialelor care fac obiectul cumulului și să fie însoțită de dovada îndeplinirii condițiilor prevăzute la literele (a) și (b) din același paragraf. Cererea se adresează Comisiei. Dacă materialele în cauză suferă modificări, se depune o nouă cerere.
Materialele clasificate la capitolele 1 - 24 din Sistemul armonizat sunt excluse de la cumulul extins.
(8) În cazul cumulului extins menționat la alineatul (7), originea materialelor utilizate și documentele care constituie dovada de origine se determină în conformitate cu prevederile acordului de liber schimb relevant. Originea produselor care urmează să fie exportate către Uniunea Europeană se determină în conformitate cu regulile de origine prevăzute în prezenta secțiune.
Pentru ca un produs să obțină caracterul de produs originar, nu este necesar ca materialele originare dintr-o țară cu care Uniunea Europeană are un acord de liber schimb, utilizate într-o țară beneficiară la fabricarea produsului destinat exportului către Uniunea Europeană, să fie supuse unei prelucrări sau transformări suficiente, atâta timp cât prelucrarea sau transformarea realizată în țara beneficiară în cauză a fost mai amplă decât operațiunile descrise la articolul 78 alineatul (1).
(9) Comisia va publica în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria C) următoarele:
(a)
data de la care se aplică cumulul între țările din grupul I și grupul III, prevăzut la alineatul (5), țările care participă la respectivul cumul și, dacă este cazul, lista materialelor care fac obiectul cumulului;
(b)
data de la care se aplică cumulul extins, țările care participă la respectivul cumul și lista materialelor care fac obiectul cumulului.
Articolul 87
În cazul în care cumulul bilateral sau cumulul cu Norvegia, Elveția sau Turcia se aplică simultan cu cumulul regional, produsul obținut dobândește originea uneia dintre țările din grupul regional în cauză, determinată în conformitate cu articolul 86 alineatul (4) primul și al doilea paragraf.
Articolul 88
(1) Subsecțiunile 1 și 2 se aplică mutatis mutandis:
(a)
exporturilor din Uniunea Europeană către o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral;
(b)
exporturilor dintr-o țară beneficiară către altă țară beneficiară în cadrul cumulului regional prevăzut la articolul 86 alineatele (1) și (5), fără a aduce atingere articolului 86 alineatul (2) litera (a) paragraful al doilea.
(2) Dacă la prelucrarea sau transformarea unui produs se folosesc materiale fungibile originare și neoriginare, autoritățile vamale ale statelor membre pot să autorizeze, la cererea în scris a operatorilor economici, gestionarea materialelor în Uniunea Europeană după metoda separării contabile, în vederea exportării lor ulterioare către o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral, fără ca respectivele materiale să facă obiectul unor stocuri distincte.
(3) Autoritățile vamale ale statelor membre pot supune acordarea autorizației menționate la alineatul (2) oricăror condiții pe care le consideră adecvate.
Autorizația se acordă numai dacă prin aplicarea metodei menționate la alineatul (2) se poate garanta că numărul de produse obținute care ar putea fi considerate «originare din Uniunea Europeană» este în orice moment același cu numărul de produse care ar fi fost obținute aplicând o metodă de separare fizică a stocurilor.
În cazul în care este autorizată, metoda se aplică, iar utilizarea sa se înregistrează conform principiilor generale de contabilitate aplicabile în Uniunea Europeană.
(4) Beneficiarul metodei menționate la alineatul (2) întocmește sau, până la aplicarea sistemului exportatorilor înregistrați, solicită dovezile de origine pentru cantitățile de produse care pot fi considerate originare din Uniunea Europeană. La cererea autorităților vamale ale statelor membre, beneficiarul furnizează o declarație privind modul în care au fost gestionate cantitățile respective.
(5) Autoritățile vamale ale statelor membre supraveghează utilizarea autorizației menționate la alineatul (2).
Ele pot retrage autorizația în următoarele cazuri:
(a)
dacă beneficiarul se folosește în mod abuziv de autorizație, indiferent sub ce formă, sau
(b)
dacă beneficiarul nu îndeplinește oricare dintre celelalte condiții prevăzute în prezenta secțiune sau în secțiunea 1A.
Subsecțiunea 4
Derogări
Articolul 89
(1) Comisia, din proprie inițiativă sau ca răspuns la solicitarea unei țări beneficiare, poate acorda unei țări beneficiare o derogare temporară de la dispozițiile prezentei secțiuni, în cazul în care:
(a)
factori interni sau externi o privează temporar de capacitatea de a respecta regulile pentru obținerea originii prevăzute la articolul 72, așa cum putea anterior, sau
(b)
necesită timp pentru a se pregăti în vederea respectării regulilor pentru obținerea originii prevăzute la articolul 72.
(2) Derogarea temporară se limitează la durata efectelor factorilor interni sau externi care au motivat-o sau la perioada necesară țării beneficiare pentru a se conforma regulilor.
(3) Cererea de derogare se adresează în scris Comisiei. Cererea precizează motivele pentru care se solicită derogarea, astfel cum sunt indicate la alineatul (1), și cuprinde documentele justificative corespunzătoare.
(4) Atunci când se acordă o derogare, țara beneficiară în cauză îndeplinește toate cerințele prevăzute referitoare la informațiile care trebuie furnizate Comisiei cu privire la utilizarea derogării și la gestionarea cantităților pentru care este acordată derogarea.
Subsecțiunea 5
Proceduri la export în țara beneficiară
Articolul 90
Sistemul se aplică în următoarele cazuri:
(a)
în cazul mărfurilor care îndeplinesc cerințele prevăzute în prezenta secțiune și care sunt exportate de un exportator înregistrat în sensul articolului 92;
(b)
în cazul oricăror loturi expediate formate din unul sau mai multe colete care conțin produse originare exportate de orice exportator, atunci când valoarea totală a produselor originare expediate nu depășește 6 000 EUR.
Articolul 91
(1) Autoritățile competente din țara beneficiară creează și actualizează permanent un registru electronic al exportatorilor înregistrați stabiliți pe teritoriul respectivei țări. Registrul este actualizat imediat ce un exportator este radiat din registru în conformitate cu articolul 93 alineatul (2).
(2) Registrul conține următoarele informații:
(a)
denumirea și adresa completă a sediului social/reședinței exportatorului înregistrat, inclusiv codul de identificare al țării sau al teritoriului (codul de țară ISO alfa 2);
(b)
numărul exportatorului înregistrat;
(c)
produsele destinate exportului în cadrul sistemului (listă orientativă a capitolelor sau a pozițiilor corespunzătoare din Sistemul armonizat, după cum consideră necesar exportatorul);
(d)
datele de la și până la care este/a fost înregistrat exportatorul;
(e)
motivul radierii (cererea exportatorului înregistrat/decizia autorităților competente). Aceste informații sunt disponibile numai pentru autoritățile competente.
(3) Autoritățile competente din țara beneficiară comunică Comisiei sistemul național de numerotare utilizat pentru desemnarea exportatorilor înregistrați. Numărul începe cu codul de țară ISO alfa 2.
Articolul 92
Pentru a fi înregistrați, exportatorii depun o cerere pe lângă autoritățile competente din țara beneficiară menționate la articolul 69 alineatul (1) litera (a), utilizând formularul al cărui model este prevăzut în anexa 13c. Prin completarea formularului, exportatorii își dau acordul pentru înregistrarea informațiilor pe care le furnizează în baza de date a Comisiei și pentru publicarea pe internet a datelor cu caracter neconfidențial.
Autoritățile competente nu iau în considerare cererile incomplete.
Articolul 93
(1) Exportatorii înregistrați care nu mai îndeplinesc condițiile pentru a exporta mărfuri în cadrul sistemului sau care nu mai intenționează să exporte astfel de mărfuri informează în acest sens autoritățile competente din țara beneficiară, care îi radiază de îndată din registrul exportatorilor înregistrați al țării beneficiare respective.
(2) Fără a aduce atingere regimului de penalități și sancțiuni aplicabil în țara beneficiară, autoritățile competente din țara beneficiară radiază din registrul exportatorilor înregistrați al țării beneficiare respective orice exportator înregistrat care, în mod intenționat sau din neglijență, a întocmit sau a cauzat întocmirea unui atestat de origine sau a oricărui document justificativ conținând informații incorecte ce au condus la obținerea tratamentului tarifar preferențial în mod neregulamentar și fraudulos.
(3) Fără a aduce atingere potențialelor consecințe ale neregulilor constatate asupra verificărilor pendinte, radierea din registrul exportatorilor înregistrați nu are efect retroactiv, ci doar în cazul atestatelor întocmite după data radierii.
(4) Exportatorii radiați de autoritățile competente în conformitate cu alineatul (2) pot fi reînregistrați în registrul exportatorilor înregistrați numai după ce au dovedit autorităților competente din țara beneficiară că au remediat neregulile care au condus la radierea lor.
Articolul 94
(1) Exportatorii, înregistrați sau nu, trebuie să îndeplinească următoarele obligații:
(a)
țin o contabilitate comercială adecvată a producției și a furnizării de mărfuri eligibile pentru tratament preferențial;
(b)
pun la dispoziție toate documentele justificative referitoare la materialele utilizate la fabricare;
(c)
păstrează toate documentele vamale referitoare la materialele utilizate la fabricare;
(d)
păstrează, timp de cel puțin trei ani de la sfârșitul anului în care a fost întocmit atestatul de origine sau pe o perioadă mai lungă, dacă legislația națională prevede o astfel de perioadă, registre:
(i)
ale atestatelor de origine întocmite și
(ii)
de contabilitate a materialelor originare și neoriginare utilizate, precum și a producției și a stocurilor.
Registrele menționate la primul paragraf litera (d) pot fi electronice, dar trebuie să permită trasabilitatea materialelor utilizate la fabricarea produselor exportate și confirmarea caracterului originar al acestora.
(2) Obligațiile prevăzute la alineatul (1) se aplică și furnizorilor care prezintă exportatorilor declarația furnizorului ce atestă caracterul originar al mărfurilor pe care le furnizează.
Articolul 95
(1) Exportatorul întocmește un atestat de origine la exportul produselor sale, dacă mărfurile pot fi considerate originare din țara beneficiară în cauză sau din altă țară beneficiară în conformitate cu articolul 86 alineatul (4) al doilea paragraf sau cu articolul 86 alineatul (6) primul paragraf litera (b).
(2) Prin derogare de la alineatul (1), atestatul de origine poate fi întocmit în mod excepțional după efectuarea exportului («atestat retroactiv»), cu condiția să fie prezentat în statul membru al declarației de punere în liberă circulație în termen de cel mult doi ani de la data exportului.
(3) Atestatul de origine este prezentat de către exportator clientului său din Uniunea Europeană și conține informațiile prevăzute în anexa 13d. Atestatul de origine se redactează fie în limba engleză, fie în limba franceză.
Atestatul se poate întocmi pe orice document comercial care permite identificarea exportatorului și a mărfurilor în cauză.
(4) În cazul aplicării unui cumul în temeiul articolului 84, al articolului 86 alineatul (1) sau al articolului 86 alineatele (5) și (6), exportatorul unui produs la fabricarea căruia se utilizează materiale originare dintr-o parte cu care este autorizat cumulul se bazează pe atestatul de origine prezentat de furnizor. În aceste cazuri, atestatul de origine întocmit de exportator cuprinde mențiunea «EU cumulation», «regional cumulation» sau «Cumul UE», «cumul regional», după caz.
(5) În cazul aplicării unui cumul în temeiul articolului 85, exportatorul unui produs la fabricarea căruia se utilizează materiale originare dintr-o parte cu care este autorizat cumulul se bazează pe dovada de origine prezentată de furnizorul său și eliberată în conformitate cu regulile de origine ale SGP din Norvegia, Elveția sau Turcia, în funcție de situație. În acest caz, atestatul de origine întocmit de exportator cuprinde mențiunea «Norway cumulation», «Switzerland cumulation», «Turkey cumulation» sau «Cumul Norvège», «Cumul Suisse», «Cumul Turquie».
(6) În cazul aplicării unui cumul extins în temeiul articolului 86 alineatele (7) și (8), exportatorul unui produs la fabricarea căruia se utilizează materiale originare dintr-o parte cu care este autorizat cumulul extins se bazează pe dovada de origine prezentată de furnizorul său și eliberată în conformitate cu prevederile acordului de liber schimb relevant dintre Uniunea Europeană și partea în cauză.
În acest caz, atestatul de origine întocmit de exportator cuprinde mențiunea «extended cumulation with country x» sau «cumul étendu avec le pays x».
Articolul 96
(1) Pentru fiecare lot expediat se întocmește un atestat de origine.
(2) Un atestat de origine este valabil timp de doisprezece luni de la data întocmirii sale de către exportator.
(3) Un singur atestat de origine poate acoperi mai multe loturi dacă mărfurile îndeplinesc următoarele condiții:
(a)
constituie produse demontate sau neasamblate în sensul regulii generale de interpretare 2 litera (a) din Sistemul armonizat,
(b)
sunt clasificate la secțiunea XVI sau XVII sau la poziția 7308 sau 9406 din Sistemul armonizat și
(c)
sunt destinate să fie importate în mai multe tranșe.
Subsecțiunea 6
Proceduri la punerea în liberă circulație în Uniunea Europeană
Articolul 97
(1) Declarația vamală pentru punerea în liberă circulație face trimitere la atestatul de origine. Atestatul de origine se pune la dispoziția autorităților vamale, care îl pot solicita în vederea verificării declarației. Autoritățile pot solicita, de asemenea, o traducere a atestatului în limba oficială sau în una din limbile oficiale ale statului membru în cauză.
(2) Dacă declarantul solicită aplicarea sistemului fără a deține un atestat de origine la momentul acceptării declarației vamale pentru punerea în liberă circulație, respectiva declarație este considerată incompletă în sensul articolului 253 alineatul (1) și tratată ca atare.
(3) Înainte de a declara mărfurile în vederea punerii în liberă circulație, declarantul se asigură că mărfurile respectă dispozițiile prezentei secțiuni, verificând, în special:
(i)
în baza de date menționată la articolul 69 alineatul (3), că exportatorul este înregistrat și poate întocmi atestate de origine, cu excepția cazului în care valoarea totală a produselor originare expediate nu depășește 6 000 EUR, și
(ii)
că atestatul de origine a fost întocmit în conformitate cu anexa 13d.
Articolul 97a
(1) Pentru următoarele produse, întocmirea și prezentarea unui atestat de origine nu sunt obligatorii:
(a)
produsele expediate de către persoane fizice către persoane fizice sub formă de colete mici a căror valoare nu depășește 500 EUR;
(b)
produsele care fac parte din bagajele personale ale călătorilor a căror valoare nu depășește 1 200 EUR.
(2) Produsele menționate la alineatul (1) trebuie să îndeplinească următoarele condiții:
(a)
nu constituie importuri cu caracter comercial;
(b)
au fost declarate ca îndeplinind condițiile necesare pentru a beneficia de sistem;
(c)
nu există îndoieli asupra veridicității declarației menționate la litera (b).
(3) În scopul aplicării alineatului (2) litera (a), importurile sunt considerate lipsite de caracter comercial dacă se îndeplinesc simultan următoarele condiții:
(a)
importurile sunt ocazionale;
(b)
importurile constau exclusiv din produse pentru uzul personal al destinatarilor, al călătorilor sau al familiilor lor;
(c)
prin natura și cantitatea produselor, este evident că acestea nu sunt importate în scopuri comerciale.
Articolul 97b
(1) Constatarea unor mici neconcordanțe între mențiunile înscrise pe un atestat de origine și cele făcute pe documentele prezentate autorităților vamale în vederea îndeplinirii formalităților pentru importul produselor nu conduce ipso facto la anularea atestatului de origine dacă se stabilește în mod clar că respectivul document corespunde produselor prezentate.
(2) Erori formale evidente, precum erorile de dactilografiere pe un atestat de origine, nu conduc la respingerea documentului dacă aceste erori nu sunt de natură să ridice dubii în privința corectitudinii afirmațiilor din respectivul document.
(3) Atestatele de origine care sunt prezentate autorităților vamale ale țării importatoare după expirarea perioadei de valabilitate menționate la articolul 96 pot fi acceptate în scopul aplicării preferințelor tarifare atunci când neprezentarea acestor documente în termenul stabilit se datorează unor circumstanțe excepționale. În alte cazuri de neprezentare la timp, autoritățile vamale ale țării importatoare pot accepta atestatele de origine dacă produsele le-au fost prezentate înainte de expirarea termenului menționat.
Articolul 97c
(1) Procedura menționată la articolul 96 alineatul (3) se aplică pe o perioadă stabilită de autoritățile vamale ale statelor membre.
(2) Autoritățile vamale ale statelor membre importatoare care supraveghează punerile în liberă circulație succesive trebuie să verifice dacă loturile expediate în tranșe corespund produselor demontate sau neasamblate pentru care s-a întocmit atestatul de origine.
Articolul 97d
(1) În cazul în care produsele nu au fost încă puse în liberă circulație, atestatul de origine poate fi înlocuit cu unul sau mai multe atestate de origine înlocuitoare, întocmite de deținătorul mărfurilor, cu scopul de a expedia toate sau o parte din produse în alt loc de pe teritoriul vamal al Comunității sau, după caz, în Norvegia, Elveția sau Turcia. Pentru a avea dreptul să emită atestate de origine înlocuitoare, nu este necesar ca deținătorii mărfurilor să fie ei înșiși exportatori înregistrați.
(2) În cazul înlocuirii unui atestat de origine, pe atestatul de origine inițial se înscriu următoarele mențiuni:
(a)
detaliile referitoare la atestatul sau atestatele de origine înlocuitoare;
(b)
numele și adresa expeditorului;
(c)
destinatarul sau destinatarii din Uniunea Europeană.
Pe atestatul de origine inițial se înscrie mențiunea «Replaced» sau «Remplacée», după caz.
(3) Pe atestatul înlocuitor se indică următoarele:
(a)
descrierea completă a produselor reexpediate;
(b)
data la care a fost întocmit atestatul de origine inițial;
(c)
toate mențiunile necesare în conformitate cu anexa 13d;
(d)
numele și adresa expeditorului produselor în Uniunea Europeană;
(e)
numele și adresa destinatarului din Uniunea Europeană, Norvegia, Elveția sau Turcia;
(f)
data și locul înlocuirii.
Persoana care întocmește atestatul de origine înlocuitor poate anexa la acesta o copie a atestatului de origine inițial.
(4) Alineatele (1), (2) și (3) se aplică mutatis mutandis atestatelor care înlocuiesc atestatele de origine care înlocuiesc la rândul lor alte atestate de origine. Alineatele (1), (2) și (3) se aplică mutatis mutandis atestatelor înlocuitoare întocmite de expeditorii produselor în Norvegia, Elveția sau Turcia.
(5) În cazul produselor care beneficiază de preferințele tarifare în temeiul unei derogări acordate în conformitate cu dispozițiile articolului 89, procedura de înlocuire prevăzută la prezentul articol se aplică numai dacă produsele respective sunt expediate în Uniunea Europeană. În cazul în care produsele în cauză au obținut caracterul originar prin aplicarea unui cumul regional, poate fi întocmit un atestat de origine înlocuitor în vederea expedierii produselor către Norvegia, Elveția sau Turcia numai dacă aceste țări aplică aceleași reguli de cumul regional ca Uniunea Europeană.
(6) Alineatele (1), (2) și (3) se aplică mutatis mutandis atestatelor care înlocuiesc alte atestate de origine în urma divizării unui lot expediat efectuată în conformitate cu articolul 74.
Articolul 97e
(1) Atunci când au îndoieli cu privire la caracterul originar al produselor, autoritățile vamale pot solicita declarantului să prezinte, într-un termen rezonabil pe care îl precizează ele însele, orice documente justificative de care dispune acesta, prin care să se poată verifica exactitatea indicației de origine de pe declarație sau îndeplinirea condițiilor stabilite la articolul 74.
(2) Autoritățile vamale pot suspenda aplicarea preferinței tarifare pe toată durata procedurii de verificare prevăzute la articolul 97h dacă:
(a)
informațiile furnizate de declarant nu sunt suficiente pentru a confirma caracterul originar al produselor sau îndeplinirea condițiilor prevăzute la articolul 73 sau la articolul 74,
(b)
declarantul nu răspunde în termenul acordat pentru furnizarea informațiilor menționate la alineatul (1).
(3) În așteptarea fie a informațiilor solicitate declarantului, menționate la alineatul (1), fie a rezultatelor procedurii de verificare menționate la alineatul (2), importatorului i se acordă liberul de vamă sub rezerva oricăror măsuri de precauție considerate necesare.
Articolul 97f
(1) Autoritățile vamale ale statului membru importator refuză să acorde dreptul de a beneficia de sistem, fără a fi obligate să solicite documente justificative suplimentare sau să trimită țării beneficiare o cerere de verificare, dacă:
(a)
mărfurile nu sunt aceleași cu cele menționate pe atestatul de origine;
(b)
declarantul nu prezintă un atestat de origine pentru produsele în cauză, dacă se solicită un astfel de atestat;
(c)
fără a aduce atingere articolului 90 litera (b) și articolului 97d alineatul (1), atestatul de origine deținut de declarant nu a fost întocmit de un exportator înregistrat în țara beneficiară;
(d)
atestatul de origine nu a fost întocmit în conformitate cu anexa 13d;
(e)
nu sunt îndeplinite condițiile stabilite la articolul 74.
(2) Ca urmare a unei cereri de verificare în sensul articolului 97h adresate autorităților competente din țara beneficiară, autoritățile vamale ale statului membru importator refuză să acorde dreptul de a beneficia de sistem dacă:
(a)
au primit un răspuns conform căruia exportatorul nu era abilitat să întocmească atestatul de origine;
(b)
au primit un răspuns conform căruia produsele în cauză nu sunt originare dintr-o țară beneficiară sau condițiile stabilite la articolul 73 nu sunt îndeplinite;
(c)
atunci când au formulat cererea de verificare, au avut îndoieli întemeiate în privința valabilității atestatului de origine sau a exactității informațiilor furnizate de declarant cu privire la adevărata origine a produselor în cauză și
(i)
nu au primit niciun răspuns în termenul stabilit în conformitate cu articolul 97h, sau
(ii)
au primit un răspuns care nu oferă explicații satisfăcătoare la întrebările formulate în cerere.
Subsecțiunea 7
Controlul originii
Articolul 97g
(1) Pentru a asigura respectarea regulilor privind caracterul originar al produselor, autoritățile competente din țara beneficiară procedează la:
(a)
verificări ale caracterului originar al produselor, la cererea autorităților vamale ale statelor membre,
(b)
controale regulate asupra exportatorilor, din proprie inițiativă.
În măsura în care Norvegia, Elveția și Turcia au încheiat cu Uniunea Europeană un acord prin care părțile se angajează să își acorde reciproc sprijinul necesar în materie de cooperare administrativă, primul paragraf se aplică mutatis mutandis cererilor adresate autorităților din Norvegia, Elveția și Turcia pentru verificarea atestatelor de origine înlocuitoare întocmite pe teritoriul lor prin care respectivele autorități sunt invitate să consolideze cooperarea cu autoritățile competente din țara beneficiară.
Cumulul extins prevăzut la articolul 86 alineatele (7) și (8) este autorizat numai dacă o țară cu care Uniunea Europeană are un acord de liber schimb în vigoare a acceptat să ofere țării beneficiare un sprijin în materie de cooperare administrativă similar celui pe care l-ar oferi autorităților vamale ale statelor membre conform dispozițiilor pertinente din acordul de liber schimb în cauză.
(2) Prin controalele menționate la alineatul (1) litera (b) se asigură respectarea continuă de către exportatori a obligațiilor care le revin. Controalele sunt efectuate la intervale de timp stabilite pe baza unor criterii adecvate de analiză a riscurilor. În acest scop, autoritățile competente din țările beneficiare le solicită exportatorilor să furnizeze copii sau o listă a atestatelor de origine pe care le-au întocmit.
(3) Autoritățile competente din țările beneficiare au dreptul să solicite orice documente justificative și să efectueze orice verificări ale registrelor contabile ale exportatorului și, dacă este cazul, ale producătorilor care îl aprovizionează, inclusiv la sediul acestora, precum și orice alte verificări pe care le consideră necesare.
Articolul 97h
(1) Verificarea ulterioară a atestatelor de origine se face prin sondaj sau ori de câte ori autoritățile vamale ale statelor membre au îndoieli întemeiate în privința autenticității lor, a caracterului originar al produselor în cauză sau a respectării celorlalte cerințe prevăzute în prezenta secțiune.
Atunci când solicită cooperarea autorităților competente dintr-o țară beneficiară pentru a verifica valabilitatea unui atestat de origine, caracterul originar al produselor sau ambele, autoritățile vamale ale unui stat membru indică pe cererea lor, acolo unde este cazul, motivele pentru care au îndoieli întemeiate asupra valabilității atestatului de origine sau asupra caracterului originar al produselor.
În sprijinul cererii de verificare se poate transmite o copie a atestatului de origine și orice alte informații suplimentare sau documente care sugerează că informațiile indicate în atestat sunt incorecte.
Pentru comunicarea rezultatelor, statul membru solicitant stabilește un termen inițial de șase luni de la data transmiterii cererii de verificare, cu excepția cererilor adresate Norvegiei, Elveției sau Turciei pentru verificarea atestatelor de origine înlocuitoare întocmite pe teritoriul acestora pe baza unui atestat de origine întocmit într-o țară beneficiară, în cazul cărora acest termen este extins la opt luni.
(2) În cazul în care există îndoieli întemeiate, dacă nu se primește niciun răspuns în termenul menționat la alineatul (1) sau dacă răspunsul nu conține suficiente informații pentru a stabili originea reală a produselor, autorităților competente li se va trimite o a doua comunicare. Acesată comunicare stabilește un termen suplimentar care nu trebuie să depășească șase luni.
Subsecțiunea 8
Alte dispoziții
Articolul 97i
(1) Subsecțiunile 5, 6 și 7 se aplică mutatis mutandis:
(a)
exporturilor din Uniunea Europeană către o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral;
(b)
exporturilor dintr-o țară beneficiară către o altă țară beneficiară în cadrul cumulului regional prevăzut la articolul 86 alineatele (1) și (5).
(2) La cerere, un exportator din Uniunea Europeană este considerat de autoritatea vamală a unui stat membru ca fiind exportator înregistrat în scopul aplicării sistemului dacă exportatorul îndeplinește următoarele condiții:
(a)
deține un număr EORI în conformitate cu articolele 4k - 4t;
(b)
are statut de «exportator autorizat» în cadrul unui aranjament preferențial;
(c)
include în cererea adresată autorităților vamale ale statului membru, pe formularul al cărui model este prevăzut în anexa 13c:
(i)
informațiile solicitate la rubricile 1 și 4;
(ii)
angajamentul care figurează la rubrica 5.
Articolul 97j
(1) Subsecțiunile 1, 2 și 3 se aplică mutatis mutandis pentru a stabili dacă produsele pot fi considerate originare dintr-o țară beneficiară când sunt exportate către Ceuta și Melilla sau originare din Ceuta și Melilla când sunt exportate către o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral.
(2) Subsecțiunile 5, 6 și 7 se aplică mutatis mutandis produselor exportate dintr-o țară beneficiară către Ceuta și Melilla și produselor exportate din Ceuta și Melilla către o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral.
(3) Autoritățile vamale spaniole răspund de aplicarea subsecțiunilor 1, 2, 3, 5, 6 și 7 în Ceuta și Melilla.
(4) În scopul aplicării dispozițiilor alineatelor (1) și (2), Ceuta și Melilla sunt considerate un singur teritoriu.”
2.
În partea I titlul IV capitolul 2 se introduce următoarea secțiune 1A:
„Secțiunea 1A
Proceduri și metode de cooperare administrativă aplicabile până la lansarea sistemului exportatorilor înregistrați
Subsecțiunea 1
Principii generale
Articolul 97k
(1) Fiecare țară beneficiară asigură aplicarea sau aplică:
(a)
regulile privind originea produselor exportate, stabilite în secțiunea 1;
(b)
normele privind completarea și emiterea certificatelor de origine tip A, al căror specimen este prezentat în anexa 17;
(c)
dispozițiile cu privire la utilizarea declarațiilor pe factură, al căror specimen este prezentat în anexa 18;
(d)
dispozițiile cu privire la metodele de cooperare administrativă menționate la articolul 97s;
(e)
dispozițiile cu privire la acordarea derogărilor menționate la articolul 89.
(2) Autoritățile competente ale țărilor beneficiare cooperează cu Comisia sau cu statele membre, în special:
(a)
prin furnizarea, la cererea Comisiei, a oricărui sprijin necesar în vederea monitorizării de către aceasta a bunei gestionări a sistemului în țara în cauză, inclusiv cu ocazia vizitelor de control la fața locului efectuate de Comisie sau de autoritățile vamale ale statelor membre;
(b)
fără a aduce atingere articolelor 97s și 97t, prin verificarea caracterului originar al produselor, precum și a îndeplinirii celorlalte condiții prevăzute în prezenta secțiune, inclusiv prin vizite la fața locului, la cererea Comisiei sau a autorităților vamale ale statelor membre în cadrul anchetelor asupra originii.
(3) În cazul în care, într-o țară beneficiară, se desemnează o autoritate competentă care să emită certificate de origine tip A, se verifică documente care constituie dovezi de origine și se emit certificate de origine tip A în vederea exporturilor către Uniunea Europeană, se consideră că respectiva țară beneficiară a acceptat condițiile prevăzute la alineatul (1).
(4) În cazul în care o țară sau un teritoriu este admis sau readmis ca țară beneficiară în privința produselor menționate în Regulamentul (CE) nr. 732/2008, mărfurile originare din acea țară sau acel teritoriu beneficiază de sistemul generalizat de preferințe, cu condiția să fi fost exportate din țara sau teritoriul beneficiar la data menționată la articolul 97s sau după această dată.
(5) Dovada de origine este valabilă 10 luni de la data emiterii sale în țara exportatoare și trebuie depusă în acest interval de timp pe lângă autoritățile vamale ale țării importatoare.
Subsecțiunea 2
Proceduri la export în țara beneficiară
Articolul 97l
(1) Certificatele de origine tip A, al căror model este prezentat în anexa 17, se emit pe baza unei cereri scrise prezentate de exportator sau de reprezentantul autorizat al acestuia, însoțită de orice alte documente justificative, pentru a dovedi că produsele pentru export îndeplinesc condițiile necesare în vederea emiterii unui certificat de origine tip A.
(2) Certificatul se pune la dispoziția exportatorului imediat după efectuarea sau asigurarea exportului. Cu toate acestea, certificatul de origine tip A poate fi emis în mod excepțional după exportul produselor la care se referă dacă:
(a)
nu a fost emis în momentul exportului ca urmare a unor erori, a unor omisiuni involuntare sau a unor circumstanțe speciale sau
(b)
s-a dovedit autorităților guvernamentale competente că certificatul de origine tip A a fost emis, dar nu a fost acceptat la import din motive tehnice.
(3) Autoritățile guvernamentale competente pot emite retroactiv un certificat doar după ce verifică dacă informațiile cuprinse în cererea exportatorului coincid cu cele din documentele de export corespunzătoare și că la exportul produselor în cauză nu s-a emis un certificat de origine tip A în conformitate cu dispozițiile prezentei secțiuni. Rubrica 4 a certificatelor de origine tip A emise retroactiv trebuie să conțină mențiunea «Issued retrospectively» sau «Délivré à posteriori».
(4) În caz de furt, pierdere sau distrugere a unui certificat de origine tip A, exportatorul poate solicita autorităților guvernamentale competente care l-au emis un duplicat întocmit pe baza documentelor de export aflate în posesia acestora. Rubrica 4 a duplicatului tip A trebuie să poarte mențiunea «Duplicate» sau «Duplicata», precum și data emiterii și seria certificatului original. Duplicatul este valabil de la aceeași dată cu originalul.
(5) Pentru a verifica dacă produsul pentru care se solicită un certificat de origine tip A respectă regulile de origine aplicabile, autoritățile guvernamentale competente au dreptul să solicite prezentarea oricăror documente justificative sau să efectueze orice verificări pe care le consideră adecvate.
(6) Completarea rubricii 2 a certificatului de origine tip A este opțională. Rubrica 12 poartă mențiunea «Uniunea Europeană» sau numele unuia dintre statele membre. Data eliberării certificatului de origine tip A se înscrie în rubrica 11. Semnătura înscrisă în această rubrică, rezervată autorităților guvernamentale competente care emit certificatul, precum și cea a semnatarului autorizat al exportatorului înscrisă în rubrica 12 sunt olografe.
Articolul 97m
(1) Declarația pe factură poate fi întocmită de către orice exportator pentru orice lot expediat format din unul sau mai multe colete conținând produse originare a căror valoare totală nu depășește 6 000 EUR, cu condiția ca și cooperarea administrativă menționată la articolul 97k alineatul (2) să se aplice acestei proceduri.
(2) Exportatorul care întocmește o declarație pe factură trebuie să poată prezenta în orice moment, la cererea autorităților vamale sau a altor autorități guvernamentale competente din țara exportatoare, toate documentele corespunzătoare care fac dovada caracterului originar al produselor în cauză.
(3) Declarația pe factură se întocmește de către exportator fie în franceză, fie în engleză, prin dactilografierea, ștampilarea sau imprimarea pe factură, pe avizul de expediție sau pe orice alte documente comerciale, a declarației al cărei text este prezentat în anexa 18. Dacă este întocmită de mână, declarația trebuie scrisă cu cerneală și cu litere de tipar. Declarațiile pe factură poartă semnătura olografă originală a exportatorului.
(4) Utilizarea unei declarații pe factură presupune îndeplinirea următoarelor condiții:
(a)
se completează o singură declarație pe factură pentru fiecare lot expediat;
(b)
dacă mărfurile din lotul expediat au fost deja supuse, în țara exportatoare, unei verificări în ceea ce privește definiția noțiunii de «produse originare», exportatorul poate menționa această verificare în declarația pe factură.
(5) În cazul aplicării unui cumul în temeiul articolelor 84, 85 sau 86, autoritățile guvernamentale competente din țara beneficiară cărora li s-a solicitat emiterea unui certificat de origine tip A pentru produse la fabricarea cărora s-au utilizat materiale originare dintr-o parte cu care este autorizat cumulul se bazează pe următoarele elemente:
-
în cazul cumulului bilateral, pe dovada de origine prezentată de furnizorul exportatorului și emisă în conformitate cu dispozițiile subsecțiunii 5;
-
în cazul cumulului cu Norvegia, Elveția sau Turcia, pe dovada de origine livrată de furnizorul exportatorului și emisă în conformitate cu regulile de origine SGP ale Norvegiei, Elveției sau Turciei, după caz;
-
în cazul cumulului regional, pe dovada de origine livrată de furnizorul exportatorului, și anume un certificat de origine tip A, al cărui model este prezentat în anexa 17, sau, după caz, o declarație pe factură, al cărei text este prezentat în anexa 18;
-
în cazul cumulului extins, pe dovada de origine livrată de furnizorul exportatorului și emisă în conformitate cu prevederile acordului de liber schimb relevant dintre Uniunea Europeană și țara în cauză.
În cazurile menționate la primul paragraf prima, a doua, a treia și a patra liniuță, rubrica 4 a certificatului de origine tip A poartă, după caz, mențiunea «EU cumulation», «Norway cumulation», «Switzerland cumulation», «Turkey cumulation», «regional cumulation», «extended cumulation with country x» sau «Cumul UE», «Cumul Norvège», «Cumul Suisse», «Cumul Turquie», «cumul régional», «cumul étendu avec le pays x».
Subsecțiunea 3
Proceduri la punerea în liberă circulație în Uniunea Europeană
Articolul 97n
(1) Certificatele de origine tip A sau declarațiile pe factură sunt prezentate autorităților vamale ale statelor membre importatoare în conformitate cu procedurile privind declarația vamală.
(2) Dovezile de origine care sunt prezentate autorităților vamale ale țării importatoare după expirarea perioadei de valabilitate menționate la articolul 97k alineatul (5) pot fi acceptate în scopul aplicării preferințelor tarifare atunci când neprezentarea acestor documente în termenul stabilit se datorează unor circumstanțe excepționale. În alte cazuri de neprezentare la timp, autoritățile vamale ale țării importatoare pot accepta dovezile de origine dacă produsele le-au fost prezentate înainte de expirarea termenului menționat.
Articolul 97o
(1) În cazul în care, la cererea importatorului și în condițiile stabilite de autoritățile vamale ale statului membru importator, produsele demontate sau neasamblate în sensul regulii generale 2 litera (a) pentru interpretarea Sistemului armonizat care se clasifică la secțiunea XVI sau XVII sau la poziția 7308 sau 9406 din Sistemul armonizat sunt importate în tranșe, autorităților vamale li se poate prezenta o singură dovadă de origine pentru respectivele produse la importul primei tranșe.
(2) La cererea importatorului și în condițiile stabilite de autoritățile vamale ale statului membru importator, autorităților vamale li se poate prezenta o singură dovadă de origine la importul primei tranșe atunci când mărfurile:
(a)
sunt importate în cadrul unor fluxuri comerciale frecvente și continue cu o valoare comercială semnificativă;
(b)
fac obiectul aceluiași contract de vânzare, ale cărui părți contractante sunt stabilite în țara exportatoare sau în statul membru (statele membre);
(c)
sunt clasificate la același cod (opt cifre) al Nomenclaturii combinate;
(d)
provin exclusiv de la același exportator, sunt destinate aceluiași importator și fac obiectul formalităților de intrare la același birou vamal din același stat membru.
Această procedură se aplică pe o perioadă stabilită de autoritățile vamale competente.
Articolul 97p
(1) În cazul în care produsele originare sunt plasate sub controlul unui birou vamal al unui singur stat membru, este posibil să se înlocuiască dovada de origine inițială cu unul sau mai multe certificate de origine tip A în scopul expedierii unora sau a tuturor acestor produse în altă parte în Uniunea Europeană sau, dacă este cazul, în Norvegia, Elveția sau Turcia.
(2) Certificatele de origine tip A înlocuitoare sunt emise de biroul vamal sub controlul căruia sunt plasate produsele. Certificatul înlocuitor se întocmește pe baza unei cereri scrise a reexportatorului.
(3) În rubrica din dreapta sus a certificatului înlocuitor se indică numele țării intermediare în care este emis. Rubrica 4 cuprinde mențiunile «Replacement certificate» sau «Certificat de remplacement», precum și data emiterii și seria certificatului de origine inițial. Numele reexportatorului se indică în rubrica 1. Numele destinatarului final poate fi indicat în rubrica 2. În rubricile 3 - 9 se preiau toate caracteristicile produselor reexportate de pe certificatul inițial, iar în rubrica 10 se indică datele facturii reexportatorului.
(4) Viza autorității vamale care a emis certificatul înlocuitor se aplică în rubrica 11. Responsabilitatea autorităților se limitează la emiterea certificatului înlocuitor. Datele din rubrica 12 referitoare la țara de origine și la țara de destinație se preiau din certificatul inițial. Această rubrică este semnată de reexportator. Reexportatorul care semnează cu bună credință această rubrică nu răspunde de corectitudinea datelor înscrise pe certificatul inițial.
(5) Biroul vamal căruia i se cere să efectueze operațiunea menționată la alineatul (1) notează pe certificatul inițial greutatea, numărul și natura produselor reexpediate și indică seria certificatului sau certificatelor înlocuitoare corespunzătoare. Biroul vamal păstrează certificatul inițial timp de cel puțin trei ani. La certificatul înlocuitor se poate anexa o fotocopie a certificatului inițial.
(6) În cazul produselor care beneficiază de preferințele tarifare în temeiul unei derogări acordate în conformitate cu dispozițiile articolului 89, procedura prevăzută la prezentul articol se aplică numai dacă produsele sunt exportate către Uniunea Europeană. În cazul în care produsele în cauză au obținut caracterul originar prin aplicarea unui cumul regional, poate fi întocmit un certificat înlocuitor în vederea expedierii produselor către Norvegia, Elveția sau Turcia numai dacă aceste țări aplică aceleași reguli de cumul regional ca Uniunea Europeană.
Articolul 97q
(1) Produsele expediate de către persoane fizice către persoane fizice sub formă de colete mici sau produsele care fac parte din bagajele personale ale călătorilor se admit ca produse originare beneficiind de preferințele tarifare menționate la articolul 66, fără a fi necesar să se prezinte un certificat de origine tip A sau o declarație pe factură, cu condiția:
(a)
ca respectivele produse:
(i)
să nu constituie importuri cu caracter comercial;
(ii)
să fi fost declarate ca îndeplinind condițiile necesare pentru a beneficia de sistem;
(b)
să nu existe îndoieli asupra veridicității declarației menționate la litera (a) punctul (ii).
(2) Importurile sunt considerate lipsite de caracter comercial dacă se îndeplinesc simultan următoarele condiții:
(a)
importurile sunt ocazionale;
(b)
importurile constau exclusiv din produse pentru uzul personal al destinatarilor, al călătorilor sau al familiilor acestora;
(c)
prin natura și cantitatea produselor, este evident că acestea nu sunt importate în scopuri comerciale.
(3) Valoarea totală a produselor menționate la alineatul (2) nu depășește 500 EUR, în cazul coletelor mici, sau 1 200 EUR în cazul produselor care fac parte din bagajele personale ale călătorilor.
Articolul 97r
(1) Constatarea unor mici neconcordanțe între datele înscrise pe certificatul de origine tip A sau pe declarația pe factură și cele înscrise pe documentele prezentate biroului vamal în vederea îndeplinirii formalităților pentru importul produselor nu conduce ipso facto la anularea certificatului sau a declarației dacă se stabilește în mod clar că respectivul document corespunde produselor prezentate.
(2) Erorile formale evidente pe un certificat de origine tip A, pe un certificat de circulație a mărfurilor EUR.1 sau pe o declarație pe factură nu conduc la respingerea documentului dacă nu sunt de natură să ridice dubii în privința corectitudinii afirmațiilor din respectivul document.
Subsecțiunea 4
Metode de cooperare administrativă
Articolul 97s
(1) Țările beneficiare comunică Comisiei denumirile și adresele autorităților guvernamentale situate pe teritoriul lor care sunt împuternicite să emită certificate de origine tip A, specimenele ștampilelor folosite de aceste autorități, precum și denumirile și adresele autorităților guvernamentale responsabile cu verificarea certificatelor de origine tip A și a declarațiilor pe factură.
Comisia transmite aceste informații autorităților vamale ale statelor membre. Atunci când informațiile sunt comunicate în cadrul modificării unor comunicări precedente, Comisia va indica data intrării în vigoare a noilor ștampile conform instrucțiunilor date de autoritățile guvernamentale competente ale țărilor beneficiare. Aceste informații sunt de uz strict oficial; totuși, atunci când mărfurile trebuie puse în liberă circulație, autoritățile vamale în cauză pot autoriza importatorul sau reprezentantul său autorizat să consulte specimenele ștampilelor.
Țările beneficiare care au furnizat deja informațiile prevăzute la primul paragraf nu au obligația de a le furniza din nou decât dacă între timp au intervenit schimbări.
(2) În scopul aplicării articolului 97k alineatul (4), Comisia va publica în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (seria C) data la care o țară sau un teritoriul admis sau readmis ca țară beneficiară în privința produselor menționate în Regulamentul (CE) nr. 732/2008 și-a îndeplinit obligațiile stabilite la alineatul (1).
(3) La cererea autorităților competente din țările beneficiare, Comisia va trimite țărilor beneficiare specimene ale ștampilelor utilizate de autoritățile vamale ale statelor membre pentru emiterea certificatelor de circulație a mărfurilor EUR.1.
Articolul 97t
(1) Verificarea ulterioară a certificatelor de origine tip A și a declarațiilor pe factură se face prin sondaj sau ori de câte ori autoritățile vamale ale statelor membre au îndoieli întemeiate în privința autenticității lor, a caracterului originar al produselor în cauză sau a respectării celorlalte cerințe prevăzute în prezenta secțiune.
(2) Atunci când solicită o verificare ulterioară, autoritățile vamale ale statelor membre înapoiază autorităților guvernamentale competente din țara beneficiară exportatoare certificatul de origine tip A, factura, în cazul în care aceasta a fost prezentată, și declarația pe factură sau o copie a acestor documente, indicând, după caz, motivele verificării. În sprijinul cererii de verificare se furnizează toate documentele și informațiile obținute care indică faptul că datele înscrise pe dovada de origine sunt incorecte.
Dacă autoritățile vamale din statele membre iau hotărârea să suspende acordarea preferințelor tarifare pe perioada cât așteaptă rezultatele verificării, acestea acordă importatorului liberul de vamă pentru produse sub rezerva oricăror măsuri de precauție pe care le consideră necesare.
(3) Atunci când se prezintă o cerere de verificare ulterioară, această verificare are loc, iar rezultatele se comunică autorităților vamale ale statelor membre în termen de maximum șase luni sau, în cazul cererilor adresate Norvegiei, Elveției sau Turciei pentru verificarea atestatelor de origine înlocuitoare întocmite pe teritoriul lor, pe baza unui certificat de origine tip A sau a unei declarații pe factură întocmite într-o țară beneficiară, în termen de maximum opt luni de la data trimiterii cererii. Rezultatele trebuie să fie de așa natură încât să stabilească dacă dovada de origine în cauză se aplică produselor exportate efectiv și dacă produsele respective pot fi considerate produse originare din țara beneficiară.
(4) În cazul certificatelor de origine tip A emise în cadrul unui cumul bilateral, răspunsul include unul sau mai multe exemplare ale certificatului sau certificatelor de circulație a mărfurilor EUR.1 sau, dacă este necesar, ale declarației sau declarațiilor pe factură corespunzătoare.
(5) În cazul în care există îndoieli întemeiate, dacă nu se primește niciun răspuns în termenul de șase luni menționat la alineatul (3) sau dacă răspunsul nu conține informații suficiente pentru a stabili originea reală a produselor, autorităților competente li se trimite o a doua comunicare. Dacă, după cea de-a doua comunicare, rezultatele verificării nu sunt comunicate autorităților solicitante în termen de patru luni de la data trimiterii celei de-a doua comunicări sau dacă aceste rezultate nu confirmă autenticitatea documentului respectiv sau originea reală a produselor, autoritățile solicitante refuză dreptul la preferințe tarifare, cu excepția unor situații excepționale.
(6) În cazul în care procedura de verificare sau orice alte informații disponibile demonstrează că sunt încălcate regulile de origine, țara beneficiară exportatoare, din proprie inițiativă sau la cererea autorităților vamale ale statelor membre, efectuează verificările necesare sau dispune efectuarea de urgență a unor verificări pentru identificarea și prevenirea unor asemenea încălcări. În acest context, Comisia sau autoritățile vamale ale statelor membre pot participa la anchete.
(7) În scopul verificării ulterioare a certificatelor de origine tip A, exportatorii păstrează toate documentele necesare care fac dovada caracterului originar al produselor în cauză, iar autoritățile guvernamentale competente din țara beneficiară exportatoare păstrează copii ale certificatelor și ale tuturor documentelor de export aferente. Aceste documente se păstrează timp de cel puțin trei ani de la sfârșitul anului în care a fost emis certificatul de origine tip A.
Articolul 97u
(1) Articolele 97s și 97t se aplică, de asemenea, între țările din același grup regional în vederea comunicării de informații Comisiei sau autorităților vamale ale statelor membre și a verificării ulterioare a certificatelor de origine tip A sau a declarațiilor pe factură emise în conformitate cu dispozițiile privind cumulul regional de origine.
(2) În scopul aplicării articolelor 85, 97m și 97p, acordul încheiat între Uniunea Europeană, Norvegia, Elveția și Turcia cuprinde, inter alia, angajamentul de a-și oferi reciproc sprijinul necesar în materie de cooperare administrativă.
În scopul aplicării articolului 86 alineatele (7) și (8) și articolului 97k, țara cu care Uniunea Europeană are un acord de liber schimb în vigoare și care a acceptat să participe la un cumul extins cu o țară beneficiară acceptă, de asemenea, să ofere țării beneficiare respective un sprijin în materie de cooperare administrativă similar celui pe care l-ar oferi autorităților vamale ale statelor membre conform dispozițiilor pertinente ale acordului de liber schimb în cauză.
Subsecțiunea 5
Proceduri în vederea cumulului bilateral
Articolul 97v
(1) Dovada caracterului originar al produselor din Uniunea Europeană se face:
(a)
fie prin prezentarea unui certificat de circulație a mărfurilor tip EUR.1, al cărui model figurează în anexa 21,
(b)
fie prin prezentarea unei declarații pe factură, al cărei text figurează în anexa 18. Declarația pe factură poate fi întocmită de orice exportator pentru loturile expediate care conțin produse originare a căror valoare totală nu depășește 6 000 EUR sau de un exportator autorizat din Uniunea Europeană.
(2) Exportatorul sau reprezentantul său autorizat introduce în rubrica 2 a certificatului de circulație a mărfurilor EUR.1 mențiunile «GSP beneficiary countries» și «EU» sau «Pays bénéficiaires du SPG» și «UE».
(3) Dispozițiile prezentei secțiuni cu privire la emiterea, utilizarea și verificarea ulterioară a certificatelor de origine tip A se aplică mutatis mutandis certificatelor de circulație a mărfurilor EUR.1 și, cu excepția dispozițiilor privind emiterea lor, declarațiilor pe factură.
(4) Autoritățile vamale ale statelor membre pot autoriza orice exportator, denumit în continuare «exportator autorizat», care expediază frecvent produse originare din Uniunea Europeană în cadrul cumulului bilateral, să întocmească declarații pe factură, indiferent de valoarea produselor în cauză, dacă respectivul exportator oferă autorităților vamale toate garanțiile necesare verificării:
(a)
caracterului originar al produselor, și
(b)
respectării celorlalte cerințe aplicabile în statele membre.
(5) Autoritățile vamale pot acorda statutul de exportator autorizat sub rezerva oricăror condiții pe care le consideră adecvate. Autoritățile vamale atribuie exportatorului autorizat un număr de autorizație vamală, care trebuie să figureze pe declarația pe factură.
(6) Autoritățile vamale supraveghează utilizarea autorizației de către exportatorul autorizat. Autoritățile vamale pot retrage autorizația în orice moment.
Autoritățile vamale retrag autorizația în oricare dintre următoarele cazuri:
(a)
exportatorul autorizat nu mai oferă garanțiile menționate la alineatul (4);
(b)
exportatorul autorizat nu mai îndeplinește condițiile menționate la alineatul (5);
(c)
exportatorul autorizat se folosește în mod abuziv de autorizație.
(7) Un exportator autorizat poate să nu semneze o declarație pe factură dacă prezintă autorităților vamale un angajament scris prin care acceptă responsabilitatea deplină pentru orice declarație pe factură în care este menționat ca și cum ar fi semnat-o olograf.
Subsecțiunea 6
Ceuta și Melilla
Articolul 97w
Dispozițiile prezentei secțiuni cu privire la emiterea, utilizarea și verificarea ulterioară a dovezilor de origine se aplică mutatis mutandis produselor exportate dintr-o țară beneficiară către Ceuta și Melilla și produselor exportate din Ceuta și Melilla către o țară beneficiară în cadrul cumulului bilateral.
Ceuta și Melilla sunt considerate un singur teritoriu.
Autoritățile vamale spaniole răspund de aplicarea prezentei secțiuni în Ceuta și Melilla.”
3.
În partea I titlul IV capitolul 2 secțiunea 2, înainte de subsecțiunea 1 se introduce următorul articol 97x:
„Articolul 97x
(1) În sensul prezentei secțiuni se aplică următoarele definiții:
(a)
«fabricare» reprezintă orice tip de prelucrare sau transformare, inclusiv asamblarea;
(b)
«material» reprezintă orice ingredient, materie primă, componentă, piesă etc. folosită la fabricarea produsului;
(c)
«produs» reprezintă produsul fabricat, chiar dacă este destinat să fie folosit ulterior într-o altă operațiune de fabricare;
(d)
«mărfuri» reprezintă atât materialele, cât și produsele;
(e)
«valoare în vamă» reprezintă valoarea determinată în conformitate cu Acordul din 1994 privind aplicarea articolului VII din Acordul General pentru Tarife și Comerț (Acordul OMC privind evaluarea în vamă);
(f)
«preț franco fabrică» reprezintă, în lista din anexa 15, prețul plătit pentru produs franco fabrică fabricantului în întreprinderea căruia s-a efectuat ultima prelucrare sau transformare, cu condiția ca prețul să includă valoarea tuturor materialelor utilizate minus toate taxele interne care sunt sau pot fi restituite atunci când produsul obținut este exportat;
În cazul în care prețul efectiv plătit nu reflectă toate costurile de fabricare a produsului efectiv suportate în țara beneficiară, prețul franco fabrică reprezintă suma tuturor acestor costuri, minus toate taxele interne care sunt sau pot fi restituite atunci când produsul obținut este exportat.
(g)
«valoarea materialelor» reprezintă, în lista din anexa 15, valoarea în vamă la momentul importului materialelor neoriginare utilizate sau, în cazul în care aceasta nu este cunoscută sau nu poate fi stabilită, primul preț care poate fi stabilit plătit pentru materiale în Uniunea Europeană sau în țara beneficiară în sensul articolului 98 alineatul (1); în cazul în care trebuie stabilită valoarea materialelor originare utilizate, dispozițiile prezentului paragraf se aplică mutatis mutandis;
(h)
«capitole», «poziții» și «subpoziții» reprezintă capitolele, pozițiile și subpozițiile (coduri de patru până la șase cifre) utilizate în nomenclatura care constituie Sistemul armonizat;
(i)
«clasificat» se referă la clasificarea unui produs sau a unui material la o anumită poziție sau subpoziție din Sistemul armonizat;
(j)
«lot expediat» reprezintă produsele care sunt:
-
fie expediate simultan de la un exportator la un destinatar,
-
fie sunt transportate de la expeditor la destinatar pe baza unui document de transport unic sau, în lipsa unui astfel de document, pe baza unei facturi unice.
2. În sensul alineatului (1) litera (f), dacă ultima prelucrare sau transformare a fost subcontractată unui fabricant, termenul «fabricant» menționat la alinatul (1) litera (f) primul paragraf poate desemna întreprinderea care a angajat subcontractantul.”
4.
La articolul 99 se introduce următoarea literă (d)a:
„(d)a
produsele obținute de la animale sacrificate născute și crescute în țara respectivă;”.
5.
Articolul 101 alineatul (1) se modifică după cum urmează:
(a)
litera (g) se înlocuiește cu următorul text:
„(g)
operațiunile de colorare sau de aromatizare a zahărului sau de formare a bucăților de zahăr; măcinarea totală sau parțială a zahărului cristalizat;”;
(b)
litera (m) se înlocuiește cu următorul text:
„(m)
simpla amestecare a produselor, chiar din categorii diferite; amestecarea zahărului cu orice material;”;
(c)
se introduce următoarea literă (m)a:
„(m)a
simpla adăugare de apă, diluarea, deshidratarea sau denaturarea produselor;”.
6.
Se introduce anexa 13a din anexa I la prezentul regulament.
7.
Se introduce anexa 13b din anexa II la prezentul regulament.
8.
Se introduce anexa 13c din anexa III la prezentul regulament.
9.
Se introduce anexa 13d din anexa IV la prezentul regulament.
10.
În anexa 14, cuvintele „articolelor 69 și 100” din nota 1 și „articolele 69 și 100” din nota 3.1 se înlocuiesc cu cuvintele „articolului 100”, respectiv „articolul 100”.
11.
Anexa 17 se modifică în conformitate cu anexa V la prezentul regulament.
12.
Anexa 18 se înlocuiește cu textul din anexa VI la prezentul regulament.
Articolul 2
Cu cel puțin trei luni înainte de aplicarea efectivă, pe teritoriile lor, a sistemului exportatorilor înregistrați, țările beneficiare prezintă Comisiei angajamentul pe care și-l iau în temeiul articolului 68 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 2454/93, astfel cum este modificat prin prezentul regulament, precum și informațiile prevăzute la articolul 69 din regulamentul respectiv.
La 1 iulie 2016 și 1 iulie 2019 cel târziu, Comisia va examina stadiul de pregătire a țărilor beneficiare în vederea lansării sistemului exportatorilor înregistrați. Comisia va propune orice ajustări necesare.
Articolul 3
(1) Prezentul regulament intră în vigoare în a șaptea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(2) Se aplică de la 1 ianuarie 2011.
(3) Sub rezerva alineatului (4) din prezentul articol, articolul 1 punctul 1, în măsura în care se referă la articolele 68-71, la articolele 90-97i și la articolul 97j alineatul (2), punctul 8 și punctul 9 se aplică de la 1 ianuarie 2017.
(4) Țările beneficiare care nu sunt în măsură să aplice sistemul exportatorilor înregistrați la data prevăzută la alineatul (3) și care adresează Comisiei o cerere scrisă înainte de 1 iulie 2016 sau țările beneficiare cărora Comisia le-a propus ajustări, în conformitate cu articolul 2 al doilea paragraf, pot continua să aplice dispozițiile prevăzute la titlul IV capitolul 2 secțiunea 1A și anexele 17 și 18 din Regulamentul (CE) nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin prezentul regulament, până la 1 ianuarie 2020.
(5) Articolul 1 punctul 2 se aplică până la data stabilită la alineatul (3) sau, în cazul țărilor beneficiare menționate la alineatul (4), până la data stabilită la alineatul (4).
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 18 noiembrie 2010.