ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 24. května 2011
o státní podpoře C 88/97, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel
(oznámeno pod číslem K(2011) 3436)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/747/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s tímto článkem (1), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. ŘÍZENÍ
(1)
Dne 25. ledna 1991 podaly „Association française des banques“ („Francouzské sdružení bank“ - dále jen „AFB“), odborová komora lidových bank a banka Crédit Agricole stížnost, podle níž Francie údajně poskytla státní podpory ve prospěch banky Crédit Mutuel.
(2)
První žádost Komise o informace o spořicím účtu „Livret bleu“ byla vyjádřena v dopise ze dne 27. května 1991.
(3)
Dopisem ze dne 6. února 1998 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU) ve věci možných opatření podpory obsažených ve spořicím mechanismu účtu „Livret bleu“ (2).
(4)
Dne 8. dubna 1998 francouzské orgány odpověděly na otázky položené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení.
(5)
Dne 18. června 1998 zaslala banka Crédit Mutuel Komisi dopis s vyložením argumentů pro zamítnutí označení opatření uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení za státní podporu a dále soubor analytického účetnictví týkajícího se „Livret bleu“. Komise rovněž obdržela připomínky řady zúčastněných stran (viz oddíl 3 a 4, body 48 až 59) a dne 3. září 1998 je předala francouzským orgánům.
(6)
Stěžovatelé zaslali Komisi čtyři podání dopisy ze dne 29. října 1999, 16. května 2000, 16. října 2000 a 19. ledna 2001, které Komise předala francouzským orgánům dne 21. února 2000 a 3. listopadu 2000.
(7)
Dne 5. února 2001 předala Komise francouzským orgánům dokumenty obdržené od AFB.
(8)
Na žádost Komise provedl v období od listopadu 1998 do prosince 1999 konzultant (3) (dále jen „konzultant Komise“) audit analytického účetnictví „Livret bleu“. Zpráva konzultanta Komise byla předložena k přezkumu francouzským orgánům a bance Crédit Mutuel dne 10. ledna 2000. Dne 7. února 2000 byla zorganizována technická konzultační schůzka mezi útvary Komise za přítomnosti jejich konzultanta, francouzskými orgány a bankou Crédit Mutuel věnovaná této zprávě.
(9)
Dopisem ze dne 14. září 1999 si útvary Komise vyžádaly od francouzských orgánů upřesnění ohledně úkolů obecného zájmu, kterými je pověřena banka Crédit Mutuel. Dne 21. února 2000, 3. listopadu 2000 a 5. února 2001 předaly útvary Komise francouzským orgánům k připomínkování různé podklady (4) přidané do spisu stěžovateli a týkající se „přitažlivého účinku“ spořicího účtu „Livret bleu“ (viz pododdíl 7.2.3, body 110 až 118). Francouzské orgány předložily své připomínky dne 1. února 2001.
(10)
Dne 11. dubna 2000 podala u Komise stížnost Bankovní federace Evropské unie (FBE) ohledně podpor poskytnutých francouzským státem ve prospěch banky Crédit Mutuel v podobě výlučné distribuce spořicího účtu „Livret bleu“.
(11)
V květnu roku 2000 pověřila Národní konfederace Crédit Mutuel auditní kancelář Arthur Andersen přezkumem metodiky postupů analytického účetnictví banky Crédit Mutuel a vypracováním provozního účtu spořicího účtu „Livret bleu“. Tento úkol byl ukončen v září roku 2000 předáním podrobné zprávy o provozním účtu „Livret bleu“, jež ocenila výsledek analytického účetnictví „Livret bleu“ na ztrátu před zdaněním ve výši 498 milionů FRF. Tento výsledek byl založen na zohlednění „vyrovnávacích prvků“. Dne 2. února 2001 bylo zorganizováno jednání mezi Komisí a bankou Crédit Mutuel věnované této zprávě. Po připomínkách Komise požádala banka Crédit Mutuel kancelář Arthur Andersen o předání zprávy ze dne 8. února 2001, jež odůvodňovala použití metody zvané „vyrovnání přecenění činnosti IARD [pojištění proti škodám (5) banky Crédit Mutuel]“, která byla zejména předmětem kritiky ze strany útvarů Komise.
(12)
V dubnu roku 2001 požádala Komise svého konzultanta, aby zjistil odchylky mezi svou zprávou a zprávou kanceláře Arthur Andersen a určil změny v údajích a metodice, které by mohly být případně zahrnuty do jeho předchozí zprávy. Nová konečná zpráva konzultanta Komise byla předána dne 23. července 2001. Oceňuje výsledek analytického účetnictví spořicího účtu „Livret bleu“ na kumulovaný nekapitalizovaný zisk ve výši 1,074 miliardy FRF (163,7 milionu EUR). Tato zpráva byla předána stejného dne francouzským orgánům. Během jednání dne 26. července 2001 mezi Komisí, francouzskými orgány, bankou Crédit Mutuel a kanceláří Arthur Andersen vyjádřily banka Crédit Mutuel a kancelář Arthur Andersen svůj nesouhlas s konečnými závěry konzultanta Komise. Kancelář Arthur Andersen trvala na svých předchozích závěrech v dokumentu ze dne 13. září 2001 předaném v příloze zprávy francouzských orgánů ze dne 15. září 2001. Francouzské orgány zaslaly dne 26. října 2001 Komisi novou zprávu s právní analýzou spořicího účtu „Livret bleu“ z hlediska právních předpisů Společenství v oblasti hospodářské soutěže a dne 7. ledna 2002 zprávu o nákladech pověření veřejnou službou, která přebírá číselné údaje již předložené bankou Crédit Mutuel, aniž by přinášela nové skutečnosti.
(13)
Zpráva zaslaná francouzskými orgány Komisi dne 26. října 2001 vysvětlovala, proč, podle jejich názoru, i) režim spořicího účtu „Livret bleu“ nepředstavuje podporu, ii) by se mohlo jednat pouze o stávající podporu, pokud by Komise označení za podporu uznala, a iii) by se v každém případě jednalo o podporu slučitelnou.
(14)
Rozhodnutím ze dne 15. ledna 2002 (6) (dále jen „zrušené rozhodnutí“) Komise prohlásila státní podporu, kterou Francouzská republika poskytla bance Crédit Mutuel, za neslučitelnou s vnitřním trhem.
(15)
Rozhodnutí ze dne 15. ledna 2002 bylo zrušeno rozsudkem Soudu prvního stupně ze dne 18. ledna 2005 (7).
(16)
Komise se proti rozsudku Soudu prvního stupně neodvolala. Podle čl. 266 odst. 1 SFEU je Komise povinna přijmout opatření vyplývající z tohoto rozsudku. V oblasti státní podpory to znamená, že po zrušení rozhodnutí se řízení vrací do fáze formálního vyšetřování.
(17)
Rozhodnutím ze dne 7. června 2006 (8) (dále jen „rozhodnutí o prodloužení“) Komise prodloužila formální vyšetřovací řízení a upřesnila předmět svého posouzení případné podpory.
(18)
Francie sdělila Komisi své připomínky k rozhodnutí o prodloužení dopisy ze dne 1. září 2006 a 7. září 2006.
(19)
Dne 19. září 2006 Komise obdržela stížnost Sdružení obětí banky Crédit Mutuel („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Dopisem ze dne 13. října 2006 obdržela Komise připomínky banky Crédit Mutuel.
(21)
Komise předala připomínky banky Crédit Mutuel francouzským orgánům dopisem ze dne 31. října 2006.
(22)
Následkem dvou žádostí Komise o doplňkové informace ze dne 22. září 2006 a 28. listopadu 2006 předložila Francie dodatečné připomínky dopisy ze dne 8. listopadu 2006 a 28. února 2007.
(23)
Komise se setkala s francouzskými orgány dne 19. prosince 2006 a s bankou Crédit Mutuel dne 15. ledna 2007.
(24)
Dne 10. května 2007 přijala Komise rozhodnutí podle čl. 86 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 3 SFEU) ve spojení s články 43 a 49 Smlouvy o ES (nyní články 49 a 56 SFEU), podle něhož měla Francie zrušit zvláštní práva (9) banky Crédit Mutuel, spořitelny Caisses d’Épargne a banky Banque Populaire na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ (pokud jde o Crédit Mutuel) a vkladních knížek „Livret A“ (pokud jde o Caisses d’Épargne a francouzskou poštu La Poste) (10).
(25)
Jelikož Francie nezrušila zvláštní práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ v devítiměsíční lhůtě stanovené rozhodnutím ze dne 10. května 2007, zahájila Komise řízení o porušení smlouvy podle článku 226 Smlouvy o ES (nyní článek 258 SFEU) a dopisem dne 5. června 2008 jí zaslala výzvu kvůli neplnění rozhodnutí.
(26)
Dne 19. září 2009 zaslala Komise Francii žádost o nové informace a Francie na ni odpověděla dne 13. října 2009.
(27)
Dne 8. října 2009 Komise ukončila řízení o porušení smlouvy, protože Francie splnila přijetím reformy ze dne 1. ledna 2009, kterou liberalizovala distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ a vkladní knížky „Livret A“ (11), povinnost zrušit zvláštní práva na distribuci těchto spořicích nástrojů (12).
(28)
Během roku 2010 se Komise pomocí elektronické pošty obrátila na banku Crédit Mutuel s několika dotazy, na které dotčená banka odpověděla rovněž elektronickou poštou.
(29)
Toto rozhodnutí v souladu s článkem 13 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (13), uzavírá řízení ve věci případných prvků podpory obsažených v mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“.
2. POPIS MECHANISMU SPOŘICÍHO ÚČTU „LIVRET BLEU“
2.1 Popis banky Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel je decentralizovaná bankovní a pojišťovací skupina, již tvoří celostátní síť bank se statusem družstevních společností s proměnným kapitálem. Crédit Mutuel se řídí zákonem ze dne 10. září 1947, který stanovil zásady spolupráce. Banka je organizována na třech úrovních: místní, regionální a celostátní.
(31)
Skupina Crédit Mutuel má pod dvojím označením skupiny (Crédit Mutuel a Crédit Industriel et Commercial (dále jen „CIC“) téměř 6 000 poboček a více než 72 000 zaměstnanců. Místní banky Crédit Mutuel jsou součástí 18 regionálních federací, které jsou členy celostátní konfederace bank Crédit Mutuel, jež představuje ústřední orgán sítě. CIC sdružuje 6 regionálních bank a specializované pobočky jak ve Francii, tak ve světě.
(32)
Crédit Mutuel je kromě toho skupinou s jediným vedením a sledující globální politiku. Na úrovni konfederace udržuje vnitřní finanční solidaritu, která zajišťuje hotovost pro regionální federace. Z hlediska práva hospodářské soutěže vykazuje skupina vlastnosti jediného podniku, protože má na ústřední úrovni jediné rozhodovací centrum.
2.2 Popis spořicího účtu „Livret bleu“
(33)
Spořicí účet „Livret bleu“ byl spořicí produkt regulovaný státem a distribuovaný výlučně bankou Crédit Mutuel.
(34)
Podle opraveného finančního zákona na rok 1975 (14) podléhal tento produkt částečnému osvobození od daně. Úroky vyplácené spořitelům z uložených vkladů byly osvobozeny od daně do výše dvou třetin. Stát stanovil pro spořitele hrubou úrokovou míru u „Livret bleu“ tak, aby čistá míra byla po odvedení daně (15) stejná jako u vkladní knížky „Livret A“, která byla od zdanění zcela osvobozena.
(35)
Stát stanovil úrokovou míru u „Livret bleu“ na úroveň přesahující inflaci a tato míra byla upravována podle vývoje na peněžním trhu. Poslední čistá úroková míra u „Livret bleu“ před zrušením tohoto spořicího produktu reformou z 1. ledna 2009 (viz bod 41) byla 4 % (16). Nejvyšší částka, kterou si spořitelé na spořicím účtu „Livret bleu“ mohli uložit, byla ve výši 15 300 EUR. Vklady na účtu „Livret bleu“ se zvýšily z 13 miliard EUR (85 miliard FRF) v roce 1991 na 22 miliard EUR v roce 2008.
(36)
Příznačné vlastnosti spořicího účtu „Livret bleu“, jako byla okamžitá dostupnost prostředků, povolené vklady od 15 EUR výše, absence nákladů (zejména při zakládání účtu), vedly k nahromadění značné hotovosti. Kromě toho bylo možno zřídit si u účtu automatické platby ve prospěch finančního úřadu nebo veřejných podniků jako EDF nebo France Telécom. Spořicí účet „Livret bleu“, jež byl zřízen jako spořicí produkt pro soukromé osoby, se tak v určitých aspektech blížil běžnému účtu.
(37)
Povinnosti ve spojení s použitím prostředků vybraných prostřednictvím „Livret bleu“ se časem vyvíjely.
(38)
V prvním období musela banka Crédit Mutuel přidělovat 50 % prostředků (navýšených v roce 1983 (17) na 65 % prostředků a na 80 % nových vkladů) na použití „v obecném zájmu“ (zejména na financování místních samospráv a jiných veřejných organizací) a se zbytkem mohla nakládat volně (dále jen „volné použití“).
(39)
Tento systém hluboce proměnila vyhláška ze dne 27. září 1991 (18), kterou došlo ke sblížení „Livret bleu“ se systémem vkladních knížek „Livret A“. Počínaje touto vyhláškou byly všechny nové vklady (19) soustředěny u Caisse des Dépôts et Consignation (dále jen „CDC“), která na oplátku vyplácela Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování. Tato odměna, jež byla původně stanovena 1,3 % vkladů na účtu „Livret bleu“ uložených u CDC, byla dne 1. ledna 2005 snížena na 1,2 % a dne 1. listopadu 2005 na 1,1 %. CDC používá prostředky shromážděné bankou Crédit Mutuel hlavně na financování sociálního bydlení.
(40)
Tato hluboká reforma systému se kromě toho projevila postupným přerozdělením stávajících vkladů (20). Od vyhlášky ze dne 27. září 1991 až do konce prvního pololetí roku 1999 se část určená na „použití v obecném zájmu“ a část „volného použití“ postupně snižovaly, až byly všechny vklady přiděleny k uložení u CDC.
V miliardách FRF a v %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Roční průměrné vklady
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Centralizované použití CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Použití v obecném zájmu
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Volné použití
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Zdroj: Littlejohn Fraser
(41)
Dne 1. ledna 2009 vstoupila v platnost reforma, která umožnila všem bankám nabízet vkladní knížku „Livret A“ a kterou se přestalo rozlišovat mezi vkladními knížkami „Livret A“ a spořicími účty „Livret bleu“. Od 1. ledna 2009 se z „Livret bleu“ banky Crédit Mutuel stala vkladní knížka „Livret A“ nabízená pouze pod jiným názvem. Spořicí účet „Livret bleu“, a s ním výlučné právo banky Crédit Mutuel tento produkt šířit, přestaly k tomuto dni existovat.
2.3 Popis důvodů, které vedly k zahájení/prodloužení řízení
(42)
Jak je rozvedeno v rozhodnutí o prodloužení řízení (21), Komise považovala za možné, že Francie prostřednictvím odměny za zprostředkování poskytla bance Crédit Mutuel podporu.
(43)
Z judikatury Altmark Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejnou službu nepředstavují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, pokud splňují určité kumulativní podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark ze dne 24. července 2003 (22).
(44)
Komise se ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení domnívala, že není možné, aby byla splněna čtvrtá podmínka judikatury Altmark, protože stát nepřidělil úkol veřejné služby spočívající ve shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty nejvýhodnějšímu zájemci prostřednictvím veřejné soutěže, ale přidělil jej vyjednáváním přímo bance Crédit Mutuel, což předem nezaručuje, že odměna poskytnutá bance Crédit Mutuel není vyšší než míra požadovaná dobře spravovaným podnikem. Kromě toho soudila, že francouzské orgány neprokázaly, že výše vyrovnání byla stanovena vzhledem k nákladům středně velkého a dobře spravovaného podniku v odvětví bankovnictví. Pro stanovení, že výše vyrovnání byla určena na základě analýzy nákladů, které by měl dobře spravovaný podnik ve smyslu judikatury Altmark, totiž nestačí, když francouzské orgány zdůrazňují, že banka Crédit Mutuel je dobře spravovaným podnikem.
(45)
Podle Komise představovala odměna za zprostředkování státní prostředek, který mohl poskytnout selektivní zvýhodnění schopné narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jehož použití jí nebylo oznámeno. Odměna za zprostředkování tak mohla obsahovat prvky protiprávní podpory.
(46)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení považovala Komise za možné, že toto opatření není slučitelné s čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU), a soudila, že zřejmě není použitelná žádná z odchylek uvedených v čl. 87 odst. 2 a 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU).
(47)
Na základě výpočtů jejího konzultanta se jí totiž jevilo jako možné, že výše vyrovnání přesáhla meze toho, co je nezbytné k pokrytí nákladů vynaložených k plnění povinnosti veřejné služby (shromažďování vkladů určených na sociální nájemné byty) se zohledněním příjmů, které se k ní vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění této povinnosti. Po připomenutí, že výše vyrovnání musí zahrnovat všechna zvýhodnění poskytnutá státem nebo ze státních prostředků, a to v jakékoliv formě, Komise ve svém výpočtu vyrovnání zohlednila nejen čisté náklady na shromažďování vkladů soustředěných v CDC, ale také čistý výsledek (náklady nebo zisk) použití v obecném zájmu a volného použití. Ze zprávy konzultanta Komise vyplývalo nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel v letech 1991, 1992, 1993 a 1998.
3. ARGUMENTY STĚŽOVATELŮ
(48)
Komise představila argumenty stěžovatelů ve svém rozhodnutí ze dne 6. února 1998 o zahájení řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 2 SFEU). Podání předaná od té doby uvádějí následující nové argumenty.
(49)
Zpráva AFB (aktualizovaná koncem února 1999 a předaná Komisi v říjnu roku 1999) o přitažlivém účinku „Livret bleu“ ocenila čistý bankovní produkt vytvořený přitažlivým účinkem „Livret bleu“ na 17 miliard FRF (2,6 miliardy EUR) za předpokladu, že nárůst podílu Crédit Mutuel na trhu ve všech segmentech pocházel v období 1986-1997 výlučně z distribuce „Livret bleu“.
(50)
Studie vypracovaná Caisse Nationale du Crédit Agricole a předložená v květnu roku 2000 provedla analýzu počtu bankovních poboček banky Crédit Mutuel. Ze studie vyplývá, že celkový počet stálých bankovních poboček od roku 1991 do roku 1994 klesal, a potom postupně rostl, až v roce 1998 dosáhl úrovně roku 1990. Vývoj se různil podle jednotlivých regionů: počet stálých bankovních poboček, a poté také nestálých, poklesl v oblastech výrazného tradičního působení banky Crédit Mutuel (Pays de Loire, Bretaň, Alsasko), zatímco v ostatních regionech rostl. Je proto pravděpodobné, že banka Crédit Mutuel omezila své působení ve venkovských oblastech za účelem svého posilnění v oblastech městských. Tyto údaje zřejmě vyvracejí tvrzení banky Crédit Mutuel, podle nichž byla v devadesátých letech minulého století nucena zachovat svou rozsáhlou přítomnost ve venkovských oblastech. Také zřejmě prokazují, že banka Crédit Mutuel je schopna uchovat mimořádně hustou síť i po zrušení jakékoliv kontroly ze strany orgánů veřejné moci.
(51)
AFB zaslala Komisi dopis ze dne 4. června 1998, ve kterém tvrdila, že odměna ve výši 1,3 % z vkladů uložených na spořicím účtu „Livret bleu“ a soustředěných u CDC byla nadměrná, protože spořitelny Caisses d’Épargne a poštovní banka dostávaly ve stejné době od CDC 1,20 % a 1,50 % z prostředků uložených na vkladních knížkách „Livret A“, které byly rovněž soustředěny u CDC. AFB v dopisu uvádí, že v roce 1997 nabídla francouzským orgánům, že zajistí shromažďování vkladů na „Livret bleu“ za odměnu ve výši pouhého 1 %, ale že vláda ponechala tuto nabídku bez odpovědi. AFB zejména zdůraznila, že se ve zprávě poslance Douyèra z dubna 1998 o modernizaci spořitelen Caisses d’Épargne uvádí, že náklady na shromažďování průměrné spořitelny, jako je například spořitelna Burgundska, dosahují výše 0,96 % vkladů a že neexistuje důvod, proč by banka Crédit Mutuel měla mít správní náklady vyšší.
(52)
Rozklad kanceláře Glais ze srpna 2000 předložený na žádost AFB přinesl statistické podklady o údajném konkurenčním zvýhodnění banky Crédit Mutuel díky výlučnému právu distribuce „Livret bleu“. Přezkum časových řad ukazuje, že vklady na spořicím účtu „Livret bleu“ a vklady na jiných účtech vykazovaly až do přelomu let 1985-1987 prudký růst. Růst úvěrů pro domácnosti pokračuje i po tomto období a zůstává výraznější u banky Crédit Mutuel než u jejích hlavních konkurentů. Znalec kanceláře Glais z toho vyvozuje, že „účinek spořicího účtu Livret bleu zřejmě přitahoval zákazníky a od poloviny osmdesátých let zřejmě kladný účinek přetrvával, aniž by vklady rostly. Zdá se, že od tohoto období stála expanzivní strategie banky Crédit Mutuel právě na stálých zákaznicích takto původně získaných“. Na základě použití zejména ukazatele přetrvávání náhodných hospodářských otřesů na proměnné činnosti a modelování jednoduché rovnice poptávky po úvěrech došel znalec k závěru, že činnost banky Crédit Mutuel (hlavně v oblasti úvěrů) zřejmě neprobíhala v souladu s průměrným vývojem na bankovním trhu. Znalec vysvětluje tento jev skutečností, že zákazníci banky Crédit Mutuel byli svému ústavu věrnější než zákazníci jiných bank, a to např. kvůli spořicímu účtu „Livret bleu“.
(53)
V druhém podání (z prosince 2000) předložila kancelář Glais novou ekonometrickou analýzu stupně připoutanosti zákazníků ke každé bankovní síti. Podle znalce potvrzují její výsledky předpoklad, podle něhož mají Crédit Mutuel a Caisses d’Épargne lepší prostředky než ostatní banky, aby ze svých zákazníků učinily zákazníky stálé. Není ale možné určit, zda je důvodem této větší stálosti zákazníků nabídka vkladních knížek osvobozených od daní nebo využívání husté sítě poboček v různých regionech (dva nástroje, které jsou těmto sítím společné).
(54)
Na okraj tohoto řízení obdržela Komise také dodatečné podání předložené stěžovateli, podle nějž mohla banka Crédit Mutuel získat banku CIC, jež byla předtím majetkem veřejné pojišťovací skupiny GAN, při její privatizaci v dubnu 1997 kvůli podporám, jež získala díky spořicímu účtu „Livret bleu“ a díky nimž vzrostl její podíl na trhu vkladů z 2 % v roce 1969 na přibližně 6,9 % v roce 1997. Podle stěžovatelů rostly díky dotčeným podporám rychle vlastní prostředky podniku, a to z 650 milionů FRF (99 milionů EUR) v roce 1974 na 47,3 miliardy FRF (7,2 miliardy EUR) v roce 1997.
(55)
Stížnost podaná Sdružením obětí banky Crédit Mutuel ze dne 19. září 2006 obsahuje pouze tvrzení o údajném „zneužití veřejného spoření k soukromým a obchodním účelům […] na úkor spořitelů a francouzského hospodářství“, a to bez skutečných argumentů nebo důkazů ohledně případné protiprávní státní podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(56)
Po zveřejnění rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 6. února 1998 obdržela Komise komentáře od řady zúčastněných třetích stran.
(57)
Někteří konkurenti banky Crédit Mutuel informovali o újmě, o které se domnívají, že ji utrpěli kvůli přidělení výlučného práva na distribuci spořicího účtu „Livret bleu“ bance Crédit Mutuel. Tyto banky uváděly ve většině případů údajný přitažlivý účinek spořicího účtu „Livret bleu“, kvůli kterému přicházejí o zákazníky ve prospěch Crédit Mutuel, a přály si zrušení tohoto výlučného práva. Takové komentáře zaslaly Komisi následující bankovní ústavy:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
Vedle připomínek na obranu banky Crédit Mutuel uvedených v oddílu 4 obdržela Komise připomínky ve prospěch mechanizmu spořicího účtu „Livret bleu“, jež podaly následující třetí strany:
pan Bertholet, poslanec za departement Drôme
pan Blondel, člen generální rady departementu Nord
pan Cabot, ředitel Centre régional Information Jeunesse de Toulouse
pan Cormorèche, starosta Montuel
pan Cornelis, člen generální rady departementu Nord
pan Chavannes, starosta Angoulême
pan Crépeau, poslanec za departement Charente-Maritime
pan Debavelaere, senátor za departement Pas-de-Calais
pan Decool, starosta Brouckerque
pan Delevoye senátor za departement Pas-de-Calais
pan Delnatte, poslanec za departement Nord
pan Dolez, poslanec za departement Nord
pan Ewald, regionální zástupce sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
pan Fronton, Union départementale des associations familiales de Haute-Garonne
pan Foy, senátor za departement Nord
pan Galiègue, předseda Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
paní Gournay, starostka Caestre
paní Armelle Guinebertière, poslankyně Evropského parlamentu
pan Hervé, starosta Rennes
pan Humez, předseda Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais
paní Ingelaere, předsedkyně Flandr’action
pan Juppé, poslanec a primátor města Bordeaux
pan Lapalu, předseda sdružení Animation et gestion d’organismes privés
pan Lazaro, poslanec za departement Nord
pan Lebreton, předseda generální rady departementu Côtes d’Armor
pan Ledieu, starosta Cateau-Cambrésis
pan Leleu, člen správní rady Crédit Mutuel Nord
pan Maille, předseda Communauté urbaine de Brest
pan Masclet, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Méhaignerie, předseda generální rady departementu d’Ille-et-Villaine
pan Mio, člen regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
paní Novak, předsedkyně sdružení Association pour le droit à l’initiative économique
paní Permuy, členka regionální rady regionu Nord-Pas-de-Calais
pan Albert Rivaux, člen generální rady departementu Pas-de-Calais
pan de Rohan, předseda regionální rady regionu Bretaň
pan Valla, člen generální rady departementu l’Ardèche
pan Vanlerenberghe, starosta Arrasu
pan Villain, starosta Cambrai
pan de Villiers, poslanec za departement Vendée.
(59)
Velká většina třetích stran zdůraznila úlohu, kterou hraje Crédit Mutuel zejména na regionální úrovni při financování sociálního hospodářství, a to hlavně neziskových sdružení. Zdůraznily také doprovodnou úlohu, již plní banka Crédit Mutuel u lidových vrstev, které tvoří důležitou část jejích zákazníků. Řada místních zastupitelů zdůraznila úlohu Crédit Mutuel při vytváření podniků a pracovních příležitostí a ve spojení s místní samosprávou při rozvoji místních iniciativ. Další se domnívaly, že svými decentralizovanými strukturami vyhovuje Crédit Mutuel lépe než centralizované ústavy místním potřebám a nutnosti vyváženého rozvoje území.
5. PŘIPOMÍNKY BANKY CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel vyčítá Komisi mimořádně dlouhé vyřizování záležitosti.
(61)
Vedle toho se podle Crédit Mutuel netýkal rozsudek Soudu prvního stupně pouze chybějícího odůvodnění, ale obsahoval také kritiku uvažování Komise, která nebyla údajně zohledněna v rozhodnutí o prodloužení řízení, a to zejména pokud jde o výpočet případného nadměrného vyrovnání. V tomto ohledu vyčítá Crédit Mutuel Komisi, že pouze sečetla kladné roční zůstatky, aniž od nich odečetla zůstatky z roků se zápornými výsledky, a to v rozporu s metodou doporučovanou rámcem Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (dále jen „rámec Společenství z roku 2005“) (23).
(62)
Podle banky splňuje odměna za zprostředkování čtyři podmínky judikatury Altmark:
a)
pokud jde o první podmínku, byla banka Crédit Mutuel údajně pověřena dvěma službami obecného hospodářského zájmu, a to jednak zachováním dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a jednak shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Pokud jde o zachování bankovních poboček na venkově, banka popírá závěr Komise, podle nějž je znění francouzských právních a jiných předpisů příliš neurčité na to, aby pověřilo Crédit Mutuel podobným úkolem, a aby tak byla splněna první podmínka judikatury Altmark. Podle Crédit Mutuel dospěla Komise k tomuto závěru na základě skutečnosti, že tyto dokumenty neuložily bance Crédit Mutuel konkrétní povinnosti, protože platí pro bankovnictví jako celek. Banka Crédit Mutuel se domnívá, že se Komise pokouší vnutit jí důkazní břemeno, aby prokázala, že je splněna první podmínka judikatury Altmark, s čímž dotčená judikatura údajně nepočítá;
b)
pokud jde o druhou podmínku, Crédit Mutuel zdůrazňuje, že odměna za zprostředkování byla zavedena současně s povinností soustředit finanční prostředky u CDC a že způsoby výpočtu této odměny byly stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, banka se domnívá, že odměna není dostačující na pokrytí nákladů na shromažďování finančních prostředků, protože činnost spojená s jejich centralizovaným použitím u CDC údajně vykazuje záporný zůstatek za celé období 1991-2005;
d)
Crédit Mutuel se domnívá, že je splněna i čtvrtá podmínka. Výše odměny za zprostředkování byla údajně stanovena podle skutečných nákladů, které banka měla v souvislosti s distribucí „Livret bleu“. Banka Crédit Mutuel je ve smyslu judikatury Altmark údajně dobře spravovaným podnikem, protože její správní náklady patří k nejnižším. Komise to údajně ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uznala (24). Banka se domnívá, že Komise nerozvedla dostatečně důvody, kvůli nimž se domnívá, že tato podmínka nebyla splněna.
(63)
Banka Crédit Mutuel se každopádně domnívá, že opatření je slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Crédit Mutuel kritizuje zejména metodu výpočtu nadměrného vyrovnání, o níž se zmiňuje rozhodnutí o prodloužení řízení. Podle banky se Komise nejprve dopustila v posouzení celkového hospodářského výsledku provozního účtu „Livret bleu“ chyb ve výpočtu, protože převzala chybné závěry svého konzultanta, a to bez ohledu na skutečnost, že sporné body mezi konzultantem Komise a konzultantem Crédit Mutuel nebyly vyřešeny (25).
(64)
Crédit Mutuel dále popírá přístup na ročním základě zvolený Komisí (tzn. skutečnost vzít v úvahu pouze částky u roků, v nichž došlo k nadměrnému vyrovnání, a nevyrovnat je částkami za roky, kdy vyrovnání bylo nedostatečné), což je údajně v rozporu s některými předchozími případy, zrušeným rozhodnutím a podle banky také s rámcem Společenství z roku 2005 (26). Komise by měla postupovat podle komplexního přístupu (tzn. vyrovnat celkovou částku za roky nadměrného vyrovnání částkou za roky nedostatečného vyrovnání), a to jednak pro celé období 1991-1998 a jednak pro celé období počínaje rokem 1999.
(65)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise navíc nezohlednila správně přiměřený zisk. Své posouzení přiměřeného zisku založila na výši nákladů povinného vlastního kapitálu odhadovaných na 6 %, zatímco tyto náklady představují v analytickém účetnictví zatížení a ne ziskové rozpětí. Komise měla zohlednit míru návratnosti kapitálu, jak doporučuje společnost Arthur Andersen (27). Navíc postavila výpočet přiměřeného zisku na pomíjivém základě, který se v okamžiku úplné centralizace vkladů u CDC stává nulovým, protože tyto vklady nemají žádné náklady z hlediska povinného vlastního kapitálu. Crédit Mutuel zdůrazňuje, že ukazatel zvolený Komisí vede k tomu, že banku připravuje u „Livret bleu“ o veškeré běžné ziskové rozpětí. Podle Crédit Mutuel musí mít každá banka možnost dosahovat běžné ziskové rozpětí, a to i u centralizovaného použití, jež nemá žádné náklady vlastního kapitálu v úzce pojatém předpisovém chápání míry solventnosti.
(66)
Komise také řádně nezohlednila náklady spojené s dalším úkolem obecného zájmu, o kterém se banka Crédit Mutuel domnívá, že ho plní, a to zachováním bankovních poboček na venkově za účelem podněcování lidového spoření na celém území usnadněním přístupu k bankovním službám co největšímu počtu osob.
(67)
Crédit Mutuel nakonec odmítá existenci přitažlivého účinku. Připomíná, že Komise ve svém zrušeném rozhodnutí uznala, že se tento přitažlivý účinek nepodařilo formálně prokázat, a soudí, že od té doby se neobjevila žádná nová skutečnost.
(68)
Pokud jde o postup, odmítá Crédit Mutuel jakékoliv vracení případné podpory s odvoláním na několik obecných zásad práva Společenství, a to zejména zásadu legitimního očekávání a dodržení přiměřené lhůty.
6. PŘIPOMÍNKY FRANCIE
(69)
Francie soudí, že podmínky judikatury Altmark jsou splněny:
a)
pokud jde o první podmínku, zdůrazňuje, že Komise uznala, že banka Crédit Mutuel byla pověřena úkolem služby obecného hospodářského zájmu, a to shromažďováním vkladů určených na financování sociálního bydlení. Připomíná, že Komise ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení uvedla, že zachování bankovních poboček ve venkovské oblasti z důvodů územního rozvoje lze považovat za službu obecného hospodářského zájmu (28), ale neodpovídá na argumenty uvedené Komisí ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení, podle nichž není první podmínka judikatury Altmark splněna, protože neexistují vnitrostátní právní a jiné předpisy, které by jasným způsobem přidělovaly úkol ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU (29);
b)
pokud jde o druhou podmínku, Francie se domnívá, že parametry vyrovnání byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem;
c)
pokud jde o třetí podmínku, tvrdí, že výše vyrovnání (odměna za zprostředkování) nepřesahovala míru nutnou k pokrytí nákladů systému a odkazuje přitom na analytický výkaz zisků a ztrát účtu „Livret bleu“ za období 1999-2005;
d)
čtvrtá podmínka je také údajně splněna, protože Francie tvrdí, že správa banky Crédit Mutuel splňuje požadovaná kritéria účinnosti (30).
(70)
Pokud jde o podmínky existence podpory, Francie odkazuje na argumenty uvedené před zrušením rozhodnutí z roku 2002:
a)
podmínka státních prostředků není splněna, protože zisky banky Crédit Mutuel z vkladů nesoustředěných u CDC (volné použití a použití v obecném zájmu) pocházely ze soukromých zdrojů (peněžní částky uložené spořiteli) a orgány veřejné moci s nimi nemohly disponovat;
b)
výměna mezi členskými státy nemohla být ovlivněna před ukončením jednotného trhu bankovních a finančních činností dne 1. ledna 1993 po přijetí druhé směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu a o změně směrnice 77/780/EHS (dále jen „druhá bankovní směrnice“) (31). Počínaje tímto dnem se francouzské orgány domnívaly, že kvůli skutečnosti, že neexistoval evropský status družstevních společností, a kvůli omezením, jež tento stav měl na přeshraniční rozvoj společností se statusem družstev jako Crédit Mutuel, nevyvíjely bankovní pobočky Crédit Mutuel činnost mimo vnitrostátní hranice. Účty „Livret bleu“ otevřené nerezidentům k tomu navíc představovaly méně než 0,1 % vkladů. Francouzské orgány také soudily, že se zahraniční bankovní ústavy ve Francii zaměřovaly na zcela jiný trh, než byl trh Crédit Mutuel;
c)
odměna za zprostředkování placená CDC bance Crédit Mutuel u centralizovaných vkladů na účtu „Livret bleu“ nemohla představovat podporu, ale pouze odměnu za službu poskytovanou bankou, jejíž výše byla smluvně stanovena v roce 1991 na 1,3 %. Francouzské orgány trvaly na závažnosti správních nákladů u „Livret bleu“ kvůli počtu spořicích účtů, na nichž byl vklad nižší než 5 000 FRF (762 EUR). Odvolávaly se na studie analytického účetnictví provedené Crédit Mutuel (po zavedení dotčeného opatření), aby dospěly k závěru, že tato výše odměny byla plně odůvodněná. Tvrdily, že každé zvýhodnění, které by měl obsahovat spořicí účet „Livret bleu“, je nutno posuzovat z hlediska nákladů spojených s cílem obecného hospodářského zájmu. V tomto ohledu upozornily Komisi na rostoucí přerozdělování vkladů na účtu na finanční použití v obecném zájmu, jehož podíl vzrostl z 50 % vkladů na „Livret bleu“ v období 1975 až 1983 na 65 % v období 1983 až 1991 a na 100 % vkladů soustředěných u CDC v roce 1998;
d)
za předpokladu, že by se skutečně jednalo o podporu, jednalo by se v každém případě o podporu stávající, protože režim „Livret bleu“ byl zaveden před liberalizací bankovního trhu dne 1. ledna 1993 (uplynutí lhůty pro provedení druhé bankovní směrnice).
(71)
Ve zprávě ze dne 26. října 2001 uvádějí francouzské orgány důvod, proč by se v případě, že by Komise označila opatření za podporu, jednalo v každém případě o podporu slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 3 SFEU. Vytýkají Komisi, že se dopustila chyb při výpočtu celkového výsledku provozního účtu „Livret bleu“, protože nepostupovala podle metody doporučené konzultantem banky Crédit Mutuel (32). Tvrdí také, že Komise musí zohlednit přiměřený zisk, jehož výši odhadují na […] (33).
(72)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení vytýkají francouzské orgány Komisi, že postupovala „asymetricky“, když nevyrovnala částky z let, kdy došlo k nadměrnému vyrovnání (1991, 1992, 1993 a 1998), částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (1994 až 1997), a že v příloze 1 rozhodnutí o prodloužení řízení převzala plně závěry svého konzultanta ohledně tří bodů, u nichž existuje mezi Francií a Komisí rozdílný názor. Francie upřesnila, že během celého období 1999-2005 docházelo u systému „Livret bleu“ k nedostatečnému vyrovnání ze strany státu. Výše odměny za zprostředkování tak nepřesáhla míru nutnou k pokrytí nákladů spojených s distribucí „Livret bleu“ v podobě zanesené do analytického účetnictví „Livret bleu“, jež bylo vypracováno společně s Komisí (s výhradou dvou úprav (34)) a jež vyhovuje požadavkům směrnice Komise 80/723/EHS ze dne 25. června 1980 o zprůhlednění finančních vztahů mezi členskými státy a veřejnými podniky a o finanční průhlednosti uvnitř určitých podniků (35). Francie také vysvětlila, že k nedávným snížením odměny za zprostředkování došlo hlavně kvůli uspokojení potřeb subjektů činných ve financování sociálního bydlení (36).
(73)
Francouzské orgány upřesňují, že od roku 1999 existuje mechanismus vracení případného nadměrného vyrovnání.
(74)
Francie také vysvětlila, že riziko chybějící hotovosti do jednoho měsíce nesla banka Crédit Mutuel a že riziko chybějící hotovosti nad jeden měsíc nesla CDC. Upřesnila také, že u částek shromážděných na účtu „Livret bleu“ se míra vyvážení rizik pro výpočet potřeby vlastního kapitálu nutného pro míru solventnosti rovnala nule. Uvedla, že vyvážení rizika z hlediska potřeby vlastního kapitálu Crédit Mutuel se v období 1999 až 2005 u jiných produktů spoření a jiných prostředků kromě „Livret bleu“ pohybovalo od […] do […] %. Francouzské orgány upřesnily, že kvůli tomu, že uplatnění evropské míry solventnosti se počínaje plným soustředěním vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo jako náležité, zahrnula banka Crédit Mutuel pro výpočet přiměřeného zisku u „Livret bleu“ náklady vlastního kapitálu, jež byly stanoveny vzhledem k nákladům jiných produktů spoření a jiných zdrojů, přičemž je omezila (na […] až […] % mezi rokem 1999 a rokem 2005). Na žádost Komise Francie také poskytla upřesnění ohledně rozpětí odměny související s vytvořením povinných rezerv u francouzské národní banky Banque de France.
7. POSOUZENÍ
7.1 Existence podpory
(75)
V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise soudila, že odměna za zprostředkování vyplácená CDC bance Crédit Mutuel představuje jediné dotčené opatření, jež by mohlo obsahovat prvky podpory (37).
(76)
Případná podpora, kterou v sobě obsahuje odměna za zprostředkování, byla zavedena dne 27. září 1991 vyhláškou ze stejného dne a v tomto rozhodnutí je analyzována až do uvolnění distribuce vkladní knížky „Livret A“ a harmonizace „Livret bleu“ s touto vkladní knížkou dne 1. ledna 2009 (38).
7.1.1 Podmínky judikatury Altmark nejsou splněny
(77)
Je nutno zdůraznit, že podle judikatury Altmark (39) nepředstavují vyrovnání vyplácená na oplátku za úkoly veřejné služby státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud jsou splněny čtyři kumulativní podmínky.
(78)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí o prodloužení řízení uvádějí francouzské orgány a banka Crédit Mutuel existenci dvou služeb obecného hospodářského zájmu, a to zachování dostatečného počtu bankovních poboček ve venkovském prostředí z důvodů územního rozvoje a shromažďování vkladů určených na financování sociálního bydlení.
(79)
Ovšem již před zavedením dotčeného opatření nebyla banka Crédit Mutuel povinna udržovat své pobočky ve venkovském prostředí, protože zákon o zřizování a zavírání bankovních poboček byl zrušen v roce 1987 a kontrolní režim (údajně nadále platný pro Crédit Mutuel v období 1987 až 1991) dne 1. července 1991 (40). Francouzské orgány a Crédit Mutuel ostatně nepopíraly závěr rozhodnutí o prodloužení řízení, podle kterého „neexistuje po roce 1991 [to znamená k 1. červenci 1991] žádný akt, na jehož základě by byla banka Crédit Mutuel pověřena ve smyslu čl. 86 Smlouvy o ES [nyní článek 106 SFEU] úkolem uvedeným ve výše uvedeném bodě 24 pod písmenem iii) [zachování poboček na venkově z důvodů územního rozvoje]“ (41).
(80)
Z tohoto důvodu je nutno ověřit, zda je judikatura Altmark použitelná, pouze u úkolu shromažďovat vklady za účelem financování sociálního bydlení.
(81)
Komise připomíná, že členské státy mají širokou posuzovací pravomoc týkající se povahy služeb, které lze označit za služby obecného hospodářského zájmu. Domnívá se, že prováděcí nařízení k ustanovením článku 9 opraveného finančního zákona na rok 1975 (42) a článku 24 opraveného finančního zákona na rok 1982 (43), a zejména pak vyhláška ze dne 27. září 1991, svěřují jasně Crédit Mutuel úkol (v podobě definované v článcích R 323-10 a R 331-14 stavebního a bytového zákoníku) shromažďovat finanční prostředky, které se převádějí na CDC a umožňují posledně jmenovanému subjektu financovat sociální bydlení. Komise soudí, že se Francie nedopustila zjevně nesprávného posouzení, když označila tento úkol za službu obecného hospodářského zájmu.
(82)
Podle čtvrté podmínky judikatury Altmark, „není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil průměrný podnik, správně řízený […], aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností“ (44).
(83)
Komise soudí, že čtvrtá podmínka není splněna, pokud jde o úkol shromažďovat vklady soustředěné u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Je nutno poznamenat, že stát nepověřil tímto úkolem nejvýhodnějšího zájemce v rámci veřejné soutěže, ale přímým vyjednáváním s Crédit Mutuel. Výše odměny za zprostředkování nebyla stanovena vzhledem k nákladům spojeným s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu, které by měl průměrný a správně řízený podnik. Výše odměny za zprostředkování stanovená na 1,3 % nemohla vycházet ze skutečných nákladů Crédit Mutuel při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, protože v září 1991 neexistovalo oddělené účetnictví pro „Livret bleu“, jež by umožnilo zpětně dohledat v účetnictví banky náklady spojené výlučně s „Livret bleu“. Oddělené účetnictví „Livret bleu“ bylo vytvořeno až po několika letech a pro období před rokem 1991 bylo vypracováno zpětně. Nic proto neukazuje, že míra odměny za zprostředkování byla stanovena s ohledem na náklady průměrného a správně řízeného podniku, který poskytuje dotčený úkol obecného zájmu. Francouzské orgány tvrdí, že banka Crédit Mutuel je obecně dobře spravována. Toto tvrzení ovšem skutečně nedokládají a odkazují hlavně na bod 13 rozhodnutí o prodloužení řízení, v němž Komise pouze uvádí finanční výsledky Crédit Mutuel v roce 2004 (bilanční suma, čistý hospodářský výsledek, poměr mezi náklady a výnosy, kapitál a míra solventnosti). Pokud by členský stát stanovil výši vyrovnání na základě analýzy nákladů průměrného a správně řízeného podniku, neměl by žádném případě potíže prokázat to Komisi a vysvětlit jí použitou metodiku, což Francie v tomto konkrétním případě neučinila. Skutečnost, že od uvolnění distribuce vkladních knížek „Livret A“ a spořicích účtů „Livret bleu“ k 1. lednu 2009 klesla odměna za zprostředkování banky Crédit Mutuel z 1,1 % na 0,6 %, zřejmě ukazuje na to, že výše této odměny byla vyšší než v případě, že by tato odměna byla určena na základě nákladů průměrného a správně řízeného podniku zajišťujícího stejný úkol obecného zájmu.
(84)
Vzhledem k tomu, že podmínky judikatury Altmark jsou kumulativní, stačí, že jedna z podmínek není splněna, aby judikatura nebyla použitelná a dotčené opatření mohlo případně představovat státní podporu. Z předcházejícího vyplývá, že dotčené opatření nesplňuje čtvrtou podmínku judikatury Altmark. Judikatura Altmark tak není použitelná a je nutno prověřit, zda opatření skutečně představuje státní podporu (45) (46).
7.1.2 Podmínky existence podpory jsou splněny
(85)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
7.1.2.1 Přičitatelnost státu a státní prostředky
(86)
CDC vyplácela bance Crédit Mutuel odměnu za zprostředkování ročně (47) podle úmluvy mezi státem a Crédit Mutuel, která stanovila způsoby provádění nařízení ze dne 27. září 1991. Výši odměny za zprostředkování stanovuje stát jako vyrovnávací platbu za plnění povinností veřejné služby. CDC je navíc veřejným podnikem, jehož jednání je přičitatelné státu (48). Podmínka přičitatelnosti státu a státních prostředků je tak splněna.
7.1.2.2 Selektivita
(87)
Odměna za zprostředkování byla poskytována výlučně bance Crédit Mutuel na oplátku za shromažďování spoření, jež bylo soustředěno u CDC za účelem financování sociálního bydlení, a to prostřednictvím spořicího účtu „Livret bleu“, na jehož distribuci měla banka Crédit Mutuel výlučné právo. Toto opatření mělo proto selektivní povahu.
7.1.2.3 Ověření existence výhody narušující hospodářskou soutěž, jelikož podmínky judikatury Altmark nejsou použitelné
(88)
Odměna za zprostředkování zlepšila konkurenční postavení Crédit Mutuel vůči jejím konkurentům, protože představovala převod státních prostředků pouze ve prospěch této banky. Podle judikatury Soudního dvora představuje zlepšení konkurenčního postavení určitého podniku v důsledku státní podpory obvykle důkaz narušení hospodářské soutěže s ostatními podniky, které podobnou podporu nezískaly (49).
7.1.2.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(89)
Podle ustálené judikatury dochází k ovlivnění obchodu mezi členskými státy, pokud podnik-příjemce podpory vyvíjí činnost v oblasti otevřené hospodářské soutěži, v níž dochází k obchodu mezi členskými státy (50). Ovšem počínaje rokem 1979 dosáhl podíl zahraničních bank na trhu výše 8 % u úvěrové činnosti (4 % u poboček bez vlastní právní subjektivity a 4 % u dceřiných společností s francouzskou právní subjektivitou) a 4,5 % u přijímání vkladů (2 % a 2,5 %). Vzhledem ke všem zahraničním bankám dosáhl podíl nefrancouzských evropských bank u úvěrů 50 % a u vkladů 70 %. Banka Crédit Mutuel tak byla počínaje sedmdesátými lety vystavena na francouzském území hospodářské soutěži zahraničních bankovních sítí. Ve zvažovaném období přitom byl již trh hotovostního bankovního spoření, který zahrnuje také spořicí nástroje jako Codevi, LEP (vkladní knížka lidového spoření), „Livret jeune“ (spoření mladých), spořicí účty na běžných vkladních knížkách a CEL (spořicí účet bydlení) (51), otevřen hospodářské soutěži.
(90)
Komise tak dochází k závěru, že čtyři podmínky nutné k prokázání existence podpory jsou splněny.
7.1.2.5 Protiprávnost opatření podpory
(91)
Opatření podpory je protiprávní, protože nebylo oznámeno Komisi v souladu čl. 108 odst. 3 SFEU a bylo prováděno poté, co ve Francii vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(92)
Jako odpověď na argument uváděný francouzskými orgány, podle nějž se údajně jedná o stávající podporu, protože byla přijata před koncem lhůty na provedení druhé bankovní směrnice dne 1. ledna 1993, Komise zdůrazňuje, že tato směrnice měla za cíl uskutečnění vnitřního trhu v odvětví úvěrových institucí z hlediska svobody usazování a volného poskytování služeb. Neznamenala, že dotčený trh byl před přijetím odměny za zprostředkování uzavřen hospodářské soutěži, ale pouze to, že v odvětví bankovnictví dosud přetrvávaly určité překážky pro svobodu usazování a volné poskytování služeb. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zjišťuje, že spořicí účet „Livret bleu“ patří k „trhu“ bankovního spoření v hotovosti, což znamená otevření dotčené činnosti hospodářské soutěži, a v žádném bodě nepotvrzuje argument francouzských orgánů, podle nějž byla dotčená činnost otevřena hospodářské soutěži až v roce 1993. Rozhodnutí se naopak odvolává na existenci „vyzrálého“ trhu (52).
7.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(93)
Jelikož dotčené opatření obsahuje prvky státní podpory, musí Komise analyzovat jeho slučitelnost s vnitřním trhem.
(94)
Podle čl. 106 odst. 2 SFEU: „podniky pověřené poskytováním služeb obecného hospodářského zájmu […] podléhají pravidlům obsaženým ve Smlouvách, zejména pravidlům hospodářské soutěže, pokud uplatnění těchto pravidel nebrání právně nebo fakticky plnění zvláštních úkolů, které jim byly svěřeny. Rozvoj obchodu nesmí být dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie“.
(95)
V souladu s judikaturou Soudního dvora, praxí Komise a rámcem Společenství z roku 2005 čl. 106 odst. 2 SFEU znamená, že státní podpora poskytnutá podniku pověřenému správou služby obecného hospodářského zájmu může být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud opatření podpory splňuje následující podmínky:
a)
poskytovaná služba vykazuje příznačné vlastnosti služby obecného hospodářského zájmu;
b)
podnik byl státem skutečně pověřen poskytováním této služby obecného hospodářského zájmu prostřednictvím jednoho nebo více úředních aktů;
c)
jsou dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality; a
d)
rozvoj obchodu není dotčen v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(96)
Podmínky a) a b) jsou splněny z důvodů uvedených v bodě 81.
(97)
Pokud jde o podmínku d), Komise nemá žádné údaje, které by naznačovaly, že byl obchod uvnitř Společenství dotčen v tak závažné míře, že by podpora tuto podmínku nesplňovala. Rozhodnutí ze dne 10. května 2007 zejména požadovalo, aby bylo zrušeno výlučné právo na distribuci „Livret bleu“, protože zvláštní práva spojená s distribucí „Livret bleu“ představovala omezení volného poskytování služeb uvnitř Společenství (53). Pokud odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání za úkoly služby obecného hospodářského zájmu svěřené Crédit Mutuel, nelze soudit, že by ovlivňovala rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie.
(98)
Komise proto dále přezkoumává, zda byly skutečně dodrženy zásady nezbytné nutnosti a proporcionality, tzn. zda výše vyrovnání představovaná odměnou za zprostředkování nepřesáhla částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností (54).
(99)
Při ověřování neexistence případného nadměrného vyrovnání (viz pododdíl 7.2.5) používá Komise pro období od 27. září 1991 (viz pododdíl 7.2.1) do 31. prosince 2005 komplexní přístup (viz pododdíl 7.2.2). Zohledňuje všechna zvýhodnění spojená s „Livret bleu“, aniž do nich zahrnuje případný přitažlivý účinek, jehož rozsah se nepodařilo určit (viz pododdíl 7.2.3). Je zohledněn přiměřený zisk (viz pododdíl 7.2.4), a to včetně u vkladů soustředěných u CDC.
7.2.1 Začátek zvažovaného období dne 27. září 1991
(100)
V rozhodnutí o prodloužení řízení zahrnoval výpočet čistého hospodářského výsledku spořicího účtu „Livret bleu“, provedený za účelem posouzení existence případného nadměrného vyrovnání, hospodářský výsledek za celý rok 1991 (55). Jinak řečeno, čisté příjmy vytvořené jak volnými použitími, tak použitími v obecném zájmu byly zohledněny od 1. ledna 1991.
(101)
Jak bylo vysvětleno v bodech 75 a 76, jediné opatření, kterého se tato záležitost týká, je odměna za zprostředkování, jejíž podstata byla zavedena dne 27. září 1991, a to ve stejné době, kdy byla banka Crédit Mutuel pověřena soustředit své vklady u CDC za účelem financování sociálního bydlení. Před tímto dnem neexistovala ani odměna za zprostředkování, ani soustředění vkladů u CDC. Komise proto musí zahájit posuzování přiměřenosti podpory počínaje tímto dnem.
(102)
Náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného hospodářského zájmu nemohou proto pocházet z období před dnem 27. září 1991. Jinými slovy, náklady a příjmy spojené s poskytováním služby obecného zájmu financované dotyčnou podporou lze zohlednit až ode dne zavedení tohoto opatření podpory (odměny za zprostředkování). Komise dospívá k závěru, že její rozhodnutí o prodloužení řízení obsahovalo nesrovnalost v tom smyslu, že sice omezilo opatření podpory pouze na odměnu za zprostředkování zavedenou dne 27. září 1991, ale nadále zohledňovalo čisté příjmy ze spořicích účtů „Livret bleu“ i za období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
(103)
Jelikož je banka Crédit Mutuel schopna sdělit čisté hospodářské výsledky u použití v obecném zájmu a u volných použití pouze na celoročním základě, Komise se domnívá, že pro rok 1991 je nutno zohlednit čisté hospodářské výsledky pouze za období od 27. září 1991 do 31. prosince 1991, přičemž je nutno vzít z celkového hospodářského výsledku za rok 1991 v potaz pouze jeho poměrnou část odpovídající počtu dotčených dní, tzn. 96/365. Hospodářský výsledek za rok 1991 u vkladů soustředěných u CDC lze zohlednit celý, protože toto soustředění, jak je uvedeno v bodě 101, bylo zavedeno právě dne 27. září 1991, což již samo o sobě znamená, že se žádná část tohoto výsledku netýká období od 1. ledna 1991 do 27. září 1991.
7.2.2 Komplexní přístup až do konce roku 2005 a přístup na ročním základě následně
(104)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení Komise doporučovala pro posouzení existence případného nadměrného vyrovnání použít přístup na ročním základě. Tento přístup vychází z rámce Společenství z roku 2005 a představuje změnu oproti její předchozí praxi. Pokud totiž Komise musela před schválením rámce Společenství z roku 2005 posuzovat existenci případného nadměrného vyrovnání, používala přístup, který lze označit za „komplexní“ a při němž bylo možno vyrovnat, a to bez omezení, částky za roky nadměrného vyrovnání částkami za roky, kdy došlo k vyrovnání nedostatečnému (56).
(105)
Podle bodu 26 rámce Společenství z roku 2005 uplatní Komise na neoznámené podpory ustanovení uvedeného rámce, pokud byla podpora poskytnuta po zveřejnění rámce v Úředním věstníku Evropské unie, a na ostatní případy ustanovení platná v okamžiku poskytnutí podpory. Dotčená podpora je poskytována na ročním základě (57) a nebyla oznámena. Ke zveřejnění rámce Společenství z roku 2005 v Úředním věstníku Evropské unie došlo dne 29. listopadu 2005. Proto je nutno na období před rokem 2006 použít pravidla platná v okamžiku poskytnutí podpory a pro období od 1. ledna 2006 do konce platnosti opatření dne 31. prosince 2008 rámec Společenství z roku 2005.
(106)
Rámec Společenství z roku 2005 doporučuje přístup „na ročním základě“ v tom smyslu, že výpočet případného nadměrného vyrovnání se má provádět za rok, aniž lze částku nadměrné vyrovnávací platby převést na další rok kromě případu, kdy tato částka nepřesahuje 10 % výše roční vyrovnávací platby (58).
(107)
Ovšem před přijetím rámce Společenství z roku 2005 používala Komise v případech, kdy ověřovala, zda podnik nedostal nadměrné vyrovnání za plnění úkolů veřejné služby, „komplexní přístup“ (viz bod 104) (59).
(108)
Při komplexním přístupu jsou čisté výsledky za každý rok, sčítané rok po roku, aktualizovány k 1. lednu každého roku uplatněním referenční sazby pro Francii (60).
7.2.3 Zohledněné výhody
(109)
Podle první věty bodu 17 rámce Společenství z roku 2005 „musí výnosy, které mají být zohledněny, zahrnovat alespoň veškeré výnosy z poskytování služeb obecného hospodářského zájmu“. Při ověřování absence případného nadměrného vyrovnání je tedy nutno zohlednit čistý výsledek použití v obecném zájmu a volného použití během šetřeného období. Komise soudí, že tyto výsledky představují příjmy zavedené Francií počínaje dnem 27. září 1991 ve prospěch Crédit Mutuel v rámci poskytování služby obecného zájmu spočívající ve financování sociálního bydlení prostřednictvím CDC. Tato použití jsou v analytickém účetnictví postavena na konkrétním zdroji, a to vkladech shromážděných díky distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. V konkurenčních tržních podmínkách (bez zvláštního práva distribuovat produkt spoření osvobozený od daně) by si banka Crédit Mutuel nebyla pravděpodobně schopna opatřit tento zdroj za stejných nákladů, a proto použití a související prostředky musí být v obecné struktuře systému „Livret bleu“ zohledněny. Francie ostatně sama potvrdila existenci vazby mezi těmito použitími, spořicím účtem „Livret bleu“ a úkolem financování sociálního bydlení tím, že počínaje rokem 1991 převedla vklady určené na tato použití na CDC (61). Jinými slovy, když Francie dne 27. září 1991 přiděluje bance Crédit Mutuel službu obecného hospodářského zájmu spočívající ve shromažďování vkladů soustředěných u CDC a určených na financování sociálního bydlení, potvrzuje, že jí přiděluje distribuci spořicího účtu „Livret bleu“. Zisk plynoucí z použití finančních prostředků uložených na tomto účtu je tedy nutno považovat počínaje tímto dnem za příjem přidělený Crédit Mutuel za poskytování služby obecného hospodářského zájmu.
(110)
Stěžovatel a jiné orgány či organizace (Rada pro hospodářskou soutěž a zprávy poslanců nebo výzkumných organizací (62)) soudí, že výlučné právo na distribuci „Livret bleu“ vyvolalo „přitažlivý účinek“, protože umožnilo Crédit Mutuel přilákat zákazníky, učinit z nich své stálé zákazníky a prodávat jim jiné bankovní produkty než pouze „Livret bleu“. V rozhodnutí o prodloužení řízení Komise nevyloučila, že spořicí účet „Livret bleu“ mohl přitažlivým účinkem vytvořit nepřímé příjmy (63), ale připomenula, že se tyto příjmy dosud nepodařilo kvantifikovat (64).
(111)
Na konci vyšetřování této záležitosti dospívá Komise ke zjištění, že existenci přitažlivého účinku sice nelze vyloučit, ovšem údaje, které shromáždila, jí v tomto konkrétním případě neumožňují kvantifikovat případný přitažlivý účinek dostatečně podloženým způsobem.
(112)
Dokumenty předložené stěžovateli předpokládají existenci přitažlivých účinků, ale formálně je nedokládají a nedokáží přesně ocenit jejich finanční důsledky.
(113)
Pokud jde o studie kanceláře Glais (viz body 52 a 53), Komise zjišťuje, že Crédit Mutuel může právem tvrdit, že tyto statistické analýzy neposkytují žádný jistý důkaz kvantifikovatelného přitažlivého účinku.
(114)
V připomínkách stěžovatelů byla navržena tři subjektivní posouzení. Nejprve, vzhledem ke skutečnosti, že ostatní banky nabídly distribuovat „Livret bleu“ za odměnu ve výši 1 %, stěžovatelé navrhli odhadnout řádově přibližný přitažlivý účinek tím, že se vypočte rozdíl mezi mírou odměny placenou bance Crédit Mutuel a touto sazbou ve výši 1 %, což činí 0,3 % a odpovídá přibližně 300 milionům FRF za rok. Nic ovšem neumožňuje prokázat, že by konkurenti Crédit Mutuel byli schopni během zvažovaného období plnit tyto úkoly při uvedené míře odměny ve výši 1 %. Tento první argument navíc neprokazuje existenci přitažlivého účinku, ale zřejmě se spíše vrací k tvrzení, že banka Crédit Mutuel údajně dostala nadměrné vyrovnání, k čemuž, jak bude prokázáno dále, nedošlo. Nic neumožňuje prokázat, že přitažlivý účinek odpovídá rozdílu mezi odměnou za zprostředkování a údajnou nižší odměnou, za kterou se konkurenti Crédit Mutuel nabízeli distribuovat „Livret bleu“ sami.
(115)
Podle druhé metody, kterou stěžovatelé navrhli, by se přitažlivý účinek měřil podle růstu podílu Crédit Mutuel na trhu. Podobnou metodu nelze přijmout, protože vychází z předpokladu, že ke zvýšení podílu na trhu došlo výlučně kvůli „Livret bleu“, což není nijak objektivně doloženo.
(116)
Třetí posouzení výlučného distribučního práva je založeno na výpadku daňových příjmů kvůli osvobození „Livret bleu“ od daně. Pokud by si banka Crédit Mutuel přála nabízet bez daňového osvobození vkladní knížku a nabízela přitom bez ohledu na daňové postavení spořitelů stejný čistý výnos jako u „Livret bleu“, skutečně by zaplatila slevu rovnající se výši pomyslné daně, kterou by (případně) spořitelé platili. Podle stěžovatelů je nutno považovat kumulované daňové zvýhodnění za období 1991-1997 ve výši 4,5 miliardy FRF za výhodu, jež vznikla bance Crédit Mutuel, a to ve stejné výši. Toto uvažování nelze přijmout, protože banka Crédit Mutuel by s největší pravděpodobností nedistribuovala „Livret bleu“ za stejných podmínek, pokud by musela nést v plné míře náklady na osvobození od daně, jehož ostatně přímo využívají společníci společnosti.
(117)
Dotyčné případné výhody lze obtížně prokázat a kvantifikovat. Přímá hospodářská výhoda z provozování „Livret bleu“ je přímo měřitelná z účetnictví „Livret bleu“. Hospodářská výhoda z prodeje jiných produktů nebo služeb zákazníkům, kteří se stali stálými díky „Livret bleu“, by naopak šla zjistit v analytickém účetnictví těchto produktů, pokud by bylo možno okamžitě odlišit, co se prodává zákazníkům, kteří se stali stálými zákazníky Crédit Mutuel nebo byli k bance přilákány díky „Livret bleu“, a tím, co se prodává zákazníkům, kteří se na Crédit Mutuel obrátili z jiných důvodů, což nelze. Z těchto důvodů nebyl konzultant Komise schopen posoudit případný přitažlivý účinek podle účetní metody použité na ocenění všech přímých hospodářských výhod získaných z „Livret bleu“.
(118)
Důmyslnější pokusy konzultanta Komise o posouzení přitažlivého účinku nebyly úspěšné. Komise proto soudí, že v ověřovacím výpočtu absence případného nadměrného vyrovnání nemůže zohlednit případnou výhodu plynoucí z přitažlivého účinku.
7.2.4 Výpočet přiměřeného zisku
(119)
Při ověřování absence nadměrného vyrovnání ve prospěch podniku pověřeného službou obecného hospodářského zájmu je nutno zohlednit přiměřený zisk (65). Rámec Společenství z roku 2005 upřesňuje, že „přiměřeným ziskem by se měla rozumět míra návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo absenci rizika vyplývající pro dotčený podnik […]. Tato míra nesmí běžně přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech“ (66).
(120)
V rozhodnutí o prodloužení řízení (67) se Komise domnívala, že je vhodné uplatnit u použití v obecném zájmu a u volných použití přiměřený zisk v průměrné výši 6 % vlastního kapitálu na tato použití. Tato míra, která se rok od roku liší a dosahuje v průměru 6 %, odpovídá míře návratnosti vlastního kapitálu původně doporučované bankou Crédit Mutuel: banka zvolila za náklady vlastního kapitálu výši dividend skutečně rozdělovaných během dotyčného roku. Pokud jde o zohlednění přiměřeného zisku v rámci ověření absence případného nadměrného vyrovnání, Komise se v tomto rozhodnutí neodchyluje, co se týče volných použití a použití v obecném zájmu, od přístupu, podle kterého již postupovala v rozhodnutí o prodloužení řízení a který je popsán v oddíle 7.2.5.
(121)
Ve svém rozhodnutí o prodloužení řízení (68) se ale Komise domnívala, že tento přiměřený zisk není nutno uplatňovat na vklady soustředěné u CDC, protože tyto vklady nemají žádné náklady vlastního kapitálu z hlediska obezřetnostních pravidel, jelikož tyto vklady Crédit Mutuel neinvestuje, ale pouze je převádí na CDC. Ovšem z obezřetnostního hlediska je úvěrové riziko vkladů soustředěných u CDC považováno za rovné riziku vystavení státu (Francouzské republiky), jedná se tak o rizikové vyrovnání rovnající se nule a nevyžadující tudíž vlastní kapitál.
(122)
Nevzít v úvahu žádný přiměřený zisk u vkladů soustředěných u CDC by znamenalo, že se celkový přiměřený zisk (na jedné straně zisk z použití v obecném zájmu a z volných použití a na straně druhé zisk z vkladů soustředěných u CDC) od roku 1991 do roku 1999 snižuje a až počínaje rokem 2000 v důsledku soustředění všech vkladů u CDC v roce 1999 zcela mizí (69).
(123)
V dopise ze dne 1. září 2006, v němž francouzské orgány předložily své připomínky v reakci na rozhodnutí o prodloužení řízení, tyto orgány potvrdily, že finanční prostředky soustředěné u CDC nespotřebovávaly povinný vlastní kapitál. Nicméně, podle francouzských orgánů, „vzhledem k tomu, že se od úplného soustředění vkladů u CDC v roce 1999 nejevilo použití evropské míry solventnosti jako náležité, [navrhla] banka Crédit Mutuel zahrnout do výpočtu přiměřeného zisku u ‚Livret bleu‘ náklady vlastního kapitálu získané pomocí odkazu na náklady vlastního kapitálu u ostatních produktů spoření a jiných prostředků“. Komise nepovažuje podobný přístup za uspokojivý, protože vede k umělému uplatnění na finanční prostředky soustředěné u CDC kapitálových požadavků, jež jsou závislé na průměrných kapitálových požadavcích jiných aktiv Crédit Mutuel, které jsou na „Livret bleu“ zcela nezávislé.
(124)
Neexistence požadavku na povinný kapitál svědčí o absenci rizika úvěrových ztrát, což je případ vkladů soustředěných u CDC. Shromažďování vkladů pro CDC nepředstavuje ani riziko nedostatku hotovosti (kromě rizika v rámci měsíce) a ani transformaci splatnosti, protože částka převáděná na CDC se každý měsíc upravuje podle vývoje vkladů a úrok placený CDC je okamžitě převáděn na vkladatele. Je tedy zřejmé, že tato služba obecného hospodářského zájmu představuje pro Crédit Mutuel nízkou míru rizika. Existují ale jiné druhy rizik, jako je provozní riziko, hospodářské riziko (riziko, že míra odměny nepokryje vzniklé náklady), právní riziko a riziko pro pověst banky. Ostatně jiné bankovní činnosti, jako je distribuce sdružených finančních prostředků, správa majetku nebo prodej finančních produktů (akcií a dluhopisů), nespotřebovávají povinný vlastní kapitál a přesto jsou velmi ziskové. Neexistuje tak přímá vazba mezi ziskem očekávaným u určité činnosti a spotřebou povinného vlastního kapitálu, která se vypočítává na základě obezřetnostních pravidel a jejímž konkrétním cílem není v žádném případě posouzení ziskovosti určité činnosti.
(125)
V tomto konkrétním případě je ale nutno uznat, že pokud Komise povolí bance Crédit Mutuel získávat přiměřený zisk u části vkladů soustředěných u CDC, uznává, že stanovení odpovídající míry tohoto zisku představuje výkon s komplexním hospodářským posouzením. „Livret bleu“ je totiž netypický bankovní produkt, v němž se mísí vlastnosti produktu spoření a běžných účtů a u nějž jsou vklady soustředěny u orgánu veřejné moci. Přímo srovnatelné produkty, které by mohly sloužit jako ukazatel pro přiměřený zisk u podobné činnosti, jako takové neexistují.
(126)
Při neexistenci produktu dostatečně srovnatelného s „Livret bleu“ se Komise domnívá, že může v tomto konkrétním případě použít dva ukazatele, které umožňují posoudit, zda lze u vkladů soustředěných u CDC považovat určitý zisk za přiměřený. Tyto dva ukazatele jsou následující:
a)
ziskové rozpětí ve francouzském bankovním odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený obchodním obratem (v tomto konkrétním případě představuje obchodní obrat bank jejich provozní výsledek). Při použití údajů francouzského bankovního odvětví za zvažované období (od 27. září 1991 do konce roku 2008) dosahuje toto ziskové rozpětí v průměru výše 23 % za rok;
b)
míra návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním podělený výší aktiv. Průměrná roční míra návratnosti kapitálu za celé zvažované období je 45 bazických bodů (0,45 %).
(127)
Následující tabulka (70) uvádí ziskové rozpětí a míru návratnosti kapitálu francouzského bankovního odvětví za období 1993-2008 (údaje za období před rokem 1993 nejsou k dispozici):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Výsledek před zdaněním (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Provozní výsledek (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Ziskové rozpětí
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Průměrné ziskové rozpětí
22,8 %
Aktiva (71)
není k dispozici
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Míra návratnosti
není k dispozici
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Průměrná míra návratnosti
0,45 %
(128)
Pokud jde o shromažďování vkladů soustředěných u CDC, používá Komise pro výpočet ziskového rozpětí a míry návratnosti kapitálu Crédit Mutuel následující hodnoty:
a)
jako jmenovatele ziskového rozpětí příjmy získané za shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. roční výši odměny za zprostředkování;
b)
jako jmenovatele míry návratnosti kapitálu vklady převedené na CDC;
c)
u čitatele, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním, se Komise domnívá, že při zohlednění ziskového rozpětí ve výši 4,2 % u shromažďování vkladů soustředěných u CDC, tzn. hospodářského výsledku před zdaněním odpovídajícímu 4,2 % odměny za zprostředkování placené CDC, jako přiměřeného zisku nedostala banka Crédit Mutuel žádné nadměrné vyrovnání (viz bod 132).
(129)
Pokud jde o druhý ukazatel (míra návratnosti kapitálu) Komise konstatuje, že banka Crédit Mutuel nezískala žádné nadměrné vyrovnání za správu „Livret bleu“ během zvažovaného období, pokud se jako přiměřený zisk za shromažďování vkladů soustředěných u CDC zohlední míra návratnosti kapitálu ve výši 5 bazických bodů, tzn. hospodářský výsledek před zdaněním odpovídající 0,05 % celkové výše vkladů převedených na CDC.
(130)
Podle rámce Společenství z roku 2005 nesmí přiměřený zisk přesáhnout průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. Povolit ziskové rozpětí ve výši 4,2 % znamená povolit méně než pětinu průměrného ziskového rozpětí bankovního odvětví (22,8 %). Vzhledem k tomu, že se, jak bylo vysvětleno v bodě 124, u shromažďování vkladů soustředěných u CDC jedná o činnost s nízkým rizikem, a tudíž s nízkou výnosností, domnívá se Komise, že zisk ve výši 4,2 % není zjevně přehnaný a v tomto konkrétním případě ho lze považovat za přiměřený.
(131)
Stejně tak se Komise domnívá, že zohlednění zisku ve výši 5 bazických bodu u vkladů soustředěných u CDC je vzhledem k průměrné míře návratnosti kapitálu ve výši 45 bazických bodů zaznamenané ve francouzském bankovním odvětví během zvažovaného období přiměřené a představuje spodní a konzervativní práh toho, co je v tomto konkrétním případě možno považovat za zisk, který není zjevně nepřiměřený. Tato nízká úroveň zisku ostatně vhodným způsobem odráží úroveň rizika, jíž byla banka Crédit Mutuel vystavena při shromažďování vkladů pro CDC a která je nízká, jak je vysvětleno v bodě 124.
7.2.5 Ověření absence nadměrného vyrovnání
(132)
Na základě předchozích úvah přistoupila Komise k ověření absence nadměrného vyrovnání podle metody vysvětlené v pododdílech 7.2.1 a 7.2.4 (73). Toto ověření je uvedeno v následující tabulce:
(v mil. EUR)
VYROVNÁNÍ
NADMĚRNÉ ČI NEDOSTATEČNÉ VYROVNÁNÍ
Rok
Odměna za zprostředkování
(roční)
Komplexní přístup (74)
(až do konce roku 2005)
Přístup na ročním základě (75)
(počínaje rokem 2006)
1991 (od 27.9.1991 do 31.12.1991)
1,5
43,8
Nepoužije se
(až do roku 2005 se používá komplexní přístup - viz pododdíl 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
(…)
-39,1
2007
(…)
-24,3
2008
(…)
-6,1
(133)
Je možno konstatovat, že nadměrné vyrovnání na konci roku 2005 (15 milionů EUR) nepřesahuje 10 % vyrovnání za rok 2005 (196,7 milionů EUR). Podle bodu 21 rámce z roku 2005 lze tuto částku převést na následující rok. Konečný hospodářský výsledek vykazuje na konci roku 2008 pro celé zvažované období nedostatečné vyrovnání ve výši -6,1 milionu EUR.
(134)
Komise tak může dospět k závěru, že odměna za zprostředkování nepředstavovala nadměrné vyrovnání ve prospěch banky Crédit Mutuel za službu obecného hospodářského zájmu, která jí byla svěřena v období od 27. září 1991 až do konce roku 2008.
8. ZÁVĚR
(135)
Komise konstatuje, že Francouzská republika provedla dotčené opatření protiprávně a porušila tím čl. 108 odst. 3 SFEU. Podporu lze ale považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 106 odst. 2 SFEU, protože vyrovnání placené státem nepřesáhlo částku nezbytně nutnou k pokrytí nákladů vyvolaných plněním povinností veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k ní vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto povinností,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Francouzskou republikou ve prospěch Crédit Mutuel na základě vyhlášky ze dne 27. září 1991, kterým se stanoví použití v obecném zájmu pro banku Crédit Mutuel, je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 24. května 2011.
DECIZIA COMISIEI
din 24 mai 2011
privind ajutorul de stat C 88/97 pus în aplicare de Republica Franceză în favoarea Crédit Mutuel
[notificată cu numărul C(2011) 3436]
(Numai textul în limba franceză este autentic.)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2011/747/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolul menționat anterior (1) și având în vedere aceste observații,
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
La 25 ianuarie 1991, Asociația franceză a băncilor (denumită în continuare AFB), Camera sindicală a băncilor populare și Crédit Agricole au depus o reclamație prin care pretind că Franța a acordat ajutoare de stat în favoarea grupului Crédit Mutuel.
(2)
Prima solicitare de informații a Comisiei cu privire la „libretul albastru” („Livret bleu”) a fost formulată în scrisoarea din 27 mai 1991.
(3)
Prin scrisoarea din 6 februarie 1998, Comisia a informat autoritățile franceze asupra deciziei sale de a iniția procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 108 alineatul (2) din TFUE] cu privire la potențialele măsuri de ajutor conținute în sistemul de economisire a banilor „libretul albastru” (2).
(4)
La 8 aprilie 1998, autoritățile franceze au răspuns întrebărilor adresate de către Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii.
(5)
La 18 iunie 1998, Crédit Mutuel a adresat Comisiei o scrisoare în care își prezintă argumentele pe baza cărora contestă clasificarea drept ajutor de stat a măsurilor care fac obiectul deciziei de inițiere a procedurii, precum și un dosar de contabilitate analitică referitor la libretul albastru. De asemenea, numeroase părți interesate au prezentat observații Comisiei (a se vedea secțiunile 3 și 4, considerentele 48-59), care le-a transmis autorităților franceze la 3 septembrie 1998.
(6)
Reclamanții au adresat Comisiei patru memorii suplimentare prin scrisorile din 29 octombrie 1999, 16 mai 2000, 16 octombrie 2000 și 19 ianuarie 2001, pe care Comisia le-a transmis autorităților franceze la 21 februarie 2000 și la 3 noiembrie 2000.
(7)
La 5 februarie 2001, Comisia a transmis autorităților franceze documentele primite de la AFB.
(8)
În perioada noiembrie 1998-decembrie 1999, la solicitarea Comisiei, un consultant (3) (denumit în continuare „consultantul Comisiei”) a efectuat un audit al contabilității analitice a libretului albastru. Raportul consultantului a fost transmis spre examinare autorităților franceze și grupului Crédit Mutuel la 10 ianuarie 2000. La 7 februarie 2000, a avut loc o reuniune tehnică de concertare pe marginea acestui raport între serviciile Comisiei, asistate de consultantul acestora, autoritățile franceze și Crédit Mutuel.
(9)
Prin scrisoarea din 14 septembrie 1999, serviciile Comisiei au solicitat autorităților franceze să precizeze misiunile de interes general care i-au fost încredințate Crédit Mutuel. La 21 februarie 2000, 3 noiembrie 2000 și 5 februarie 2001, serviciile Comisiei au transmis autorităților franceze, în vederea formulării de observații, diferite documente (4) adăugate la dosar de reclamanți referitoare la eventualul „efect de atracție” al libretului albastru (a se vedea sub-secțiunea 7.2.3, considerentele 110-118). Autoritățile franceze și-au prezentat observațiile la 1 februarie 2001.
(10)
La 11 aprilie 2000, Comisia a fost sesizată printr-o reclamație depusă de Federația Bancară a Uniunii Europene (denumită în continuare FBE) cu privire la ajutoarele acordate de statul francez în favoarea grupului Crédit Mutuel sub forma exclusivității de distribuție a libretului albastru.
(11)
În mai 2000, Confederația națională a Crédit Mutuel a mandatat biroul de audit Arthur Andersen cu o misiune ce includea verificarea metodologiei activităților de contabilitate analitică ale grupului Crédit Mutuel și întocmirea contului de exploatare al libretului albastru. Această misiune s-a încheiat în septembrie 2000, cu elaborarea unui raport detaliat privind contul de exploatare al sistemului libretelor albastre, în care rezultatul contabil înregistrat de libretul albastru a fost evaluat la o pierdere înainte de impozitare de 498 de milioane FRF. Pentru a ajunge la această concluzie, s-au luat în calcul „factori de corecție”. La 2 februarie 2001, avut loc o întrevedere pe marginea acestui raport între Comisie și Crédit Mutuel. În urma observațiilor formulate de Comisie, Crédit Mutuel a solicitat biroului de audit Arthur Andersen să transmită, la 8 februarie 2001, o notă în care să justifice metoda utilizată, numită „corectarea ponderii excesive a activității IARD [activitatea de asigurare împotriva daunelor (5) a Crédit Mutuel]”, care făcuse în mod special obiectul criticilor din partea serviciilor Comisiei.
(12)
În aprilie 2001, Comisia a solicitat consultantului său să identifice discrepanțele dintre raportul său și cel întocmit de Arthur Andersen și să stabilească modificările de date sau de metodologie care ar putea fi introduse, dacă este cazul, în raportul său anterior. Un nou raport final al consultantului Comisiei a fost transmis la 23 iulie 2001. Raportul evaluează rezultatul contabil înregistrat de libretul albastru la un beneficiu cumulat necapitalizat de 1,074 miliarde FRF (163,7 milioane EUR). Acest raport a fost transmis în aceeași zi autorităților franceze. La reuniunea din 26 iulie 2001 dintre Comisie, autoritățile franceze, Crédit Mutuel și Arthur Andersen, Crédit Mutuel și Arthur Andersen și-au exprimat dezacordul cu privire la concluziile finale ale consultantului Comisiei. Arthur Andersen și-a susținut concluziile anterioare într-un document din 13 septembrie 2001, care a fost transmis în anexa unei note a autorităților franceze din 15 septembrie 2001. Autoritățile franceze au adresat Comisiei, la 26 octombrie 2001, o nouă notă de analiză juridică a sistemului libretelor albastre din punctul de vedere al dreptului comunitar al concurenței, precum și, la 7 ianuarie 2002, o notă privind costurile misiunii de serviciu public, în care sunt preluate, fără nicio informație nouă, cifrele deja prezentate de Crédit Mutuel.
(13)
În nota transmisă Comisiei la 26 octombrie 2001, autoritățile franceze explicau motivele pentru care, în opinia lor, (i) regimul libretelor albastre nu constituie ajutor de stat, (ii) în ipoteza în care Comisia își menține verdictul de ajutor de stat, nu ar putea fi vorba decât de un ajutor existent și (iii) este vorba, în orice caz, de un ajutor compatibil.
(14)
Prin decizia din 15 ianuarie 2002 (6) (denumită în continuare „decizia anulată”), Comisia a declarat ajutorul de stat pus în aplicare de Republica Franceză în favoarea Crédit Mutuel drept incompatibil cu piața internă.
(15)
Decizia din 15 ianuarie 2002 a fost anulată printr-o hotărâre a Tribunalului la 18 ianuarie 2005 (7).
(16)
Comisia nu a inițiat un recurs împotriva hotărârii Tribunalului. Conform articolului 266 alineatul (1) din TFUE, Comisia este obligată să adopte măsurile necesare pentru executarea acestei hotărâri. În ceea ce privește ajutorul de stat, aceasta înseamnă că, în urma anulării deciziei, procedura este trimisă spre rejudecare în stadiul de investigație oficială.
(17)
Prin decizia din 7 iunie 2006 (8) (denumită în continuare „decizia de prelungire”), Comisia a prelungit procedura oficială de investigare și a precizat obiectul evaluării sale privind un eventual ajutor.
(18)
Franța a prezentat Comisiei observațiile sale cu privire la decizia de prelungire prin scrisorile din 1 septembrie 2006 și din 7 septembrie 2006.
(19)
La 19 septembrie 2006, Comisia Europeană a primit o reclamație de la „Asociația victimelor Crédit Mutuel”.
(20)
Comisia a primit observațiile Crédit Mutuel prin scrisoarea din 13 octombrie 2006.
(21)
Comisia a transmis autorităților franceze observațiile Crédit Mutuel prin scrisoarea din 31 octombrie 2006.
(22)
În urma altor două solicitări de informații din partea Comisiei, transmise la 22 septembrie 2006 și 28 noiembrie 2006, Franța a prezentat observații suplimentare prin scrisorile din 8 noiembrie 2006 și 28 februarie 2007.
(23)
Comisia s-a întâlnit cu autoritățile franceze la 19 decembrie 2006 și cu Crédit Mutuel la 15 ianuarie 2007.
(24)
La 10 mai 2007, Comisia a adoptat o decizie în temeiul articolului 86 alineatul (3) din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 alineatul (3) din TFUE], coroborat cu articolele 43 și 49 din Tratatul CE [în prezent, articolele 49 și 56 din TFUE], în virtutea căreia Franța trebuia să sisteze drepturile speciale (9) acordate în favoarea Crédit Mutuel, Casei de Economii și Băncii Populare privind distribuția libretelor albastre (în cazul grupului Crédit Mutuel) și a libretelor A (în cazul Casei de Economii și al Poștei) (10).
(25)
Întrucât Franța nu a încetat să acorde drepturile speciale de distribuție a libretelor A și a libretelor albastre în termenul de 9 luni stabilit în decizia din 10 mai 2007, Comisia a declanșat procedura de încălcare prevăzută la articolul 226 din Tratatul CE (în prezent, articolul 258 din TFUE), adresând acesteia, la 5 iunie 2008, o scrisoare de notificare privind nerespectarea deciziei.
(26)
La 19 septembrie 2009, Comisia a solicitat noi informații Franței, aceasta răspunzând solicitării la 13 octombrie 2009.
(27)
La 8 octombrie 2009, Comisia a pus capăt procedurii de încălcare, deoarece, prin adoptarea reformei din 1 ianuarie 2009 privind liberalizarea distribuției de librete A și albastre (11), Franța s-a conformat obligației de a sista drepturile speciale de distribuție a acestor librete (12).
(28)
Pe parcursul anului 2010, Comisia a adresat mai multe întrebări grupului Crédit Mutuel prin mesaje electronice, la care aceasta a răspuns tot prin poștă electronică.
(29)
Prezenta decizie închide, în conformitate cu articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 659/99 al Consiliului din 22 martie 1999 privind modalitățile de aplicare a articolului 93 din tratat (13), procedura referitoare la posibilele elemente de ajutor conținute în sistemul libretelor albastre.
2. DESCRIEREA SISTEMULUI LIBRETELOR ALBASTRE
2.1. Descrierea grupului Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel este un grup bancar și de asigurări descentralizat, constituit dintr-o rețea națională de case de economii având statutul de societăți cooperatiste cu capital variabil. Crédit Mutuel este reglementat de legea din 10 septembrie 1947 prin care au fost stabilite principiile cooperației. Grupul este organizat pe trei niveluri: local, regional și național.
(31)
Grupul Crédit Mutuel, cunoscut sub cele două denumiri comerciale ale grupului [Crédit Mutuel și Crédit Industriel et Commercial (denumit în continuare „CIC”)], cuprinde aproape 6 000 de puncte de vânzare și peste 72 000 de salariați. Casele locale ale Crédit Mutuel funcționează pe lângă 18 federații regionale afiliate la confederația națională a grupului Crédit Mutuel, organismul central al rețelei. CIC este o asociație de 6 bănci regionale și filiale specializate, atât în Franța, cât și în străinătate.
(32)
Crédit Mutuel este, de asemenea, un grup cu o conducere unică ce urmărește o politică globală. Acesta menține o solidaritate financiară internă la nivelul confederației, care asigură lichiditatea federațiilor regionale. Grupul prezintă caracteristicile unei întreprinderi unice din punct de vedere al dreptului concurenței, deoarece dispune de un centru decizional unic la nivel central.
2.2. Descrierea libretului albastru
(33)
Libretul albastru era un produs de economisire reglementat de stat, distribuit în exclusivitate de Crédit Mutuel.
(34)
Acest produs beneficia de o defiscalizare parțială în condițiile legii rectificative a finanțelor pentru 1975 (14). Dobânzile acordate deponenților la sumele depuse beneficiau de o scutire fiscală de până la două treimi. Statul stabilea o rată brută de remunerare a libretului albastru pentru deponenți, astfel încât, după deducerea impozitului (15), rata netă să fie identică cu cea libretului A, care era scutit integral de impozit.
(35)
Statul stabilea rata de remunerare a libretului albastru la un nivel superior inflației, indexat în funcție de rata dobânzii de pe piața monetară. Ultima rată netă de remunerare a libretului albastru, înainte de a se renunța la acest produs de economisire odată cu reforma din 1 ianuarie 2009 (a se vedea considerentul 41), era de 4 % (16). Suma maximă care putea fi acordată deponenților pe libretul albastru era de 15 300 EUR. Valoarea fondurilor aferente libretului albastru a crescut de la 13 miliarde EUR (85 miliarde FRF) în 1991 la 22 miliarde EUR în 2008.
(36)
Caracteristicile libretului albastru - disponibilizarea imediată a fondurilor, plăți autorizate începând de la suma de 15 EUR, absența comisioanelor (în special la deschiderea contului), etc. - determinau un nivel ridicat de lichiditate. De asemenea, era posibilă instituirea pe libretul albastru a debitării automate în favoarea Trezoreriei publice sau a altor întreprinderi de stat, precum EDF sau France Télécom. Așadar, libretul albastru, produs de economisire destinat persoanelor fizice, era, sub anumite aspecte, similar unui cont curent.
(37)
Obligațiile legate de utilizarea resurselor încasate prin intermediul libretelor albastre au evoluat de-a lungul timpului.
(38)
Într-o primă fază, Crédit Mutuel era obligat să aloce 50 % din resurse (cotă majorată în 1983 (17) la 65 % din resurse și la 80 % din noile fonduri încasate) așa-numitelor activități „de interes general” (în special finanțarea colectivităților locale și a altor organisme publice), soldul fondurilor rămânând la libera dispoziție a băncii (în continuare, „activități libere”).
(39)
Acest sistem a fost reformat aproape complet în baza unei hotărâri din 27 septembrie 1991 (18), prin care s-a realizat alinierea sistemului libretelor albastre la sistemul libretelor A. Astfel, începând de la data acestei hotărâri, noile fonduri încasate (19) au fost în totalitate centralizate la Casa de depuneri și consemnațiuni (denumită în continuare „CDC”), care, drept compensație, remunera Crédit Mutuel cu un comision de intermediere. Acest comision, stabilit inițial la 1,3 % din valoarea fondurilor libretelor albastre transferate în contul CDC, s-a redus la 1,2 % începând cu 1 ianuarie 2005, apoi la 1,1 % începând cu 1 noiembrie 2005. Resursele încasate de Crédit Mutuel sunt, în principal, utilizate de CDC în scopul finanțării locuințelor sociale.
(40)
De asemenea, această reformă profundă a sistemului s-a concretizat în realocarea progresivă a stocului de fonduri existent (20). De la hotărârea din 27 septembrie 1991 până la sfârșitul primului semestru al anului 1999, cota aferentă „activităților de interes general” și „activităților libere” existente s-a diminuat astfel încât aceste fonduri au ajuns să fie în totalitate transferate la CDC.
În miliarde FRF și în %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Fonduri medii anuale
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Activități centralizate CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Activități de interes general
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Activități libere
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Sursă: Littlejohn Fraser
(41)
La 1 ianuarie 2009 a intrat în vigoare o reformă a libretelor A și albastre, care a permis tuturor băncilor să distribuie librete A și care a eliminat diferența care se făcea între libretele A și libretele albastre. Începând de la 1 ianuarie 2009, „libretul albastru” oferit de Crédit Mutuel nu este altceva decât un libret A comercializat sub o altă denumire. Existența libretului albastru și, în consecință, dreptul exclusiv de distribuție al grupului Crédit Mutuel au încetat la această dată.
2.3. Descrierea motivelor care au condus la inițierea/prelungirea procedurii
(42)
Astfel cum se descrie în decizia de prelungire (21), Comisia a considerat că este posibil ca un ajutor de stat să fi fost oferit de Franța în favoarea Crédit Mutuel prin acordarea comisionului de intermediere.
(43)
Din jurisprudența Altmark a Curții de Justiție, rezultă că, în cazul în care îndeplinesc anumite condiții cumulative menționate în hotărârea Altmark din 24 iulie 2003 (22), compensațiile pentru servicii publice nu constituie ajutoare de stat în înțelesul articolului 107 din TFUE.
(44)
În decizia sa de prelungire, Comisia a considerat că a patra condiție stabilită de jurisprudența Altmark ar putea să nu fie îndeplinită, deoarece statul nu a atribuit misiunea de serviciu public, respectiv, colectarea de depozite destinate sectorului locuințelor sociale, printr-o procedură de achiziții publice, ci direct prin negocieri cu Crédit Mutuel, ceea ce nu oferă nicio garanție a priori că remunerarea acordată grupului Crédit Mutuel nu este mai mare decât nivelul solicitat de o întreprindere bine administrată. De asemenea, Comisia a considerat că autoritățile franceze nu au demonstrat că nivelul de compensare a fost stabilit ținând seama de costurile unei întreprinderi medii, bine administrate, din sectorul bancar. Astfel, faptul că autoritățile franceze subliniază că grupul Crédit Mutuel este o întreprindere bine administrată nu este suficient pentru a concluziona că nivelul compensării a fost stabilit pe baza unei analize a costurilor pe care le-ar suporta o întreprindere bine administrată în înțelesul jurisprudenței Altmark.
(45)
Potrivit Comisiei Europene, comisionul de intermediere a reprezentat o resursă de stat care putea constitui un avantaj selectiv susceptibil să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale între statele membre, fapt ce nu a fost notificat Comisiei. Prin urmare, comisionul de intermediere putea să includă elemente de ajutor ilegal.
(46)
În decizia sa de prelungire, Comisia a apreciat că este posibil ca această măsură să nu fie compatibilă cu articolul 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) din TFUE] și consideră că niciuna dintre excepțiile menționate la articolul 87 alineatele (2) și (3) din Tratatul CE [în prezent, articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE] nu pare să se aplice.
(47)
Astfel, Comisia consideră, pe baza calculelor efectuate de consultantul său, că este posibil ca valoarea compensației să fi depășit ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor ocazionate de îndeplinirea obligației de serviciu public (colectarea depozitelor destinate sectorului locuințelor sociale), luând în calcul încasările aferente, precum și un profit rezonabil pentru îndeplinirea obligației respective. Amintind că valoarea compensației trebuie să includă toate avantajele acordate de către stat sau prin intermediul resurselor statului, indiferent de formă, Comisia a ținut seama, la calcularea compensației, nu numai de costul net al colectării depozitelor centralizate la CDC, ci și de rezultatul (costul sau profitul) net al activităților de interes general și al activităților libere. Raportul consultantului Comisiei a relevat o supracompensare a grupului Crédit Mutuel în 1991, 1992, 1993 și 1998.
3. ARGUMENTELE RECLAMANȚILOR
(48)
Argumentele reclamanților au fost prezentate de Comisie în decizia sa din 6 februarie 1998 privind inițierea procedurii în temeiul articolului 88 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 108 alineatul (2) din TFUE]. Memoriile justificative transmise ulterior prezintă următoarele noi argumente.
(49)
O notă din partea AFB (actualizată la sfârșitul lunii februarie 1999 și comunicată Comisiei în octombrie 1999) privind efectul de atracție al sistemului libretelor albastre a evaluat produsul net bancar generat de acest efect de atracție la 17 miliarde FRF (2,6 miliarde EUR), presupunând că în perioada 1986-1997 creșterea cotei de piață a Crédit Mutuel în toate segmentele provine exclusiv din distribuția de librete albastre.
(50)
Într-un studiu realizat de Caisse Nationale du Crédit Agricole, comunicat în luna mai 2000, s-a analizat evoluția numărului de ghișee ale grupului Crédit Mutuel. Se pare că numărul total de ghișee permanente a scăzut în perioada 1991-1994, ca apoi să crească treptat până în 1998, când a atins din nou nivelul din 1990. Evoluția a fost diferită de la o regiune la alta: numărul ghișeelor permanente, ulterior nepermanente, a scăzut în regiunile în care Crédit Mutuel avea o puternică tradiție (Ținuturile Loarei, Bretania, Alsacia), dar a crescut în celelalte regiuni. Așadar, Crédit Mutuel și-a redus probabil prezența în zonele rurale, pentru a și-o consolida în zona urbană. Aceste informații par să contrazică afirmațiile grupului Crédit Mutuel, potrivit cărora acesta a fost obligat să mențină o prezență puternică în zona rurală în cursul anilor ’90. De asemenea, aceste date par să indice faptul că grupul Crédit Mutuel este în măsură să mențină o rețea extrem de densă, chiar și după eliminarea oricărui control din partea autorităților publice.
(51)
La 4 iunie 1998, AFB a adresat Comisiei o scrisoare în care afirma că nivelul de remunerare de 1,3 % din valoarea fondurilor aferente libretelor albastre centralizate la CDC este excesiv, având în vedere faptul că Poșta și Casa de Economii încasau de la CDC în aceeași perioadă 1,50 % și, respectiv, 1,20 % din fondurile aferente libretelor A, centralizate tot la CDC. De asemenea, AFB arăta că, în 1997, a propus autorităților franceze să asigure colectarea depozitelor aferente libretelor albastre în schimbul unei remunerații de numai 1 %, însă guvernul nu a răspuns acestei oferte. AFB sublinia, în special, că raportul din aprilie 1998 al domnului deputat Douyère privind modernizarea caselor de economii menționa că pentru o casă de economii de mărime medie, precum cea din Burgundia, costul colectării este de 0,96 % din fondurile acesteia și că nu există motive pentru care Crédit Mutuel să suporte costuri de gestionare mai ridicate.
(52)
Un memoriu din partea biroului Glais din august 2000, transmis la solicitarea AFB, a adăugat elemente statistice referitoare la avantajul competitiv pe care dreptul exclusiv de distribuție a libretelor albastre l-ar fi conferit grupului Crédit Mutuel. Investigarea seriilor temporale ale libretelor arată că fondurile depozitelor de pe libretul albastru, precum și fondurile celorlalte depozite au înregistrat o creștere puternică până la sfârșitul perioadei 1985-1987. Creșterea împrumuturilor acordate gospodăriilor continuă și după această dată, rămânând mai puternică pentru Crédit Mutuel decât pentru principalii concurenți ai acestuia. Expertul biroului Glais a dedus din aceasta că „impactul pe care sistemul libretelor albastre pare să-l fi avut constă, așadar, în atragerea clientelei și, începând de la jumătatea anilor ’80, efectul pozitiv pare să se fi perpetuat fără o creștere a depozitelor. Prin urmare, începând din această perioadă, strategia expansionistă a Crédit Mutuel pare să fi fost alimentată de clienții fidelizați inițial.” Utilizând, în special, un indicator de persistență a șocurilor economice aleatorii asupra variabilelor de activitate și o modelizare a unei ecuații simple privind cererea de credite, expertul a concluzionat că activitatea Crédit Mutuel (în principal, activitatea de creditare) pare să fi fost deconectată de la evoluția medie a pieței bancare. Expertul explică acest fenomen prin faptul că grupul Crédit Mutuel ar avea clienți mai puternic fidelizați, de exemplu, prin intermediul libretului albastru, decât clienții celorlalte rețele bancare.
(53)
Într-un al doilea memoriu (decembrie 2000), biroul Glais a propus o nouă analiză econometrică a gradului de captivitate a clienților fiecărei rețele bancare. Rezultatele acestei analize sunt, potrivit expertului, coroborate cu ipoteza potrivit căreia Crédit Mutuel și Casa de Economii dispun de mijloace care le permit să își fidelizeze clienții mult mai bine decât reușesc să o facă celelalte bănci. Totuși, nu se poate stabili dacă la originea acestei fidelizări mai puternice a clienților se află distribuția unui libret de economii defiscalizat sau utilizarea unei rețele dense de sucursale în regiuni diferite (două instrumente comune de care dispun aceste rețele).
(54)
În afară de prezenta procedură, Comisia a primit, de asemenea, un memoriu suplimentar de la reclamanți, în care aceștia susțin că achiziționarea CIC de către Crédit Mutuel în aprilie 1997, odată cu privatizarea acestei instituții bancare care fusese deținută anterior de grupul de asigurări de stat GAN, a fost posibilă datorită ajutoarelor de care a beneficiat Crédit Mutuel în legătură cu libretele albastre, ceea ce a determinat o creștere a cotei sale pe piața depozitelor de la 2 %, cât înregistra în 1969, la aproximativ 6,9 % în 1997. În opinia reclamanților, capitalul propriu al întreprinderii a înregistrat, tocmai datorită ajutoarelor în cauză, o creștere rapidă, de la 650 milioane FRF (99 milioane EUR) în 1974 la 47,3 miliarde FRF (7,2 miliarde EUR) în 1997.
(55)
În final, reclamația din 19 septembrie 2006 a Asociației victimelor Crédit Mutuel conține doar acuzația de „deturnare a economiilor publice în scopuri private și comerciale […] în detrimentul deponenților și al economiei franceze”, fără a prezenta o argumentație veritabilă sau elemente de probă în legătură cu un eventual ajutor de stat ilegal.
4. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR TERȚE INTERESATE
(56)
În urma publicării deciziei de inițiere a procedurii din 6 februarie 1998, Comisia a primit observații din partea a numeroase părți terțe interesate.
(57)
Anumiți concurenți ai grupului Crédit Mutuel au fost afectați de prejudiciul pe care aceștia consideră că l-au suferit ca urmare a acordării în favoarea Crédit Mutuel a dreptului exclusiv de distribuție a libretelor albastre. Aceste bănci au susținut, în marea lor majoritate, existența unui efect de atracție al regimului libretelor albastre care a determinat o pierdere a clientelei lor în beneficiul Crédit Mutuel și și-au exprimat dorința ca acest drept exclusiv să fie eliminat. Comisia a primit astfel de observații din partea următoarelor instituții:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Economique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
De asemenea, pe lângă observațiile prezentate la secțiunea 4 în apărarea grupului Crédit Mutuel, Comisia a primit observațiile următoarelor părți terțe în favoarea sistemului libretelor albastre:
domnul Bertholet, deputat, departamentul Drôme
domnul Blondel, membru al Consiliului General, departamentul Nord
domnu Cabot, director, Centrul Regional de Informare pentru Tineret din Toulouse
domnul Cormorèche, primarul orașului Montluel
domnul Cornelis, membru al Consiliului General, departamentul Nord
domnul Chavannes, primarul orașului Angoulême
domnul Crépeau, deputat, departamentul Charente-Maritime
domnul Debavelaere, senator, departamentul Pas-de-Calais
domnul Decool, primarul orașului Brouckerque
domnul Delevoye, senator, departamentul Pas-de-Calais
domnul Delnatte, deputat, departamentul Nord
domnul Dolez, deputat, departamentul Nord
domnul Ewald, delegat regional al Asociației pentru dreptul la inițiativă economică
domnul Fronton, Uniunea departamentală a asociațiilor familiale din departamentul Haute-Garonne
domnul Foy, senator, departamentul Nord
domnul Galiègue, președinte al Caisse de Crédit Mutuel din Solesmes
doamna Gournay, primarul orașului Caestre
doamna Armelle Guinebertière, deputat în Parlamentul European
domnul Hervé, primarul orașului Rennes
domnul Humez, președinte al Comitetului departamental de luptă împotriva mucoviscidozei, Pas-de-Calais
doamna Ingelaere, președinte al Flandr’action
domnul Juppé, deputat și primar al orașului Bordeaux
domnul Lapalu, președinte al asociației Animation et gestion d’organismes privés (Organizarea și gestionarea organismelor private)
domnul Lazaro, deputat, departamentul Nord
domnul Lebreton, președinte al Consiliului General, departamentul Côtes d’Armor
domnul Ledieu, primarul orașului Cateau-Cambrésis
domnul Leleu, administrator al Crédit Mutuel Nord
domnul Maille, președinte al Comunității urbane din Brest
domnul Masclet, membru al Consiliului Regional Nord-Pas-de-Calais
domnul Méhaignerie, președinte al Consiliului General, departamentul Ille-et-Vilaine
domnul Mio, membru al Consiliului Regional al Nord-Pas-de-Calais
Dna Novak, președinte al Asociației pentru dreptul la inițiativă economică
Dna Permuy, membru al Consiliului Regional Nord-Pas-de-Calais
domnul Albert Rivaux, membru al Consiliului General, departamentul Pas-de-Calais
domnul de Rohan, președinte al Consiliului Regional din Bretania
domnul Valla, membru al Consiliului General, departamentul Ardèche
domnul Vanlerenberghe, primarul orașului Arras
domnul Villain, primarul orașului Cambrai
domnul de Villiers, deputat, departamentul Vendée.
(59)
În marea lor majoritate, părțile terțe au subliniat rolul pe care l-a jucat, mai ales la nivel regional, Crédit Mutuel în finanțarea economiei sociale, în special a asociațiilor fără scop lucrativ. De asemenea, acestea au subliniat rolul băncii Crédit Mutuel în sprijinirea claselor muncitoare din care provine o parte importantă a clientelei sale. Mai mulți aleși locali au subliniat rolul pe care l-a avut Crédit Mutuel în crearea de întreprinderi și de locuri de muncă, precum și în dezvoltarea inițiativelor locale, prin colaborare cu colectivitățile locale. Alții au considerat că, prin structurile sale descentralizate, Crédit Mutuel a răspuns mai bine decât instituțiile centralizate nevoilor locale și necesității unei dezvoltări teritoriale echilibrate.
5. OBSERVAȚII PREZENTATE DE CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel reproșează Comisiei durata extrem de îndelungată de soluționare a cauzei.
(61)
De asemenea, în opinia Crédit Mutuel, hotărârea Tribunalului nu numai că s-a întemeiat pe o motivare necorespunzătoare, dar a inclus și critici referitoare la raționamentul Comisiei, care nu au fost luate în considerare în decizia de prelungire, în special în ceea ce privește calcularea eventualei supracompensații. În acest sens, Crédit Mutuel reproșează Comisiei totalizarea soldurilor anuale pozitive fără deducerea soldurilor negative aferente anumitor ani, contrar metodei prevăzute în orientările comunitare privind ajutoarele de stat sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public (în continuare, „orientările comunitare din 2005”) (23).
(62)
În opinia băncii, comisionul de intermediere îndeplinește cele patru condiții din jurisprudența Altmark:
(a)
în ceea ce privește prima condiție, grupului Crédit Mutuel i-au fost atribuite două servicii de interes economic general, și anume în menținerea unui număr semnificativ de ghișee în mediul rural în scopuri legate de amenajarea teritoriului, precum și în colectarea de depozite destinate finanțării locuințelor sociale. În privința menținerii ghișeelor în mediul rural, Crédit Mutuel contestă concluzia Comisiei potrivit căreia textele legislative și de reglementare franceze rămân mult prea ambigue pentru a conferi grupului Crédit Mutuel o astfel de misiune și, prin urmare, pentru ca prima condiție din jurisprudența Altmark să fie îndeplinită. În opinia Crédit Mutuel, Comisia a ajuns la această concluzie datorită faptului că textele legislative respective nu au impus grupului Crédit Mutuel limite specifice de genul celor care se aplicau sectorului bancar în ansamblul său. De asemenea, în opinia Crédit Mutuel, Comisia încearcă să îi impună sarcina probei pentru a demonstra că prima condiție din jurisprudența Altmark este îndeplinită, lucru pe care jurisprudența în cauză nu îl prevede;
(b)
în ceea ce privește a doua condiție, Crédit Mutuel subliniază că introducerea comisionului de intermediere a avut loc odată cu instituirea obligației de centralizare a fondurilor la CDC și că modalitățile de calcul al acestui comision au fost stabilite în mod obiectiv și transparent;
(c)
în privința celei de-a treia condiții, banca apreciază că remunerația nu este suficientă pentru acoperirea costurilor de colectare, deoarece activitatea legată de operațiunile centralizate la CDC a determinat obținerea unui sold negativ în întreaga perioadă 1991-2005;
(d)
Crédit Mutuel consideră că a patra condiție este, de asemenea, îndeplinită. Valoarea comisionului de intermediere a fost determinată în funcție de costurile suportate efectiv de Crédit Mutuel pentru distribuția de librete albastre. Crédit Mutuel este o întreprindere bine administrată în înțelesul jurisprudenței Altmark, deoarece costurile de administrare ale acestei bănci sunt printre cele mai mici. De altfel, Comisia a recunoscut acest lucru în decizia sa de prelungire (24). Crédit Mutuel consideră că motivele pentru care Comisia apreciază că această condiție nu este îndeplinită nu sunt suficient justificate.
(63)
În orice caz, Crédit Mutuel consideră că măsura este compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE. Crédit Mutuel critică în special metoda de calculare a supracompensației menționate în decizia de prelungire. În opinia grupului, Comisia ar fi comis, în primul rând, erori de calcul în evaluarea rezultatului global al contului de exploatare aferent libretului albastru, preluând concluziile eronate ale consultantului său, în pofida faptului că, în anumite privințe, nu s-a ajuns la un acord între consultantul Comisiei și cel al Crédit Mutuel (25).
(64)
Crédit Mutuel contestă apoi abordarea anuală menținută de Comisie (respectiv, faptul de a lua în considerare numai sumele aferente anilor în care s-a înregistrat o supracompensare, fără a le compensa cu sumele aferente anilor de subcompensare), ceea ce contrazice anumite precedente, decizia anulată, precum și, în opinia sa, orientările comunitare din 2005 (26). Comisia ar trebui să aplice o abordare globală (adică să compenseze totalitatea sumelor aferente anilor de supracompensare cu cele din anii de subcompensare) pentru întreaga perioadă 1991-1998, pe de o parte, și pentru perioada începând din 1999, pe de altă parte.
(65)
În plus, în decizia sa de prelungire, Comisia nu a luat în mod corect în considerare profitul rezonabil. Pentru evaluarea profitului rezonabil, Comisia s-a bazat pe costurile capitalului propriu obligatoriu, estimate la 6 %, chiar dacă aceste costuri reprezintă cheltuieli în contabilitatea analitică și nu o marjă de profit. Comisia ar fi trebuit să ia în considerare rata rentabilității capitalului propriu anticipată de Arthur Andersen (27). Mai mult, pentru calcularea profitului rezonabil, Comisia a utilizat o bază evanescentă care își pierde valabilitatea odată cu centralizarea integrală a fondurilor la CDC, în condițiile în care aceste fonduri nu reprezintă niciun cost în materie de capital propriu obligatoriu. Crédit Mutuel subliniază că indicatorul luat în considerare de Comisie conduce la eliminarea oricărei marje normale pe libretul albastru. Crédit Mutuel consideră că orice bancă, chiar dacă realizează o activitate centralizată care nu presupune niciun cost în materie de capital propriu în sens de reglementare restrâns al ratei de adecvare a capitalului, trebuie să poată realiza o marjă de profit normală.
(66)
De asemenea, Comisia nu a luat în considerare în mod corect cheltuielile ocazionate de cealaltă misiune de interes general pe care Crédit Mutuel consideră că o îndeplinește, și anume menținerea ghișeelor în zona rurală, în scopul stimulării economiilor populației pe întregul teritoriu, facilitând astfel accesul la serviciile bancare al unui număr mai mare de persoane.
(67)
În sfârșit, Crédit Mutuel neagă existența unui eventual efect de atracție, reamintind că, în decizia anulată, Comisia recunoscuse că acest efect de atracție nu a putut fi demonstrat în mod categoric și considerând că, între timp, nu a intervenit niciun element de noutate.
(68)
În ceea ce privește procedura, Crédit Mutuel invocă mai multe principii generale de drept comunitar pentru a contesta eventuala recuperare a unui potențial ajutor, în special principiul încrederii legitime și al respectării unui termen rezonabil.
6. OBSERVAȚIILE FRANȚEI
(69)
Franța consideră că sunt îndeplinite condițiile stabilite de jurisprudența Altmark:
(a)
în ceea ce privește prima condiție, Franța subliniază că încredințarea unei misiuni de serviciu de interes economic general, respectiv, colectarea depozitelor destinate finanțării locuințelor sociale, grupului Crédit Mutuel este un fapt recunoscut de către Comisie. Franța reamintește că, în decizia de prelungire, Comisia a arătat că menținerea ghișeelor în zona rurală în scopuri de amenajare a teritoriului poate fi, de asemenea, considerată drept un serviciu de interes economic general (28), dar nu răspunde argumentelor prezentate de Comisie în decizia sa de prelungire, potrivit cărora prima condiție din jurisprudența Altmark nu este îndeplinită, deoarece nu există o legislație sau reglementare națională care să prevadă îndeajuns de clar o misiune, în înțelesul articolului 106 alineatul (2) din TFUE (29);
(b)
în ceea ce privește a doua condiție, Franța apreciază că parametrii de compensare au fost stabiliți în prealabil în mod obiectiv și transparent;
(c)
în privința celei de-a treia condiții, Franța subliniază că valoarea compensației (comisionul de intermediere) nu depășește ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor sistemului, făcând trimitere la contul analitic de rezultat aferent sistemului libretelor albastre al Crédit Mutuel pentru perioada 1999-2005;
(d)
a patra condiție este, de asemenea, îndeplinită, Franța afirmând că gestiunea băncii Crédit Mutuel întrunește criteriile de eficiență necesare (30).
(70)
În ceea ce privește condițiile legate de existența unui ajutor, Franța face trimitere la argumentele formulate înaintea anulării deciziei din 2002:
(a)
condiția resurselor statului nu este îndeplinită, deoarece beneficiile obținute de Crédit Mutuel din fondurile necentralizate la CDC (activități libere și activități de interes general) provin din resurse de origine privată (fondurile economisite de către deponenți) și nu se aflau la dispoziția autorităților publice;
(b)
schimburile comerciale între statele membre nu au putut fi afectate înainte de instituirea pieței unice a activităților bancare și financiare la 1 ianuarie 1993, ca urmare a adoptării celei de a doua Directive 89/646/CEE a Consiliului din 15 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit și de modificare a Directivei 77/780/CEE (denumită în continuare „a doua directivă bancară”) (31). Având în vedere lipsa unui statut european al societății cooperatiste după această dată și restricțiile pe care situația creată le-a impus în ceea ce privește expansiunea transfrontalieră a societăților cu statut cooperatist, precum Crédit Mutuel, autoritățile franceze au considerat că agențiile Crédit Mutuel nu desfășurau activități dincolo de frontierele naționale. Conturile aferente libretelor albastre, deschise pe numele persoanelor nerezidente, reprezintă, în plus, un procent mai mic de 0,1 % din fondurile bănești. De asemenea, autoritățile franceze au considerat că instituțiile bancare străine din Franța vizează un segment de piață diferit de cel al Crédit Mutuel;
(c)
comisionul de intermediere plătit de către CDC grupului Crédit Mutuel asupra fondurilor centralizate ale sistemului libretelor albastre nu poate constitui un ajutor, ci doar remunerația pentru un serviciu prestat de bancă, al cărui preț a fost stabilit la 1,3 % prin contractul încheiat în 1991. Autoritățile franceze au insistat asupra importanței costurilor de gestionare a sistemului libretelor albastre, ținând seama de numărul de librete al căror fond este mai mic de 5 000 FRF (762 EUR). Autoritățile franceze au făcut referire la activitățile de contabilitate analitică realizate de Crédit Mutuel (după instituirea măsurii în cauză) pentru a concluziona că această valoare a remunerației este pe deplin justificată și au subliniat că orice avantaj pe care sistemul libretelor albastre l-ar aduce grupului Crédit Mutuel trebuie analizat prin comparație cu cheltuielile aferente unui obiectiv de interes economic general. În acest sens, autoritățile franceze au atras atenția Comisiei asupra alocării tot mai mari a fondurilor aferente libretelor în scopul unor activități financiare de interes general, ale cărei proporții au crescut de la 50 % din fondurile aferente libretului albastru în perioada 1975-1983 la 65 % în perioada 1983-1991 și la 100 % din fondurile centralizate la CDC în 1998;
(d)
presupunând că ar fi existat efectiv un ajutor, în orice caz, acest lucru ar fi fost posibil deoarece sistemul libretelor albastre a fost instituit înaintea liberalizării pieței bancare la 1 ianuarie 1993 (expirarea termenului de transpunere a celei de-a doua directive bancare).
(71)
În nota din 26 octombrie 2001, autoritățile franceze prezintă motivul pentru care, în cazul în care Comisia ar considera că măsura se clasifică drept ajutor de stat, acesta ar fi, în orice caz, un ajutor compatibil cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (3) din TFUE. Autoritățile franceze reproșează Comisiei faptul că a comis erori la calcularea rezultatului total al contului de exploatare al sistemului libretelor albastre, neutilizând metoda propusă de către consultantul Crédit Mutuel (32). De asemenea, autoritățile franceze subliniază că ar trebui luat în considerare de către Comisie un profit rezonabil pe care autoritățile franceze îl estimează la […] (33).
(72)
În observațiile referitoare la decizia de prelungire, autoritățile franceze reproșează, de asemenea, Comisiei, faptul că a urmat un „raționament asimetric”, întrucât nu a compensat sumele aferente anilor în care s-a înregistrat o supracompensare (1991, 1992, 1993 și 1998) cu cele aferente anilor în care s-a înregistrat o subcompensare (1994-1997) și că, în anexa 1 la decizia de prelungire, aceasta a preluat în totalitate concluziile consultantului său referitoare la cele trei puncte de divergență dintre Franța și Comisie. Franța a precizat că, de-a lungul întregii perioade 1999-2005, sistemul libretelor albastre a fost subcompensat de către stat. Astfel, valoarea comisionului de intermediere nu a depășit ceea ce era necesar pentru acoperirea costurilor de distribuție a libretelor, astfel cum se reflectă în contabilitatea analitică a acestui sistem, care a fost realizată împreună cu Comisia (cu excepția a două adaptări (34)) și care satisface cerințele Directivei 80/723/CEE a Comisiei din 25 iunie 1980 privind transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice, precum și transparența financiară în cadrul anumitor întreprinderi (35). De asemenea, Franța a explicat că reducerile recente ale comisionului de intermediere răspund, în principal, nevoilor actorilor din domeniul finanțării sectorului locuințelor sociale (36).
(73)
Autoritățile franceze precizează că există un mecanism de rambursare a unei eventuale supracompensații încă din 1999.
(74)
De asemenea, Franța a explicat că riscul de nelichiditate pe o perioadă de o lună era suportat de Crédit Mutuel, iar riscul de nelichiditate pe o perioadă mai mare de o lună era suportat de CDC. Franța a precizat că, fiind vorba de sume încasate în baza libretelor albastre, procentul de pondere a riscurilor pentru calcularea cerințelor de capital propriu necesar asigurării marjei de solvabilitate era de 0 %. Franța a arătat că, în perioada 1999-2005, ponderea riscului pentru cerințele de capital propriu ale Crédit Mutuel cu privire la celelalte produse de economisire și alte resurse în afară de libretul albastru, a variat între […] și […]%. Autoritățile franceze au precizat că, ținând seama de lipsa de relevanță a aplicării raportului de solvabilitate europeană începând din momentul centralizării integrale a fondurilor la CDC în 1999, Crédit Mutuel a inclus în calculul profitului rezonabil corespunzător libretelor albastre un cost al capitalului propriu obținut prin raportare la costul capitalului pentru celelalte produse de economisire și alte resurse, limitându-l totodată ([…]-[…]% între 1999 și 2005). La solicitarea Comisiei, Franța a oferit, de asemenea, precizări cu privire la marja de compensare aferentă constituirii unei rezerve obligatorii la Banca Națională a Franței.
7. EVALUARE
7.1. Existența ajutorului
(75)
În decizia de prelungire, Comisia a apreciat că singura măsură în cauză de natură să conțină elemente de ajutor de stat este comisionul de intermediere plătit grupului Crédit Mutuel de către CDC (37).
(76)
Eventualul ajutor reprezentat de comisionul de intermediere a fost instituit la 27 septembrie 1991 prin hotărârea din aceeași dată și, în prezenta decizie, acest ajutor este analizat până în momentul liberalizării distribuției de librete A și armonizarea libretului albastru cu libretul A la 1 ianuarie 2009 (38).
7.1.1. Condițiile jurisprudenței Altmark nu sunt îndeplinite
(77)
Trebuie subliniat că, în conformitate cu jurisprudența Altmark (39), compensațiile plătite în schimbul misiunilor de serviciu public nu constituie ajutoare de stat în înțelesul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, dacă sunt îndeplinite patru condiții cumulative.
(78)
În observațiile prezentate ca răspuns la decizia de prelungire, autoritățile franceze și Crédit Mutuel invocă existența a două servicii de interes economic general, respectiv, menținerea unei prezențe semnificative a ghișeelor în mediul rural în scopuri de amenajare a teritoriului și colectarea depozitelor destinate finanțării locuințelor sociale.
(79)
Or, anterior instituirii propriu-zise a măsurii în cauză, Crédit Mutuel nu mai avea nicio obligație de menținere a ghișeelor în zona rurală, legea privind deschiderea și închiderea agențiilor bancare fiind abrogată în 1987, iar regimul de control (care ar fi fost menținut pentru Crédit Mutuel din 1987 până în 1991) fiind eliminat începând cu 1 iulie 1991 (40). Autoritățile franceze și Crédit Mutuel nu au contestat de altfel concluzia din decizia de prelungire, potrivit căreia „după 1991 [adică după data de 1 iulie 1991], nu există niciun act cu putere de lege în temeiul căruia grupului Crédit Mutuel să i se fi atribuit, în înțelesul articolului 86 din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 du TFUE], misiunea menționată la punctul 24 subpunctul (iii) de mai sus [menținerea ghișeelor în zona rurală în scopuri de amenajare a teritoriului]” (41).
(80)
În consecință, rămâne să se stabilească dacă jurisprudența Altmark se aplică în privința unei singure misiuni, aceea de colectare a depozitelor destinate finanțării locuințelor sociale.
(81)
Comisia observă că statele membre dispun de o marjă largă de apreciere în ceea ce privește natura serviciilor care pot fi clasificate drept servicii de interes economic general. Comisia consideră că decretele de punere în aplicare a dispozițiilor articolului 9 din legea rectificativă a finanțelor pentru 1975 (42) și ale articolului 24 din legea rectificativă a finanțelor pentru 1982 (43), în special hotărârea din 27 septembrie 1991, conferă în mod clar grupului Crédit Mutuel misiunea (astfel cum se prevede la articolele R323-10 și R 331-14 din Codul construcțiilor și locuințelor) de a colecta fonduri bănești pe care să le transfere la CDC, permițând acesteia să finanțeze sectorul locuințelor sociale. Comisia consideră că, atunci când a clasificat această misiune drept o misiune de serviciu de interes economic general, Franța nu a comis nicio eroare vădită de apreciere.
(82)
În temeiul celei de-a patra condiții din jurisprudența Altmark, „în cazul în care întreprinderea care va îndeplini obligațiile de serviciu public nu este aleasă în urma unei proceduri de achiziție publică pentru selecția ofertei capabile să furnizeze serviciile respective cu cele mai reduse costuri pentru comunitate, nivelul compensației trebuie să fie stabilit pe baza unei analize a costurilor care ar fi suportate pentru îndeplinirea obligațiilor respective de o întreprindere medie, bine administrată […] pentru a fi capabilă să respecte obligațiile de serviciu public, luând în calcul veniturile aferente, precum și un profit rezonabil pentru îndeplinirea acestor obligații” (44).
(83)
Comisia consideră că cea de-a patra condiție nu este îndeplinită în ceea ce privește misiunea de colectare a depozitelor centralizate la CDC pentru finanțarea locuințelor sociale. Trebuie amintit că statul nu a atribuit această misiune în urma alegerii celei mai avantajoase oferte în cadrul unei proceduri de achiziție publică, ci direct prin negociere cu Crédit Mutuel. Nivelul comisionului de intermediere nu a fost stabilit luându-se în calcul costurile legate de îndeplinirea obligației de serviciu de interes economic general pe care le-ar fi suportat o întreprindere medie, bine administrată. Astfel, nivelul comisionului de intermediere, de 1,3 %, nu a putut fi stabilit pe baza costurilor reale suportate de Crédit Mutuel pentru îndeplinirea misiunii de serviciu de interes economic general, deoarece, în septembrie 1991, nu exista o contabilitate separată a sistemului libretelor albastre care să permită identificarea în evidențele contabile ale băncii a costurilor legate în mod expres de libretul albastru. Evidența contabilă separată a sistemului libretelor albastre a fost realizată după mai mulți ani și reconstituită retroactiv pentru anii anteriori până în 1991. Prin urmare, nu există niciun indiciu că nivelul comisionului de intermediere a fost stabilit luându-se în calcul costurile unei întreprinderi medii, bine administrate, care ar fi îndeplinit misiunea de interes general în cauză. Autoritățile franceze subliniază că grupul Crédit Mutuel este, în general, bine administrat, dar nu demonstrează veridicitatea acestei afirmații, făcând trimitere, în principal, la considerentul 13 din decizia de prelungire, în care Comisia menționează pur și simplu rezultatele financiare globale (dimensiunea bilanțului, rezultatul net, coeficientul de exploatare, capitalul propriu și coeficientul de solvabilitate) ale Crédit Mutuel din 2004. În orice caz, dacă un stat membru a stabilit nivelul de compensare pe baza unei analize a costurilor unei întreprinderi medii, bine administrate, statul respectiv nu ar trebui să întâmpine nicio dificultate în a demonstra acest lucru Comisiei și în a-i prezenta metodologia aplicată, ceea ce Franța nu a reușit în cazul de față. În cele din urmă, faptul că, începând cu 1 ianuarie 2009, dată la care distribuția libretelor A și a libretelor albastre a fost liberalizată, comisionul de intermediere al Crédit Mutuel s-a redus de la 1,1 % la 0,6 %, pare să indice că nivelul acestui comision a fost mai mare decât cel care ar fi fost stabilit pe baza costurilor suportate de o întreprindere medie, bine administrată, care ar fi îndeplinit aceeași misiune de interes general.
(84)
Întrucât condițiile jurisprudenței Altmark sunt cumulative, este suficient ca una dintre condiții să nu fie îndeplinită pentru ca jurisprudența să nu se aplice, iar măsura în cauză să poată constitui eventual ajutor de stat. Din cele descrise anterior rezultă că măsura în cauză nu îndeplinește cea de-a patra condiție din jurisprudența Altmark. Prin urmare, jurisprudența Altmark nu se aplică și este necesar să se evalueze dacă măsura constituie efectiv un ajutor de stat (45) (46).
7.1.2. Condițiile privind existența ajutorului sunt îndeplinite
(85)
Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede că sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
7.1.2.1. Imputabilitatea și resursele statului
(86)
Comisionul de intermediere era plătit anual (47) grupului Crédit Mutuel de către CDC în temeiul unei convenții încheiate între stat și Crédit Mutuel, prin care au fost stabilite modalitățile de punere în aplicare a hotărârii din 27 septembrie 1991. Valoarea comisionului de intermediere a fost stabilită de către stat pentru a compensa obligații de serviciu public. În plus, CDC este o întreprindere publică al cărui comportament este imputabil statului (48). Prin urmare, condiția privind imputabilitatea și resursele statului este îndeplinită.
7.1.2.2. Selectivitatea
(87)
Comisionul de intermediere a fost acordat exclusiv grupului Crédit Mutuel, în schimbul colectării economiilor centralizate la CDC pentru finanțarea sectorului locuințelor sociale, prin intermediul libretelor albastre, pentru care Crédit Mutuel deținea dreptul exclusiv de distribuție. Această măsură a avut, așadar, un caracter selectiv.
7.1.2.3. Condițiile jurisprudenței Altmark nu se aplică, analiza existenței unui avantaj care denaturează concurența
(88)
Întrucât reprezenta un transfer de resurse de stat exclusiv în favoarea grupului Crédit Mutuel, comisionul de intermediere a consolidat poziția competitivă a acestei bănci comparativ cu cea a concurenților săi. Într-adevăr, în conformitate cu jurisprudența Curții, întărirea poziției competitive a unei întreprinderi în urma acordării unui ajutor de stat constituie, în general, dovada unei denaturări a concurenței cu celelalte întreprinderi concurente care nu au beneficiat de un ajutor similar (49).
7.1.2.4. Afectarea schimburilor comerciale între statele membre
(89)
De asemenea, conform unei jurisprudențe constante, din momentul în care întreprinderea beneficiară a unui ajutor de stat exercită activități într-un domeniu deschis concurenței, care face obiectul unor schimburi comerciale între statele membre (50), aceste schimburi comerciale între state sunt afectate. Totuși, după 1979, cota de piață aferentă băncilor străine a atins 8 % pentru activitățile de creditare (4 % pentru sucursalele fără personalitate juridică, 4 % pentru filialele constituite în baza legislației franceze), 4,5 % pentru activitățile de depuneri (2 % și, respectiv, 2,5 %). În schimb, cota băncilor europene non-franceze, comparativ cu ansamblul băncilor străine, a fost de 50 % la credite și de 70 % la depozite. Așadar, încă din anii ’70, Crédit Mutuel s-a confruntat cu concurența rețelelor străine pe teritoriul francez. În plus, piața economiilor bancare lichide, din care făcea parte și libretul albastru și care includea, de asemenea, Codevi, LEP, libretele pentru tineri, conturile pe librete obișnuite și CEL (51), era deja deschisă concurenței în perioada supusă analizei.
(90)
Prin urmare, Comisia concluzionează că cele patru condiții necesare pentru a stabili existența unui ajutor sunt îndeplinite.
7.1.2.5. Ilegalitatea măsurii de ajutor de stat
(91)
În fine, măsura de ajutor este ilegală deoarece nu a fost notificată Comisiei în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din TFUE și a fost pusă în aplicare după intrarea în vigoare în Franța a Tratatului de instituire a Comunității Economice Europene.
(92)
Drept răspuns la argumentul autorităților franceze potrivit căruia existența ajutorului este justificată de adoptarea acestei măsuri înainte de expirarea, la 1 ianuarie 1993, a termenului de transpunere a celei de-a doua directive bancare, Comisia subliniază că scopul acestei directive era realizarea pieței interne în sectorul instituțiilor de credit, sub aspectul libertății de stabilire și al libertății de furnizare a serviciilor. Comisia nu sugerează că piața respectivă era închisă concurenței înainte de adoptarea comisionului de intermediere, ci pur și simplu că existau încă anumite obstacole în calea libertății de stabilire și a libertății de furnizare a serviciilor în sectorul bancar. Decizia din 10 mai 2007 subliniază că libretul albastru aparține unei „piețe” a economiilor bancare lichide, ceea ce sugerează o deschidere a activității respective către concurență și nu confirmă, din niciun punct de vedere, argumentul autorităților franceze potrivit căruia activitatea respectivă ar fi fost deschisă concurenței abia începând din 1993. Dimpotrivă, decizia face referire la existența unei piețe „mature” (52).
7.2. Compatibilitatea ajutorului cu piața internă
(93)
Întrucât măsura în cauză conține elemente de ajutor de stat, Comisia trebuie să analizeze compatibilitatea acestei măsuri cu piața internă.
(94)
În conformitate cu articolul 106 alineatul (2) din TFUE: „întreprinderile care au sarcina de a gestiona serviciile de interes economic general […] se supun normelor tratatelor și, în special, regulilor de concurență, în măsura în care aplicarea acestor norme nu împiedică, în drept sau în fapt, îndeplinirea misiunii speciale care le-a fost încredințată. Dezvoltarea schimburilor comerciale nu trebuie să fie afectată într-o măsură care contravine intereselor Uniunii”.
(95)
Conform jurisprudenței Curții de Justiție, practicii Comisiei și orientărilor comunitare din 2005, semnificația articolului 106 alineatul (2) din TFUE este aceea că un ajutor de stat acordat unei întreprinderi care are sarcina de a gestiona un serviciu de interes economic general poate fi declarat compatibil cu piața internă dacă măsura de ajutor îndeplinește următoarele condiții:
(a)
serviciul furnizat are caracteristicile unui serviciu de interes economic general;
(b)
întreprinderea a fost mandatată efectiv de către stat, prin intermediul unuia sau a mai multor acte oficiale, să îndeplinească această obligație de serviciu de interes economic general;
(c)
principiile necesității și proporționalității sunt respectate; și
(d)
dezvoltarea schimburilor comerciale nu este afectată într-o măsură care contravine intereselor Uniunii.
(96)
Condițiile (a) și (b) sunt îndeplinite din motivele prezentate la considerentul 81.
(97)
În ceea ce privește condiția d), Comisia nu deține niciun indiciu că schimburile intracomunitare au fost afectate într-o măsură atât de mare încât ajutorul să nu îndeplinească această condiție. În special, decizia din 10 mai 2007 a impus eliminarea exclusivității dreptului de distribuție a libretelor albastre, întrucât drepturile speciale legate de aceasta constituiau o restricție asupra libertății de furnizare a serviciilor în interiorul Comunității (53). Cu toate acestea, atât timp cât comisionul de intermediere nu a supracompensat misiunea de serviciu de interes general încredințată grupului Crédit Mutuel, nu se poate considera că acesta a afectat dezvoltarea schimburilor comerciale într-o măsură care să contravină intereselor Uniunii.
(98)
Comisia analizează, așadar, în continuare dacă s-au respectat principiile necesității și proporționalității, respectiv dacă valoarea compensației care constituie comisionul de intermediere a depășit ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public, ținând seama de încasările aferente, precum și de un profit rezonabil pentru îndeplinirea acestor obligații (54).
(99)
În cadrul verificării sale privind absența unei eventuale supracompensări (a se vedea sub-secțiunea 7.2.5), Comisia adoptă - pentru perioada cuprinsă între 27 septembrie 1991 (a se vedea sub-secțiunea 7.2.1) și 31 decembrie 2005 - o abordare globală (a se vedea sub-secțiunea 7.2.2). Comisia ia în considerare toate avantajele legate de sistemul libretelor albastre, fără a include însă un eventual efect de atracție a cărui amploare nu a putut fi stabilită (a se vedea sub-secțiunea 7.2.3). Este luat în calcul și un profit rezonabil (a se vedea sub-secțiunea 7.2.4), inclusiv pentru fondurile centralizate la CDC.
7.2.1. Începutul perioadei supuse analizei, 27 septembrie 1991
(100)
În decizia de prelungire, calculul rezultatelor nete ale sistemului libretelor albastre, efectuat pentru a stabili existența unei eventuale supracompensări, a inclus rezultatele aferente întregului an 1991 (55). Cu alte cuvinte, veniturile nete provenind din activitățile libere și din activitățile de interes general au fost luate în considerare începând cu 1 ianuarie 1991.
(101)
Astfel cum s-a explicat la considerentele 75 și 76, singura măsură analizată în prezenta cauză este comisionul de intermediere, al cărui principiu a fost instituit la 27 septembrie 1991, dată la care Crédit Mutuel a primit sarcina centralizării fondurilor sale la CDC în scopul finanțării sectorului locuințelor sociale. Anterior acestei date, nu existau nici comisionul de intermediere și nici centralizarea la CDC. În consecință, Comisia trebuie să înceapă evaluarea proporționalității ajutorului de la această dată.
(102)
Cheltuielile și încasările legate de îndeplinirea obligației de serviciu de interes economic general nu pot fi, așadar, anterioare datei de 27 septembrie 1991. Cu alte cuvinte, numai de la instituirea măsurii de ajutor respective (comisionul de intermediere) se pot lua în calcul cheltuielile și încasările aferente îndeplinirii obligației de serviciu de interes economic general finanțate prin acest ajutor. În concluzie, Comisia consideră că decizia sa de prelungire include o neconcordanță, deoarece limitează măsura de ajutor doar la comisionul de intermediere instituit la 27 septembrie 1991, dar continuă să ia în calcul veniturile nete provenind din libretele albastre în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1991 și 27 septembrie 1991.
(103)
Întrucât Crédit Mutuel nu este în măsură să comunice rezultatele nete ale activităților de interes general și ale activităților libere decât anual, Comisia consideră că pentru anul 1991 trebuie să se ia în calcul doar rezultatele nete corespunzătoare perioadei cuprinse între 27 septembrie 1991 și 31 decembrie 1991, raportând rezultatele nete pentru întregul an 1991 proporțional cu numărul de zile relevante, respectiv, 96/365. Rezultatele nete aferente fondurilor centralizate la CDC în anul 1991 pot fi luate în calcul în totalitate, deoarece, astfel cum s-a explicat la considerentul 101, această centralizare a fost introdusă exact după 27 septembrie 1991, astfel încât, prin definiție, nicio parte a acestor rezultate să nu se raporteze la perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1991 și 27 septembrie 1991.
7.2.2. Abordarea globală până la sfârșitul anului 2005 și abordarea anuală ulterioară
(104)
În decizia sa de prelungire, Comisia a prevăzut adoptarea unei abordări anuale pentru a evalua existența eventualei supracompensări. Această abordare rezultă din orientările comunitare din 2005 și constituie o schimbare față de practica din trecut a Comisiei. Astfel, atunci când trebuia să evalueze existența unei eventuale supracompensări înaintea adoptării orientărilor comunitare din 2005, Comisia aplica o abordare care poate fi considerată „globală”, potrivit căreia sumele aferente anilor de supracompensare puteau fi compensate, fără limită, cu sumele aferente anilor de subcompensare (56).
(105)
În temeiul punctului 26 din orientările comunitare din 2005, Comisia va aplica ajutoarelor nenotificate dispozițiile cuprinse în aceste orientări dacă ajutorul a fost acordat ulterior publicării orientărilor în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, iar în celelalte cazuri dispozițiile în vigoare la momentul acordării ajutorului. Ajutorul în cauză este acordat anual (57) și nu a fost notificat. Publicarea orientărilor comunitare din 2005 în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a avut loc la 29 noiembrie 2005. În consecință, pentru perioada anterioară anului 2006, Comisia trebuie să aplice normele în vigoare la momentul acordării ajutorului, iar pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2006 și momentul încetării măsurii, la 31 decembrie 2008, trebuie să aplice orientările comunitare din 2005.
(106)
Orientările comunitare din 2005 prevăd o abordare „anuală”, atunci când calculul unei eventuale supracompensări trebuie să se efectueze anual, fără ca valoarea supracompensației anuale să poată fi reportată în anul următor, cu excepția cazului în care această valoare este mai mică de 10 % din valoarea compensației anuale (58).
(107)
În schimb, în perioada anterioară adoptării orientărilor comunitare din 2005, atunci când verifica dacă întreprinderea nu a fost supracompensată pentru îndeplinirea misiunii de serviciu public, Comisia aplica o abordare „globală” (a se vedea considerentul 104) (59).
(108)
În abordarea globală, rezultatele nete ale fiecărui an, cumulate an după an, sunt actualizate prin aplicarea ratei de referință valabile în Franța la data de 1 ianuarie a fiecărui an (60).
7.2.3. Avantajele luate în considerare
(109)
Potrivit punctului 17 prima teză din orientările comunitare din 2005 „veniturile care se iau în considerare trebuie să includă cel puțin toate veniturile obținute din serviciul de interes economic general”. Prin urmare, în cadrul verificării absenței unei eventuale supracompensări, trebuie să se ia în calcul rezultatul net al activităților de interes general și al activităților libere în perioada supusă investigației. Comisia consideră, astfel, că aceste rezultate sunt venituri instituite de Franța începând cu 27 septembrie 1991 în favoarea Crédit Mutuel, în cadrul îndeplinirii de către aceasta a serviciului de interes general de finanțare a sectorului locuințelor sociale prin intermediul CDC. În contabilitate analitică, aceste activități se bazează pe o resursă specifică, depozitele colectate grație distribuției de librete albastre. În condiții de piață concurențiale (fără dreptul special de a distribui un produs de economisire defiscalizat), Crédit Mutuel nu ar fi putut probabil să beneficieze de această resursă la același cost, astfel încât, în economia globală a sistemului libretelor albastre, trebuie să se ia în considerare activitățile și resursele corespunzătoare. În plus, Franța a confirmat existența unei legături între aceste activități, libretul albastru și misiunea de finanțare a sectorului locuințelor sociale, prin realocarea fondurilor aferente acestor activități către CDC începând cu 1991 (61). Cu alte cuvinte, în momentul în care a atribuit grupului Crédit Mutuel, la 27 septembrie 1991, serviciul de interes economic general de colectare a depozitelor centralizate la CDC și destinate finanțării locuințelor sociale, Franța confirmă atribuirea distribuției libretelor albastre către Crédit Mutuel. Prin urmare, începând de la această dată, profitul obținut din utilizarea fondurilor depuse în aceste librete trebuie considerat drept venit acordat grupului Crédit Mutuel pentru furnizarea serviciului de interes economic general.
(110)
Reclamantul și celelalte autorități sau organisme (Consiliul concurenței și rapoartele parlamentarilor sau ale organismelor de cercetare (62)) consideră că dreptul exclusiv de distribuție a libretelor albastre a produs un „efect de atracție”, permițând Crédit Mutuel să atragă și să fidelizeze o clientelă căreia i-a vândut și alte produse bancare în afară de libretul albastru. În decizia de prelungire, Comisia nu a exclus posibilitatea ca sistemul libretelor albastre să fi generat venituri indirecte prin efectul de atracție (63), însă a menționat că, până în acel moment, aceste venituri nu au putut fi cuantificate (64).
(111)
La încheierea investigației desfășurate în cauza de față, Comisia constată că, deși nu se poate exclude existența unui efect de atracție, datele pe care le-a colectat nu îi permit să cuantifice, în speță, într-o manieră suficient de solidă un asemenea eventual efect.
(112)
Documentele furnizate de reclamanți sugerează existența efectelor de atracție, însă nu demonstrează în mod oficial existența și, cu atât mai puțin, nu ajută la evaluarea precisă a implicațiilor financiare ale acestor efecte.
(113)
În ceea ce privește studiile realizate de biroul Glais (a se vedea considerentele 52 și 53), Comisia observă că grupul Crédit Mutuel poate, pe bună dreptate, să afirme că aceste analize statistice nu aduc nicio dovadă certă referitoare la un efect de atracție cuantificabil.
(114)
În observațiile reclamanților au fost propuse trei evaluări subiective. În primul rând, având în vedere faptul că celelalte bănci s-au oferit să distribuie libretele albastre în schimbul unui comision de 1 %, reclamanții au propus un grad de amploare aproximativ al efectului de atracție, obținut prin calculul diferenței dintre nivelul comisionului perceput de Crédit Mutuel și această rată de 1 %, respectiv 0,3 %, ceea ce corespunde unei sume de aproximativ 300 milioane FRF pe an. Cu toate acestea, nu există nicio dovadă că, în perioada supusă analizei, concurenții Crédit Mutuel ar fi putut îndeplini această misiune în aceleași condiții la acest nivel de remunerare de 1 %. De asemenea, acest prim argument nu demonstrează efectul de atracție, ci pare mai degrabă să repete acuzația că grupul Crédit Mutuel a fost supracompensat, ceea ce, după cum se va demonstra, nu este cazul. Nu se poate demonstra că efectul de atracție corespunde diferenței dintre comisionul de intermediere și cel mai mic comision ipotetic pe care concurenții Crédit Mutuel propuneau să îl perceapă în schimbul distribuției de librete albastre de către aceștia.
(115)
Potrivit celei de-a doua metode propuse de reclamanți, efectul de atracție ar putea fi măsurat în funcție de creșterea cotelor de piață ale Crédit Mutuel. O asemenea metodă de evaluare nu poate fi acceptată deoarece pleacă de la premisa că profiturile obținute din cotele de piață respective se datorează exclusiv libretelor albastre, această ipoteză nefiind susținută de niciun element obiectiv.
(116)
Cea de-a treia evaluare a dreptului exclusiv de distribuție se bazează pe lipsa veniturilor fiscale prin defiscalizarea libretelor albastre. În cazul în care Crédit Mutuel ar fi dorit să distribuie un libret de economii fără defiscalizare, oferind, indiferent de situația fiscală a deponenților, același randament net ca pentru libretul albastru, banca și-ar fi asumat efectiv un cost de oportunitate egal cu valoarea impozitului teoretic (potențial) plătit de deponenți. În opinia reclamanților, trebuie să se considere că avantajul fiscal cumulat în perioada 1991-1997 de ordinul a 4,5 miliarde FRF a adus grupului Crédit Mutuel avantaje însumând aceeași valoare. Acest raționament nu poate fi acceptat deoarece, foarte probabil, Crédit Mutuel nu ar fi distribuit libretele albastre în aceleași condiții dacă ar fi trebuit să își asume integral costul defiscalizării, care, de altfel, ar fi avantajat direct membrii societății.
(117)
Eventualele avantaje în cauză sunt dificil de demonstrat și cuantificat. Avantajul economic direct obținut din operarea sistemului libretelor albastre se poate măsura direct pe baza evidențelor contabile ale sistemului. În schimb, avantajul economic obținut din vânzarea altor produse sau servicii clienților care au fost fidelizați cu ajutorul libretelor albastre s-ar putea observa în contabilitatea analitică a acestor altor produse, dacă ar fi posibil să se discearnă imediat ce anume s-a vândut clienților fidelizați sau atrași la Crédit Mutuel de libretele albastre și ce anume s-a vândut clienților veniți la Crédit Mutuel din alte motive, ceea ce nu este cazul. Din aceste motive, consultantul Comisiei nu a putut evalua eventualul efect de atracție cu ajutorul metodei contabile aplicate pentru evaluarea ansamblului avantajelor economice directe generate de sistemul libretelor albastre.
(118)
Încercările consultantului Comisiei de a evalua efectul de atracție prin aplicarea unor metode mai sofisticate nu au fost încununate de succes. În consecință, Comisia consideră că, în calculele efectuate pentru verificarea absenței unei eventuale supracompensări, nu poate ține seama de eventualul avantaj datorat efectului de atracție.
7.2.4. Calcularea profitului rezonabil
(119)
Atunci când se verifică absența supracompensării unei întreprinderi căreia i-a fost încredințată sarcina îndeplinirii unui serviciu de interes economic general, trebuie să se ia în calcul un profit rezonabil (65). Orientările comunitare din 2005 precizează că prin „profit rezonabil se înțelege rata rentabilității capitalului propriu, care ține seama de risc sau de absența riscului pe care și-l asumă întreprinderea […]. Rata respectivă nu depășește, în mod normal, rata medie înregistrată în sectorul în cauză în ultimii ani”. (66)
(120)
În decizia de prelungire (67), Comisia a considerat că este necesar să aplice, pentru activitățile de interes general și activitățile libere, un profit rezonabil care se ridică, în medie, la 6 % din capitalul propriu pentru aceste activități. Această rată, care diferă de la un an la altul și se ridică, în medie, la 6 %, corespunde unei rate a rentabilității prevăzute inițial de Crédit Mutuel: Crédit Mutuel a contabilizat drept cost al capitalului propriu valoarea dividendelor distribuite efectiv în cursul anului respectiv. În prezenta decizie, în ceea ce privește luarea în calcul a unui profit rezonabil în contextul verificării absenței unei eventuale supracompensări, Comisia nu se abate, în privința activităților libere și a activităților de interes general, de la abordarea pe care a urmat-o deja în decizia de prelungire, descrisă la secțiunea 7.2.5.
(121)
În decizia de prelungire (68), Comisia aprecia însă că nu este necesar să aplice acest profit rezonabil în cazul depozitelor centralizate la CDC, având în vedere faptul că aceste depozite nu au niciun cost de capital propriu din punct de vedere al reglementării prudențiale, ele nefiind investite de Crédit Mutuel, ci pur și simplu alocate la CDC. Totuși, din punct de vedere prudențial, riscul de credit legat de fondurile centralizate la CDC este considerat echivalent cu expunerea față de stat (Republica Franceză), respectiv, o pondere de risc egală cu zero, care nu necesită capital propriu.
(122)
Neluarea în calcul a unui profit rezonabil în cazul fondurilor centralizate la CDC ar însemna că profitul rezonabil total (pe de o parte, cel aferent activităților de interes general și activităților libere, iar pe de altă part, cel aferent fondurilor centralizate la CDC) scade în perioada 1991-1999 pentru a dispărea integral începând cu 2000, ca urmare a centralizării la CDC a întregului stoc de fonduri în 1999 (69).
(123)
În scrisoarea din 1 septembrie 2006, în care își prezintă observațiile ca răspuns la decizia de prelungire, autoritățile franceze au confirmat că fondurile centralizate la CDC nu consumau capital propriu obligatoriu. Cu toate acestea, potrivit autorităților franceze, „având în vedere lipsa de relevanță a aplicării raportului de solvabilitate europeană începând din momentul centralizării integrale la CDC în 1999, Crédit Mutuel [propune să] include[ă], pentru calcularea profitului rezonabil al libretelor albastre, un cost al capitalului propriu obținut prin raportare la cel aferent altor produse de economisire și altor resurse”. Comisia nu consideră o astfel de abordare drept satisfăcătoare, deoarece conduce la aplicarea în mod artificial, pentru resursele centralizate la CDC, a unui necesar de capital obligatoriu dependent de necesarul mediu de capital aferent altor active ale Crédit Mutuel, care sunt complet independente de libretul albastru.
(124)
Astfel, lipsa necesarului de capital propriu obligatoriu ilustrează absența riscului de pierdere de credit, ceea ce este valabil și pentru fondurile centralizate la CDC. Activitatea de colectare a depozitelor în numele CDC nu mai prezintă niciun risc de lichiditate (cu excepția riscului din cursul unei luni) și nici de transformare a scadenței, deoarece suma alocată la CDC este ajustată lunar în funcție de evoluția depozitelor, iar rata dobânzii plătite de CDC este imediat transferată deponenților. Așadar, cu siguranță, acest serviciu de interes economic general prezintă un nivel redus de risc pentru Crédit Mutuel. Cu toate acestea, anumite alte tipuri de riscuri, precum riscul operațional, economic (riscul ca nivelul remunerării să nu acopere costurile suportate), juridic și de reputație, continuă să existe. În plus, alte activități bancare precum distribuția fondurilor mutuale, administrarea patrimoniului sau vânzarea de produse financiare (cum sunt acțiunile și obligațiunile) nu consumă capital propriu obligatoriu, dar nu sunt mai puțin profitabile. Prin urmare, nu există nicio legătură directă între consumul de capital propriu obligatoriu - calculat pe baza normelor prudențiale al căror scop specific în niciun caz nu este evaluarea profitabilității unei activități - și profitul anticipat a fi obținut dintr-o activitate.
(125)
Se impune totuși constatarea că, în cazul în speță, deși autorizează Crédit Mutuel să obțină un profit rezonabil pentru partea de fonduri centralizate la CDC, Comisia recunoaște că determinarea nivelului adecvat al acestui profit reprezintă un exercițiu care presupune o evaluare economică complexă. Astfel, libretul albastru este un produs bancar atipic, cu caracteristici mixte de produs de economisire și de cont curent, ale cărui fonduri colectate sunt centralizate la o autoritate publică. Prin urmare, nu există ca atare produse direct comparabile care ar putea oferi un indiciu referitor la un profit rezonabil pentru o activitate similară.
(126)
În lipsa unui produs comparabil într-o măsură suficientă cu libretul albastru, Comisia consideră că poate utiliza, în cazul de față, doi indicatori care îi permit să evalueze dacă, în cazul fondurilor centralizate la CDC, un anumit profit poate fi considerat rezonabil. Acești doi indicatori sunt următorii:
(a)
marja de profit a sectorului bancar francez, respectiv, rezultatul înainte de impozitare împărțit la cifra de afaceri (în cazul de față, cifra de afaceri a băncilor este reprezentată de rezultatele din exploatare ale acestora). Utilizând cifrele din sectorul bancar francez înregistrate în perioada supusă analizei (între 27 septembrie 1991 și sfârșitul anului 2008), marja de profit este, în medie, de 23 % pe an;
(b)
rata rentabilității sectorului bancar francez, respectiv, rezultatul înainte de impozitare împărțit la valoarea activelor. Rata rentabilității anuale medii pentru întreaga perioadă supusă analizei este de 45 de puncte de bază (0,45 %).
(127)
Tabelul de mai jos (70) prezintă marja de profit și rata rentabilității din sectorul bancar francez pentru perioada 1993-2008 (nu sunt disponibile date anterioare anului 1993):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Rezultat înainte de impozitare (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Rezultat din exploatare (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Marjă de profit
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Marjă medie de profit
22,8 %
Active (71)
Date nedisponibile
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Rata rentabilității
Date nedisponibile
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Rata medie a rentabilității
0,45 %
(128)
Pentru a calcula marja de profit și rata rentabilității grupului Crédit Mutuel în ceea ce privește activitatea de colectare a depozitelor centralizate la CDC, Comisia utilizează următoarele valori:
(a)
veniturile încasate din activitatea de colectare a depozitelor centralizate la CDC, respectiv, valoarea anuală a comisionului de intermediere, ca numitor al marjei de profit;
(b)
depozitele transferate la CDC, ca numitor al ratei rentabilității;
(c)
ca numărător, respectiv, rezultatul înainte de impozitare, Comisia apreciază că, luând în considerare drept profit rezonabil o marjă de 4,2 % pentru activitatea de colectare a depozitelor de la CDC, adică un rezultat înainte de impozitare reprezentând 4,2 % din comisionul de intermediere primit de la CDC, Crédit Mutuel nu beneficiază de supracompensare (a se vedea tabelul de la considerentul 132).
(129)
În ceea ce privește cel de-al doilea indicator (rata rentabilității), Comisia constată că, în cazul în care se ia în considerare, ca profit rezonabil pentru activitatea de colectare a depozitelor centralizate la CDC, o rată a rentabilității de 5 puncte de bază, adică dacă se ia în calcul un rezultat înainte de impozitare echivalent cu 0,05 % din valoarea totală a depozitelor transferate la CDC, rezultă că grupul Crédit Mutuel nu a beneficiat de supracompensare pentru administrarea sistemului libretelor albastre în perioada supusă analizei.
(130)
În conformitate cu orientările comunitare din 2005, profitul rezonabil nu trebuie să depășească rata medie constatată în sectorul respectiv în perioada supusă analizei. Autorizarea unei marje de profit de 4,2 % reprezintă mai puțin de o cincime din marja de profit medie a sectorului bancar (22,8 %). Având în vedere că, așa cum s-a arătat la considerentul 124, activitatea de colectare a depozitelor centralizate la CDC este o activitate cu risc redus și, prin urmare, cu randament scăzut, Comisia apreciază că o marjă de profit de 4,2 % nu este în mod vădit excesivă și poate fi considerată, în cazul de față, drept un profit rezonabil.
(131)
În mod similar, Comisia apreciază că luarea în considerare a unui profit de 5 puncte de bază pentru fondurile centralizate la CDC este rezonabilă, având în vedere rata medie a rentabilității de 45 de puncte de bază din sectorul bancar francez pentru perioada supusă analizei, și reprezintă un prag scăzut și prudent pentru ceea ce se poate considera drept profit, care, în cazul de față, nu este, în mod vădit nerezonabil. De asemenea, acest nivel scăzut al profitului reflectă în mod corect nivelul de risc suportat de Crédit Mutuel în cadrul activității de colectare pentru CDC, nivel de risc care, așa cum s-a arătat la considerentul 124, este redus.
7.2.5. Verificarea absenței supracompensării
(132)
Pe baza considerațiilor de mai sus, Comisia a efectuat o verificare - prezentată în tabelul de mai jos - a absenței supracompensării utilizând metoda descrisă la sub-secțiunile 7.2.1-7.2.4 (73):
(în milioane EUR)
COMPENSARE
SUPRA- SAU SUBCOMPENSARE
An
Comision de intermediere
(anual)
Abordare globală (74)
(până la sfârșitul anului 2005)
Abordare anuală (75)
(începând din 2006)
1991 (de la 27.09.1991 până la 31.12.1991)
1,5
43,8
Nu este cazul
(abordarea globală s-a aplicat până în 2005, a se vedea sub-secțiunea 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
Se poate constata că supracompensarea la sfârșitul anului 2005 (15 milioane EUR) este mai mică de 10 % din compensația pe 2005 (196,7 milioane EUR). În temeiul punctului 21 al orientărilor comunitare din 2005, această valoare poate fi reportată în anul următor. Rezultatul final este o subcompensare de -6,1 milioane EUR la sfârșitul anului 2008 pentru întreaga perioadă supusă analizei.
(134)
Prin urmare, Comisia poate concluziona că grupul Crédit Mutuel nu a fost supracompensat prin comisionul de intermediere încasat pentru serviciul de interes economic general care i-a fost încredințat începând de la 27 septembrie 1991 până la sfârșitul anului 2008.
8. CONCLUZIE
(135)
Comisia constată că Republica Franceză a pus în aplicare în mod ilegal măsura în cauză, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE. Cu toate acestea, ajutorul poate fi considerat compatibil cu piața internă în înțelesul articolului 106 alineatul (2) din TFUE, întrucât compensația plătită de stat nu depășește ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public, ținând seama de încasările aferente, precum și de un profit rezonabil pentru îndeplinirea obligațiilor respective.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutorul de stat pus în aplicare de Republica Franceză în favoarea Crédit Mutuel, în temeiul hotărârii din 27 septembrie 1991 care definește activitățile de interes general desfășurate de Crédit Mutuel, este compatibil cu piața internă.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze.
Adoptată la Bruxelles, la 24 mai 2011.