ROZHODNUTÍ EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY č. 661/2010/EU
ze dne 7. července 2010
o hlavních směrech Unie pro rozvoj transevropské dopravní sítě
(přepracování)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské Unie, a zejména na článek 172 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1692/96/ES ze dne 23. července 1996 o hlavních směrech Společenství pro rozvoj transevropské dopravní sítě (3) bylo několikrát podstatně změněno (4). Vzhledem k novým změnám by mělo být uvedené rozhodnutí z důvodu přehlednosti přepracováno.
(2)
Vytvoření a rozvoj transevropských sítí přispívá k dosažení důležitých cílů Unie, jako je řádné fungování vnitřního trhu a upevnění hospodářské a sociální soudržnosti.
(3)
Vytvoření a rozvoj transevropských dopravních sítí na celém území Unie má také specifické cíle v zajištění udržitelné mobility osob a zboží za nejlepších možných podmínek sociálních, environmentálních a bezpečnostních a v integraci všech druhů dopravy se zřetelem k jejich komparativním výhodám. Transevropská síť může vést k vytvoření pracovních míst.
(4)
Nárůst dopravy, zejména z důvodu narůstajícího podílu těžkých nákladních vozidel, vedl v mezinárodních dopravních koridorech k přetížení a vzniku míst s nedostatečnou propustností. Pro zajištění mezinárodní mobility zboží a cestujících je proto nutné kapacitu transevropské sítě optimalizovat.
(5)
Vnitrozemská vodní a námořní doprava na krátké vzdálenosti může mimo jiné snížit přetížení pozemních dopravních cest.
(6)
Integrace sítí na evropské úrovni se může uskutečnit pouze postupně propojením jednotlivých druhů dopravy za účelem lepšího využití předností každého z nich.
(7)
Předpokladem integrace různých druhů dopravy v multimodální síti jsou bod propojení jako námořní přístavy, vnitrozemské přístavy a intermodální terminály.
(8)
Jelikož cílů zamýšleného kroku, a to zejména stanovení hlavních rysů a priorit v oblasti transevropských dopravních sítí, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich vzhledem k nutnosti tyto cíle koordinovat může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje toto rozhodnutí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(9)
Je nezbytné stanovit, které projekty společného zájmu odpovídají těmto cílům a takto určeným prioritám. Mělo by být přihlédnuto pouze k projektům, které jsou potenciálně ekonomicky životaschopné.
(10)
Existuje potřeba prohlásit prioritní projekty za projekty evropského zájmu, soustředit na tyto projekty financování Unie a zavést mechanismy na podporu koordinace mezi členskými státy s cílem usnadnit splnění projektů v plánovaném termínu.
(11)
V souladu s článkem 170 Smlouvy o fungování Evropské unie má politika transevropské sítě přispět k posílení hospodářské a sociální soudržnosti v rámci Unie. Za tímto účelem je nutné usilovat o co největší soulad hlavních směrů Unie pro transevropskou dopravní síť a programování příslušných finančních nástrojů, které jsou k dispozici na úrovni Unie.
(12)
Následné hodnocení prioritních projektů by mělo usnadnit budoucí přezkoumání hlavních směrů a seznamu prioritních projektů a mělo by pomoci zlepšit metody předběžného hodnocení používané členskými státy.
(13)
Povolení pro některé veřejné a soukromé projekty, které mohou mít významný vliv na životní prostředí, by měla být udělena až poté, co byly v souladu se stávajícími právními předpisy Unie posouzeny jejich možné vlivy.
(14)
V souladu s článkem 11 Smlouvy o fungování Evropské unie by měly být požadavky na ochranu životního prostředí začleněny do vymezení a provádění politiky Unie v oblasti transevropských sítí. To vyžaduje přednostní podporu infrastruktury pro druhy dopravy, které způsobují menší škody na životním prostředí, jmenovitě železniční dopravu, pobřežní plavbu a vnitrozemskou vodní dopravu.
(15)
Posuzování vlivů na životní prostředí podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (5) bude v budoucnosti prováděno pro všechny plány a programy vedoucí k projektům společného zájmu. Financování dopravní infrastruktury by mělo být podmíněno i dodržením právních předpisů Unie v oblasti životního prostředí, zejména směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivů některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí (6), směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (7) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/147/ES ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně volně žijících ptáků (kodifikované znění) (8).
(16)
V rámci obecného cíle, kterým je zajištění udržitelné mobility osob a zboží, by měly být zavedeny mechanismy na podporu rozvoje námořních dálnic mezi členskými státy, které by snížily přetížení silnic nebo zlepšily přístup k okrajovým a ostrovním regionům a státům. Zavedení takových mechanismů, podporovaných mimo jiné zadávacími řízeními, by mělo být průhledné a přizpůsobené potřebám, aniž by tím byly dotčeny pravidla Unie v oblasti hospodářské soutěže nebo veřejných zakázek.
(17)
Užší koordinace mezi státy, které jsou zapojeny do projektů stejné trasy, může být nezbytná pro zlepšení návratnosti investic a jejich časového sladění investic a finančního zajištění.
(18)
Komise by měla předkládat každé dva roky zprávu o provádění tohoto rozhodnutí a do roku 2010 vypracovat zprávu o pokroku při provádění prioritních projektů a případně navrhnout změny seznamu prioritních projektů.
(19)
Výbor by měl být zplnomocněný zejména k tomu, aby byl nápomocen Komisi při přezkoumávání provádění a vývoje hlavních směrů stanovených tímto rozhodnutím.
(20)
Z důvodu přehlednosti by příloha I rozhodnutí č. 1692/96/ES měla být nahrazena novou přílohou obsahující mapy týkající se všech členských států. Tím by se zajistilo, že mapy obsažené v uvedeném rozhodnutí naposledy pozměněném nařízením (ES) č. 1791/2006 (9) budou doplněny o mapy obsažené v aktu o přistoupení z roku 2003. Kromě toho je pro všechny členské státy termínem tohoto plánu rok 2020,
PŘIJALY TOTO ROZHODNUTÍ:
ČÁST I
OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět
1. Účelem tohoto rozhodnutí je vytvoření hlavních směrů, které budou zahrnovat cíle, priority a hlavní rysy navrhovaných opatření v oblasti transevropské dopravní sítě. Tyto hlavní směry stanoví projekty společného zájmu, jejichž provádění by mělo přispět k rozvoji sítě v Unii.
2. Hlavní směry uvedené v odstavci 1 představují obecný referenční rámec, kterým mají být členské státy a případně Unie podpořeny při provádění projektů společného zájmu zaměřených na zajištění soudržnosti, propojení a interoperability transevropské dopravní sítě a na přístup k této síti. Tyto hlavní směry jsou rovněž určeny k usnadnění zapojení soukromého sektoru.
3. Základní požadavky ohledně interoperability transevropské dopravní sítě, telematiky dopravy a vedlejších služeb jsou vymezeny v souladu se Smlouvami ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/57/ES o interoperabilitě železničního systému ve Společenství (10) a odděleně od tohoto rozhodnutí.
Článek 2
Cíle
1. Transevropská dopravní síť se vytvoří postupně do roku 2020 integrací sítí pozemní, námořní a letecké dopravní infrastruktury v rámci Unie v souladu se schématy vyznačenými na mapách v příloze I nebo se specifikacemi obsaženými v příloze II.
2. Síť musí
a)
zajišťovat udržitelnou mobilitu osob a zboží v oblasti bez vnitřních hranic za nejlepších možných sociálních a bezpečnostních podmínek a současně přispívat k dosahování cílů Unie, zejména pokud jde o životní prostředí a hospodářskou soutěž, a dále upevňovat hospodářskou a sociální soudržnost;
b)
nabízet uživatelům vysoce kvalitní infrastrukturu za ekonomicky přijatelných podmínek;
c)
zahrnovat všechny druhy dopravy, s přihlédnutím k jejich komparativním výhodám;
d)
umožňovat optimální využití stávajících kapacit;
e)
být pokud možno interoperabilní v rámci jednotlivých druhů dopravy a podporovat intermodalitu mezi různými druhy dopravy;
f)
být pokud možno ekonomicky životaschopná;
g)
pokrývat celé území členských států, aby se usnadnil přístup obecně, propojily se ostrovní, uzavřené a okrajové regiony s centrálními regiony a propojily se vzájemně bez míst s nedostatečnou propustností velké aglomerace a regiony Unie;
h)
umožňovat napojení na sítě států Evropského sdružení volného obchodu (ESVO), zemí střední a východní Evropy a středomořských zemí a současně podporovat interoperabilitu a přístup k těmto sítím, pokud se to ukáže být v zájmu Unie.
Článek 3
Rozsah sítě
1. Transevropská síť zahrnuje dopravní infrastrukturu, systémy řízení dopravy a lokalizační a navigační systémy.
2. Dopravní infrastruktura zahrnuje sítě silniční, železniční a vnitrozemské vodní dopravy, námořní dálnice, námořní a vnitrozemské přístavy, letiště a jiné body propojení mezi jednotlivými dopravními sítěmi.
3. Systémy řízení dopravy a lokalizační a navigační systémy zahrnují technické, informační a telekomunikační systémy nezbytné k zajištění harmonického provozu sítě a efektivního řízení dopravy.
Článek 4
Hlavní rysy opatření
Hlavní rysy činnosti Unie se týkají:
a)
vytváření a revize schémat sítě;
b)
určování projektů společného zájmu;
c)
úpravy stávající sítě;
d)
podpory interoperability sítí;
e)
optimální kombinace druhů dopravy, mezi jiným vytvářením uzlů propojení, které by v případě zboží měly být umístěny pokud možno mimo městská centra, aby se umožnil efektivní intermodální provoz;
f)
sledování soudržnosti a doplňkovosti finančních opatření v souladu s pravidly pro jednotlivé finanční nástroje;
g)
výzkumu a vývoje;
h)
spolupráce se třetími zeměmi účastnícími se na rozvoji sítě a uzavření odpovídajících dohod s nimi;
i)
pobídek pro členské státy a mezinárodní organizace, aby rozvíjely cíle sledované Unií;
j)
podpory nepřetržité spolupráce mezi dotčenými stranami;
k)
jakýchkoli jiných opatření, která se ukáží jako nezbytná pro dosažení cílů uvedených v čl. 2 odst. 2.
Článek 5
Priority
Přednost mají se zřetelem k cílům uvedeným v čl. 2 odst. 2 a hlavním rysům opatření uvedeným v článku 4:
a)
vytvoření a rozvoj hlavních spojení a propojení potřebných k odstranění míst s nedostatečnou propustností, k doplnění chybějících úseků a k dokončení hlavních tras, zejména jejich přeshraničních úseků, k překonání přírodních překážek a ke zlepšení interoperability hlavních tras;
b)
vytvoření a rozvoj infrastruktury, která podporuje propojení vnitrostátních sítí pro usnadnění spojení ostrovů nebo oblastí podobných ostrovům a uzavřených, okrajových a nejvzdálenějších regionů na jedné straně a centrálních regionů Unie na straně druhé, zejména v zájmu snížení vysokých přepravních nákladů těchto oblastí;
c)
nutná opatření pro postupné dosažení interoperabilní železniční sítě, pokud možno včetně tras přizpůsobených nákladní dopravě;
d)
nutná opatření na podporu námořní dopravy, pobřežní plavby a vnitrozemské vodní dopravy;
e)
nutná opatření pro integraci železniční a letecké dopravy, zejména ve všech vhodných případech prostřednictvím železničního přístupu k letištím a nezbytné infrastruktury a zařízení;
f)
optimalizace kapacity a účinnosti stávající a nové infrastruktury, podpora intermodality a zlepšení bezpečnosti a spolehlivosti sítě zřizováním a zlepšováním intermodálních terminálů a jejich přístupové infrastruktury nebo rozvojem inteligentních systémů;
g)
integrace hledisek bezpečnosti a životního prostředí do projektování a realizace transevropské dopravní sítě;
h)
rozvoj udržitelné mobility osob a zboží v souladu s cíli Unie pro udržitelný rozvoj.
Článek 6
Sítě třetích zemí
Podpora Unie projektům společného zájmu a propojení a interoperabilitě sítí za účelem zajištění slučitelnosti sítí třetích zemí s transevropskou dopravní sítí se stanoví pro jednotlivé případy odpovídajícími postupy podle Smluv.
Článek 7
Projekty společného zájmu
1. Projekty společného zájmu tvoří společný cíl, jehož dosažení závisí na jejich stupni zralosti a na dostupnosti finančních zdrojů, aniž je tím předjímán finanční závazek členského státu nebo Unie.
2. V souladu s pravidly Smluv, zejména pokud jde o hospodářskou soutěž, se za projekt společného zájmu považuje každý projekt, který
a)
sleduje cíle stanovené v čl. 2 odst. 2;
b)
týká se sítě uvedené v čl. 3 odst. 1;
c)
odpovídá jedné nebo více prioritám stanoveným v článku 5; a
d)
je na základě sociálně-ekonomického rozboru nákladů a zisku potenciálně ekonomicky životaschopný.
3. Projekty se musí vztahovat k některé součásti sítě popsané v článcích 9 až 18, a zejména:
a)
se musí týkat tras stanovených na mapách v příloze I nebo
b)
musí odpovídat specifikacím nebo kritériím uvedeným v příloze II.
4. Členské státy přijmou všechna opatření, která považují za nezbytná, v rámci zásad stanovených v čl. 1 odst. 2.
Článek 8
Ochrana životního prostředí
1. Při přípravě a uskutečňování projektů musí členské státy zohlednit ochranu životního prostředí tím, že provádějí podle směrnice 85/337/EHS posuzování vlivů zamýšlených projektů společného zájmu na životní prostředí a uplatňují směrnice 92/43/EHS a 2009/147/ES.
Od 21. července 2004 provádějí členské státy u plánů a programů vedoucích k těmto projektům, zejména pokud se týkají nových tras nebo rozvoje jiné důležité uzlové infrastruktury, posuzování vlivů na životní prostředí podle směrnice 2001/42/ES.
Členské státy berou výsledky tohoto posuzování vlivů na životní prostředí v úvahu při přípravě dotčených plánů a programů v souladu s článkem 8 směrnice 2001/42/ES.
2. Do 21. července 2004 Komise po dohodě s členskými státy vyvine vhodné metody provádění strategického posuzování vlivů na životní prostředí, mimo jiné v zájmu zajištění vhodné koordinace, předcházení duplicitě prací a zjednodušení a zrychlení plánovacích procesů u přeshraničních projektů a koridorů.
K výsledkům této práce a posuzování vlivů projektů transevropských sítí na životní prostředí, které provedou členské státy podle směrnice 2001/42/ES, přihlédne Komise ve své zprávě o hlavních směrech a v případných souvisejících legislativních návrzích na revizi hlavních směrů podle článku 22 tohoto rozhodnutí.
ČÁST 2
SILNIČNÍ SÍŤ
Článek 9
Charakteristiky
1. Transevropská silniční síť zahrnuje dálnice a silnice vysoké kvality, ať stávající, nové nebo které se mají upravit, jež
a)
hrají důležitou úlohu v dálkové přepravě;
b)
jsou obchvaty hlavních městských center na trasách stanovených sítí;
c)
zajišťují propojení s jinými druhy dopravy nebo
d)
spojují uzavřené a okrajové regiony s centrálními regiony Unie.
2. Síť zaručuje uživatelům vysokou, jednotnou a nepřetržitou úroveň služeb, pohodlí a bezpečnosti.
3. Síť zahrnuje rovněž infrastrukturu pro řízení dopravy, informování uživatelů, řešení nehod a mimořádných situací a elektronický výběr mýta, přičemž je tato infrastruktura založena na aktivní spolupráci mezi systémy řízení dopravy na evropské, celostátní a regionální úrovni a poskytovateli informačních služeb o cestování a dopravním provozu a služeb s přidanou hodnotou, což zajistí nutnou doplňkovost s aplikacemi, jejichž využití je umožněno v rámci programu transevropských telekomunikačních sítí.
ČÁST 3
ŽELEZNIČNÍ SÍŤ
Článek 10
Charakteristiky
1. Železniční síť zahrnuje vysokorychlostní železniční síť a konvenční železniční síť.
2. Vysokorychlostní železniční síť, bez ohledu na to, zda využívá stávající nebo novou technologii, zahrnuje:
a)
tratě zvlášť postavené pro vysoké rychlosti, vybavené pro rychlosti obvykle se rovnající nebo přesahující 250 km/h;
b)
zvlášť modernizované vysokorychlostní tratě, vybavené pro rychlosti řádově 200 km/hod;
c)
zvlášť modernizované vysokorychlostní tratě nebo tratě zvlášť postavené pro vysoké rychlosti a propojené s vysokorychlostní železniční tratí, které mají v důsledku topografických, environmentálních, profilových nebo urbanistických omezení zvláštní rysy a u kterých je nutno v jednotlivých případech upravit rychlost.
Tato síť zahrnuje tratě uvedené v části 3 přílohy I. Základní požadavky a technické specifikace pro interoperabilitu platné pro vysokorychlostní železniční tratě používající stávající technologii jsou definovány v souladu se směrnicí Rady 96/48/ES ze dne 23. července 1996 o interoperabilitě transevropského vysokorychlostního železničního systému (11). Členské státy předem vyrozumí Komisi o otevření každé vysokorychlostní tratě a o technických charakteristikách tratě.
3. Konvenční železniční síť zahrnuje tratě pro konvenční osobní a nákladní železniční dopravu, včetně železničních úseků transevropské sítě kombinované dopravy uvedené v článku 15, přístupová spojení s námořními a vnitrozemskými přístavy společného zájmu a nákladními terminály, které jsou otevřeny pro všechny provozovatele. Základní požadavky a technické specifikace pro interoperabilitu platné pro konvenční železniční tratě jsou definovány v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/16/ES ze dne 19. března 2001 o interoperabilitě transevropského konvenčního železničního systému (12).
4. Železniční síť zahrnuje infrastrukturu a zařízení umožňující integraci železničních a silničních služeb a v případě potřeby námořních služeb a služeb letecké dopravy. V tomto ohledu se zvláštní pozornost věnuje propojení regionálních letišť se sítí.
5. Železniční síť plní nejméně jednu z těchto funkcí:
a)
hraje důležitou úlohu při dálkové přepravě cestujících;
b)
umožňuje případné propojení s letišti;
c)
umožňuje přístup k regionálním a místním železničním sítím;
d)
usnadňuje nákladní přepravu pomocí určování a rozvoje dálkových trs, které jsou určeny pro nákladní přepravu, nebo tras, na kterých je nákladní přeprava upřednostněna;
e)
hraje důležitou roli v kombinované dopravě;
f)
umožňuje prostřednictvím přístavů společného zájmu propojení s pobřežní plavbou a vnitrozemskými vodními cestami.
6. Díky své provázanosti a postupnému uplatňování interoperability, zejména prostřednictvím technické harmonizace a harmonizovaného řídícího a kontrolního systému ERTMS, jež jsou doporučeny pro evropskou železniční síť, nabízí železniční síť uživatelům vysokou úroveň kvality a bezpečnosti. Proto Komise po konzultaci s členskými státy stanoví plán využití, který je koordinován s vnitrostátními plány.
ČÁST 4
SÍŤ VNITROZEMSKÝCH VODNÍCH CESTA VNITROZEMSKÉ PŘÍSTAVY
Článek 11
Charakteristiky
1. Transevropská síť vnitrozemských vodních cest zahrnuje řeky, kanály a různé odbočky a vzájemná spojení. Poskytuje zejména možnost propojení mezi průmyslovými regiony a velkými aglomeracemi a jejich spojení s přístavy.
2. Vnitrozemské vodní cesty, které jsou součástí sítě, musí odpovídat minimálním technickým požadavkům pro třídu IV vodních cest, tj. umožňovat průjezd plavidla nebo tlačného soulodí o délce 80 až 85 m a šířce 9,5 m. Jestliže je vnitrozemská vodní cesta, která je součástí sítě, modernizována nebo nově stavěna, měly by technické specifikace odpovídat alespoň třídě IV, umožňovat pozdější dosažení třídy Va/Vb a dostatečně zohledňovat možnost průjezdu plavidel pro kombinovanou dopravu. Třída Va umožňuje průjezd plavidla nebo tlačného soulodí o délce 110 m a šířce 11,40 m a třída Vb umožňuje průjezd tlačného soulodí o dílce 172 až 185 m a šířce 11,40 m.
3. Vnitrozemské přístavy jsou součástí sítě, zejména jako body propojení mezi vodními cestami uvedenými v odstavci 2 a v článku 15 a jinými druhy dopravy.
4. Síť zahrnuje vnitrozemské přístavy:
a)
otevřené obchodní dopravě,
b)
umístěné na síti vnitrozemských vodních cest vyznačené na schématu v oddílu 4 přílohy I,
c)
propojené s ostatními transevropskými trasami podle přílohy I a
d)
vybavené překládacím zařízením pro intermodální dopravu nebo s ročním objemem nákladní dopravy nejméně 500 000 tun.
Vnitrozemské přístavy uvedené v písm. d) jsou vyznačeny v příloze I.
5. Síť rovněž zahrnuje infrastrukturu řízení provozu. To vyžaduje zejména zavedení interoperabilního inteligentního přepravního a dopravního systému označovaného jako „Říční informační služby“, který má optimalizovat stávající kapacitu a bezpečnost sítě vnitrozemských vodních cest a zlepšit interoperabilitu s jinými druhy dopravy.
ČÁST 5
NÁMOŘNÍ PŘÍSTAVY
Článek 12
Charakteristiky
1. Námořní přístavy umožňují rozvoj námořní dopravy a tvoří výchozí bod pro námořní spojení na ostrovy a body propojení mezi námořní dopravou a jinými druhy dopravy. Poskytují zařízení a služby dopravcům. Jejich infrastruktura nabízí široký rozsah služeb pro přepravu cestujících a zboží, včetně přepravy trajekty a dopravy na krátké a dlouhé vzdálenosti, včetně pobřežní plavby uvnitř Unie a mezi Unií a třetími zeměmi.
2. Námořní přístavy zahrnuté do transevropské dopravní sítě odpovídají jedné z kategorií A, B nebo C, definovaných takto:
A
:
mezinárodní námořní přístavy: přístavy s celkovým ročním objemem přepravy nejméně 1,5 milionu tun nákladu nebo 200 000 cestujících, které jsou, není-li to nemožné, spojeny s pozemními prvky transevropské dopravní sítě, a mají proto důležitou úlohu v mezinárodní námořní dopravě;
B
:
námořní přístavy Unie nespadající do kategorie A: tyto přístavy mají celkový roční objem přepravy nejméně 0,5 milionu tun nákladu nebo od 100 000 do 199 999 cestujících a jsou spojeny, není-li to nemožné, s pozemními prvky transevropské dopravní sítě a jsou vybaveny nezbytným překládacím zařízením pro námořní dopravu na krátké vzdálenosti;
C
:
regionální námořní přístavy: tyto přístavy nesplňují kritéria kategorií A a B, ale jsou umístěny v ostrovních, okrajových nebo nejvzdálenějších regionech, které propojují námořními vodními cestami a/nebo je spojují s centrálními regiony Unie.
Námořní přístavy kategorie A jsou na základě nejaktuálnějších údajů o přístavech vyznačeny na informativních mapách ve schématech uvedených v oddílu 5 přílohy I.
3. Kromě kritérií stanovených v článku 7 musí projekty námořních přístavů společného zájmu vztahující se k námořním přístavům zahrnutým do sítě transevropských námořních přístavů splňovat kritéria a specifikace uvedené v příloze II.
Článek 13
Námořní dálnice
1. Transevropská síť námořních dálnic má soustředit toky nákladní dopravy na námořní logistické trasy tak, aby se zlepšila stávající námořní spojení, která jsou životaschopná, pravidelná a často využívaná, nebo aby se vytvořila taková nová spojení pro přepravu zboží mezi členskými státy, a tím se snížilo přetížení silnic nebo se zlepšila dostupnost okrajových a ostrovních regionů a států. Námořní dálnice by neměly vylučovat kombinovanou přepravu osob a zboží za předpokladu, že nákladní doprava bude převažovat.
2. Transevropská síť námořních dálnic se skládá ze zařízení a infrastruktury pro nejméně dva přístavy ve dvou různých členských státech. Zařízení a infrastruktura zahrnují nejméně v jednom členském státě prvky, jako je zařízení přístavu, elektronické logistické systémy řízení, bezpečnost, ochranu, správní a celní řízení a infrastrukturu pro přímý přístup z moře a ze země, včetně způsobů pro zajištění celoroční splavnosti, zejména pomocí dostupných vlečných zařízení a zabezpečení zimního přístupu ledoborci.
3. Součástí transevropské sítě námořních dálnic jsou vodní cesty nebo kanály určené v části 4 přílohy I, které spojují dvě evropské námořní dálnice nebo dva jejich úseky a značně přispívají ke zkrácení námořních tras, zvýšení efektivnosti a úsporám času přepravy.
4. Projekty společného zájmu transevropské sítě námořních dálnic navrhují nejméně dva členské státy a jsou přizpůsobeny skutečným potřebám. Navrhované projekty obecně zahrnují státní i soukromý sektor v souladu s postupy, které, dříve než lze pomoc poskytnutou ze státních rozpočtů v případě potřeby doplnit o pomoc ze strany Unie, stanoví zadávací řízení v jedné z těchto podob:
a)
veřejná výzva k podávání návrhů organizovaná společně dotčenými členskými státy za účelem zřízení nových spojení z přístavu kategorie A podle definice v čl. 12 odst. 2, který je předem vybrán v rámci námořní oblasti, podle projektu č. 21 uvedeného v příloze III;
b)
pokud je poloha přístavů srovnatelná, veřejná výzva k podávání návrhů organizovaná společně dotčenými členskými státy a určená sdružením, ve kterých jsou zastoupeny alespoň přepravní společnosti a přístavy, které se nacházejí v jedné z námořních oblastí podle projektu č. 21 uvedeného v příloze III.
5. Projekty společného zájmu v transevropské síti námořních dálnic
a)
se zaměřují na zařízení a infrastrukturu, které tvoří síť námořních dálnic;
b)
aniž jsou dotčeny články 107 a 108 Smlouvy o fungování Evropské unie, mohou zahrnovat podporu na zahájení činnosti, pokud je v důsledku zadávacího řízení podle odstavce 4 státní podpora považována za nutnou pro finanční životaschopnost projektu; podpora na zahájení činnosti je omezena na dva roky a poskytuje se pouze na podporu řádně odůvodněných kapitálových nákladů; podpora nesmí přesáhnout nejnižší odhadovanou částku nutnou k zahájení daných spojení; podpora nesmí vést k narušení hospodářské soutěže na relevantních trzích v rozporu se společným zájmem;
c)
mohou rovněž zahrnovat činnosti, které mají širší přínosy a nesouvisejí s konkrétními přístavy, například zpřístupnění zařízení pro rozbíjení ledu a bagrování lodí nebo informačních systémů včetně systémů řízení dopravy a systémů elektronických hlášení.
6. Projekty společného zájmu transevropské sítě námořních dálnic se předkládají Komisi ke schválení.
7. Komise do tří let předloží výboru uvedenému v čl. 21 odst. 1 počáteční seznam konkrétních projektů společného zájmu. Tímto upřesní koncepci námořních dálnic.
Tento seznam bude rovněž předán Evropskému parlamentu.
ČÁST 6
LETIŠTĚ
Článek 14
Charakteristiky
1. Transevropská síť letišť zahrnuje letiště na území Unie, která jsou otevřena komerční letecké přepravě a splňují kritéria stanovená v části 6 přílohy II. Tato letiště jsou klasifikována odlišně podle rozsahu a typu přepravy, kterou odbavují, a podle své funkce v rámci sítě. Umožňují rozvoj leteckých spojů a propojení letecké dopravy a jiných druhů dopravy.
2. Mezinárodní spojovací body a spojovací body Unie tvoří jádro transevropské sítě letišť. Spojení mezi Unií a ostatními zeměmi světa se uskutečňuje převážně prostřednictvím mezinárodních spojovacích bodů. Spojovací body Unie zajišťují v zásadě spojení uvnitř Unie, přičemž přeprava mimo Unii dosud představuje menší část jejich činnosti. Regionální spojovací body a přístupové body usnadňují přístup k jádru sítě nebo přispívají k dopravnímu otevření ostrovních nebo okrajových regionů.
3. Mezinárodní spojovací body a spojovací body Unie se případně postupně napojí na vysokorychlostní trati železniční sítě. Síť zahrnuje infrastruktury a zařízení, které umožňují integraci leteckých, železničních a případně i námořních dopravních služeb.
ČÁST 7
SÍŤ KOMBINOVANÉ DOPRAVY
Článek 15
Charakteristiky
Transevropská síť kombinované dopravy zahrnuje
a)
železniční tratě a vnitrozemské vodní cesty vhodné pro kombinovanou dopravu a námořní cesty, které případně v kombinaci s nejkratší možnou počáteční nebo konečnou silniční dopravou umožňují dálkovou přepravu zboží;
b)
intermodální terminály vybavené zařízením umožňujícím překládku mezi železnicí, vnitrozemskými vodními cestami, námořními trasami a silnicemi;
c)
po nezbytnou dobu vhodný vozový park, pokud to charakteristiky dosud nepřizpůsobené infrastruktury vyžadují.
ČÁST 8
ŘÍDICÍ A INFORMAČNÍ SÍŤ NÁMOŘNÍ DOPRAVY
Článek 16
Charakteristiky
Transevropská řídicí a informační síť námořní dopravy zahrnuje:
a)
pobřežní a přístavní systémy řízení dopravy;
b)
lokalizační systémy plavidel;
c)
oznamovací systémy pro plavidla přepravující nebezpečné věci nebo znečisťující látky;
d)
komunikační systémy pro tísňové situace a bezpečnost na moři.
ČÁST 9
ŘÍDICÍ SÍŤ LETECKÉ DOPRAVY
Článek 17
Charakteristiky
Transevropská řídicí síť letecké dopravy zahrnuje vzdušný prostor vyhrazený pro obecné letectví, letové cesty, navigační zařízení, systémy plánování a správy provozu a systém řízení letového provozu (kontrolní střediska, prostředky dohledu a komunikace), které jsou nezbytné pro bezpečné a efektivní letectví v evropském vzdušném prostoru.
ČÁST 10
LOKALIZAČNÍ A NAVIGAČNÍ SÍŤ
Článek 18
Charakteristiky
Transevropská síť lokalizačních a navigačních systémů zahrnuje družicové lokalizační a navigační systémy a systémy, které budou vymezeny v budoucím evropském radionavigačním plánu. Tyto systémy poskytují spolehlivé a efektivní služby pro stanovení polohy a navigaci, které mohou být využity ve všech druzích dopravy.
ČÁST 11
KOORDINACE MEZI ČLENSKÝMI STÁTY
Článek 19
Evropský koordinátor
1. Pro usnadnění koordinovaného provádění určitých projektů, zejména přeshraničních projektů nebo úseků přeshraničních projektů zahrnutých mezi projekty, které jsou prohlášeny za projekty evropského zájmu podle článku 25, může Komise po dohodě s dotčenými členskými státy a po konzultaci s Evropským parlamentem jmenovat osobu „evropského koordinátora“.
2. Evropský koordinátor je vybírán zejména na základě svých zkušeností s evropskými orgány a znalostí, které se týkají financování a sociálně-ekonomického a environmentálního hodnocení významných projektů.
3. Rozhodnutí Komise o jmenování evropského koordinátora určí způsob, kterým má plnit úkoly podle odstavce 5.
4. Evropský koordinátor jedná jménem a v zastoupení Komise. Jeho působnost se obvykle týká jednoho projektu, zejména v případě přeshraničního projektu, ale v případě nutnosti může být rozšířena a může se vztahovat na celou významnou osu. Evropský koordinátor vypracuje společně s dotčenými členskými státy pracovní plán své činnosti.
5. Evropský koordinátor
a)
ve spolupráci s dotčenými členskými státy prosazuje společné metody hodnocení projektů a radí případně navrhovatelům projektů v otázkách financování projektů;
b)
každý rok vypracovává zprávu pro Evropský parlament, Komisi a dotčené členské státy o pokroku dosaženém při provádění jednoho nebo více projektů, za které odpovídá, o novém regulatorním nebo jiném vývoji, který by mohl ovlivnit charakteristiky projektů, a o obtížích a překážkách, které mohou vést ke značnému zpoždění oproti termínům uvedeným v příloze III;
c)
spolu s dotčenými členskými státy konzultuje s regionálními a místními orgány, provozovateli, uživateli dopravy a zástupci občanské společnosti, aby získal úplnější znalost poptávky po dopravních službách, možnostech investičního financování a druhu služeb, které je nutno zabezpečit pro usnadnění přístupu k takovému financování.
6. Dotčené členské státy spolupracují s evropským koordinátorem a poskytují mu informace nutné k plnění úkolů podle odstavce 5.
7. Aniž jsou dotčeny platné postupy stanovené právními předpisy Unie a vnitrostátními právními předpisy, může Komise požadovat stanovisko evropského koordinátora při posuzování žádostí o financování Unie u projektů nebo skupin projektů, za které evropský koordinátor odpovídá.
ČÁST 12
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ
Článek 20
Vnitrostátní plány a programy
Členské státy poskytují Komisi stručný přehled vnitrostátních plánů a programů, které sestavují pro rozvoj transevropské dopravní sítě, zejména pokud jde o projekty prohlášené za projekty evropského zájmu uvedené v článcích 24 až 27. Po přijetí vnitrostátních plánů a programů je členské státy zašlou Komisi pro informaci.
Článek 21
Výbor pro sledování hlavních směrů a výměnu informací
1. Komisi je nápomocen Výbor pro sledování hlavních směrů a výměnu informací (dále jen „výbor“); skládá se ze zástupců členských států a předsedá mu zástupce Komise.
2. V tomto výboru se uskutečňuje výměna informací o plánech a programech oznámených členskými státy a může být přezkoumána každá otázka vztahující se k rozvoji transevropské dopravní sítě.
Článek 22
Zpráva
Komise předloží každé dva roky Evropskému parlamentu, Radě, Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru a Výboru regionů zprávu o provádění hlavních směrů popsaných v tomto rozhodnutí.
Při sestavování této zprávy je Komisi nápomocen výbor.
Ke zprávě budou případně přiloženy legislativní návrhy na revizi hlavních směrů; tyto legislativní návrhy mohou případně zahrnovat změny seznamu prioritních projektů v příloze III nebo dodatky k tomuto seznamu projektů, které jsou v souladu s čl. 23 odst. 1. Revize se zaměří zejména na projekty, které přispívají k územní soudržnosti Unie v souladu s čl. 23 odst. 1 písm. e).
Článek 23
Prioritní projekty
1. Prioritní projekty jsou projekty společného zájmu podle článku 7, u kterých posouzení potvrdí, že:
a)
mají odstranit místo s nedostatečnou propustností nebo doplnit chybějící spojení na významné trase transevropské sítě, zejména pokud se jedná o přeshraničními projekty, překonání přírodních překážek nebo projekty s přeshraničním úsekem;
b)
mají takový rozsah, u kterého významně napomůže dlouhodobé plánování na evropské úrovni;
c)
celkově představují potenciální čisté sociálně-ekonomické přínosy a jiné sociálně-ekonomické výhody;
d)
významně zlepšují mobilitu zboží a osob mezi členskými státy, a tím také přispívají k interoperabilitě vnitrostátních sítí;
e)
přispívají k územní soudržnosti Unie integrací sítí nových členských států a zlepšováním spojení s okrajovými a ostrovními regiony;
f)
přispívají k udržitelnému rozvoji dopravy tím, že zlepšují bezpečnost a snižují škody na životním prostředí, které jsou způsobeny dopravou, zejména podporou přesunu druhů dopravy ve prospěch železnice, intermodální dopravy, vnitrozemských vodních cest a námořní dopravy;
g)
prokazují odhodlání dotčených členských států včas provést studie a hodnotící postupy pro dokončení práce v souladu s předem sjednaným datem, na základě vnitrostátních plánů nebo jiného rovnocenného dokumentu týkajícího se daného projektu.
2. Prioritní projekty, u nichž měly práce začít do roku 2010, jejich úseky a data sjednaná pro dokončení prací podle odst. 1 písm. g) jsou uvedeny v příloze III.
3. Do roku 2010 Komise vypracuje zprávu o pokroku a případně navrhne změny seznamu prioritních projektů určených v příloze III v souladu s odstavcem 1.
Článek 24
Prohlášení evropského zájmu
Prioritní projekty určené v příloze III jsou prohlášeny za projekty evropského zájmu. Toto prohlášení se provádí výhradně v souladu s postupem stanoveným ve Smlouvách a v právních aktech na nich založených.
Článek 25
Projekty prohlášené za projekty evropského zájmu
1. Aniž je dotčen právní základ daného finančního nástroje Unie, členské státy:
a)
při předkládání svých projektů v rámci Fondu soudržnosti podle nařízení Rady (ES) č. 1084/2006 ze dne 11. července 2006 o Fondu soudržnosti (13) přiřadí náležitou prioritu projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu;
b)
při předkládání svých projektů v rámci rozpočtu pro transevropské sítě v souladu s články 5 a 9 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 680/2007 ze dne 20. června 2007, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování finanční pomoci Společenství v oblasti transevropských dopravních a energetických sítí (14), přiřadí náležitou prioritu projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu.
2. Aniž je dotčen právní základ daného finančního nástroje Unie, Komise:
a)
podporuje členské státy, aby přihlížely k projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu při plánování programů strukturálních fondů, zejména v regionech, na které se vztahuje cíl „Konvergence“, s ohledem na vnitrostátní dopravní plány, které spadají do působnosti stávajících rámců podpory Unie;
b)
zajistí, aby země, které splňují podmínky pro využití nástroje předvstupní pomoci (NPP), přiřazovaly při předkládání svých projektů v rámci tohoto nástroje v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1085/2006 ze dne 17. července 2006, kterým se zřizuje nástroj předvstupní pomoci (NPP) (15), náležitou prioritu projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu.
3. Při odhadu svých finančních potřeb přiřadí Komise náležitou prioritu projektům prohlášeným za projekty evropského zájmu.
Článek 26
Zpoždění při dokončení projektů prohlášených za projekty evropského zájmu
1. V případě značného zpoždění oproti konečnému termínu roku 2010 při zahájení prací na jednom z projektů prohlášených za projekty evropského zájmu požádá Komise dotčené členské státy, aby zpoždění do tří měsíců zdůvodnily. Na základě poskytnuté odpovědi konzultuje Komise všechny dotčené členské státy v zájmu řešení problému, který způsobil zpoždění.
Komise může po konzultaci s výborem a v rámci svého aktivního sledování provádění projektu, který byl prohlášen za projekt evropského zájmu, a s řádným ohledem na zásadu proporcionality rozhodnout o přijetí vhodných opatření. Dotčené členské státy mají před přijetím těchto opatření příležitost se k nim vyjádřit.
Evropský parlament je o každém přijatém opatření neprodleně informován.
Při přijímání těchto opatření bere Komise náležitě v úvahu podíl odpovědnosti každého dotčeného členského státu za zpoždění a zdrží se opatření, která by ovlivnila provádění projektu v členských státech, které nejsou za zpoždění odpovědné.
2. Pokud není projekt prohlášený za projekt evropského zájmu z větší části dokončen v přiměřené lhůtě po očekávaném datu dokončení uvedeném v příloze III a za zpoždění odpovídají všechny dotčené členské státy, Komise jej přezkoumá postupem podle odstavce 1 s cílem odejmout jeho zařazení jako projektu, který byl prohlášen za projekt evropského zájmu, s využitím přezkumného postupu uvedeného v čl. 22 třetím pododstavci.
Komise vždy přezkoumá projekt po uplynutí lhůty 15 let poté, co byl prohlášen za projekt evropského zájmu ve smyslu tohoto rozhodnutí.
Článek 27
Posuzování sociálně-ekonomických vlivů a vlivů na životní prostředí
1. Pět let po dokončení projektu prohlášeného za projekt evropského zájmu nebo jednoho z jeho úseků provedou dotčené členské státy posouzení jeho sociálně-ekonomických vlivů a jeho vlivů na životní prostředí, včetně jeho vlivů na obchod a volný pohyb osob a zboží mezi členskými státy, na územní soudržnost a udržitelný rozvoj. O výsledcích tohoto posouzení informují členské státy Komisi.
2. Pokud projekt prohlášený za projekt evropského zájmu zahrnuje přeshraniční úsek, který je z technického a finančního hlediska nedělitelný, koordinují dotčené členské státy své postupy při posuzování sociálně-ekonomických vlivů projektu a vynaloží veškeré úsilí na provedení mezinárodního přezkumu před vydáním stavebního povolení a ve stávajícím rámci.
3. Ostatní úseky projektů evropského zájmu členské státy koordinují v jednotlivých případech na dvoustranném nebo mnohostranném základě.
4. Koordinované akce nebo mezinárodní přezkum podle odstavce 2 se použijí, aniž jsou dotčeny povinnosti vyplývající z právních předpisů Unie o ochraně životního prostředí, zejména povinnosti týkající se posuzování vlivů na životní prostředí. Dotčené členské státy informují Komisi o zahájení a výsledku takových koordinovaných akcí nebo mezinárodního přezkumu. Komise zahrne tyto informace do zprávy uvedené v čl. 22.
Článek 28
Přeshraniční úseky
V souvislosti s určitými prioritními projekty určí členské státy přeshraniční úseky mezi dvěma členskými státy včetně námořních dálnic na základě kritérií, která stanoví výbor, a oznámí je Komisi.
Půjde zejména o úseky, které jsou z technického a finančního hlediska nedělitelné nebo ke kterým s dotčené členské státy zaváží společně a pro které zavedou společnou strukturu.
Článek 29
Zrušení
Rozhodnutí č. 1692/96/ES se zrušuje.
Odkazy na zrušené rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze V.
Článek 30
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 31
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
Ve Štrasburku dne 7. července 2010.
DECIZIANR. 661/2010/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 7 iulie 2010
privind orientările Uniunii pentru dezvoltarea rețelei transeuropene de transport
(reformare)
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 172 primul paragraf,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
după consultarea Comitetului Regiunilor,
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
întrucât:
(1)
Decizia nr. 1692/96/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iulie 1996 privind orientările comunitare pentru dezvoltarea rețelei transeuropene de transport (3) a fost modificată în mod substanțial de mai multe ori (4). Deoarece urmează să fie efectuate noi modificări, este necesar, din motive de claritate, să se procedeze la reformarea respectivei decizii.
(2)
Instituirea și dezvoltarea rețelelor transeuropene contribuie la atingerea obiectivelor majore ale Uniunii, cum ar fi buna funcționare a pieței interne și consolidarea coeziunii economice și sociale.
(3)
În același timp, stabilirea și dezvoltarea rețelelor transeuropene de transport pe teritoriul Uniunii au ca obiective specifice asigurarea mobilității durabile a persoanelor și mărfurilor în cele mai bune condiții sociale, de mediu și de siguranță, precum și integrarea modurilor de transport în ansamblu, ținând cont de avantajele lor comparative; întrucât crearea de locuri de muncă este una dintre posibilele consecințe ale rețelei transeuropene.
(4)
Intensificarea traficului, în special datorită creșterii numărului de vehicule grele pentru transportul de mărfuri, a determinat creșterea aglomerației și a strangulărilor traficului pe coridoarele de transport internaționale. Pentru a asigura mobilitatea internațională a mărfurilor și călătorilor, este prin urmare necesară optimizarea capacității rețelei transeuropene de transport.
(5)
Navigația pe distanțe scurte poate contribui, între altele, la degajarea căilor terestre de transport.
(6)
Integrarea rețelelor la nivel european nu se poate dezvolta decât progresiv, pe baza interconectării diferitelor moduri de transport în vederea unei mai bune utilizări a avantajelor inerente fiecărui mod.
(7)
Punctele de interconectare, care includ porturile maritime, porturile interioare și terminalele intermodale, reprezintă o condiție prealabilă pentru integrarea diferitelor moduri de transport într-o rețea multimodală.
(8)
Deoarece obiectivele acțiunii preconizate, și în special stabilirea liniilor generale și a priorităților în domeniul rețelelor transeuropene de transport nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, având în vedere necesitatea coordonării acestor obiective, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezenta decizie nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.
(9)
Este necesar să se identifice proiectele de interes comun care contribuie la realizarea acestor obiective și care se înscriu în prioritățile de acțiune stabilite; întrucât ar trebui luate în considerare numai proiectele care sunt potențial viabile din punct de vedere economic.
(10)
Este necesar ca proiectele prioritare să fie declarate de interes european, pentru ca finanțarea din partea Uniunii să se concentreze asupra unor astfel de proiecte și pentru a introduce mecanisme de încurajare a coordonării dintre statele membre pentru a facilita finalizarea proiectelor conform calendarului dorit.
(11)
În conformitate cu articolul 170 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, politica privind rețeaua transeuropeană ar trebui să contribuie la consolidarea coeziunii economice și sociale în cadrul Uniunii. În vederea atingerii acestui obiectiv, ar trebui depuse eforturi în vederea maximizării coerenței dintre orientările Uniunii privind rețeaua transeuropeană de transport și programarea instrumentelor financiare pertinente disponibile la nivelul Uniunii.
(12)
Evaluarea a posteriori a proiectelor prioritare ar trebui să faciliteze revizuirile viitoare ale orientărilor și ale listei proiectelor prioritare și ar trebui să contribuie la îmbunătățirea metodelor de evaluare a priori practicate de statele membre.
(13)
Autorizarea anumitor proiecte publice și private care pot avea efecte semnificative asupra mediului ar trebui acordată numai după evaluarea unui eventual impact major asupra mediului, în conformitate cu reglementările în vigoare ale Uniunii.
(14)
Cerințele privind protecția mediului ar trebui integrate în definiția și implementarea politicii Uniunii în domeniul rețelelor transeuropene, în conformitate cu articolul 11 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Acest lucru presupune promovarea cu prioritate a infrastructurii pentru modurile de transport mai puțin dăunătoare mediului, și anume transporturile feroviare, transporturile maritime pe distanțe scurte și navigația pe căile interioare.
(15)
În viitor, pentru toate planurile și programele care stau la baza proiectelor de interes comun, se va efectua evaluarea de mediu prevăzută în Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (5). Finanțarea infrastructurilor de transport ar trebui de asemenea să fie condiționată de respectarea dispozițiilor legislației Uniunii în domeniul mediului, în special ale Directivei 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (6), ale Directivei 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (7) și ale Directivei 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (versiune codificată) (8).
(16)
În cadrul obiectivului general de asigurare a mobilității durabile a persoanelor și mărfurilor, ar trebui instituite mecanisme de susținere a dezvoltării autostrăzilor maritime dintre statele membre pentru a reduce aglomerația rutieră și pentru a îmbunătăți accesul în regiunile și statele periferice și insulare. Instituirea unor astfel de mecanisme, dublate, inter alia, de proceduri de licitație, ar trebui să fie transparentă și orientată spre necesități și nu ar trebui să aducă atingere în nici un fel normelor Uniunii privind concurența sau achizițiile publice.
(17)
În vederea îmbunătățirii rentabilității investițiilor și a facilitării sincronizării și finanțării acestora, ar putea fi necesară o coordonare mai strânsă între statele implicate în proiectele pe aceeași rută.
(18)
Comisia ar trebui să prezinte la fiecare doi ani un raport privind punerea în aplicare a prezentei decizii și, până în 2010, Comisia ar trebui să elaboreze un raport cu privire la stadiul de avansare al proiectelor prioritare și, după caz, să propună modificarea listei proiectelor prioritare.
(19)
Comitetul ar trebui să fie împuternicit, în special, să sprijine Comisia atunci când verifică punerea în aplicare și elaborarea orientărilor stabilite prin prezenta decizie.
(20)
Din motive de claritate, anexa I la Decizia nr. 1692/96/CE ar trebui înlocuită cu o nouă anexă care să includă hărți privind toate statele membre; astfel s-ar asigura că, pe lângă hărțile deja incluse în decizie, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 (9), figurează și hărțile incluse în Actul de aderare din 2003. În plus, data stabilită pentru realizarea planului este 2020 pentru toate statele membre,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
SECȚIUNEA 1
PRINCIPII GENERALE
Articolul 1
Domeniul de aplicare
(1) Scopul prezentei decizii este de a stabili orientările privind obiectivele, prioritățile și liniile generale de acțiune preconizate în domeniul rețelei transeuropene de transport. Aceste orientări identifică proiecte de interes comun a căror realizare contribuie la dezvoltarea rețelei la nivelul Uniunii.
(2) Orientările menționate la alineatul (1) reprezintă cadrul general de referință menit să încurajeze acțiunile statelor membre și, dacă este cazul, acțiunile Uniunii de realizare a proiectelor de interes comun al căror obiectiv este să asigure coerența, interconexiunea și interoperabilitatea rețelei transeuropene de transport, precum și accesul la această rețea. Aceste orientări vizează, de asemenea, să faciliteze implicarea sectorului privat.
(3) Cerințele esențiale referitoare la interoperabilitatea rețelei transeuropene de transport, tematica transporturilor și a serviciilor auxiliare sunt definite, în conformitate cu tratatele, în Directiva 2008/57/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar în Comunitate (10) și separat față de prezenta decizie.
Articolul 2
Obiective
(1) Rețeaua transeuropeană de transport se constituie treptat până în 2020 prin integrarea rețelelor de infrastructură de transport terestru, maritim și aerian, la nivelul Uniunii, conform planurilor arătate în hărțile din anexa I și/sau specificațiilor din anexa II.
(2) Rețeaua trebuie:
(a)
să asigure mobilitatea durabilă a persoanelor și mărfurilor într-un spațiu fără frontiere interne, în cele mai bune condiții sociale și de siguranță, care să contribuie la realizarea obiectivelor Uniunii, în special cu privire la mediu și concurență și contribuind la strângerea coeziunii economice și sociale;
(b)
să ofere utilizatorilor infrastructuri de înaltă calitate în condiții economice acceptabile;
(c)
să cuprindă toate modurile de transport, luându-se în calcul avantajele lor comparative;
(d)
să permită utilizarea optimă a capacităților existente;
(e)
pe cât posibil, să fie interoperabilă în interiorul modurilor de transport și să favorizeze conexiunea între diferitele moduri de transport;
(f)
să fie, pe cât posibil, viabilă din punct de vedere economic;
(g)
să acopere tot teritoriul statelor membre, astfel încât să faciliteze accesul general, să racordeze regiunile insulare sau periferice și regiunile enclavizate la regiunile centrale sau să lege între ele marile zone conurbane și regiunile Uniunii, eliminându-se strangulările;
(h)
să poată fi conectată la rețelele statelor din Asociația Europeană a Liberului Schimb (AELS), la rețelele țărilor din Europa Centrală și de Est și ale țărilor mediteraneene, concomitent cu promovarea interoperabilității și accesului la aceste rețele, în măsura în care acest lucru este în interesul Uniunii.
Articolul 3
Aria de acoperire a rețelei
(1) Rețeaua transeuropeană este formată din infrastructurile de transport, sistemele de gestionare a traficului și sistemele de poziționare și navigație.
(2) Infrastructurile de transport sunt formate din rețelele de drumuri, din căile ferate și căile navigabile interioare, din autostrăzile maritime, din porturi pentru navigația maritimă și interioară, din aeroporturi, precum și din alte puncte de interconexiune între rețelele modale.
(3) Sistemele de gestionare a traficului și sistemele de poziționare și navigație sunt formate din instalațiile tehnice, informatice și de telecomunicații necesare pentru a se asigura buna funcționare a rețelei și gestionarea eficientă a traficului.
Articolul 4
Linii generale de acțiune
Liniile generale de acțiune ale Uniunii se referă la:
(a)
întocmirea și revizuirea planurilor generale ale rețelei;
(b)
identificarea proiectelor de interes comun;
(c)
adaptarea rețelei existente;
(d)
promovarea interoperabilității rețelei;
(e)
combinarea optimă a modurilor de transport prin crearea, inter alia, de centre de interconexiune care, atunci când există marfă, ar trebui amplasate pe cât posibil în afara centrelor urbane, pentru ca sistemul legăturilor între diferitele moduri de transport să poată funcționa eficient;
(f)
asigurarea coerenței și complementarității ajutorului financiar, cu respectarea regulilor aplicabile fiecărui instrument financiar;
(g)
cercetare și dezvoltare;
(h)
cooperarea cu țările terțe interesate să dezvolte rețeaua și încheierea de acorduri;
(i)
stimularea statelor membre și a organizațiilor internaționale pentru realizarea obiectivelor urmărite de Uniune;
(j)
promovarea cooperării continue între părțile interesate;
(k)
orice alte măsuri care se dovedesc a fi necesare pentru realizarea obiectivelor menționate la articolul 2 alineatul (2).
Articolul 5
Priorități
Ținând seama de obiectivele prevăzute la articolul 2 alineatul (2) și de liniile generale de acțiune stabilite la articolul 4, prioritățile sunt următoarele:
(a)
stabilirea și dezvoltarea legăturilor cheie și a interconexiunilor necesare pentru eliminarea strangulărilor traficului, completarea tronsoanelor lipsă și finalizarea rutelor principale, în special a tronsoanelor transfrontaliere ale acestora, depășirea obstacolelor naturale și îmbunătățirea interoperabilității pe rutele mari;
(b)
stabilirea și dezvoltarea infrastructurilor care promovează interconexiunea rețelelor naționale în vederea facilitării asigurării legăturii dintre insule sau zone similare insulelor și regiunile fără ieșire la mare, periferice și ultraperiferice, pe de o parte, și regiunile centrale ale Uniunii, pe de altă parte, în special pentru a reduce costurile ridicate ale transportului în aceste regiuni;
(c)
măsurile necesare pentru realizarea progresivă a unei rețele feroviare interoperabile, inclusiv, dacă este posibil, rute adaptate pentru transportul de mărfuri;
(d)
măsurile necesare pentru promovarea transportului maritim pe distanțe lungi și pe distanțe scurte și a transportului pe căile navigabile interioare;
(e)
măsurile necesare pentru integrarea transportului feroviar și aerian, în special prin accesul feroviar la aeroporturi, după caz, precum și infrastructurile și instalațiile necesare;
(f)
optimizarea capacității și eficienței infrastructurilor existente și noi, promovarea intermodalității și îmbunătățirea siguranței și fiabilității rețelei prin crearea și îmbunătățirea de terminale intermodale și a infrastructurii de acces a acestora și/sau prin utilizarea de sisteme inteligente;
(g)
integrarea preocupărilor privind siguranța și mediul în proiectarea și implementarea rețelei transeuropene de transport;
(h)
dezvoltarea unei mobilități durabile a persoanelor și mărfurilor în conformitate cu obiectivele Uniunii Europene privind dezvoltarea durabilă.
Articolul 6
Rețelele din țări terțe
Promovarea de către Uniune a proiectelor de interes comun, precum și a interconexiunii și interoperabilității rețelelor în vederea asigurării coerenței rețelelor din țări terțe cu rețeaua transeuropeană de transport se va decide caz cu caz, în conformitate cu procedurile corespunzătoare din tratate.
Articolul 7
Proiecte de interes comun
(1) Proiectele de interes comun reprezintă un obiectiv comun, realizarea lor fiind strâns legată de gradul lor de maturitate și de disponibilitatea resurselor financiare, fără a prejudicia angajamentele financiare ale statelor membre sau ale Uniunii.
(2) În conformitate cu normele din tratate, în special cele cu privire la concurență, se consideră a fi de interes comun orice proiect care:
(a)
urmărește obiectivele prezentate la articolul 2 alineatul (2);
(b)
se referă la rețeaua descrisă la articolul 3 alineatul (1);
(c)
corespunde uneia sau mai multor priorități prevăzute la articolul 5; și
(d)
are viabilitate economică potențială așa cum rezultă din analiza costurilor și beneficiilor sociale și economice.
(3) Proiectele se referă la un element din rețeaua descrisă la articolele 9-18, în special:
(a)
se referă la legături prezentate în hărțile din anexa I; și/sau
(b)
corespund specificațiilor sau criteriilor din anexa II.
(4) Statele membre adoptă măsurile pe care le consideră necesare în cadrul principiilor stabilite la articolul 1 alineatul (2).
Articolul 8
Protecția mediului
(1) La planificarea și derularea proiectelor, statele membre trebuie să țină seama de protecția mediului, prin realizarea, în temeiul Directivei 85/337/CEE, a unor evaluări ale impactului asupra mediului al proiectelor de interes comun care urmează să fie implementate și prin aplicarea Directivelor 92/43/CEE și 2009/147/CE.
Începând cu 21 iulie 2004, statele membre efectuează o evaluare de mediu a planurilor și a programelor care stau la baza acestor proiecte, în special în cazul în care acestea privesc rute noi sau dezvoltarea altor infrastructuri nodale importante, în temeiul Directivei 2001/42/CE.
Statele membre iau în considerare rezultatele acestei evaluări de mediu la pregătirea planurilor și programelor în cauză, în conformitate cu articolul 8 din Directiva 2001/42/CE.
(2) Înainte de 21 iulie 2004, Comisia, de comun acord cu statele membre, elaborează metode adecvate de efectuare a evaluării strategice de mediu, în vederea, inter alia, a asigurării unei coordonări adecvate, de a evita repetarea eforturilor și de a simplifica și accelera procesele de planificare pentru proiectele și coridoarele transfrontaliere.
Rezultatele acestor demersuri și ale evaluării de mediu a proiectelor de rețele transeuropene realizate de statele membre în temeiul Directivei 2001/42/CE sunt luate în considerare, după caz, de Comisie, în raportul său privind orientările și eventualele propuneri legislative aferente de revizuire a orientărilor, prevăzute la articolul 22 din prezenta decizie.
SECȚIUNEA 2
REȚEAUA RUTIERĂ
Articolul 9
Caracteristici
(1) Rețeaua rutieră transeuropeană este formată din autostrăzi și drumuri de înaltă calitate existente, noi sau care vor fi amenajate și care:
(a)
au un rol important în traficul pe distanțe mari; sau
(b)
ocolesc principalele centre urbane pe rutele identificate de rețea; sau
(c)
asigură interconexiunea cu alte moduri de transport; sau
(d)
leagă regiunile enclavizate sau periferice la regiunile centrale ale Uniunii.
(2) Rețeaua garantează utilizatorilor un nivel ridicat, unitar și continuu al serviciilor, confortului și siguranței.
(3) Rețeaua include, de asemenea, infrastructura pentru gestionarea traficului, informarea utilizatorilor, gestionarea incidentelor și a urgențelor și perceperea electronică a taxelor, o astfel de infrastructură bazându-se pe cooperarea activă între sistemele de gestionare a traficului la nivel european, național și regional și furnizorii de servicii de informații legate de călătorie și trafic și de servicii cu valoare adăugată, asigurând complementaritatea cu aplicațiile a căror derulare este facilitată în cadrul programului rețelelor transeuropene de telecomunicații.
SECȚIUNEA 3
REȚEAUA FEROVIARĂ
Articolul 10
Caracteristici
(1) Rețeaua feroviară este formată din rețeaua feroviară de mare viteză și din rețeaua feroviară convențională.
(2) Rețeaua feroviară de mare viteză, indiferent dacă utilizează tehnologii actuale sau tehnologii noi, cuprinde:
(a)
linii construite special pentru mare viteză, dotate pentru viteze în general egale sau mai mari de 250 km/h;
(b)
linii modernizate special pentru mare viteză, dotate pentru viteze de 200 km/h;
(c)
linii modernizate special sau construite special pentru mare viteză și conectate la rețeaua de mare viteză, care au caracteristici speciale datorită constrângerilor topografice, de mediu, de relief sau de urbanism și pentru care viteza trebuie adaptată individual.
Rețeaua feroviară de mare viteză este formată din liniile indicate în anexa I secțiunea 3. Cerințele esențiale și specificațiile tehnice de interoperabilitate aplicabile liniilor ferate de mare viteză care utilizează tehnologiile actuale se definesc în conformitate cu Directiva 96/48/CE a Consiliului din 23 iulie 1996 privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean de mare viteză (11). Statele membre informează în prealabil Comisia cu privire la deschiderea oricărei linii ferate de mare viteză și la caracteristicile tehnice ale acestei linii.
(3) Rețeaua feroviară convențională este formată din linii pentru transportul feroviar convențional de pasageri și de mărfuri, inclusiv din tronsoanele de cale ferată ale rețelei transeuropene de transport combinat prevăzute la articolul 15, din legăturile de acces la porturile maritime și interioare de interes comun și din terminalele de mărfuri deschise tuturor operatorilor. Cerințele esențiale și specificațiile tehnice pentru interoperabilitate aplicabile liniilor ferate convenționale sunt definite în conformitate cu Directiva 2001/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 martie 2001 privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean convențional (12).
(4) Rețeaua feroviară include infrastructurile și instalațiile care permit integrarea serviciilor de transport feroviar și rutier și, după caz, maritim și aerian. În această privință, se acordă o atenție deosebită conectării aeroporturilor regionale la rețea.
(5) Rețeaua feroviară îndeplinește cel puțin una din următoarele funcții:
(a)
joacă un rol important în traficul de călători pe distanțe mari;
(b)
permite, după caz, interconexiunea cu aeroporturile;
(c)
permite accesul la rețelele feroviare regionale și locale;
(d)
facilitează transportul de mărfuri prin identificarea și dezvoltarea rutelor principale pentru marfă sau a rutelor pe care au prioritate trenurile de marfă;
(e)
are un rol important în transportul combinat;
(f)
permite interconexiunea, prin intermediul porturilor de interes comun, cu transportul maritim pe distanțe scurte și cu căile navigabile interioare.
(6) Rețeaua feroviară oferă utilizatorilor un nivel ridicat de calitate și de siguranță datorită continuității și a aplicării treptate a interoperabilității sale, în special prin armonizare tehnică și prin sistemul armonizat de control și comandă ERTMS recomandat pentru rețeaua feroviară europeană. În acest scop, Comisia stabilește, după consultarea statelor membre, un plan de aplicare coordonat cu planurile naționale.
SECȚIUNEA 4
REȚEAUA DE CĂI NAVIGABILE INTERIOARE ȘI DE PORTURI INTERIOARE
Articolul 11
Caracteristici
(1) Rețeaua transeuropeană de căi navigabile este alcătuită din fluvii și canale, precum și din racorduri și legături care asigură joncțiunea acestora. Aceasta asigură în special interconexiunea regiunilor industriale cu marile aglomerații urbane și legarea lor la porturi.
(2) Caracteristicile tehnice minime pentru căile navigabile care fac parte din rețea sunt cele stabilite pentru gabaritul de clasă IV, care permite trecerea vaselor sau a convoaielor împinse care au o lungime de 80-85 m și o lățime de 9,50 m. În cazul unei modernizări sau a construirii unei căi navigabile integrate rețelei, specificațiile tehnice ar trebui să corespundă cel puțin clasei IV și ar trebui să permită să se atingă ulterior clasa Va/Vb, dar și trecerea vaselor utilizate în transportul combinat. Gabaritul clasei Va permite trecerea vaselor sau a convoaielor împinse cu o lungime de 110 m și o lățime de 11,40 m, iar clasa Vb permite trecerea convoaielor împinse cu o lungime de 172 până la 185 m și o lățime de 11,40 m.
(3) Porturile interioare fac parte din rețea, în special ca puncte de interconectare între căile navigabile interioare prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol și la articolul 15 și alte moduri de transport.
(4) Rețeaua include porturile interioare:
(a)
deschise traficului comercial;
(b)
amplasate în rețeaua de căi navigabile interioare, așa cum este prezentată în anexa I secțiunea 4;
(c)
interconectate cu alte rute de transport transeuropene, așa cum sunt prezentate în anexa I; și
(d)
dotate cu instalații de transbordare pentru transportul intermodal sau având un volum anual de trafic de marfă de minim 500 000 tone.
Porturile pentru navigația interioară menționate la litera (d) sunt prevăzute în anexa I.
(5) Rețeaua include și infrastructura de gestionare a traficului. Acest lucru presupune în special înființarea unui sistem interoperabil și inteligent de trafic și transport, denumit „Sistemul de informații fluviale”, destinat să optimizeze capacitatea și securitatea existente ale rețelei de căi navigabile interioare și să îmbunătățească interoperabilitatea cu alte moduri de transport.
SECȚIUNEA 5
PORTURI MARITIME
Articolul 12
Caracteristici
(1) Porturile maritime permit dezvoltarea transportului maritim și constituie legături de transport pentru insule și puncte de interconexiune între transportul maritim și alte moduri de transport. Acestea pun la dispoziția operatorilor de transport echipamente și servicii. Infrastructura lor asigură o gamă de servicii pentru transportul călătorilor și al mărfurilor, incluzând servicii de feribot și servicii de transport maritim pe distanțe scurte și pe distanțe lungi, inclusiv navigație costieră, în interiorul Uniunii și între aceasta și țările terțe.
(2) Porturile maritime cuprinse în rețeaua transeuropeană de transport corespund uneia dintre categoriile A, B sau C definite după cum urmează:
A
:
porturi maritime internaționale: porturi cu un volum de trafic anual total de cel puțin 1,5 milioane tone marfă sau 200 000 de călători care, exceptând cazurile în care nu este posibil, sunt conectate cu elementele terestre ale rețelei transeuropene de transport și care au în consecință un rol important în transportul maritim internațional;
B
:
porturile maritime ale Uniunii care nu sunt incluse în categoria A: aceste porturi au un volum de trafic anual total de cel puțin 0,5 milioane tone marfă sau între 100 000 și 199 999 de călători, sunt conectate, exceptând cazurile în care nu este posibil, cu elementele terestre ale rețelei transeuropene de transport și sunt dotate cu echipamentele de transbordare necesare pentru transportul maritim pe distanțe scurte;
C
:
porturi regionale: aceste porturi nu îndeplinesc criteriile prevăzute pentru categoriile A și B, dar sunt situate în regiuni insulare, periferice sau foarte îndepărtate, realizând interconectarea acestor regiuni pe cale maritimă și/sau asigurând legătura acestora cu regiunile centrale ale Uniunii.
Porturile maritime incluse în categoria A sunt prezentate pe hărțile indicative ale planurilor din anexa I secțiunea 5, trasate pe baza celor mai recente informații portuare.
(3) În afara criteriilor prevăzute la articolul 7, proiectele de interes comun cu privire la porturile maritime care fac parte din rețeaua transeuropeană de porturi maritime trebuie să respecte și criteriile și specificațiile din anexa II.
Articolul 13
Autostrăzile maritime
(1) Rețeaua transeuropeană de autostrăzi maritime vizează concentrarea fluxului transportului de mărfuri pe rutele logistice maritime de așa manieră încât să se îmbunătățească legăturile maritime existente sau să se stabilească noi legături maritime viabile, regulate și frecvente pentru transportul de mărfuri între statele membre, pentru a reduce aglomerația și/sau pentru a îmbunătăți accesul la regiunile și statele periferice și insulare. Autostrăzile maritime nu ar trebui să excludă transportul combinat de persoane și de mărfuri, cu condiția ca transportul de mărfuri să fie predominant.
(2) Rețeaua transeuropeană de autostrăzi maritime este formată din instalații și infrastructuri care implică cel puțin două porturi din două state membre diferite. Echipamentele și infrastructurile includ, în cel puțin un stat membru, elemente cum ar fi instalațiile portuare, sistemele electronice de gestionare logistică, proceduri de siguranță și de securitate și proceduri administrative și vamale, precum și infrastructuri de acces terestru și maritim direct, inclusiv mijloace de asigurare a navigabilității pe parcursul întregului an, în special prin punerea la dispoziție de echipamente pentru dragare și spărgătoare de gheață, în vederea accesului pe timp de iarnă.
(3) Căile navigabile sau canalele menționate în anexa I secțiunea 4 care leagă două autostrăzi maritime sau două tronsoane ale unei autostrăzi maritime și contribuie în mod substanțial la scurtarea rutelor maritime, mărind eficiența și conducând la reducerea timpului de navigare, fac parte din rețeaua transeuropeană de autostrăzi maritime.
(4) Proiectele de interes comun ale rețelei transeuropene de autostrăzi maritime sunt propuse de către cel puțin două state membre și sunt orientate către necesitățile efective. Proiectele propuse implică în general atât sectorul public, cât și sectorul privat, în conformitate cu procedurile care, înainte ca asistenței financiare provenite de la bugetele naționale să i se adauge, după caz, asistență financiară acordată de Uniune, prevăd organizarea unui proces de licitație sub una din următoarele forme:
(a)
licitații publice organizate în comun de către statele membre în cauză, care au drept scop stabilirea unor noi legături de la portul din categoria A, astfel cum este definit la articolul 12 alineatul (2), pe care le selectează în prealabil pentru fiecare zonă maritimă, conform proiectului nr. 21 menționat în anexa III;
(b)
în măsura în care localizarea porturilor este comparabilă, licitație publică organizată în comun de statele membre în cauză, care vizează consorțiile ce reunesc cel puțin companii maritime și porturi situate într-una din zonele maritime, conform proiectului nr. 21 menționat în anexa III.
(5) Proiectele de interes comun ale rețelei transeuropene de autostrăzi maritime:
(a)
vizează în primul rând echipamentele și infrastructurile care formează rețeaua de autostrăzi maritime;
(b)
pot include, fără a aduce atingere articolelor 107 și 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, ajutor financiar inițial în cazul în care, ca urmare a procesului de licitație menționat la alineatul (4), se consideră că pentru viabilitatea financiară a proiectului este necesar sprijin public; ajutorul financiar inițial este limitat la doi ani și se acordă numai pentru a acoperi costurile de capital justificate în mod corespunzător; ajutorul financiar nu poate depăși suma minimă estimată ca fiind necesară pentru demararea legăturilor în cauză; ajutorul financiar nu trebuie să conducă la denaturarea concurenței, contrară interesului comun, pe piețele în cauză;
(c)
pot include, de asemenea, activități care prezintă un spectru mai larg de beneficii și care nu sunt legate de anumite porturi, cum ar fi punerea la dispoziție a echipamentelor pentru operațiunile de spargere a gheții și de dragare, precum și a sistemelor informaționale, inclusiv a sistemelor de gestionare a traficului și a sistemelor electronice de raportare.
(6) Proiectele de interes comun ale rețelei transeuropene de autostrăzi maritime se prezintă spre aprobare Comisiei.
(7) În termen de trei ani, Comisia prezintă comitetului menționat la articolul 21 alineatul (1) o primă listă a proiectelor specifice de interes comun, concretizând prin aceasta conceptul de autostrăzi maritime.
Respectiva listă se comunică și Parlamentului European.
SECȚIUNEA 6
AEROPORTURI
Articolul 14
Caracteristici
(1) Rețeaua aeroportuară transeuropeană cuprinde aeroporturile situate pe teritoriul Uniunii care sunt deschise traficului aerian comercial și care corespund specificațiilor stabilite în anexa II secțiunea 6. Respectivele aeroporturi sunt clasificate diferit în funcție de volumul și tipul de trafic deservit și conform funcției lor în rețea. Acestea permit dezvoltarea de legături aeriene și conectarea transportului aerian cu alte moduri de transport.
(2) Punctele internaționale de conexiune și punctele Uniunii de conexiune reprezintă nodul rețelei transeuropene a aeroporturilor. Legăturile între Uniune și restul lumii se efectuează în principal prin punctele internaționale de conexiune. Punctele Uniunii de conexiune stabilesc în primul rând legături în interiorul Uniunii, în timp ce serviciile din exteriorul Uniunii reprezintă doar o mică parte din activitatea lor. Punctele de conexiune regionale și punctele de acces facilitează accesul la nodul rețelei sau deschiderea spre regiunile periferice și izolate.
(3) Punctele de conexiune internaționale și cele ale Uniunii se leagă progresiv la liniile de mare viteză ale rețelei feroviare, după caz. Rețeaua include infrastructurile și echipamentele care permit integrarea serviciilor de transport aerian și feroviar și, după caz, a serviciilor de transport maritim.
SECȚIUNEA 7
REȚEAUA DE TRANSPORT COMBINAT
Articolul 15
Caracteristici
Rețeaua transeuropeană de transport combinat cuprinde:
(a)
căile ferate și căile navigabile interioare care sunt adecvate pentru transportul combinat și rutele maritime care, împreună cu cele mai scurte parcursuri inițiale și/sau finale de transport rutier, dacă este cazul, permit transportul de mărfuri pe distanță lungă;
(b)
terminalele intermodale dotate cu instalații care permit transbordarea mărfurilor între căile ferate, căile navigabile interioare, rutele maritime și căile rutiere;
(c)
materialul rulant corespunzător, cu titlu provizoriu, atunci când caracteristicile infrastructurii, neadaptate încă, impun acest lucru.
SECȚIUNEA 8
REȚEAUA DE GESTIONARE ȘI DE INFORMARE PRIVIND TRAFICUL MARITIM
Articolul 16
Caracteristici
Rețeaua transeuropeană de gestionare și de informare privind traficul maritim se referă la:
(a)
sisteme de gestionare a navigației de coastă și portuară;
(b)
sisteme de poziționare a navelor;
(c)
sisteme de înregistrare a navelor care transportă mărfuri periculoase sau poluante;
(d)
sisteme de comunicații pentru situații de alertă și pentru siguranță pe mare.
SECȚIUNEA 9
REȚEAUA DE GESTIONARE A TRAFICULUI AERIAN
Articolul 17
Caracteristici
Rețeaua transeuropeană de gestionare a traficului aerian cuprinde spațiul aerian rezervat traficului aerian în general, rutele aeriene, ajutoarele pentru traficul aerian, sistemele de planificare și de gestionare a fluxurilor de trafic și sistemele de control al traficului aerian (centre de control, mijloace de supraveghere și de comunicație) necesare pentru desfășurarea în condiții de siguranță și eficacitate a traficului aerian în spațiul aerian european.
SECȚIUNEA 10
REȚEAUA DE POZIȚIONARE ȘI NAVIGAȚIE
Articolul 18
Caracteristici
Rețeaua transeuropeană a sistemelor de poziționare și navigație este formată din sistemele de poziționare și de navigație prin satelit și din sistemele definite în viitorul Plan european de radionavigație. Aceste sisteme asigură un serviciu de poziționare și de navigație care poate fi utilizat de toate modurile de transport în condiții de siguranță și de eficacitate.
SECȚIUNEA 11
COORDONAREA DINTRE STATELE MEMBRE
Articolul 19
Coordonatorul european
(1) Pentru a facilita aplicarea coordonată a anumitor proiecte, în special a proiectelor transfrontaliere sau a tronsoanelor din proiectele transfrontaliere incluse printre proiectele declarate a fi de interes european menționate la articolul 25, Comisia, de comun acord cu statele membre și după consultarea Parlamentului European, poate desemna o persoană numită „coordonator european”.
(2) Coordonatorul european este desemnat, în special, pe baza experienței sale în domeniul instituțiilor europene și a cunoștințelor pe care le deține cu privire la aspectele legate de finanțarea și evaluarea socio-economică și de mediu a proiectelor majore.
(3) Decizia prin care Comisia desemnează coordonatorul european specifică modul în care acesta urmează să-și îndeplinească sarcinile menționate la alineatul (5).
(4) Coordonatorul european acționează în numele Comisiei și din partea Comisiei. Misiunea coordonatorului european are ca obiect, în mod normal, un singur proiect, în special în cazul unui proiect transfrontalier, însă, după caz, poate fi extinsă astfel încât să includă întregul ansamblu al unei axe principale. Coordonatorul european elaborează împreună cu statele membre în cauză un plan de lucru pentru activitățile sale.
(5) Coordonatorul european:
(a)
promovează, în colaborare cu statele membre în cauză, metode comune de evaluare a proiectelor și, după caz, oferă consultanță promotorilor proiectelor cu privire la pachetul financiar al acestora;
(b)
întocmește anual un raport adresat Parlamentului European, Comisiei și statelor membre în cauză privind progresul înregistrat în aplicarea proiectului (proiectelor) de care este responsabil, noile dezvoltări, de reglementare sau de altă natură, care ar putea afecta caracteristicile proiectelor și orice dificultăți și obstacole care ar putea avea ca urmare o întârziere semnificativă față de datele prevăzute în anexa III;
(c)
consultă, împreună cu statele membre în cauză, autoritățile regionale și locale, operatorii, utilizatorii mijloacelor de transport și reprezentanții societății civile, în vederea unei mai bune cunoașteri a cererii de servicii de transport, a posibilităților de finanțare a investițiilor și a tipului de servicii care trebuie furnizate pentru a facilita accesul la o astfel de finanțare.
(6) Statele membre în cauză cooperează cu coordonatorul european și pun la dispoziția acestuia informațiile necesare pentru îndeplinirea sarcinilor menționate la alineatul (5).
(7) Fără a aduce atingere procedurilor aplicabile prevăzute în dreptul Uniunii și în legislațiile naționale, Comisia poate solicita avizul coordonatorului european la analizarea cererilor de finanțare a proiectelor sau a grupurilor de proiecte de care este responsabil coordonatorul european.
SECȚIUNEA 12
DISPOZIȚII COMUNE
Articolul 20
Planuri și programe naționale
Statele membre transmit Comisiei rezumate ale planurilor și programelor naționale pe care acestea le elaborează în vederea dezvoltării rețelei transeuropene de transport, în special cu privire la proiectele declarate de interes european menționate la articolele 24-27. Odată adoptate, statele membre trimit Comisiei, spre informare, planurile și programele naționale.
Articolul 21
Comitetul pentru monitorizarea orientărilor și a schimbului de informații
(1) Comisia este asistată de un Comitet pentru supravegherea acțiunilor și schimbului de informații, denumit în continuare „comitetul”, alcătuit din reprezentanții statelor membre și prezidat de un reprezentant al Comisiei.
(2) Comitetul face schimb de informații cu privire la planurile și programele comunicate de statele membre și cu privire la orice problemă referitoare la dezvoltarea rețelei transeuropene de transport.
Articolul 22
Raport
Comisia întocmește, la fiecare doi ani, un raport adresat Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic și Social și Comitetului Regiunilor cu privire la punerea în aplicare a orientărilor descrise în prezenta decizie.
La întocmirea raportului, Comisia este asistată de comitet.
După caz, raportul este însoțit de propuneri legislative de revizuire a orientărilor; respectivele propuneri legislative pot include, după caz, modificări ale listei proiectelor prioritare din anexa III sau adăugarea pe această listă a proiectelor care sunt conforme cu articolul 23 alineatul (1). Revizuirea vizează în special proiectele care contribuie la coeziunea teritorială a Uniunii, în conformitate cu articolul 23 alineatul (1) litera (e).
Articolul 23
Proiecte prioritare
(1) Proiectele prioritare sunt proiectele de interes comun menționate la articolul 7, a căror examinare confirmă faptul că acestea:
(a)
urmăresc să elimine o strangulare a traficului sau să completeze o legătură lipsă pe o rută principală din rețeaua transeuropeană de transport, în special proiectele transfrontaliere, proiectele de depășire a obstacolelor naturale sau proiectele care includ un tronson transfrontalier;
(b)
sunt de o asemenea anvergură încât planificarea pe termen lung la nivel european va fi de un ajutor semnificativ;
(c)
prezintă, în linii mari, beneficii nete socio-economice potențiale și alte avantaje socio-economice;
(d)
îmbunătățesc considerabil mobilitatea mărfurilor și a persoanelor între statele membre și contribuie astfel la interoperabilitatea rețelelor naționale;
(e)
contribuie la coeziunea teritorială a Uniunii prin integrarea rețelelor noilor state membre și prin îmbunătățirea legăturilor cu regiunile periferice și insulare;
(f)
contribuie la dezvoltarea durabilă a transportului prin îmbunătățirea siguranței și reducerea efectelor negative asupra mediului prin promovarea transferului modal către căile ferate, a transportul intermodal, a căilor navigabile interioare și a transportul maritim;
(g)
demonstrează angajamentul statelor membre cu privire la realizarea de studii și proceduri de evaluare la timp pentru finalizarea lucrărilor la o dată asupra căreia s-a convenit în prealabil, pe baza planurilor naționale sau a oricărui alt document echivalent legat de proiectul în cauză.
(2) Proiectele prioritare pentru care lucrările au fost programate să înceapă înainte de 2010, tronsoanele acestora și datele stabilite pentru finalizarea lucrărilor menționate la alineatul (1) litera (g) sunt stabilite în anexa III.
(3) Până în 2010, Comisia întocmește un raport asupra progresului înregistrat și, după caz, propune modificări ale listei proiectelor prioritare menționate în anexa III, în conformitate cu alineatul (1).
Articolul 24
Declararea interesului european
Proiectele prioritare stabilite în anexa III sunt declarate ca fiind de interes european. Această declarație este făcută numai în conformitate cu procedura prevăzută în tratate și în actele juridice adoptate în temeiul acestora.
Articolul 25
Proiecte declarate de interes european
(1) Fără a aduce atingere temeiului juridic al instrumentelor financiare pertinente ale Uniunii, statele membre:
(a)
la înaintarea proiectelor lor din cadrul Fondului de coeziune, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1084/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de creare a Fondului de coeziune (13), acordă prioritatea cuvenită proiectelor declarate a fi de interes european;
(b)
la înaintarea proiectelor lor în contextul bugetului pentru rețelele transeuropene de transport, în conformitate cu articolele 5 și 9 din Regulamentul (CE) nr. 680/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2007 de stabilire a normelor generale pentru acordarea asistenței financiare comunitare în domeniul rețelelor transeuropene de transport și energetice (14), acordă prioritatea cuvenită proiectelor declarate a fi de interes european.
(2) Fără a aduce atingere temeiului juridic al instrumentelor financiare pertinente ale Uniunii, Comisia:
(a)
încurajează statele membre să țină seama de proiectele declarate a fi de interes european la planificarea programului fondurilor structurale, în special în regiunile care intră sub incidența obiectivului „Convergență”, având în vedere planurile de transport naționale care fac parte din domeniul de aplicare al cadrelor de acordare de asistență ale Uniunii existente;
(b)
se asigură că țările care întrunesc condițiile necesare pentru a beneficia de instrumentul de asistență pentru preaderare (IPA) acordă prioritatea cuvenită, la prezentarea proiectelor în contextul acestui instrument, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1085/2006 al Consiliului din 17 iulie 2006 de instituire a unui instrument de asistență pentru preaderare (IPA) (15), proiectelor declarate a fi de interes european.
(3) La planificarea necesităților sale financiare, Comisia acordă prioritatea cuvenită proiectelor declarate a fi de interes european.
Articolul 26
Întârziere în finalizarea proiectelor declarate de interes european
(1) În cazul unei întârzieri semnificative față de termenul din 2010 a demarării lucrărilor la unul din proiectele declarate de interes european, Comisia solicită statelor membre în cauză să prezinte, în termen de trei luni, motivele acestei întârzieri. Pe baza răspunsului dat, Comisia consultă toate statele membre interesate în vederea soluționării problemei care a condus la această întârziere.
Comisia poate decide, după consultarea comitetului, în cadrul monitorizării active a realizării proiectului declarat a fi de interes european și ținând seama în mod corespunzător de principiul proporționalității, să adopte măsurile adecvate. Statelor membre interesate li se oferă posibilitatea să-și prezinte observațiile cu privire la aceste măsuri înainte de adoptarea lor.
Parlamentul European este informat de îndată cu privire la orice măsură luată.
Atunci când adoptă aceste măsuri, Comisia ține seama în mod corespunzător de gradul de responsabilitate care îi revine fiecărui stat membru în cauză pentru întârzierea respectivă și nu ia măsuri care ar afecta realizarea proiectului în statele membre care nu sunt responsabile de întârziere.
(2) În cazul în care un proiect declarat de interes european nu este finalizat în mare parte într-un termen rezonabil de la data planificată a finalizării sale, indicată în anexa III, și toate statele membre în cauză sunt responsabile pentru această întârziere, Comisia examinează din nou proiectul, în conformitate cu procedura menționată la alineatul (1), în vederea retragerii clasificării acestuia ca proiect declarat de interes european, prin revizuirea procedurii de reexaminare prevăzute la articolul 22 al treilea paragraf.
În orice caz, Comisia revizuiește proiectul la sfârșitul unei perioade de cincisprezece ani după ce acesta a fost declarat a fi de interes european în sensul prezentei decizii.
Articolul 27
Evaluări socio-economice și de mediu
(1) În termen de cinci ani de la finalizarea proiectului declarat de interes european sau a unuia dintre tronsoanele acestuia, statele membre în cauză efectuează o evaluare a impactului socio-economic al acestuia și a impactului pe care acesta îl are asupra mediului, inclusiv a impactului asupra comerțului și a liberei circulații a persoanelor și mărfurilor între statele membre, asupra coeziunii teritoriale și asupra dezvoltării durabile. Statele membre informează Comisia cu privire la rezultatele acestei evaluări.
(2) În cazul în care un proiect declarat a fi de interes european include un tronson transfrontalier indivizibil din punct de vedere tehnic și financiar, statele membre în cauză își coordonează procedurile de evaluare a efectelor socio-economice ale acestuia și depun toate eforturile posibile pentru a realiza un studiu transnațional înainte de a acorda autorizația de construcție și în cadrul existent.
(3) Alte tronsoane ale proiectelor de interes european se coordonează bilateral sau multilateral de către statele membre, după caz.
(4) Acțiunile coordonate sau studiile transnaționale prevăzute la alineatul (2) se aplică fără a aduce atingere obligațiilor impuse de legislația Uniunii privind protecția mediului, în special a celor privind evaluarea impactului asupra mediului. Statele membre în cauză informează Comisia cu privire la momentul în care sunt demarate aceste acțiuni coordonate sau studii transnaționale, precum și cu privire la rezultate. Comisia include aceste informații în raportul prevăzut la articolul 22.
Articolul 28
Tronsoane transfrontaliere
În contextul anumitor proiecte prioritare, tronsoanele transfrontaliere dintre două state membre, inclusiv autostrăzile maritime, sunt definite de către statele membre pe baza criteriilor stabilite de comitet și sunt notificate Comisiei.
Acestea sunt în special tronsoane indivizibile din punct de vedere tehnic și financiar sau cu privire la care statele membre în cauză își iau angajamentul comun și pentru care instituie o structură comună.
Articolul 29
Abrogare
Decizia nr. 1692/96/CE se abrogă.
Trimiterile la decizia abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta decizie și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa V.
Articolul 30
Intrarea în vigoare
Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 31
Destinatari
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 7 iulie 2010.