ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 85/01 v podobě opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP
(oznámeno pod číslem K(2011) 9429)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/365/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec (1) této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Prostřednictvím tří stížností z let 1993, 1996 a 1997 podaných soukromou televizní společností Sociedade Independente de Comunicação, S. A. (dále jen „SIC“) byla Komise informována o řadě opatření ad hoc a ročních vyrovnávacích opatření, která Portugalsko provádělo ve prospěch portugalské veřejnoprávní televizní společnosti, Radiotelevisão Portuguesa, S. A. (dále jen „RTP“).
(2)
Dopisem ze dne 15. listopadu 2001 informovala Komise portugalské orgány, že se s ohledem na řadu opatření ad hoc ve prospěch společnosti RTP rozhodla zahájit řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropských společenství (3). V článku 1 rozhodnutí Komise 2005/406/ES ze dne 15. října 2003 o opatřeních ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP, bylo následně konstatováno, že některá tato opatření, konkrétně státní podpora ve výši 68,006 miliardy PTE, kterou Portugalsko poskytlo společnosti RTP formou dohody uzavřené se Správou sociálního zabezpečení v roce 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998, jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (4). V článku 2 uvedeného rozhodnutí se mimoto uvádělo, že některá opatření nezahrnují státní podporu, konkrétně osvobození od registračních poplatků, platba za převod sítě pro šíření televizního signálu, úlevy z plateb ročního poplatku za používání sítě, protokol o podpoře kinematografie, emise dluhopisů a plán na restrukturalizaci na období 1996-2000.
(4)
Dne 26. června 2008 Soud prvního stupně ve věci T-442/03 (5) část rozhodnutí 2005/406/ES zrušil, a to ze dvou důvodů. Soud zrušil článek 2 uvedeného rozhodnutí, jelikož zjistil, že „osvobození od registračních poplatků“ nepředstavuje státní podporu. Soud konstatoval, že úkolem Komise bylo zjistit ve vztahu k jednorázové výhodě spočívající v osvobození od platby registračních poplatků a odměn týkajících se přeměny na akciovou společnost (dále jen „dočasné osvobození“), zda spadá do logiky portugalského právního systému, že se přeměna veřejných podniků na akciové společnosti provádí zákonem, nebo zda použití zákona představovalo odchylku, jejímž cílem ve skutečnosti bylo poskytnout veřejným podnikům výhodu ve vztahu k jiným podnikům.
(5)
Pokud jde o trvalou výhodu vyplývající z neomezeného osvobození od registračních poplatků a odměn za všechny akty zápisu, registrace nebo záznamu, které bylo přiznáno společnosti RTP (dále jen „trvalé osvobození“), Soud konstatoval, že ačkoliv osvobození nebylo ve skutečnosti pravděpodobně trvalé (viz body 73 a 79 rozsudku), nemění to nic na zjištění, že Komise neprokázala obecnou povahu tohoto osvobození. Soud dále uvedl, že i když Portugalsko mohlo společnost RTP přeměnit na akciovou společnost, jelikož to považovalo za nezbytné pro plnění úkolu veřejné služby, nebylo to doloženo dostatečnými důkazy.
(6)
Soud zamítl žaloby týkající se zjištění v rozhodnutí 2005/406/ES, že se emise dluhopisů z roku 1994 a úlevy z plateb licenčního poplatku nepovažují za státní podporu.
(7)
Co se týká slučitelnosti opatření státní podpory (článek 1 rozhodnutí 2005/406/ES), Soud shledal, že se Komise nemohla opírat o zprávy o veřejné službě a údaje obsažené v těchto zprávách, aniž by měla pro tyto zprávy k dispozici zprávu o externím auditu, jak vyžadují vnitrostátní právní předpisy. Komise proto nemohla dospět k závěru, že opatření státní podpory jsou slučitelná se společným trhem ve smyslu čl. 86 odst. 2 Smlouvy (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU a „vnitřní trh“) (6). Soud článek 1 rozhodnutí 2005/406/ES zrušil.
(8)
Po vynesení rozsudku Soudu ve věci T-442/03 upozornila Komise zúčastněné strany na obnovení vyšetřovacího řízení v dané věci a vyzvala třetí strany k podání připomínek (7).
(9)
Dne 10. března 2009 obdržela Komise připomínky stěžovatele, které byly dne 8. dubna 2009 předány Portugalsku. Další připomínky stěžovatele byly obdrženy dne 17. června 2009 a Portugalsku byly předány dne 28. července 2009. Portugalsko na oba soubory připomínek odpovědělo dopisy ze dne 7. a 8. září 2009. Portugalsko zaslalo Komisi další informace dne 23. února 2010, 4. března 2010 a 15. dubna 2010. Dne 10. května 2010 zaslala Komise Portugalsku žádost o informace, v níž zejména požadovala, aby byly provedeny nezávislé externí audity zpráv o veřejné službě pro období 1992-1997.
(10)
Portugalsko na žádost Komise o informace odpovědělo dopisem ze dne 8. června 2010 a požadované zprávy o externích auditech zpráv o veřejné službě poskytlo dopisem ze dne 12. srpna 2010. Další informace Portugalsko poskytlo v dopise ze dne 29. září 2010. Dne 29. března 2011 se uskutečnila schůzka s Portugalskem a další informace poskytlo Portugalsko Komisi dne 17. června 2011, 25. srpna 2011 a 26. října 2011.
Dopisem zaevidovaným dne 15. prosince 2011 Portugalsko výjimečně souhlasilo s přijetím tohoto rozhodnutí v angličtině jako v závazném znění.
(11)
Toto rozhodnutí se zabývá pouze opatřeními ad hoc, jichž se týkalo rozhodnutí o zahájení formálního vyšetřovacího řízení. Některá opatření, o nichž bylo v rozhodnutí 2005/406/ES prohlášeno, že nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, nebyla Soudem v rozsudku ve věci T-442/03 zrušena, a článek 2 rozhodnutí 2005/406/ES proto nabyl právní moci. Tato opatření se týkají platby za převod sítě pro šíření televizního signálu, úlevy z plateb ročního poplatku za používání sítě, protokolu o podpoře kinematografie, emise dluhopisů a plánu na restrukturalizaci na období 1996-2000. Jak však Soud požadoval v rozsudku ve věci T-442/03, Komise znovu posoudí dočasné a trvalé osvobození od notářských poplatků a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění.
Toto rozhodnutí se zaměřuje na finanční vztahy mezi společností RTP a Portugalskem v období 1992-1998, pokud jde o dohodu se Správou sociálního zabezpečení z roku 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčku z roku 1998. Toto rozhodnutí se nezabývá otázkami právní klasifikace a slučitelnosti ročních vyrovnávacích plateb poskytovaných společnosti RTP se Smlouvou, jimiž se zaobíralo rozhodnutí Komise ze dne 22. března 2006 ve věci č. E 14/05 (8). Dne 4. července 2006 mimoto Komise přijala rozhodnutí ve věci NN 31/06 týkající se dohody o financování restrukturalizace společnosti RTP (9).
(12)
K získání úplné „představy“ o finančních vztazích mezi Portugalskem a společností RTP v období, jehož se týká šetření Komise v daném případě, musí Komise uvážit nejen opatření ad hoc, nýbrž rovněž finanční podporu, která byla společnosti RTP poskytnuta formou ročních vyrovnávacích plateb. Rozhodnutí se proto zabývá i ročními vyrovnávacími platbami, a to v míře, která je nezbytná pro objasnění odůvodnění Komise ohledně opatření ad hoc.
II. PODROBNÝ POPIS DOTYČNÝCH ZÁLEŽITOSTÍ
A. OPATŘENÍ VE PROSPĚCH SPOLEČNOSTI RTP
A.1 POPIS PŘÍJEMCE PODPORY, SPOLEČNOSTI RTP
(13)
Společnost RTP (v té době Rádio e Televisão Portuguesa, S.A.R.L) vznikla jako veřejný podnik na základě listiny ze dne 15. prosince 1955 po rozhodnutí Portugalska založit veřejnoprávní televizní společnost, které bude udělena koncese na provozování veřejnoprávního televizního vysílání (10). Smlouva o udělení koncese na poskytování veřejné služby byla podepsána dne 16. ledna 1956.
(14)
Nařízením vlády č. 674-D/75 ze dne 2. prosince 1975 byla společnost RTP zestátněna. Uvedeným nařízením vlády byla společnost RTP přeměněna na veřejný podnik s názvem „Radiotelevisão Portuguesa, E.P.“, na nějž byla na základě nařízení vlády převedena veškerá zákonná práva a povinnosti jeho předchůdce.
(15)
Až do 80. let minulého století měla společnost RTP na vnitrostátním televizním trhu monopolní postavení. Provozovala dva televizní kanály, RTP 1 a RTP 2. V 90. letech začala čelit konkurenci ze strany soukromých televizních společností poté, co Portugalsko v únoru 1992 udělilo společnostem SIC a TVI licenci na provozování třetího resp. čtvrtého kanálu (11).
(16)
Zákonem č. 21/92 ze dne 14. srpna 1992 byla společnost RTP, E:P. přeměněna na akciovou společnost s názvem „Radiotelevisão Portuguesa, S. A.“ a byly schváleny její nové stanovy.
(17)
Společnost RTP vyvíjí činnosti v rámci veřejnoprávního vysílání i obchodní činnosti. Společnost může ze zákona vykonávat jakoukoli činnost, ať už obchodní nebo provozní, která souvisí s činností televizní společnosti (12).
(18)
Obchodní činnosti vyvíjí společnost RTP prostřednictvím finanční účasti v jiných společnostech, které jsou právně odděleny od společnosti RTP a které mají vlastní strukturu a vlastní účetní systém.
A.2 OPATŘENÍ (13)
(19)
Roční vyrovnávací platby pro společnost RTP představují hlavní mechanismus pro poskytování náhrady společnosti RTP za její závazky veřejné služby. V období 1992-1998 obdržela společnost RTP roční vyrovnávací platby v celkové výši 66,495 miliardy PTE (přibližně 332 milionů EUR) (14) k pokrytí nákladů vyplývajících z plnění závazků veřejné služby. Právním základem pro roční vyrovnávací platby je článek 5 zákona č. 21/92 (15).
(20)
Tabulka 1 znázorňuje rozdělení ročních vyrovnávacích plateb poskytnutých společnosti RTP v období 1992-1998, jehož se týká toto rozhodnutí.
Tabulka 1
Výše ročních vyrovnávacích plateb v období 1992-1998
(v milionech PTE a EUR)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
6 200
7 100
7 145
7 200
14 500
10 350
14 000
26,9 EUR (16)
35,4 EUR
35,6 EUR
35,9 EUR
72,3 EUR
51,6 EUR
69,8 EUR
Zdroj: usnesení rady ministrů
(21)
V době přeměny společnosti RTP na akciovou společnost lze portugalský zákon o registraci společností popsat následovně. V čl. 7 odst. 1 portugalského zákona o obchodních společnostech (Código das Sociedades Comerciais), ve znění platném v době přeměny společnosti RTP, je stanoveno, že stanovy (contrato de sociedade) obchodní společnosti musí být formálně schváleny ve formě notářské listiny.
V čl. 18 odst. 5 zákona o obchodních společnostech je stanoveno, že akt, kterým se zřizuje akciová společnost, musí být po zřízení společnosti v příslušné právní formě zapsán do obchodního rejstříku. Registrace byla povinná podle čl. 15 odst. 1 a čl. 3 písm. a) zákona o obchodním rejstříku (Código do Registo Comercial) a článku 166 zákona o obchodních společnostech.
Podle čl. 70 odst. 1 písm. a) zákona o obchodním rejstříku ve znění platném v té době musel být akt, kterým se zřizuje akciová společnost, zveřejněn v úředním věstníku (Diário da República) (viz čl. 70 odst. 2 (17)). Zveřejnění muselo být provedeno na základě úřední povinnosti registračním úřadem na náklady zúčastněné strany (viz čl. 71 odst. 1 zákona o obchodním rejstříku).
(22)
Při své přeměně na akciovou společnost v roce 1992 byla společnost RTP osvobozena od placení notářských a registračních poplatků spojených s registrací přeměny právní formy společnosti RTP z veřejného podniku na akciovou společnost. Hodnota tohoto osvobození činila 33 milionů PTE (přibližně 164 000 EUR). Podle portugalského práva musí všechny právnické společnosti běžně zaplatit poplatky vybírané při založení společnosti a změně jejích stanov či jakýchkoli jiných důležitých změnách společnosti.
(23)
Právním základem pro osvobození od registračních poplatků je čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92, který stanoví:
„tímto se schvalují stanovy společnosti RTP, SA, (…); tyto stanovy nemusí být předmětem notářského zápisu, musí však být zaregistrovány z úřední moci, bez jakýchkoliv poplatků a výloh, na základě úředního věstníku (Diário da República), ve kterém jsou zveřejněny“.
(24)
Ustanovení čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 vychází z uplatňování zákona č. 84/88 ze dne 20. července 1988 o přeměně veřejných podniků na akciové společnosti. Článek 1 zákona č. 84/88 stanoví, že veřejné podniky, a to i státní, mohou být na základě nařízení vlády přeměněny na akciové společnosti. Ustanovení tohoto článku zní takto:
„Veřejné podniky … mohou být nařízením vlády přeměněny na akciové společnosti vlastněné zcela veřejnými subjekty nebo s většinovou kapitálovou účastí veřejných subjektů v souladu s Ústavou a tímto zákonem.“
(25)
V čl. 3 odst. 2 zákona č. 84/88 o přeměně veřejných podniků na akciové společnosti je rovněž stanoveno, že takovéto nařízení vlády musí schválit stanovy akciové společnosti. Podle čl. 3 odst. 3 zákona č. 84/88 představuje toto nařízení vlády dostatečný dokument pro všechny potřebné registrační úkony (18).
(26)
Podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 byla společnost RTP osvobozena od placení jakýchkoliv dalších registračních poplatků přímo spojených se změnou právní formy společnosti. Ustanovení čl. 11 odst. 2 zní takto:
„Všechny akty zápisu, registrace a záznamu u jakýchkoliv rejstříkových služeb, správních nebo veřejných subjektů, zejména národního rejstříku právnických osob, rejstříku hypoték a evidence vozidel se uskuteční na základě prostého návrhu podepsaného dvěma členy správní rady společnosti a jsou osvobozeny od všech daní a poplatků.“
(27)
Podle Portugalska vychází ustanovení čl. 11 odst. 2 z uplatňování nařízení vlády č. 404/90 (19) a potvrzuje, že se na společnost RTP vztahuje ustanovení o obecné použitelnosti. Na základě článku 1 tohoto zákona může být podnikům, které do 31. prosince 1993 přistoupily k aktům spolupráce nebo spojení, přiznáno osvobození od daně z převodu majetku potřebného v souvislosti s přikročením ke spolupráci či spojení. Článek 1 uvedeného zákona rovněž umožňuje osvobození od poplatků a ostatních právních výloh, které mohou být splatné při provádění těchto aktů.
(28)
Portugalsko uvedlo, že po své přeměně na akciovou společnost společnost RTP v minulosti několikrát zaplatila notářské a registrační poplatky spojené s některými navýšeními kapitálu a jinými operacemi (20).
(29)
V období 1983-1989 se „nahromadil“ dluh společnosti RTP vůči Správě sociálního zabezpečení ve výši 2,189 miliardy PTE v důsledku neplacení příspěvků na sociální zabezpečení. Dluh vznikl kvůli sporu mezi společností RTP a Správou sociálního zabezpečení ohledně výkladu pravidel pro odvody příspěvků na sociální zabezpečení v souvislosti s přesčasovými hodinami a odměnami umělců.
(30)
Výklad Správy sociálního zabezpečení vycházel z čl. 2 písm. e) prováděcího nařízení č. 12/83 ze dne 12. února 1983. Aby se obě zúčastněné strany vyhnuly soudnímu řízení, podepsaly dohodu, podle níž se Správa sociálního zabezpečení vzdala úroků z prodlení a akceptovala splácení dluhu podle splátkového kalendáře. Po urovnání právního sporu nebylo prováděcí nařízení zrušeno.
(31)
Dne 6. května 1993 bylo společným nařízením ministerstva financí a ministerstva sociálních věcí povoleno splácení dluhu podle splátkového kalendáře ve 120 měsíčních splátkách a byly prominuty pokuty a úroky ve výši 1,206 miliardy PTE (6 milionů EUR).
(32)
Podmínky povolující výjimečná opatření k vyrovnání dluhů společnosti RTP vůči Správě sociálního zabezpečení jsou stanoveny v nařízení vlády č. 411/91. V čl. 2 odst. 1 tohoto nařízení je uvedeno, že povolení musí být nezbytné pro zajištění životaschopnosti zadlužené společnosti a o opatření lze požádat mimo jiné z toho důvodu, že (jak je stanoveno v čl. 2 písm. d) nařízení vlády) zadlužená společnost „byla předmětem obsazení, samosprávy nebo zásahu státu“.
(33)
V období 1994-1997 Portugalsko každoročně navyšovalo kapitál společnosti RTP. Následující tabulka ukazuje přehled jednotlivých navýšení kapitálu, jež dosáhla celkové výše 46,800 miliardy PTE (233 milionů EUR).
Tabulka 2
Navyšování vlastního kapitálu společnosti RTP v období 1994-1997
(v milionech PTE)
Rok
1994
1995
1996
1997
Navýšení vlastního kapitálu
10 000
12 800
10 000
14 000
Vlastní kapitál ke dni 31. prosince
22 708
35 508
45 508
59 508
Zdroj: Rozvahy společnosti RTP
(34)
Smlouvy o veřejné službě, které Portugalsko uzavřelo se společností RTP, počítají s účastí státu na investicích společnosti RTP, přednostně ve formě navyšování kapitálu (21).
(35)
V prosinci 1998 byla mezi Fondem regulace veřejného dluhu (Fundo de Regularização da Dívida Pública) a společností RTP uzavřena smlouva o podřízené půjčce, která stanovila podmínky poskytnutí půjčky ve výši 20 miliard PTE (99,8 milionu EUR) určené k navýšení kapitálu společnosti RTP.
(36)
Fond regulace veřejného dluhu spravuje Ústav pro správu státního úvěru (Instituto de Gestão de Crédito Público), který odpovídá za řízení dluhu portugalského státu a za provádění centrálního programu půjček v souladu se zákonem o státním dluhu (22) a pokyny stanovenými portugalskou vládou. Ústav pro správu státního úvěru podléhá portugalskému ministerstvu financí (23).
(37)
Ode dne, kdy byla příslušná částka dána k dispozici společnosti RTP, se z půjčky platily roční úroky, a to na základě 12měsíční sazby Lisbor, vypočítané k prvnímu dni každého období a navýšené o 20 základních bodů (24).
(38)
Podle smlouvy měla být půjčka splacená do 31. prosince 2003, přičemž se tato lhůta mohla na základě vzájemné dohody prodloužit o jeden až dva roky. Společnost RTP neplatila z půjčky úroky, jelikož smlouva stanoví, že splatné úroky spojené s prvními čtyřmi ročními splátkami se mají kapitalizovat (25).
(39)
Smlouva uzavřená mezi Fondem regulace veřejného dluhu a společností RTP v prosinci 1998 byla vypracována v souladu s pokyny obsaženými ve společném usnesení státních tajemníků pro sdělovací prostředky, státní pokladnu a finance ze dne 17. prosince 1998.
B. FINANČNÍ SITUACE SPOLEČNOSTI RTP
(40)
Jak ukazuje následující tabulka, společnost RTP vykázala v období, kterého se týkalo šetření Komise, ztráty. V roce 1996 se finanční situace společnosti RTP zhoršila natolik, že čistý vlastní kapitál dosáhl záporné hodnoty.
Tabulka 3
Hospodářské a finanční údaje společnosti RTP pro období 1993-1998
(v milionech PTE)
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Čisté zisky (ztráty)
(7 883)
(19 558)
(26 581)
(18 512)
(32 223)
(25 039)
Čistý vlastní kapitál
1 557
8 071
4 269
(4 274)
(20 586)
(50 827)
Aktiva
39 418
42 262
56 078
67 654
62 340
83 843
Finanční dluhy (26)
22 402
26 855
30 258
44 922
44 885
92 775
Zdroj: finanční výkazy společnosti RTP
C. ZÁVAZKY VEŘEJNÉ SLUŽBY ULOŽENÉ SPOLEČNOSTI RTP BĚHEM OBDOBÍ 1992-1998
(41)
Společnost RTP musí provozovat veřejnoprávní televizní vysílání. Definici, přidělení a financování této služby upravují různé právní předpisy.
(42)
Zákon č. 58/90, který upravuje činnost v oblasti televizního vysílání, stanovil podmínky platné pro soukromé televizní společnosti a rovněž povinnost státu zajistit veřejnoprávní televizní vysílání (27). Pokud jde o stanovy společnosti RTP, zákon č. 21/92 vymezuje hlavní závazky veřejné služby a financování této služby.
(43)
Veřejná služba a její financování jsou podrobněji popsány ve dvou smlouvách o veřejné službě uzavřených mezi společností RTP a portugalským státem (dále jen „předešlá smlouva o veřejné službě“ nebo „nová smlouva o veřejné službě“ či „smlouvy o veřejné službě“, pokud se odkazuje na obě smlouvy) (28).
(44)
Článek 4 zákona č. 21/92 stanoví, že mezi Portugalskem a společností RTP má být uzavřena smlouva o udělení koncese, a určuje hlavní závazky veřejné služby, které mají být v rámci této služby plněny. Ustanovení čl. 4 odst. 2 uvedeného zákona stanoví obecné zásady, které musí společnost RTP dodržovat při výkonu své koncesionářské činnosti (29), zatímco čl. 4 odst. 3 zákona uvádí povinnosti v oblasti veřejnoprávního televizního vysílání (30).
(45)
Smlouvy o veřejné službě potvrzují závazky veřejné služby uložené společnosti RTP. Společnosti RTP jsou za prvé uloženy obecné povinnosti a povinnosti týkající se programového obsahu (31). Společnost RTP musí provozovat veřejnoprávní televizní vysílání, v jehož rámci má využívat dva kanály a pro obyvatelstvo pevninského Portugalska zajišťovat celostátní pokrytí. První kanál má obecnější charakter a měl by nabízet obecnější programovou strukturu. Druhý kanál by se měl více zaměřovat na specifické publikum a nabízet vzdělávací, kulturní a vědecké programy. Jeden z kanálů musí pokrývat autonomní oblasti Azory a Madeira.
(46)
Smlouvy o veřejné službě za druhé ukládají společnosti RTP zvláštní povinnosti, pokud jde o programovou strukturu (32). Existují normy vztahující se na kvalitu (např. pluralismus, nestrannost informací, atd.) a obsah programů (nové hrané filmy, sportovní programy, programy pro děti, portugalská kultura, domácí zprávy a zábavné programy). Společnost RTP musí poskytovat vysílací čas určeným subjektům, podporovat kinematografii a ostatní formy audiovizuální tvorby, podporovat tvorbu vzdělávacích nebo výchovných programů, zajistit výměnu programů s autonomními oblastmi Azory a Madeira a podporovat spolupráci s ostatními veřejnoprávními televizními společnostmi v Evropské unii. Společnost RTP musí plnit rovněž zvláštní povinnosti v oblasti programové struktury v rámci mezinárodní spolupráce. Společnost RTP musí například vyrábět a vysílat programy pro portugalské komunity v zahraničí, pro africké země, v nichž je úředním jazykem portugalština, a pro Macao. Společnost RTP musí zajistit činnost společnosti RTP Madeira a RTP Azory a udržovat produkční centra a odloučená zahraniční pracoviště.
(47)
Smlouvy o veřejné službě za třetí ukládají společnosti RTP zvláštní povinnosti. Společnost RTP musí například udržovat audiovizuální archívy, zavádět do svého vybavení a činností technické inovace, podporovat nadaci Národního divadla S. Carlose (Fundação do Teatro Nacional de S. Carlos) a poskytovat jiné služby, které budou upřesněny ad hoc.
(48)
Na základě článku 5 zákona č. 58/90 byla společnosti RTP na dobu 15 let, kterou je možno prodloužit o dalších 15 let, udělena koncese na veřejnoprávní televizní vysílání, která se vztahuje na příslušné frekvence prvního a druhého kanálu. Článek 4 zákona č. 21/92 stanoví, že společnost RTP je koncesionářem veřejnoprávního televizního vysílání. Doložka 1 písm. a) smluv o veřejné službě potvrzuje, že společnost RTP je provozovatelem veřejnoprávního televizního vysílání (33).
(49)
Smlouvy o veřejné službě (34) ustavují Kontrolní radu (Conselho de Opinião) složenou ze zástupců z různých oblastí veřejného života, která může zasáhnout s cílem posoudit, zda společnost RTP plní své obecné a zvláštní závazky v oblasti veřejnoprávního televizního vysílání.
(50)
Společnost RTP musí ministru financí každoročně předkládat plán činností a rozpočet pro následující rok v souvislosti s plněním poslání veřejné služby (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) spolu se stanovisky odboru auditu a Kontrolní rady společnosti RTP. Kromě toho musí předložit zprávu o plnění svých závazků veřejné služby v předchozím roce (Relatório sobre o Cumprimento das Obrigacões do Serviço Público, dále jen „zprávy o veřejné službě“) spolu se stanoviskem odboru auditu společnosti RTP (35).
(51)
Ministr financí a člen vlády odpovědný za sdělovací prostředky musí ověřovat plnění smluv o veřejné službě. Hlavní finanční inspekce (Inspecção-Geral de Finanças) kontroluje finanční plán. Každoročně je nutno provést rovněž audit zpráv o veřejné službě, a to externí specializovanou auditorskou společností (36).
(52)
Nová smlouva o veřejné službě stanoví rovněž sankce, které Portugalsko uplatní v případě neplnění smlouvy a které mohou mít podobu pokuty, zabavení, náhrady nebo zrušení smlouvy.
(53)
V období 1992-1998 nechala společnost RTP provést externí audity všech svých ročních účetních závěrek nezávislým auditorem.
(54)
Společnost RTP předložila rovněž pro všechny roky zprávy o veřejné službě vyjma zprávy o veřejné službě za rok 1992, jelikož povinnost týkající se externích auditů byla stanovena poprvé v předešlé smlouvě o veřejné službě z roku 1993. Portugalsko tvrdí, že pro roky 1995 až 1998 vydal právně nezávislý auditor ohledně zpráv o veřejné službě kladný a nezávislý výrok (37). Portugalsko rovněž uvedlo, že ke všem zprávám o veřejné službě v tomto období bylo připojeno stanovisko odboru auditu společnosti RTP a audit hlavní finanční inspekce (Inspecção-Geral de Finanças), která je nezávislá na společnosti RTP.
Situaci ohledně externích auditů zpráv o veřejné službě lze popsat takto:
(55)
Zprávy o veřejné službě pro roky 1993 a 1994 obsahovaly prohlášení o shodě potvrzující, že společnost RTP plnila své závazky veřejné služby, avšak vydané pouze vedením společnosti RTP.
(56)
Pro roky 1995, 1996, 1997 a 1998 obsahovala zpráva o veřejné službě prohlášení o shodě vydaná externím auditorem nezávislým na společnosti, Maia, Mesquita & Associados - (Revisor Oficial das Contas), že dotyčný audit nezjistil žádné záležitosti, jež by významně ovlivnily výpočet vyrovnávacích plateb pro společnost RTP, které jsou uvedeny ve zprávách pro příslušné roky.
(57)
V roce 2010 předložilo Portugalsko Komisi zevrubnější externí audity zpráv o veřejné službě pro období 1992-1997. Externí audity zpráv o veřejné službě pro uvedené období organizoval portugalský regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social (ERC). Pro toto období je provedla společnost Pedro Roque SROC, externí auditor, který je nezávislý na společnosti RTP (38). Portugalsko poskytlo rovněž souhrnnou zprávu shrnující výsledky auditů pro všechny roky.
Pro rok 1998 již existoval externí audit zprávy o veřejné službě. Tento externí audit pro rok 1998 provedla společnost BDO Binder, externí auditor (dále jen „zpráva společnosti BDO Binder“) (39).
(58)
Úkolem auditů v období 1992-1997 bylo pro každý dotyčný rok posoudit, zda společnost RTP splnila svůj mandát stanovený ve smlouvách o veřejné službě platných v té době a zda mezi náklady veřejné služby a vyrovnávacími platbami existoval soulad. Externí audity uváděly závazky veřejné služby vyplývající ze smluv o veřejné službě, braly v potaz různé právní předpisy upravující závazky veřejné služby uložené společnosti RTP (např. zákon o televizním vysílání č. 58/90 ze dne 7. září 1990) a rovněž plán činností a rozpočet (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) a zprávy o veřejné službě. Externí audity ověřily, zda byly dodrženy závazky veřejné služby. Ve zprávách jsou porovnány vyrovnávací platby provedené Portugalskem s náklady uvedenými ve zprávách o veřejné službě.
(59)
Pro všechny roky, které jsou předmětem šetření, tj. 1992-1997, dospěly audity k závěru, že společnost RTP v zásadě plnila své hlavní povinnosti v oblasti televizního vysílání. Ve zprávách o auditu se rovněž uvádí, že „s ohledem na soulad mezi prováděnými úkoly veřejné služby a náhradou „reálných a skutečných nákladů“ neexistují žádná významná narušení, která by měla nepříznivý dopad na dodržování právních předpisů platných v té době“. Pro všechny roky souhrnná zpráva konstatuje, že vyrovnávací platby poskytnuté Portugalskem byly nižší než částky uvedené v jednotlivých zprávách o veřejné službě. Zprávy o auditu jsou zveřejněny na internetových stránkách ERC (40). Obdobně se ani ve zprávě společnosti BDO Binder nepoukazuje na nadměrnou náhradu za poskytovanou veřejnou službu.
(60)
Článek 5 zákona č. 21/92 opravňuje společnost RTP obdržet vyrovnávací platby za závazky veřejné služby. Toto právo potvrzují smlouvy o veřejné službě.
(61)
Kromě systému ročních vyrovnávacích plateb (viz 19. bod odůvodnění) smlouvy o veřejné službě povolují financování poskytované Portugalskem na:
a)
platby za určité služby stanovené v dohodách o poskytování služeb, které podepsaly nebo se chystají podepsat státní správa a společnost RTP (41);
b)
účast státu na veškerých investicích realizovaných společností RTP, týkajících se zejména infrastruktur, které jsou potřebné pro fungování produkčních a vysílacích středisek v autonomních oblastech Azory a Madeira, audiovizuálních archívů a mezinárodního vysílání společnosti RTP a jiných technologických investicích, jež musí společnost RTP provést (42).
(62)
K určení nákladů a příjmů souvisejících se závazky veřejné služby, při kterých společnosti RTP vzniká nárok na vyrovnávací platbu, se používá systém analytického účetnictví. Smlouvy o veřejné službě upřesňují kritéria pro výpočet způsobilých nákladů za účelem poskytnutí náhrady s ohledem na každý závazek veřejné služby (43).
(63)
Na základě systému analytického účetnictví uvedeného v předchozím bodě odůvodnění rozvrhuje společnost RTP náklady a příjmy (např. zaměstnanci a vybavení) za účelem pokrytí určitého počtu činností (jako je řízení programové struktury, přímé a nepřímé náklady na programy, náklady na šíření signálu, náklady na vysílání, marketingové náklady a režijní náklady).
(64)
Přímé náklady na různé činnosti se rozdělí mezi jednotlivá nákladová střediska (např. mezi společnosti RTP 1, RTP 2, RTPi a RTP África). Nepřímé náklady se přidělí nákladovým střediskům na základě odpovídajících analytických kritérií (např. počet odvysílaných hodin) (44).
(65)
Systém analytického účetnictví má tyto znaky:
a)
podle smluv o veřejné službě je možné v souladu s metodou popsanou ve smlouvách poskytnout náhradu pouze za čisté provozní náklady. Finanční náklady, mimořádné výdaje a rezervy, které přímo nesouvisí s činností, jsou z náhrady vyloučeny (45);
b)
při výpočtu uhraditelných čistých provozních nákladů musí společnost RTP odečíst provozní příjmy plynoucí z každého závazku veřejné služby;
c)
podle předešlé smlouvy o veřejné službě nebyla možná náhrada za obecný závazek veřejné služby související s provozováním společností RTP 1 a RTP 2 a pokrytím autonomních oblastí prostřednictvím jednoho z kanálů (46);
d)
podle nové smlouvy o veřejné službě lze poskytnout náhradu za provozní náklady společností RTP 1 a RTP 2, není však přípustná žádná dodatečná náhrada, pokud čisté provozní náklady společností RTP 1 a RTP 2 překročí předpokládanou výši (47).
(66)
V souladu s metodou výpočtu nákladů popsanou v 60. až 65. bodě odůvodnění vykazuje společnost RTP čisté náklady na poskytování veřejné služby ve výročních zprávách o veřejné službě. Následující tabulka podává přehled nákladů na jednotlivé činnosti v rámci veřejné služby, které společnost RTP opravňují k obdržení vyrovnávacích plateb.
Tabulka 4
Čisté vykázané náklady veřejné služby, které lze uhradit
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Teletext
112,9
86,8
Provoz společnosti RTP International
882,3
1 517,4
1 826,9
1 890,8
2 059,6
3 999,1
3 712,9
RTP África
-
-
-
-
654,7
1 332,0
Přímé vysílání RTP 1 pro Azory a Madeiru
-
-
-
-
-
76,8
295,4
Audiovizuální archívy
509,1
241,6
402,7
492,7
184,9
909,4
672,1
Spolupráce s africkými zeměmi s portugalštinou jako oficiálním jazykem
186,9
128,4
172,2
148,6
144,9
202,4
200,3
Rozdíl v pokrytí
406,7
1 312,8
1 314,2
1 050,3
1 050,0
622,6
208,6
Delegace/dopiso-vatelé
797,8
658,2
681,1
642,7
583,2
457,2
211,0
Nadace Teatro Nacional de S. Carlos
50,0
55,0
60,0
60,0
60,0
60,0
Podpora kinematografie
215,0
95,0
27,5
156,5
391,1
352,8
Provoz středisek v autonomních oblastech
3 453,4
3 486,0
3 685,9
3 696,1
3 846,6
3 459,2
2 855,2
Vysílání pro specifické subjekty
482,0
350,6
151,1
94,6
80,8
Sport TV (48)
- 440,0
Čisté provozní náklady RTP 1
16 946,1
11 916,6
Čisté provozní náklady RTP 2
9 050,6
10 080,6
8 637,6
Čisté provozní náklady celkem
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
Zdroj: portugalské orgány a zprávy o veřejné službě
(67)
V následující tabulce je uveden přehled investic společnosti RTP do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby. V tabulce jsou obsaženy skutečné investice do činností v rámci veřejné služby tak, jak jsou uvedeny v ročních finančních výkazech, a investice uvedené ve zprávách o veřejné službě. Skutečné investice do činností v rámci veřejné služby jsou vyšší než investice uvedené ve zprávách o veřejné službě.
Tabulka 5
Investice do činností v rámci veřejné služby
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Celkem
Finanční výkazy
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Zprávy o veřejné službě
2 327,3
98,0
1 975,1
154,4
28,1
4 037,4
6 127,8
14 748,1
Rozdíl
305,3
2 004,0
788,8
838,3
1 452,3
0
-73,6
5 315,1
Zdroj: finanční výkazy společnosti RTP a zprávy o veřejné službě
(68)
Cílem opatření ad hoc bylo poskytnout společnosti RTP náhradu za závazky veřejné služby, které jí byly uloženy, a financovat její investice.
(69)
V Portugalsku nebyl poskytovatel veřejné služby vybrán v rámci řízení pro zadávání veřejných zakázek, v němž mají všechny zúčastněné podniky možnost uvést výši náhrady, kterou požadují za provozování koncese na veřejnoprávní televizní vysílání. Společnost RTP byla vybrána vládou, aby zajišťovala veřejnoprávní televizní vysílání.
(70)
Od roku 1992 působí na portugalském televizním trhu veřejnoprávní i soukromé televizní společnosti. Kromě společnosti RTP mají licenci na provozování televizních kanálů i soukromé televizní společnosti SIC a TVI. Společnost SIC byla prvním soukromým provozovatelem, který zahájil televizní vysílání dne 6. října 1992. Opatření ve prospěch společnosti RTP mohou narušit hospodářskou soutěž na televizním trhu.
III. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(71)
Poté, co Komise zahájila vyšetřovací řízení v dané věci, podalo připomínky k opatřením uvedeným v 21. až 39. bodě odůvodnění několik zúčastněných stran. V následujících bodech odůvodnění je uveden přehled důležitých připomínek zúčastněných stran seřazených podle druhu opatření.
(72)
V tomto oddíle jsou uvedeny pouze připomínky týkající se nevyřešených záležitostí v důsledku rozsudku Soudu ve věci T-442/03, konkrétně připomínky týkající se osvobození od notářských a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění a rovněž připomínky týkající se ostatních opatření (dohoda se Správou sociálního zabezpečení uzavřená v roce 1993, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998), jak jsou uvedena v článku 1 rozhodnutí 2005/406/ES. Tyto připomínky zúčastněných stran zahrnují názory předložené poté, co Komise vydala první rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 15. listopadu 2001, a rovněž připomínky obdržené po zveřejnění výzvy k podání připomínek dne 24. prosince 2008 (49).
(73)
Společnosti SIC a TVI uvedly, že osvobození od notářských a registračních poplatků představuje výjimku z pravidel, která jsou podle portugalského práva běžně použitelná v případě změny stanov společnosti. Společnost SIC uvedla, že rozsah výjimky není omezen na přeměnu společnosti RTP, k níž došlo v roce 1992. Na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 využívá společnost RTP obecné osvobození od daní a poplatků za jakýkoli zápis a registraci.
(74)
Společnost TVI uvedla, že společnost RTP byla osvobozena rovněž od platby nákladů spojených se zveřejněním notářské listiny.
(75)
Pokud jde o navyšování kapitálu v období 1994-1997, společnost SIC, ACT - asociace soukromých televizních společností, italská soukromá televizní společnost Mediaset a společnost TVI uvedly, že by žádný racionálně jednající akcionář nenavýšil kapitál společnosti, jako je společnost RTP. Uvedené navyšování kapitálu se uskutečnilo ve společnosti s vysokým deficitem bez soudržného plánu restrukturalizace k obnovení životaschopnosti podniku.
(76)
Pokud jde o půjčku z roku 1998, společnost SIC uvedla, že s přihlédnutím ke skutečnosti, že společnost RTP byla v roce 1996 „fakticky v úpadku“, by žádná finanční instituce takovouto půjčku pro společnost RTP neschválila.
(77)
Společnost SIC zdůraznila zejména neexistenci externích auditů, jež měly být pravidelně prováděny. Poukázala rovněž na nedostatky zjištěné pro rok 1998, které byly popsány ve zprávě společnosti BDO Binder pro tento rok, což je jediný existující externí audit, jež měla Komise vzít v úvahu. Společnost poukázala na řadu kritických připomínek ve zprávě společnosti BDO Binder pro rok 1998, včetně mimo jiné překročení limitů reklamy pro televizní vysílání společnosti RTP. Společnost SIC uvedla, že podle smluv o veřejné službě musela společnost dodržovat limity reklamy a mohla například vysílat pouze určitý počet minut reklamy za hodinu. Podle zjištění ve zprávě společnosti BDO Binder toto nebylo v roce 1998 dodrženo. Společnost SIC citovala rovněž zjištění v uvedené zprávě, že nebyla zaúčtována určitá aktiva, což společnost SIC považuje za důkaz, že se neuskutečnily příslušné investice do těchto aktiv.
(78)
Po zrušení článku 1 a části článku 2 rozhodnutí 2005/406/ES Soudem v rozsudku ve věci T- T-442/03 společnost SIC uvedla, že Komise musí v tomto rozhodnutí vzít v úvahu rovněž zprávu portugalského Účetního dvora (Tribunal de Contas, dále jen „Účetní dvůr“) z června 2002 (č. 8/2002), která měla podle společnosti SIC za úkol ověřit řízení společnosti RTP a provozování veřejnoprávního televizního vysílání, pokud jde o efektivnost, účinnost a hospodárnost, a která se týkala období 1997-2000. Toto období však bylo prodlouženo do roku 1993. Společnost SIC shrnula zjištění uvedená ve zprávě a zdůraznila, že společnosti RTP chyběla strategie pro stanovení programů a nebyly dodrženy vnitřní pokyny správní rady týkající se normativu nákladů ani roční rozpočet. Společnost SIC rovněž uvedla, že Účetní dvůr poukázal na skutečnost, že Portugalsko dosud neupřesnilo, že poskytování státní podpory souvisí se skutečným plněním závazků společnosti RTP v oblasti veřejné služby.
(79)
Společnost SIC poukázala rovněž na obecná zjištění portugalského Účetního dvora týkající se smluv o veřejné službě, jež společnosti RTP poskytovaly pobídku, aby při řízení společnosti nebrala v potaz účinnost a efektivnost, což je spojeno s nejasným a nekonkrétním vymezením poslání veřejné služby.
IV. PŘIPOMÍNKY PORTUGALSKA
(80)
Co se týká osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění, Portugalsko tvrdí, že jelikož přeměna veřejného podniku na akciovou společnost (sociedade anónima) musela být provedena legislativním aktem, neexistoval žádný základ pro výběr daní a poplatků spojených s formálním schválením této přeměny formou notářské listiny a její registrací a zveřejněním.
(81)
K přeměně společnosti RTP na akciovou společnost došlo v roce 1992 s cílem zajistit, aby podléhala soukromému právu a aby se způsob jejího fungování přiblížil fungování soukromých subjektů. Pokládalo se za nezbytné poskytnout společnosti RTP prostředky a podmínky, které jí umožní co nejlépe plnit cíle v oblasti veřejné služby na trhu, který byl v rostoucí míře otevřený hospodářské soutěži. Cílem bylo umožnit, aby společnost RTP postupovala s ohledem na své činnosti a řízení stejně pružně jako „běžné“ společnosti, které působí na základě soukromého obchodního práva. Podle Portugalska byla forma akciové společnosti méně zatěžující než postupy státní kontroly, které se na společnost RTP jako veřejný podnik vztahovaly dříve, a zajišťovala tudíž lepší podmínky pro rozvoj televizních kanálů a jejich programové struktury.
(82)
Portugalsko tvrdí, že přeměna společnosti RTP v roce 1992 na základě zákona s tím, že pro formální schválení tohoto aktu nebyla zapotřebí „notářská listina“, bylo v souladu s povahou a logikou portugalského právního systému. Portugalsko v tomto ohledu připomíná, že společnost RTP byla založena v roce 1975 jako veřejný podnik na základě právního předpisu, konkrétně nařízení vlády č. 674-D/75. Jak výslovně vyžaduje zákon č. 84/88, který upravuje přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti, tyto úkony bylo nutno provést rovněž formou právního předpisu.
Podle čl. 3 odst. 2 zákona č. 84/88, což je obecný zákon o přeměně veřejných podniků (viz 25. bod odůvodnění), musel legislativní akt za účelem přeměny veřejného podniku schválit stanovy akciové společnosti vzniklé přeměnou. To bylo v souladu se zásadou rovnocennosti aktů, podle níž lze legislativní akty pozměnit, pozastavit nebo zrušit pouze akty, které mají v hierarchii právních aktů rovnocenné postavení. Portugalsko uvedlo, že zásada rovnocennosti aktů je stanovena v portugalské ústavě (v současnosti čl. 112 odst. 5 nebo čl. 115 odst. 5 ústavy ve znění platném v době přeměny společnosti RTP v roce 1992), v níž se uvádí, že „žádný zákon nevytvoří jiné kategorie právních předpisů ani nepřizná jiným druhům aktů pravomoc vykládat, začlenit, měnit, pozastavit nebo zrušit jeho ustanovení s jakýmkoli účinkem ve vztahu k třetím stranám“. Uplatnění této zásady na přeměnu veřejných podniků podpořili autoři právních dokumentů (50). Portugalsko odkazuje rovněž na řadu rozsudků Ústavního soudu, které opakují výklad, že zákon lze vykládat pouze jiným zákonem (51), a nikoli aktem s jiným a nižším pořadím v hierarchii právních aktů.
(83)
Portugalsko tvrdí, že přeměna společnosti RTP na akciovou společnost zákonem č. 21/92 byla provedena v souladu s obecným systémem portugalského práva a nemohla být zákonně provedena pouze podle soukromého práva ve formě notářské listiny. Portugalsko uvedlo rovněž řadu příkladů jiných veřejných podniků přeměněných na akciové společnosti legislativním aktem (52).
(84)
Portugalsko odkazuje na nařízení vlády č. 267/76 ze dne 8. dubna 1976, které poprvé stanovilo obecný režim pro veřejné podniky. Toto nařízení vlády stanovilo, že veřejné podniky mohou být zřízeny pouze nařízením vlády, které musí schválit jejich stanovy. To platilo rovněž pro následné změny stanov.
(85)
Portugalsko dále odkazuje na zákon č. 84/84 ze dne 20. července 1988 (viz 25. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), který stanoví, že pro přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti je nutné nařízení vlády a že to by mělo schválit rovněž stanovy veřejného podniku. Portugalsko proto dospělo k závěru, že pro přeměnu společnosti RTP v roce 1992 bylo za prvé zapotřebí nařízení vlády a za druhé že rovněž stanovy mohly být schváleny pouze zákonem, a nikoli notářskou listinou.
(86)
Zákon č. 58/90 ze dne 7. září 1990 mimoto vyžadoval, aby veřejnoprávní televizní vysílání zajišťovaly subjekty, jejichž výhradními nebo většinovými vlastníky jsou veřejné subjekty, a stanovy těchto subjektů musely být schváleny nařízením vlády.
(87)
Co se týká „registračních poplatků“, Portugalsko poznamenává, že ačkoliv byla registrace stanov schválených zákonem č. 21/92 osvobozena od těchto poplatků, formality v souvislosti s registrací bylo nutno provést na základě úřední povinnosti. Formality související s registrací se považovaly za nezbytné, jelikož zákon o obchodním rejstříku (Código do Registo Comercial) vyžaduje, aby akty týkající se společností byly zaregistrovány a zveřejněny. Podle Portugalska byla hodnota registračních poplatků 11 000contos (53), což se rovná 11 000 000 PTE.
(88)
Pokud jde o požadavek na zveřejnění, Portugalsko zdůraznilo, že jelikož byly stanovy společnosti RTP zveřejněny v Diário da República jako příloha zákona č. 21/92, kterým byly schváleny, byl tento požadavek splněn.
(89)
S ohledem na připomínky společnosti SIC týkající se čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 Portugalsko odpovědělo, že portugalský zákonodárce nevyhradil zvláštní daňové úlevy při přeměně podniků nebo restrukturalizaci pro veřejné podniky. Základem osvobození je nařízení vlády č. 404/90. Portugalsko uvedlo, že kromě přeměny v roce 1992 nebyla společnost RTP osvobozena od platby registračních poplatků na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92. Portugalsko rovněž tvrdilo, že hodnocení čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 jako trvalého osvobození od poplatků je zapříčiněno jazykovým nedorozuměním. Místo stanovení, že nařízení vlády postačovalo pro veškeré právní účely a akty potřebné k úpravě „situace“ (tj. přeměny z roku 1992, zdůraznění přidáno), se v čl. 11 odst. 2 uvádí, že společnost RTP bude osvobozena od poplatků a odměn, které souvisí s registrací aktů v obchodních rejstřících. To podle Portugalska znamenalo, že mimo přeměnu v roce 1992 nebyla společnost RTP osvobozena od registračních poplatků. Portugalsko předložilo rovněž dokumentaci týkající se řady případů, kdy společnost RTP registrační poplatky uhradila.
(90)
Portugalsko uvedlo, že počáteční dohoda mezi Správou sociálního zabezpečení a společností RTP o stanovení splátkového kalendáře dluhu a prominutí úroků a pokut má původ v právním sporu týkajícím se ústavnosti prováděcího nařízení č. 12/83, pokud jde o povinné odvody příspěvků na sociální zabezpečení u odměn za přesčasové hodiny. Dohoda uznala výklad společnosti RTP, že odměny nepodléhaly odvodům příspěvků na sociální zabezpečení, což potvrdil i daňový expert.
(91)
Portugalsko za druhé uvedlo, že formální schválení této dohody ze strany portugalské vlády neposkytlo společnosti RTP zvláštní finanční výhodu na základě nařízení vlády č. 411/91 v porovnání s jinými podniky v podobné situaci. Portugalsko uvedlo, že se na společnost RTP vztahovala odchylka stanovená v čl. 2 odst. 1 písm. d), jelikož společnost byla předmětem zásahu státu a prošla nestabilním obdobím pod vedením správního výboru jmenovaného vládou v roce 1977 (54). Portugalsko tvrdí, že obecnou povahu výjimky vyzdvihuje skutečnost, že podle nařízení vlády č. 411/91 byla uzavřena dohoda rovněž s jednou ze zúčastněných stran.
(92)
Co se týká půjčky, Portugalsko uvedlo, že technické podmínky spojené s půjčkou stanovily, že finanční operace podléhá úrokům vypočteným podle tržních kritérií.
(93)
Portugalsko uvedlo, že navyšování kapitálu v období 1994-1998 představovalo společně s hrazením vyrovnávacích plateb nástroj financování nákladů spojených s provozováním veřejnoprávního vysílání.
(94)
Podle Portugalska se model financování, který měl společnosti RTP poskytovat náhradu za náklady veřejné služby, ukázal jako nedostatečný a způsoboval obchodní deficit. Vyrovnávací platby byly v prvé řadě vypočteny vždy pod hranicí skutečných potřeb financování veřejnoprávního televizního vysílání. Za druhé, Portugalsko tyto platby vyplácelo soustavně se zpožděním. Společnost RTP se proto musela spoléhat na financování provozních výdajů prostřednictvím bankovních úvěrů, nemohla však úroky a amortizaci započítat do výpočtu nákladů veřejné služby. Společnost RTP musela za třetí z vyrovnávacích plateb odvádět státu daň z přidané hodnoty (DPH), což snižovalo jejich čistou hodnotu.
(95)
Portugalsko uvedlo, že: i) osvobození od daní (tj. osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění); ii) úlevy z plateb za používání sítě pro šíření televizního vysílání; iii) stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení; iv) úhrada za převod sítě pro šíření televizního vysílání; v) protokol o podpoře kinematografie a vi) půjčka, kterou společnost RTP získala v roce 1998, nespadají pod pojem státní podpora. Co se týká slučitelnosti ostatních opatření, Portugalsko tvrdilo, že by se měla považovat za náhradu nákladů na veřejnou službu, a nikoli za státní podporu (55), případně by se jejich slučitelnost s právními předpisy Unie měla posoudit podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (nyní čl. 106 odst. 2 SFEU).
(96)
Pokud jde o výpočet nadměrné náhrady, Portugalsko uvedlo toto:
a)
zahrnutí nákladů na provoz RTP 2 v roce 1996 jako uhraditelných nákladů na veřejnou službu je založeno na nové smlouvě o veřejné službě, podle níž nabyla vyrovnávací platba za náklady na provoz RTP 2 na základě smlouvy účinku ode dne 1. ledna 1996 (56);
b)
půjčka ve výši 20 miliard PTE by neměla být považována za náhradu, jelikož byla poskytnuta v souladu s tržními podmínkami;
c)
cílem navyšování kapitálu bylo rovněž financování investic, nejen poskytnutí finanční náhrady za uhraditelné náklady veřejné služby. Povinnost státu jako akcionáře podílet se na financování investic, které jsou považovány za nezbytné, vyplývá ze smluv o veřejné službě (57);
d)
vyrovnávací platby podléhaly DPH, čímž byla čistá hodnota, kterou obdržela společnost RTP, nižší;
e)
podle nové smlouvy o veřejné službě byly náklady na veřejnou službu uhraditelné jen do výše přiděleného rozpočtu.
S přihlédnutím k výše uvedeným skutečnostem dospělo Portugalsko k závěru, že by se finanční náhrada za závazky veřejné služby uložené společnosti RTP neměla považovat za nadměrnou nebo nepřiměřenou.
(97)
Pokud jde o neexistenci externích auditů, Portugalsko uvedlo, že Komise zaujala postoj k finanční situaci společnosti RTP zahrnující rovněž období 1992-1998, aniž by přitom požadovala externí audit veřejné služby, rovněž ve svých rozhodnutích z roku 2006 ve věci E 14/05 a NN 31/06 a tato rozhodnutí Soud nezpochybnil. Portugalsko tvrdí, že Komise vzala v rozhodnutí ve věci NN 31/06 v úvahu zprávu Účetního dvora č. 8/2002. Portugalsko dále zdůraznilo, že Komise v rozhodnutí ve věci NN 31/06 dospěla k závěru, že finanční situace společnosti RTP v období 1992-1998 byla výsledkem trvalého nedostatečného financování jejích činností v rámci veřejné služby. V rozhodnutí ve věci NN 31/06 založila Komise své zjištění na externí zprávě, a to zprávě společnosti PriceWaterhouse Coopers z roku 2005, a na účetních závěrkách společnosti RTP, které byly podrobeny externímu auditu a jež Portugalsko považuje za jediné relevantní účty.
(98)
Portugalsko rovněž zopakovalo, že zprávy o veřejné službě pro období 1993-1998 byly zkontrolovány auditory společnosti RTP (58). Portugalsko však později předložilo externí audity zpráv o veřejné službě za období 1992-1998 spolu se závěrečnou souhrnnou zprávou týkající se všech těchto let. Externí audity organizoval nezávislý regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC, který o provedení externích auditů požádal externí auditory, společnost Pedro Roque (59).
(99)
Portugalsko odpovědělo podrobněji na některá tvrzení společnosti SIC týkající se určitých bodů. Pokud jde o tvrzení společnosti SIC, že podle zprávy společnosti BDO Binder chybělo stanovisko Kontrolní rady, Portugalsko zdůraznilo, že se toto stanovisko nevztahovalo na zprávu společnosti RTP o veřejné službě. Ačkoliv stanovisko tohoto orgánu bylo zmíněno v předešlé smlouvě o veřejné službě, nestalo se právně závazným požadavkem. Rovněž nová smlouva o veřejné službě nevyžadovala vydání stanoviska tohoto orgánu ke zprávě o veřejné službě.
(100)
Co se týká tvrzení společnosti SIC, že zpráva společnosti BDO Binder za rok 1998 zahrnovala hmotná aktiva ve výši přibližně 53 milionů EUR, ačkoliv pro tato aktiva neexistoval žádný soupis, Portugalsko potvrdilo, že se uskutečnily příslušné investice do těchto aktiv. Skutečnost, že pro tato aktiva nebyl původně vyhotoven žádný soupis (ačkoliv kromě částky ve výši 4 milionů EUR bylo posléze možno určit hodnotu těchto aktiv a zpětně vypracovat jejich soupis), neznamená, že se investice neuskutečnily. Externí auditor potvrdil salda a číselné údaje a transakci se třetími stranami.
(101)
S ohledem na tvrzení společnosti SIC, že podle zprávy společnosti BDO Binder za rok 1998 byly překročeny časové limity reklamy, Portugalsko uvedlo, že to by v žádném případě neznamenalo snížení finanční náhrady. Důvodem je skutečnost, že částky, které společnost RTP obdržela za překročení reklamních časů, byly nižší než podfinancování v daném roce. Portugalsko každopádně potvrdilo, že při výpočtu potřeby financování, tj. náhrady za plnění závazku veřejné služby, byly vzaty v úvahu celkové příjmy z reklamy (včetně příjmů za překročení limitů reklamy).
(102)
Portugalsko uvedlo, že by v tomto rozhodnutí neměla být vzata v úvahu zpráva portugalského Účetního dvora č. 8/2002, jelikož rozsudek Soudu ve věci T-442/2003 shledal pouze objektivní slabinu v informacích obsažených ve zprávách o veřejné službě, které nebyly podrobeny externímu auditu. Portugalsko zdůraznilo, že se zpráva Účetního dvora č. 8/2002 týká pouze období 1997-2000, a nikoli celého období, které je předmětem tohoto šetření. Období 1993-1997 se zpráva týkala pouze pro účely obecného popisu finanční situace společnosti RTP a potřeby restrukturalizace, nebylo však předmětem zprávy. Účelem zprávy je posoudit řízení společnosti RTP, úlohu státu jako akcionáře a provozování veřejnoprávního televizního vysílání.
Portugalsko uvedlo, že Účetní dvůr překročil svůj mandát spočívající v kontrole veřejných financí a místo toho provedl analýzu účinnosti a nákladové efektivnosti veřejných výdajů. Zpráva nemá podle názoru Portugalska žádný význam kromě toho, že představovala nezávislý audit společnosti, potvrdila účty Portugalska a nezjistila žádné porušení právních předpisů. Portugalsko tvrdí, že by Komise měla v tomto rozhodnutí zohlednit zprávu Účetního dvora č. 20/98 místo auditorské zprávy č. 8/2002, jelikož se auditorská zpráva č. 20/98 týká hospodářské a finanční situace společnosti RTP v období 1994-1996. Auditorská zpráva č. 20/98 dospěla k závěru, že kritéria použitá při financování veřejné služby jsou jednoznačněji vymezena v nové smlouvě o veřejné službě než v předešlé smlouvě, což je v následné zprávě č. 8/2002 zpochybněno.
V. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(103)
Aby mohla Komise určit, zda opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti RTP, představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí posoudit, zda tato opatření:
a)
jsou poskytnutá státem nebo ze státních prostředků;
b)
mohou narušit hospodářskou soutěž;
c)
zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby;
d)
ovlivňují obchod mezi členskými státy.
(104)
Níže bude ověřeno, zda půjčka z roku 1998, dohoda o splátkovém kalendáři dluhu a prominutí úroků a navyšování kapitálu v období 1994-1997 představuje státní podporu. Stejně tak bude posouzeno zahrnutí státních prostředků u osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění.
(105)
Osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění zahrnuje státní prostředky, jelikož ztráta daňových příjmů se rovná spotřebě státních prostředků ve formě daňových výdajů (60).
(106)
Co se týká stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení a prominutí úroků z prodlení, Komise se domnívá, že Správu sociálního zabezpečení nelze považovat za podnik. Nevykonává ekonomickou činnost, nýbrž je veřejným subjektem, který je pověřen správou sociálního zabezpečení (61). Povolení splátkového kalendáře nevydala samotná Správa sociálního zabezpečení, nýbrž bylo vydáno formou společného nařízení státního tajemníka pro finance a správu sociálního zabezpečení a státního tajemníka zastupujícího ministra. Na základě tohoto povolení se stát vzdal svých příjmů, protože za normálních okolností by získal částku ve výši 1,206 miliardy PTE v podobě úroků z nesplaceného dluhu. Je proto zřejmé, že byly zahrnuty státní prostředky a že opatření lze přičíst státu.
(107)
Navýšení kapitálu společnosti RTP provedl stát přímo ze státního rozpočtu. Je proto zřejmé, že toto financování představovalo státní prostředky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(108)
Komise nemůže uznat tvrzení Portugalska, že půjčka pro společnost RTP nezahrnuje státní prostředky. Pojem státní prostředky se vztahuje rovněž na výhody poskytnuté subjekty určenými nebo zřízenými určitým členským státem za tímto účelem (62). Smlouva o půjčce z roku 1998 byla uzavřena mezi společností RTP a Fondem regulace veřejného dluhu, který řídí Ústav pro správu státního úvěru. Právní akt stanoví, že na ústav dohlíží ministr financí (63). Lze proto vyvodit závěr, že finanční prostředky poskytnuté Fondem regulace veřejného dluhu je nutno považovat za státní prostředky.
(109)
Lze mít za to, že toto opatření lze přičíst přímo státu, jelikož podmínky smlouvy stanovilo usnesení státních tajemníků pro sdělovací prostředky, státní pokladnu a finance schválené dne 17. prosince 1998.
(110)
Osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění: Pokud jde o osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění, je nutno posoudit, zda opatření poskytlo obecné osvobození od daní, které zvýhodnilo společnost RTP, nebo zda se vztahovalo konkrétně na společnost RTP. V následujících bodech odůvodnění Komise rozlišuje mezi dočasným osvobozením podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalým osvobozením podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92.
(111)
Komise konstatuje, že osvobození od povinnosti uhradit notářské poplatky, registrační poplatky a náklady na zveřejnění poskytlo společnosti RTP výhodu tím, že ji osvobodilo od nákladů, jež by jinak musela hradit ze svého rozpočtu.
(112)
Tato výhoda je věcně selektivní, jelikož je poskytnuta pouze společnosti RTP, jak prokazuje čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92. Skutečnost, že tento zákon potvrzoval (jak uvádí Portugalsko) uplatnění obecnějšího zákona, konkrétně zákona č. 84/88, toto zjištění nemění. Zákon č. 84/88 se vztahuje na veřejné podniky a stanoví, že tyto podniky mohou být nařízením vlády přeměněny na akciové společnosti. Skutečnost, že se tento zákon vztahuje na „veřejné podniky obecně“, nemění věcnou selektivitu, která byla zjištěna v čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 konkrétně ve prospěch společnosti RTP. Osvobození pouze veřejných podniků by každopádně rovněž představovalo věcně selektivní opatření ve prospěch této skupiny podniků (v porovnání se soukromými podniky), jejíž součástí je společnost RTP.
(113)
Státní opatření však nemusí navzdory skutečnosti, že jsou věcně selektivní, spadat do pojmu „selektivní opatření“ ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud se státní opatření neodchyluje od běžného uplatňování systému, ale naopak do něj spadá jako opatření vlastní tomuto systému (64). Je proto nutno ověřit, zda je opatření slučitelné s povahou a logikou portugalského právního systému pro přeměnu veřejného podniku RTP na akciovou společnost formou právního předpisu, nebo zda bylo využití právního předpisu za účelem přeměny společnosti RTP zvoleno s cílem poskytnout této společnosti výhodu v porovnání s ostatními podniky. V souladu s přístupem Soudu použitým v jeho rozsudku Komise níže rozlišuje mezi osvobozením od notářských poplatků na straně jedné a registračních poplatků a nákladů na zveřejnění na straně druhé (65).
(114)
Osvobození od notářské listiny a notářských poplatků: Komise konstatuje, že přeměna společnosti RTP na akciovou společnost a schválení jejích stanov právním předpisem místo notářské listiny je v souladu s logikou a povahou portugalského právního systému. Přeměna na akciovou společnost se uskutečnila s cílem zajistit větší pružnost společnosti RTP, a tím ji postavit na roveň se soukromými subjekty. Skutečnost, že přeměna byla provedena zákonem místo notářské listiny, nepředstavovala pokus obejít požadavek týkající se notářské listiny, nýbrž vyplývala z obecné zásady portugalského práva, že legislativní akty lze měnit pouze rovnocennými legislativními akty.
(115)
Podle zásady „rovnocennosti aktů“ lze určitý zákon zrušit, pozastavit nebo změnit pouze právním aktem, který má v hierarchii stejné pořadí jako základní akt, a nikoli aktem s nižším pořadím v hierarchii právních předpisů. Tato zásada byla zavedena do portugalské ústavy v roce 1982, tj. dlouho před přeměnou společnosti RTP v roce 1992. V čl. 115 odst. 5 portugalské ústavy v podobě platné v době přeměny společnosti RTP bylo stanoveno, že „žádný zákon nevytvoří jiné kategorie právních předpisů ani nepřizná jiným druhům aktů pravomoc vykládat, začlenit, měnit, pozastavit nebo zrušit jeho ustanovení s jakýmkoli účinkem ve vztahu k třetím stranám“. Jelikož společnost RTP byla v roce 1975 zestátněna právním předpisem, a to nařízením vlády č. D 674-D/75, její přeměna na jinou právní formu byla možná opět pouze nařízením vlády nebo právním předpisem, který je rovnocenný nařízení vlády nebo má vyšší pořadí. Nic nenaznačuje, že zestátnění společnosti RTP v roce 1975 bylo provedeno s cílem obejít uplatňování u společností, jež se řídí soukromým právem, a vytvořilo pro společnost výhodu.
(116)
Nejsou k dispozici žádné důkazy, které by naznačovaly, že všechny ostatní právní předpisy zavedené před přeměnou společnosti RTP (viz 84. až 86. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) měly za cíl poskytnout veřejným podnikům finanční výhodu tím, že se u soukromých transakcí zamezí požadavku na notářskou listinu (a příslušným poplatkům). Zákon č. 84/88, který povolil přeměnu veřejných podniků na akciové společnosti nařízením vlády, odrážel ústavní a právní zásady platné v příslušné době.
(117)
Závěr: S přihlédnutím k těmto záležitostem nepředstavuje osvobození od požadavku provést přeměnu společnosti RTP prostřednictvím notářské listiny (a tudíž osvobození od příslušných poplatků s tím spojených) státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(118)
Osvobození od registračních poplatků a nákladů na zveřejnění: Je nutné posoudit, zda měla společnost RTP výhodu vyplývající z neuhrazení nákladů spojených s registrací společnosti v obchodním rejstříku a zveřejněním notářské listiny. Podle portugalského práva platného v té době musela být notářská listina formálně schvalující založení společnosti, která se řídí soukromým právem, a její stanovy zveřejněny v Diário da República registračním úřadem pověřeným vedením obchodního rejstříku, aby se s obsahem těchto dokumentů mohly seznámit třetí osoby. Společnosti RTP tyto náklady na zveřejnění nevznikly, neboť povinné vyhlášení zákona č. 21/92 v Diário da República zajistilo přeměně společnosti RTP a obsahu jejích nových stanov potřebnou publicitu.
(119)
Nic nenasvědčuje tomu, že se Portugalsko rozhodlo přeměnit společnost RTP na akciovou společnost zákonem č. 21/92, aby této společnosti poskytlo výhodu ve formě úspor na registračních poplatcích a nákladech na zveřejnění. Druhé zveřejnění stanov společnosti RTP by nemělo žádný smysl, jelikož požadavky na transparentnost a publicitu byly splněny již vyhlášením zákona č. 21/92 v Diário da República. Ačkoli se registrace provádí za účelem pozdějšího zveřejnění a obě opatření spolu vzájemně souvisí, je sporné, zda lze rovněž osvobození od registračních poplatků odůvodnit povahou a logikou portugalského právního systému a povinnou přeměnou společnosti RTP formou právního předpisu. Portugalsko nezpochybnilo skutečnost, že se registrace vyžadovala podle zákona o obchodních společnostech. Jak Portugalsko uvedlo: „registrace nebyla prominuta, nebyla jen zapotřebí notářská listina, jelikož nařízení vlády představovalo dostatečný dokument pro účely registrace“. To vyplývá rovněž z čl. 3 odst. 3 zákona č. 84/84 (viz 25. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Portugalsko mimoto zdůraznilo, že za účelem budoucí registrace všech ostatních aktů týkajících se společnosti ze strany společnosti RTP muselo být zaregistrováno její založení (tj. výsledek přeměny na akciovou společnost v roce 1992) (66). Je-li však registrace nezbytná, nevidí Komise žádný důvod, proč by společnost RTP neměla uhradit příslušné poplatky.
(120)
Závěr: Je nutno vyvodit závěr, že osvobození společnosti RTP od požadavku týkajícího se notářské listiny (včetně notářských poplatků), jakož i osvobození od požadavku na zveřejnění a příslušných nákladů na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 představuje státní podporu.
Jak je však uvedeno v 160. a 161. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, tato osvobození by byla každopádně odůvodněná jako legitimní náhrada za náklady na poskytování služby obecného hospodářského zájmu podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(121)
Portugalsko tvrdí, že čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 ve skutečnosti nepřiznal společnosti RTP trvalé osvobození, nýbrž že se měl vztahovat na stejnou situaci jako v případě dočasného osvobození, tj. přeměnu společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992. Portugalsko rovněž uvedlo, že společnost RTP několikrát notářské a registrační poplatky zaplatila. Znění čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 se však vztahuje na veškeré další akty zápisu, registrace nebo záznamu, které podle tohoto článku mohou být uskutečněny bezplatně po časově neomezenou dobu.
(122)
Toto trvalé osvobození poskytuje společnosti RTP výhodu tím, že ji osvobozuje od poplatků, které by jinak musela hradit ze svého rozpočtu. Tvrzení Portugalska, že pokud je mu známo, nebyl čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 nikdy použit a společnost RTP uhradila veškeré potřebné poplatky, je důkazem, který je důležitý při možném navrácení státní podpory, nemění však zjištění týkající se znění dotyčného ustanovení.
(123)
Tato výhoda je rovněž selektivní, jelikož se zákon č. 21/92 týká společnosti RTP. Portugalsko nemůže tvrdit, že zákon č. 21/92 představuje pouze uplatnění obecného pravidla portugalského práva. K prokázání neexistence selektivity nelze použít články 1 a 2 nařízení vlády č. 404/90, jelikož nařízení vlády pojednává o aktech spojení, a nevztahuje se tudíž na daný případ, který se týká přeměny veřejného podniku na akciovou společnost (67).
(124)
Na rozdíl od dočasného osvobození od registračních poplatků nemůže být trvalé osvobození odůvodněno zásadou rovnocennosti aktů, která vzhledem k postupu přijímání právních předpisů znamenala upuštění od požadavku na notářskou listinu a její zveřejnění při přeměně společnosti RTP v roce 1992. Soulad s povahou a logikou portugalského právního systému bylo možno uznat u dočasného osvobození, jelikož v daném případě mohlo k přeměně společnosti RTP na akciovou společnost dojít pouze formou nařízení vlády, jak bylo prokázáno. Široká oblast působnosti čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 však nevylučuje, že by osvobození od požadavků na notářskou listinu (a poplatků) bylo možné i v jiných případech, než je přeměna společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992. Postačuje uvést, že trvalé osvobození ve prospěch jedné společnosti (nebo jedné skupiny společností, jako jsou akciové společnosti) od různých registračních poplatků nemůže nikdy spadat do povahy a logiky právního systému (68).
Závěr: Je nutno dospět k závěru, že trvalé osvobození společnosti RTP vyplývající z čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(125)
Dohoda se Správou sociálního zabezpečení (stanovení splátkového kalendáře dluhu a prominutí úroků): Po zvážení připomínek třetích stran a Portugalska vyvozuje Komise závěr, že původní dohodu mezi Správou sociálního zabezpečení a společností RTP nelze považovat za typické chování soukromého subjektu. Předmětem sporu byla skutečnost, zda je výklad určitých pravidel sociálního zabezpečení stanovených v prováděcím nařízení č. 12/83 z právního hlediska správný. Dohoda potvrdila výklad společnosti RTP, což podpořila analýza daňového experta, který dospěl k názoru, že prováděcí nařízení bylo neústavní. Prováděcí nařízení však nebylo po uzavření dohody zrušeno. Je proto nutno vyvodit závěr, že se opatření vztahovalo selektivně na společnost RTP, aniž by byla dotčena použitelnost výkladu pravidel systému sociálního zabezpečení ve vztahu k ostatním společnostem.
(126)
Komise nemůže přijmout tvrzení Portugalska, že povolení splátkového kalendáře dluhu a prominutí pokut a úroků na základě nařízení vlády č. 411/91 bylo uděleno v rámci obecného systému použitelného na všechny podniky v podobné situaci, a proto společnosti RTP neposkytlo zvláštní výhodu.
(127)
Cílem tohoto rozhodnutí je určit, zda bylo uplatnění takového systému na společnost RTP selektivní, aniž by byla předjímána selektivní nebo obecná povaha tohoto systému.
(128)
Aby se prokázalo, že stanovení splátkového kalendáře dluhu je nezbytné k zajištění životaschopnosti společnosti, vyžaduje nařízení vlády č. 411/91 provedení hospodářské a finanční studie. Společnost RTP nikdy takovou studii týkající se její životaschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 3 nařízení vlády č. 411/91 nevypracovala.
(129)
Podmínku uvedenou v čl. 2 odst. 1 písm. d) nařízení vlády č. 411/91 nebylo mimoto možno na společnost RTP uplatnit, jelikož k úpravě dluhu nedošlo po zásahu státu. Komise nesouhlasí s tvrzením Portugalska, že zásahy státu měly vliv na chod dlužné společnosti a že se společnost RTP v době státních zásahů řídila právními předpisy. Ačkoliv společnost RTP podléhala v roce 1997 zvláštnímu režimu řízení (69), tento režim byl ukončen přijetím stanov společnosti v roce 1980, zatímco dluh vůči Správě sociálního zabezpečení se „nahromadil“ v období 1983-1989. Komise se domnívá, že úpravu dluhu společnosti RTP nelze považovat za součást obecného systému na základě nařízení vlády č. 411/91, jelikož společnost RTP nesplňovala kritéria pro takovéto povolení stanovená v tomto předpise. Opatření bylo proto na společnost RTP uplatněno selektivním způsobem.
(130)
Povolením splátkového kalendáře dluhu mělo Portugalsko jednat stejně jako veřejný nebo soukromý věřitel, který se snaží získat dlužné částky zpět a který za tímto účelem uzavírá dohody o splátkovém kalendáři s cílem usnadnit splácení (70). Úroková sazba u úroků z prodlení uplatněná státem by měla být stejná jako sazba, kterou by za stejných okolností použil soukromý věřitel. Komise se domnívá, že by soukromý věřitel, který usiluje o získání dlužné částky zpět zákonnými prostředky, uplatnil přinejmenším zákonnou úrokovou sazbu. Tím, že Portugalsko navzdory dostupným mechanismům pro vymáhání zaplacení úroků nevymáhalo, nejednalo stejně jako soukromý věřitel, který by se snažil docílit co nejvyšší úrokové sazby. Dluh vůči Správě sociálního zabezpečení se mimoto „nahromadil“ v období 1983-1989 a dohoda o splátkovém kalendáři byla schválena teprve v roce 1993. Za takových podmínek by soukromý věřitel neumožnil, aby došlo k podobnému hromadění dluhu během tak dlouhého období, aniž by podnikl kroky k jeho vymáhání. Zdá se proto, že opatření poskytlo společnosti RTP zvláštní výhodu.
(131)
Navyšování kapitálu: Po posouzení připomínek třetích stran a Portugalska došla Komise k závěru, že navyšování kapitálu v období 1994-1997 představovalo pro společnost RTP finanční výhodu. Jak je zřejmé z tabulky 3 v 40. bodě odůvodnění vzhledem k slabé finanční situaci společnosti RTP v době navyšování kapitálu by žádný soukromý investor nevložil do společnosti kapitál, jelikož se v přiměřené lhůtě nedala očekávat jeho běžná návratnost. Ve skutečnosti se finanční situace společnosti RTP i přes navýšení kapitálu zhoršila. Portugalsko ani třetí strany neuvedly, že by Portugalsko při navyšování kapitálu společnosti jednalo jako soukromý investor.
(132)
Půjčka z roku 1998: Komise nemůže uznat tvrzení Portugalska, že půjčka poskytnutá v roce 1998 byla v souladu s tržními podmínkami. Aby půjčka nepředstavovala státní podporu, měly by související podmínky (tj. zajištění a úroková sazba) odrážet riziko spojené s poskytnutím půjčky danému podniku (71). Riziko (a tudíž i úroková sazba) se zvyšuje, nachází-li se podnik v hospodářské a finanční situaci s nižším stupněm důvěryhodnosti, než jaký by vyžadovala finanční instituce pro poskytnutí půjčky.
(133)
Jak je zřejmé z tabulky 3 v 40. bodě odůvodnění, v době schválení půjčky se společnost RTP nacházela v natolik složité finanční situaci, že její dluhy převyšovaly hodnotu aktiv společnosti a její čistý vlastní kapitál dosáhl záporné hodnoty. Společnost byla fakticky v úpadku.
(134)
V prvé řadě je třeba mít na paměti, že dotyčná půjčka představovala podřízenou půjčku, tj. jednalo se o půjčku bez zajištění podloženého majetkem, a v případě úpadku společnosti by byla pro účely splacení zařazená za všechny věřitele, avšak před akcionáře. Neexistence přiměřeného zajištění podloženého majetkem jednoznačně naznačovala, že půjčka nebyla poskytnuta podle tržních podmínek a že se jednalo o státní podporu. Vzhledem ke skutečnosti, že se v době poskytnutí půjčky společnost RTP nacházela fakticky v úpadku, by jí žádná finanční instituce podřízenou půjčku neposkytla, jelikož existovala jen malá pravděpodobnost, že ji společnost RTP bude schopna splatit. Půjčku ve skutečnosti neposkytla soukromá finanční instituce, nýbrž Fond regulace veřejného dluhu.
(135)
Za druhé lze uvést, že úroková sazba u půjčky zjevně neodráží její skutečné riziko. Nejenže je nižší než referenční sazba, kterou Komise běžně používá při výpočtu prvku podpory obsaženého v režimech dotace úroků (72), nýbrž běžný tržní subjekt by kromě „řádných“ záruk vyžadoval úrokovou sazbu vyrovnávající vysoké riziko nesplacení.
(136)
Vzhledem k tomu, že finanční situace společnosti RTP neumožňovala získat podřízenou půjčku za normálních okolností, rovná se půjčka ve skutečnosti vyplacení grantu a představuje pro společnost RTP výhodu.
(137)
Komise se proto domnívá, že stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení, navyšování kapitálu v období 1994-1997 a půjčka z roku 1998 poskytly společnosti RTP finanční a hospodářskou výhodu v porovnání s konkurenty, kteří stejné finanční prostředky neobdrželi.
(138)
Jelikož se portugalský televizní trh nejpozději v roce 1992 otevřel hospodářské soutěži, existovali na tomto trhu v době, kdy společnost RTP využívala různá opatření, další soutěžitelé. V únoru 1992 byly uděleny licence na vysílání soukromým televizním společnostem SIC a TVI a v říjnu 1992 začala společnost SIC v Portugalsku vysílat.
(139)
Komise neuznává tvrzení Portugalska, že dohoda o dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení nespadá do pojmu státní podpora, jelikož samotný dluh vznikl před otevřením portugalského televizního trhu hospodářské soutěži. Finanční výhoda byla společnosti RTP poskytnuta v květnu 1993 po otevření televizního trhu, a mohla proto poskytnout společnosti RTP hospodářskou výhodu.
(140)
Na základě výše uvedených skutečností je nutno vyvodit závěr, že opatření, která provedlo Portugalsko, mohla poskytnout společnosti RTP hospodářskou a finanční výhodu v porovnání s konkurenty, kteří stejné finanční prostředky neobdrželi, a tím narušit hospodářskou soutěž ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(141)
Státní opatření spadají do oblasti působnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy. Tak je tomu tehdy, jsou-li dotyčné činnosti předmětem obchodu mezi členskými státy. V daném případě příjemce podpory, společnost RTP sám působí na mezinárodním trhu. Prostřednictvím Evropské vysílací unie si vyměňuje televizní programy a účastní se systému Eurovize (73). Společnost RTP mimoto přímo soutěží se soukromými televizními společnostmi, které působí na mezinárodním televizním trhu a mají mezinárodní vlastnickou strukturu (74).
(142)
Lze proto vyvodit závěr, že opatření, která ve prospěch společnosti RTP provedlo Portugalsko, ovlivňují obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(143)
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že bez ohledu na možné závazky veřejné služby uložené společnosti RTP zahrnují níže uvedená opatření státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU:
-
stanovení splátkového kalendáře dluhu vůči Správě sociálního zabezpečení,
-
navyšování kapitálu v období 1994-1997, a
-
půjčka poskytnutá v roce 1998.
Dočasné osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od registračních a jiných poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 rovněž představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(144)
Jak je však uvedeno v 44. až 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, společnost RTP je pověřena plněním závazku veřejné služby v oblasti televizního vysílání. Soudní dvůr v rozsudku ve věci Altmark Trans GmbH a Regierungspräsidium Magdeburg v. Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH a Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht (dále jen „rozsudek ve věci Altmark“) rozhodl, že se státní opatření poskytující náhradu za náklady veřejné služby nepovažují za státní podporu podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES (nyní čl. 107 odst. 1 SFEU), jsou-li splněny tyto čtyři podmínky (75):
a)
podnik, který je příjemcem podpory, musí být skutečně pověřen závazky veřejné služby a tyto závazky musí být jasně vymezeny;
b)
parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem;
c)
vyrovnávací platba nesmí přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění závazků veřejné služby se zohledněním příslušných příjmů a přiměřeného zisku;
d)
pokud nebyl podnik, který má plnit závazky veřejné služby, vybrán prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek, musí být výše nezbytné vyrovnávací platby určena na základě analýzy nákladů, které by na plnění těchto závazků vynaložil běžný, řádně řízený podnik disponující odpovídajícími prostředky.
(145)
Pomineme-li první a třetí podmínku, zdá se, že opatření ad hoc (viz 143. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí) nesplňují druhou a čtvrtou podmínku uvedenou v rozsudku ve věci Altmark, a to z těchto důvodů:
(146)
Je zřejmé, že financování poskytnuté ve formě dohody se Správou sociálního zabezpečení a půjčky z roku 1998 nebylo součástí systému vyrovnávacích plateb s předem objektivně a transparentně stanovenými parametry (druhá podmínka). Naopak, bylo založeno na rozhodnutích ad hoc, která lze přičíst státu.
(147)
Jak je uvedeno v 61. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, smlouvy o veřejné službě předpokládaly možnost zvláštního financování investic do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby, a to formou navýšení kapitálu. Smlouvy o veřejné službě neomezují investice pouze na veřejné služby ani nestanoví jednoznačně podmínky a omezení účasti státu; odkazují pouze na možnost účasti státu jakožto akcionáře na investicích společnosti RTP. Komise se proto domnívá, že ani navyšování kapitálu nemůže být považováno za součást systému vyrovnávacích plateb s předem objektivně a transparentně stanovenými parametry.
(148)
Společnost RTP jednoznačně nebyla vybrána prostřednictvím řízení pro zadávání veřejných zakázek zaručujícího nejnižší možné náklady. Nic nenasvědčuje tomu, že výše plateb ad hoc byla určena na základě analýzy nákladů vzniklých běžnému podniku (čtvrtá podmínka).
(149)
Je proto zřejmé, že v tomto případě nejsou splněny všechny podmínky uvedené v rozsudku ve věci Altmark. Opatření uvedená v 143. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí je proto nutno pokládat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(150)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora lze na základě článku 106 SFEU povolit výjimku ze zákazu státních podpor pro podniky pověřené poskytováním služby obecného hospodářského zájmu. V rozsudku ve věci Altmark bylo výslovně potvrzeno, že státní podpora, která vyrovnává náklady vzniklé podniku při poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být považována za slučitelnou s vnitřním trhem, splňuje-li podmínky čl. 106 odst. 2 SFEU (bývalý čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES a původní odkaz na „společný trh“) (76).
(151)
Soudní dvůr objasnil, že aby mohlo opatření využít tuto výjimku, musí být splněny zásady definice, pověření a přiměřenosti. Komise se domnívá, že jsou-li tyto zásady splněny, není obchod ovlivněn v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie.
(152)
Způsob uplatňování těchto zásad v oblasti televizního vysílání je objasněn ve sdělení Komise o použití pravidel státní podpory na veřejnoprávní vysílání (dále jen „sdělení o vysílání“) (77). V souladu se sdělením o vysílání musí Komise posoudit, zda (78):
a)
jsou činnosti společnosti RTP závazky veřejné služby, které jsou jako takové jasně vymezeny členským státem (definice);
b)
společnost RTP je portugalskými orgány výslovně pověřena poskytováním uvedené služby (pověření);
c)
financování je úměrné čistým nákladům na poskytování veřejné služby.
(153)
Jak je uvedeno v Protokolu o systému veřejnoprávního vysílání v členských státech (dále jen „Amsterodamský protokol“ (79)) a sdělení o vysílání (80), je na členských státech, aby vymezily úkoly veřejnoprávní vysílací organizace v oblasti veřejné služby. V odvětví vysílání je úloha Komise omezená na ověřování existence zjevné chyby v definici veřejné služby. Takováto chyba by znamenala zneužití definice veřejné služby.
(154)
Vzhledem k zvláštní povaze odvětví vysílání však považuje Komise za legitimní takovou definici, která v souladu s výkladovými ustanoveními protokolu pověřuje určitou vysílací organizaci úkolem poskytovat vyvážený a rozmanitý program (81). Taková definice by měla být v souladu s cílem uspokojovat demokratické, sociální a kulturní potřeby společnosti.
(155)
Jak je uvedeno v 44. až 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, společnost RTP musí na základě zákona č. 21/92 a smluv o veřejné službě v rámci veřejnoprávního televizního vysílání zajistit vysílání na dvou kanálech s celostátním pokrytím. Zatímco první kanál má vysílat programy obecnějšího charakteru, druhý kanál má oslovovat specifické publikum. Jak je popsáno v 44. a 45. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, zákon č. 21/92 a smlouvy o veřejné službě ukládají společnosti RTP podrobnější povinnosti, pokud jde o programový obsah a mezinárodní spolupráci, a rovněž některé další zvláštní povinnosti.
(156)
Ačkoliv má definice veřejnoprávního vysílání společnosti RTP kvalitativní a poměrně širokou povahu, považuje Komise v souladu s výkladovými ustanoveními Amsterodamského protokolu takovouto „širokou“ definici za legitimní (82). Proto považuje za legitimní rovněž obecnou definici poslání společnosti RTP v oblasti veřejné služby spočívající v zajištění dvou televizních kanálů s celostátním pokrytím, jednoho obecného a druhého více zaměřeného na specifické publikum, Tuto definici lze považovat za vyhovující demokratickým, sociálním a kulturním požadavkům portugalské společnosti.
(157)
Komise považuje za legitimní rovněž povinnosti, které podrobněji určují způsob, jakým má společnost RTP plnit obecné poslání v oblasti veřejnoprávního vysílání. V souladu se zněním Amsterodamského protokolu lze mít za to, že rovněž tyto povinnosti vyhovují demokratickým, sociálním a kulturním požadavkům portugalské společnosti.
(158)
Ačkoliv Komise považuje poslání společnosti RTP v oblasti veřejné služby za legitimní, musí zjistit, zda tato definice neobsahuje zjevné chyby.
Komise posoudí, zda lze dočasné a trvalé osvobození od notářských poplatků, registračních poplatků a nákladů na zveřejnění považovat za náhradu za náklady veřejné služby, a dále bude analyzovat, zda lze povinnost společnosti RTP týkající se podpory kinematografie považovat za poslání veřejné služby, jež bylo svěřeno společnosti RTP.
(159)
Komise zaprvé posoudí, zda lze dočasné osvobození od požadavků na notářskou listinu (a souvisejících poplatků), registračních poplatků a nákladů na zveřejnění během přeměny na akciovou společnost v roce 1992 podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od různých poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 považovat za náhradu za náklady vyplývající z poskytování veřejné služby.
(160)
Dočasné osvobození: Za prvé je nutné ověřit, zda lze náklady spojené s přeměnou společnosti RTP na akciovou společnost v roce 1992 (tj. obvyklé náklady na notářskou listinu, její registraci a zveřejnění) legitimně uhradit jako náklady veřejné služby. Jak bylo uvedeno výše, náhrada má podobu osvobození na základě čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92.
(161)
V době své přeměny vykonávala společnost RTP pouze činnosti v rámci veřejné služby (viz 18. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), zatímco obchodní činnosti vykonávaly právně oddělené dceřiné společnosti. Náklady spojené s přeměnou veřejnoprávní vysílací organizace představovaly automaticky náklady na veřejnou službu, za něž mohl stát poskytnout legitimně náhradu. Není nutné uvážit, zda byla reorganizace společnosti RTP z právního hlediska povinná nebo nezbytná (83). Posouzení podle čl. 106 odst. 2 SFEU a sdělení o vysílání vyžaduje, aby náhrada nepřekročila čisté náklady veřejné služby, nevyžaduje však posouzení toho, zda bylo možno těmto nákladům předejít za předpokladu, že jsou omezeny na poskytování veřejné služby (84). V souladu s Amsterodamským protokolem a sdělením o vysílání mohou členské státy v zásadě rozhodnout o uspořádání své veřejnoprávní vysílací organizace, což se vztahuje nejen na organizaci distribuce obsahu, nýbrž rovněž na to, v rámci jaké právní formy bude veřejnoprávní vysílací organizace vykonávat svou činnost. Úloha Komise je omezena na kontrolu, zda tato svoboda volby nebyla členskými státy zneužita. V daném případě nic nenasvědčuje tomu, že se přeměna uskutečnila s jediným cílem, a to poskytnout společnosti RTP výhodu. Není důvod zpochybnit odůvodnění Portugalska, že přeměna v roce 1992 byla provedena s cílem umožnit společnosti RTP, aby při výkonu svých činností postupovala pružněji, než by tomu bylo u státní organizace s obtížnými postupy státní kontroly. Lze proto vyvodit závěr, že osvobození od registračních poplatků (tj. poplatků spojených s vyhotovením notářské listiny, registračních poplatků, nákladů na zveřejnění) v době přeměny společnosti RTP představuje oprávněnou náhradu za provozování veřejnoprávního vysílání.
(162)
Trvalé osvobození: Výše uvedená argumentace (v 161. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí) však nemůže platit pro trvalé osvobození podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92, jež není časově omezené, a může se proto vztahovat rovněž na registrace a zápisy v souvislosti s činnostmi společnosti RTP, které nespadají do jejího poslání veřejné služby (např. pokud by společnost RTP začala vykonávat obchodní činnosti sama místo právně oddělených dceřiných společností).
Vzhledem k široké oblasti působnosti čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92, a to z časového hlediska (tj. neomezená) i věcného hlediska (tj. není omezena na činnosti v rámci veřejné služby), není možné odůvodnit případné budoucí osvobození od registračních poplatků jako náklady veřejné služby. Je proto třeba vyvodit závěr, že osvobození od poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 není slučitelné s vnitřním trhem.
(163)
Ačkoliv Portugalsko tvrdilo, že čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 nebyl nikdy použit a že společnost RTP po přeměně v roce 1992 vždy zaplatila veškeré nezbytné registrační poplatky, toto tvrzení by mohlo být platné v případě navrácení podpory, nemění však skutečnost, že poskytnutí státní podpory společnosti RTP není odůvodněné na základě čl. 106 odst. 2 SFEU ani žádného jiného ustanovení této smlouvy.
(164)
S přihlédnutím k 45. bodu odůvodnění směrnice o „televizi bez hranic“ může Komise uznat, že definice veřejné služby veřejnoprávních vysílacích organizací zahrnuje povinnost významně přispívat k investicím do evropské audiovizuální tvorby, pokud z ní vyplývající filmová práva umožňují její vysílání v rámci plnění veřejné služby (85).
(165)
Komise zastává názor, že povinnost týkající se podpory kinematografie uložená společnosti RTP spadá do veřejnoprávního vysílání, jelikož společnost RTP v rámci veřejnoprávního vysílání vysílá filmy, k nimž získala distribuční práva.
(166)
Komise proto nemůže souhlasit s připomínkami zúčastněných stran, že povinnost společnosti RTP týkající se podpory kinematografie a jejího financování je diskriminační. Zúčastněné strany uvedly, že soukromé televizní společnosti rovněž podepsaly s portugalskými orgány protokoly o podpoře kinematografie, přičemž nedostávají žádnou náhradu. Komise se však domnívá, že je nutné rozlišovat na straně jedné mezi dobrovolnými dohodami o podpoře kinematografie, které byly uzavřeny mezi státem a soukromými televizními společnostmi, a závazky týkajícími se veřejnoprávního vysílání, jež byly uloženy společnosti RTP v souvislosti s vysíláním filmové tvorby a jejím financováním na straně druhé. Je zřejmé, že společnost RTP je výslovně pověřena úkolem veřejné služby spočívajícím v podpoře určité filmové tvorby, která je následně vysílána jako televizní programy v rámci veřejnoprávního vysílání, zatímco soukromé televizní společnosti takovýmto úkolem veřejné služby pověřeny nebyly. Společnost RTP se ve skutečnosti stává nástrojem, který stát používá při podpoře kinematografie. Případné výsledné výhody, které společnost RTP poskytuje kinematografii, mohou představovat státní podporu a měly by být posouzeny jako takové. Tímto rozhodnutím není dotčeno případné posouzení možných výhod poskytnutých filmovým producentům.
(167)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem je nutno vyvodit závěr, že spolufinancování portugalských filmových děl vysílaných na veřejnoprávních kanálech ze strany společnosti RTP lze považovat za zvláštní legitimní povinnost, která napomáhá při plnění obecných závazků společnosti RTP v oblasti veřejnoprávního vysílání. Tato povinnost proto nepředstavuje zjevnou chybu.
(168)
Komise však má za to, že právní povinnost poskytovat „další služby, které budou specifikovány ad hoc“ (86), uložená společnosti RTP není dostatečně přesná, aby mohla Komise předem s dostatečnou právní jistotou posoudit, zda lze tyto služby považovat za součást veřejné služby. Ačkoliv Komise zastává názor, že „další služby, které budou specifikovány“, nejsou dostatečně jasně definovány, podotýká, že v období, které je předmětem šetření, se na základě tohoto ustanovení neuskutečnily žádné platby (87).
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že činnosti společnosti RTP popsané v zákoně č. 21/92 a opětovně vymezené ve smlouvách o veřejných službách představují jednoznačně definované závazky veřejné služby.
Ačkoliv povinnost poskytovat „další služby, které budou specifikovány ad hoc“, není dostatečně přesná, aby bylo možno předem vyvodit závěr, že všechny služby poskytované v rámci této položky lze považovat za veřejné služby, v období 1992-1998 se na základě tohoto ustanovení neuskutečnily žádné platby.
Trvalé osvobození od registračních a jiných poplatků však není omezeno na náhradu nákladů na veřejnou službu, a nemůže být proto odůvodněno podle čl. 106 odst. 2 SFEU.
(170)
Za druhé je třeba posoudit, zda byl příjemce, společnost RTP, pověřen závazky veřejné služby ze státních prostředků.
(171)
V souladu se sdělením o vysílání musí Komise ověřit, zda bylo poslání veřejné služby společnosti RTP svěřeno na základě oficiálního aktu (88).
(172)
Jak je uvedeno v 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, závazky veřejné služby jsou společnosti RTP jednoznačně svěřeny na základě různých zákonů a smluv: článek 5 zákona č. 58/90, čl. 4 odst. 1 a článek 5 zákona č. 21/92 a doložka 1 předešlé a nové smlouvy o veřejné službě.
(173)
Komise neobdržela od zúčastněných stran ani Portugalska žádné připomínky ohledně skutečnosti, že společnost RTP nebyla dostatečně pověřena veřejnou službou na základě oficiálního aktu. V souladu se sdělením o vysílání a s ohledem na zákony a smlouvy uvedené v 48. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí je nutno vyvodit závěr, že společnost RTP musí nepochybně plnit závazky v oblasti veřejnoprávního vysílání, a že proto poslání veřejné služby bylo společnosti RTP svěřeno na základě oficiálního aktu.
(174)
Nejenže je třeba, aby byla veřejná služba společnosti RTP svěřena na základě oficiálního aktu; je nutno přijmout rovněž opatření s cílem zajistit, aby byla veřejná služba poskytována podle požadavků zákona a smluv o veřejné službě. Jak je uvedeno v 49. až 59. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, byly zavedeny různé kontrolní mechanismy s cílem zajistit, aby společnost RTP plnila závazky veřejné služby stanoveným způsobem.
(175)
Společnost RTP musela za prvé podávat zprávy o plnění závazků veřejné služby a překládat plány, k nimž bylo připojeno stanovisko jejího vnitřního odboru auditu. Společnost RTP vyhotovila pro roky 1993 až 1998 zprávy o veřejné službě, které popisovaly plnění každého závazku veřejné služby a určovaly náklady na každý závazek veřejné služby pomocí systému analytického účetnictví.
(176)
Ministr financí a člen vlády odpovědný za hromadné sdělovací prostředky za druhé kontrolovali dodržování smlouvy o veřejné službě a hlavní finanční inspekce ověřovala finanční plán.
(177)
Za třetí se musel každý rok provést externí audit. Komise nemůže souhlasit s tvrzením Portugalska, které bylo zopakováno po vynesení rozsudku Soudu ve věci T-442/03, že zprávy o veřejné službě byly podrobeny externímu auditu, a že tudíž nebyla nutná žádná další opatření. Situaci před přijetím rozhodnutí ze dne 15. října 2003 lze popsat takto:
a)
Pro rok 1992 neexistovala žádná zpráva o veřejné službě, jelikož povinnost předkládat zprávy o veřejné službě a provést audit těchto zpráv byla zavedena smlouvou o udělení koncese z roku 1993.
b)
Pro roky 1993 a 1994 nebyl proveden externí audit, bylo vydáno pouze prohlášení zástupců společnosti, konkrétně fiskální rady společnosti RTP (Conselho fiscal da RTP), což představuje pouze interní prohlášení společnosti.
c)
Pro roky 1995-1998 byl ke zprávám připojen výrok externího auditora, který není závislý na společnosti RTP a jejích zástupcích. Tyto výroky potvrzují, že společnost RTP dodržela závazky veřejné služby. Nebyly však zpřístupněny podrobnější zprávy o veřejné službě, které vedly k těmto zjištěním.
(178)
Vzhledem k zjištěním Soudu ve věci T-442/03, a zejména bodům 232 až 256 rozsudku se Komise nemůže opírat výlučně o (stručné) výroky auditora ohledně zpráv o veřejné službě uvedené v 177. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, a přijala proto nabídku Portugalska na provedení externího auditu na základě existujících zpráv o veřejné službě pro všechny dotčené roky. To znamená, že externí audity týkající se plnění závazků veřejné služby ze strany společnosti RTP byly provedeny pro roky 1992-1997. Pro rok 1992 byl externí audit proveden navzdory neexistenci zprávy o veřejné službě. Externí auditor však při posuzování, zda bylo splněno pověření v oblasti veřejné služby, vycházel z jiného dokumentu. Pro rok 1998 nebyl externí audit proveden, jelikož externí audit již existoval ve formě zprávy společnosti BDO Binder pro rok 1998 (což nezpochybnila ani společnost SIC), na niž se odkazuje v 186. až 188. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí.
(179)
Nové audity pro roky 1992-1997 organizoval portugalský regulační orgán pro sdělovací prostředky, Entidade Reguladora para a Comunicação Social, ERC. ERC je nezávislý správní orgán, který podle portugalské ústavy odpovídá mimo jiné za zajištění dodržování stanov a pravidel upravujících činnost v oblasti hromadných sdělovacích prostředků. Tento orgán pověřil audity, jež měly být provedeny pro roky 1992-1997, externího auditora, který je nezávislý na společnosti RTP, tj. společnost Pedro Roque.
(180)
Vzhledem k době, která uplynula mezi rokem 1992 a provedením auditů zpráv o veřejné službě v roce 2010, bylo obtížné získat přístup ke všem údajům. To vysvětluje délku šetření a dobu, kterou trvalo provedení nových auditů. Nakonec však bylo možno audity provést, jelikož již existovaly zprávy o veřejné službě (kromě roku 1992), a auditoři měli tudíž základ pro audit. Audity pro roky 1992-1997 byly předloženy Komisi.
(181)
V externích auditech se uvádí, že úkolem je posoudit a sledovat veřejnoprávní vysílání provozované společností RTP a platby, které společnost za tento úkol obdržela. Zprávy o externím auditu obsahují popis informací, které byly vzaty v úvahu. Mimo jiné odkazují na zákon č. 58/90 (zákon o veřejnoprávním vysílání), zákon č. 21/92 o přeměně společnosti RTP, smlouvy o veřejné službě, roční účetní závěrky a plán činností a rozpočet (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) a zprávy o veřejné službě pro příslušné roky (Relatorio sobre o Cumprimento das Obrigacaoes do Servico Publico, RCOSP). V auditech je zmíněno, že kvůli dlouhé době, která uplynula mezi obdobím 1992-1997 a uzavřením smlouvy o provedení auditu v roce 2010, byly některé dokumenty zničeny a určité informace nebyly k dispozici. Z tohoto důvodu se auditorská zpráva zaměřila především na dostupné zprávy, zejména zprávy o veřejné službě (89) a ověřené roční účetní závěrky.
(182)
Navzdory těmto omezením způsobeným časovou prodlevou považovali auditoři za možné smlouvu splnit, provést audity a posoudit plnění závazku veřejné služby ze strany společnosti RTP a náhradu, kterou obdržela. V auditech se výslovně uvádí, že se auditorům podařilo překonat potíže vzniklé kvůli časové prodlevě a provést audity. Ačkoliv auditoři uvedli například výhradu, že nebylo možno ověřit kritéria účtování nákladů a metody rozvrhování nákladů, nepředstavovalo to překážku pro provedení auditu a dospění ke kladnému závěru. V souhrnné zprávě se uvádí, že „veškeré náklady a příjmy společnosti RTP jsou založeny na předpokladu, že se její činnost vztahuje pouze na provozování veřejnoprávního televizního vysílání, a že audity jsou založeny na finančních výkazech, které ověřil interní auditor společnosti i externí auditoři a z nichž nevyplývají žádné důležité skutečnosti kromě skutečností popsaných podrobně v ročních účetních závěrkách“ (90). Komise již zjistila (viz 18. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), že společnost RTP vykonávala v letech, které jsou předmětem šetření, pouze činnosti v rámci veřejné služby, zatímco obchodní činnosti prováděly právně oddělené dceřiné společnosti. Kritéria pro rozvrhování nákladů jsou proto důležitá pouze pro rozvržení přidělených nákladů v rámci nákladů veřejné služby, které vznikly společnosti RTP, a neměly by mít žádný dopad na výši celkových nákladů na veřejnou službu.
Pokud jde o finanční údaje, Komise zjistila, že se externí auditoři mohli legitimně spolehnout na roční účetní závěrky, k nimž byla vždy připojena auditorská zpráva osvědčující správnost účetní závěrky společnosti RTP. Podle smluv o veřejné službě bylo cílem externího auditu zprávy o veřejné služby ověřit, zda společnost RTP plnila závazky veřejné služby, které jí byly svěřeny, a zda je náhrada za veřejnou službu v souladu s náklady na plnění těchto závazků. Ačkoliv se finanční údaje vztahující se na poskytování veřejné služby v letech, které jsou předmětem tohoto šetření, týkaly poskytování veřejné služby společností RTP, bylo nezbytné další nezávislé ověření s cílem zjistit, zda byly vzniklé náklady v souladu s pověřením v oblasti veřejné služby.
(183)
To externí auditoři potvrdili. Pro roky 1992-1997 dospěli auditoři k závěru, že „společnost RTP v zásadě plnila své závazky v oblasti vysílání, pokud jde o kvantitu, jak jsou stanoveny ve smlouvě o udělení koncese, se zvláštním zaměřením na povinnost týkající se vysílaného obsahu“. Auditor konstatoval, že „po analýze dostupných dokumentů, konkrétně zpráv auditora a dozorčí rady, jsme neshledali nic, co by nás vedlo k závěru, že předložené dokumenty týkající se souladu mezi prováděnými úkoly veřejné služby a uhrazením reálných a skutečných nákladů obsahují významná narušení ovlivňující dodržování právních předpisů platných v té době“ (91).
(184)
V řadě auditorských zpráv se uvádí, že společnost RTP mohla požadovat vyšší částku náhrady, bránily jí v tom však podmínky smluv o veřejné službě, a to čl. 15 odst. 4 předešlé smlouvy o veřejné službě a čl. 19 odst. 3 nové smlouvy o veřejné službě z roku 1996. Jednotlivé externí audity pro roky 1994, 1996 a 1997 obsahují výroky ohledně rozdílu mezi vysokými náklady, které společnosti RTP skutečně vznikly při poskytování veřejné služby, a náhradou, kterou obdržela a která byla nižší než vzniklé náklady (92). V závěrečné souhrnné zprávě pro všechny roky, pro něž byl proveden audit, se výslovně uvádí, že „pro všechny roky je náhrada, která byla přidělena a vyplacena, nižší než částky uvedené v každé zprávě o veřejné službě (RCOPS, Relatório sobre o cumprimento das obrigações de serviço público)“ (93).
(185)
Některé audity (s výjimkou auditů pro roky 1992 a 1993) uvádějí, že společnost RTP překročila zákonem stanovený limit reklamy, tj. vysílala více reklam, než povolovaly smlouvy o veřejné službě. V souladu se sdělením o vysílání je nutno příjmy, které společnost RTP za tuto reklamu obdržela, vzít v úvahu při výpočtu nákladů veřejné služby, jelikož příjmy vytvořené veřejnou službou, včetně příjmů z reklamy, musí být zahrnuty do výpočtu potřeb společnosti, pokud jde o financování veřejné služby.
Skutečnost, že byly překročeny limity reklamy, nemá vliv na analýzu auditora s ohledem na všechny roky v období 1992-1997. Náhrada za veřejnou službu odpovídala úkolům veřejné služby, které plnila společnost RTP, a neexistovala žádná nadměrná náhrada. Portugalsko rovněž potvrdilo, že pro roky 1994, 1995 a 1996 byly zohledněny všechny zisky z reklamy (včetně zisků vyplývajících z překročení povoleného reklamního času) a že se o tyto částky snížila potřeba financování veřejné služby (94). Co se týká roku 1996, článek 15 nové smlouvy o veřejné službě stanovil, že při sčítání nákladů pro účely výpočtu celkových nákladů veřejné služby k určení výše náhrady nemusí být vzaty v úvahu zisky plynoucí z využívání kanálů. „Zisky“ zahrnují příjmy z reklamy. Portugalsko výslovně potvrdilo, že zisky z reklamy byly odečteny od částky požadované náhrady (95).
(186)
Pokud jde o rok 1998, externí společnost BDO Binder provedla šetření týkající se vztahu mezi posláním veřejné služby svěřeným společnosti RTP a příslušnými náklady. Zpráva společnosti BDO Binder obsahuje řadu doporučení do budoucna a navrhuje posílit vnitřní kontrolu společnosti RTP s cílem zajistit dodržování vnitřních předpisů, neobsahuje však zjištění, že společnost RTP obdržela příliš vysokou náhradu ve vztahu k úkolům veřejné služby, které vykonává, nebo že by nebylo možné se spoléhat na číselné údaje uvedené ve zprávě o veřejné službě vyhotovené společností RTP, které Komise použila v rozhodnutí ze dne 15. října 2003. Pokud se zpráva společnosti BDO Binder zabývá konkrétními číselnými údaji, odkazuje na nevypracování soupisu určitých aktiv. Zdá se však, že zpráva společnosti BDO Binder kritizuje spíše neexistenci soupisu majetku (96), než aby dospěla k závěru, že se příslušné investice neuskutečnily a že nebyly správně zaúčtovány hodnoty investic. Jak však zdůraznilo Portugalsko, údaje pro příslušné investice nebyly každopádně zahrnuty ve výpočtu náhrady, což vylučuje, že by mohly být uhrazeny náklady na amortizaci dlouhodobých aktiv.
(187)
Pokud jde o překročení limitů reklamy, ve zprávě společnosti BDO Binder se uvádělo, že při výpočtu potřeby financování veřejné služby byly zohledněny veškeré příjmy z reklamy. Žádný z těchto faktorů nevedl opět auditora k vydání negativního výroku ohledně plnění závazků veřejné služby ze strany společnosti RTP ani nenaznačuje případnou nadměrnou náhradu.
(188)
Pro analýzu v tomto rozhodnutí je však nejdůležitější závěr ve zprávě společnosti BDO Binder (který společnost SIC nezpochybnila), že společnost RTP mohla za plnění závazků veřejné služby požadovat 25 miliard PTE, místo toho však obdržela pouze 14 miliard PTE. Jinými slovy, zpráva společnosti BDO Binder nenaznačuje nadměrnou náhradu, nýbrž vede k opačnému závěru.
(189)
Jak je uvedeno v rozhodnutí ve věci NN 31/06 týkající se restrukturalizace společnosti RTP, externí audit společnosti PriceWaterhouse Coopers ověřil, zda finanční údaje, které poskytly portugalské orgány, byly v souladu s finančními výkazy společnosti RTP v období 1991-2003, s částkami uvedenými v auditorských zprávách o veřejné službě a s ostatními zdroji informací, které se považovaly za důležité k zajištění shody dotyčných auditů (viz 38. bod odůvodnění rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC údaje potvrdila bez významných připomínek (viz 52. bod odůvodnění rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC výslovně potvrdila, že částky, které společnost RTP obdržela jako náhradu za veřejnou službu, odpovídaly částkám uvedeným v usneseních Rady ministrů (viz 41. bod odůvodnění a tabulka 39 v rozhodnutí ve věci NN 31/06). Auditorská zpráva společnosti PWC upozorňovala na celkové nedostatečné financování společnosti RTP. Uvádělo se v ní, že kromě úkolů veřejné služby, jejichž náklady lze uhradit podle smluv o veřejné službě, existují úkoly veřejné služby, jež společnost RTP vykonává, za něž však nelze požadovat od státu žádnou úhradu. Komise v rozhodnutí ve věci NN 31/06 dospěla k závěru, že auditorská zpráva společnosti PWC mohla oprávněně vycházet z finančních výkazů společnosti RTP a konstatovala, že společnost RTP byla skutečně trvale nedostatečně financována. Kromě externích auditů zpráv o veřejné službě lze pro účely tohoto rozhodnutí vzít v úvahu i auditorskou zprávu společnosti PWC jako další prvek potvrzující, že údaje, které Komise použila v rozhodnutí 2005/403/ES, byly správné.
(190)
Co se týká tvrzení stěžovatele, že je nutno vzít v úvahu zprávu státního auditora (Tribunal de Contas) č. 8/2002, Komise skutečně vzala při svém hodnocení v tomto rozhodnutí tuto zprávu v úvahu. Za prvé je nutno uznat (jak připouští rovněž společnost SIC), že se auditorská zpráva č. 8/2002 vztahuje na období 1997-2000, a je proto relevantní pouze pro roky 1997 a 1998. Ačkoli v uvedené zprávě byly zmíněny údaje pro předchozí roky, byly použity k popisu celkového vývoje finanční situace společnosti RTP, nebyly však samy o sobě předmětem šetření Účetního dvora.
(191)
Co je nejdůležitější, zpráva č. 8/2002 nenaznačuje žádnou nesrovnalost ve financování společnosti RTP ani nadměrnou náhradu za roky 1997-2000 (nebo za jakýkoli jiný rok). Naopak, ve zprávě č. 8/2002 jsou mnohokrát zmíněny strukturální finanční problémy společnosti RTP. Komise proto není s to na základě zprávy č. 8/2002 vyčlenit určité platby jako nadměrnou náhradu a protiprávní státní podporu. Naopak, zpráva č. 8/2002 výslovně potvrzuje, že od roku 1993 do konce roku 1999 bylo přežití společnosti RTP dosaženo pouze trvalou a zvyšující se zadlužeností společnosti.
(192)
Jak uvádí stěžovatel, zpráva č. 8/2002 mnohokrát kritizuje vedení společnosti a poukazuje na neefektivnost, které bylo možno předejít. Cíl zprávy č. 8/2002 je vymezen jako celkový přezkum řízení společnosti RTP a provozování veřejnoprávního televizního vysílání z hlediska účinnosti, efektivnosti a hospodárnosti. Jak uvedl stěžovatel, ve zprávě č. 8/2002 bylo zmíněno, že společnost RTP má nepružné struktury a příliš vysoký počet zaměstnanců a poskytuje veřejnou službu neefektivně. Zpráva č. 8/2002 kritizuje rovněž příliš nejasné a obecné vymezení poslání veřejné služby a smlouvy o veřejné službě, které podle státního auditora vedou k neefektivnímu řízení.
(193)
Komise však vymezení poslání veřejné služby, které bylo svěřeno společnosti RTP, ověřila v rozhodnutí ze dne 15. listopadu 2003. Ve věci T-442/03 Soud konstatoval, že široká definice poslání společnosti RTP je přípustná (97). Co se týká údajné neefektivnosti, Komise chce podotknout, že se nejedná o aspekt, který je třeba vzít v úvahu při použití sdělení o vysílání.
(194)
Třetím kritériem, které by Komise měla posoudit, je skutečnost, zda je financování přiměřené čistým nákladům veřejné služby.
(195)
Ve sdělení o vysílání jsou popsána kritéria, na jejichž základě Komise posuzuje přiměřenost státního financování. Sdělení vyžaduje, aby státní podpora nepřevyšovala čisté náklady veřejné služby a aby nedošlo k narušením trhu, která nejsou nutná pro naplnění poslání veřejné služby (98).
(196)
V zájmu správného určení nákladů na činnosti v rámci veřejné služby sdělení o vysílání za prvé vyžaduje řádné rozvržení nákladů a příjmů mezi veřejnou službu a obchodní činnosti.
(197)
Jak je uvedeno v 61. až 67. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, smlouvy o veřejné smlouvě stanoví způsob rozvržení nákladů a příjmů, který musí společnost RTP používat. V tomto případě je úkol Komise v zásadě usnadněn skutečností, že společnost RTP zavedla systém analytického účetnictví, který umožňuje vyčíslit způsobilé náklady, jež jí vznikly při plnění jednotlivých závazků veřejné služby a které lze uhradit.
(198)
Pomocí tohoto systému je každá položka způsobilých výdajů přidělena určité činnosti a následně rozdělena mezi jednotlivé úkoly veřejné služby, jež byly společnosti RTP svěřeny a jež lze uhradit, a to na základě objektivních účetních zásad.
(199)
Jelikož od nákladů na provozování veřejné služby jsou odečteny příjmy plynoucí z každého úkolu veřejné služby, za který lze poskytnout náhradu, systém zaručuje, že roční vyrovnávací platby jsou omezeny na čisté náklady jednotlivých závazků veřejné služby (viz 65. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí).
(200)
Komise proto dospěla k závěru, že parametry pro určení nákladů jsou stanoveny objektivním a transparentním způsobem.
(201)
Pravidla pro náhradu nákladů však mohou podhodnocovat skutečné čisté náklady na veřejnou službu poskytovanou společností RTP a mohla vést k strukturálnímu nedostatečnému financování skutečné potřeby finančních prostředků.
(202)
Jak je uvedeno v 65. bodě odůvodnění, podle metody výpočtu nákladů stanovené ve smlouvách o veřejné službě byly určité náklady veřejné služby vyloučeny z platby prostřednictvím roční náhrady (99). Portugalsko mimoto Komisi informovalo, že ačkoliv musela společnost RTP odvádět z obdržených ročních vyrovnávacích plateb DPH, podle účetních pravidel nebylo možno vzít výsledné náklady v úvahu (viz 94. bod odůvodnění). Do svých zpráv o veřejné službě společnost RTP mimoto nezahrnula veškeré investice do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby, ačkoliv v jejích finančních výkazech byly zaúčtovány (viz 67. bod odůvodnění).
(203)
Podle Amsterodamského protokolu je však na členských státech, aby veřejnoprávním vysílacím organizacím zajistily financování. V tomto případě se Portugalsko rozhodlo nehradit některé náklady, které poskytovateli služby vznikly při plnění jeho úkolů.
(204)
V daném případě poskytoval stát společnosti RTP nejen roční vyrovnávací platby, nýbrž rovněž další financování ve formě navýšení kapitálu, půjček a dohody se Správou sociálního zabezpečení. V souladu s bodem 57 sdělení o vysílání musí Komise analyzovat, zda byla všechna opatření přiměřená čistým nákladům veřejné služby. Teprve pak lze financování poskytnuté společnosti RTP pokládat za slučitelné s čl. 106 odst. 2 SFEU.
(205)
Komise se rovněž domnívá, že závazky veřejné služby uložené společnosti RTP, které podle smluv o veřejné službě nebyly způsobilé pro náhradu, lze považovat za legitimní a jednoznačně definované závazky veřejné služby, jež byly poskytovateli služby oficiálně uloženy státem. Podle pravidel státní podpory může proto Portugalsko financovat veškeré čisté náklady společnosti RTP na veřejnou službu.
(206)
V tabulce 6 ve 207. bodě odůvodnění je uveden přehled nákladů společnosti RTP na veřejnou službu (investiční náklady i čisté provozní náklady), jak byly vypočítány podle platných pravidel účtování nákladů, a náhrad, které společnost obdržela za investice a provozní náklady.
(207)
Uvedeny jsou za prvé investice do vybavení určeného pro činnosti v rámci veřejné služby (tabulka 5) a náhrada poskytnutá na financování investic (tabulka 2). Za druhé jsou uvedeny čisté provozní náklady společnosti RTP (tabulka 4) a vyrovnávací platby za tyto náklady (tabulka 1). Tabulka ukazuje rovněž výhodu získanou z podpory ad hoc vyplývající z dohody se Správou sociálního zabezpečení a půjčky z roku 1998.
Tabulka 6
Shrnutí potřeb v oblasti financování a náhrad za čisté provozní náklady veřejné služby podle účetních pravidel
(v milionech PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Celkem
Investiční náklady
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Navýšení kapitálu
-0
-0
-10 000,0
-12 800,0
-10 000,0
-14 000,0
-0
-46 800,0
Rozdíl mezi investičními náklady a náhradou
2 632,6
2 102,0
-7 236,1
-11 807,3
-8 519,6
-9 962,6
6 054,2
-26 736,8
Náklady na provozování veřejné služby
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
116 456,1
Vyrovnávací platby
-6 200,0
-7 100,0
-7 145,0
-7 200,0
-14 500,0
-10 350,0
-14 000,0
-66 495,0
Sociální zabezpečení
-
-1 206,0
-
-
-
-
-
-1 206,0
Půjčka
-20 000,0
-20 000,0
Rozdíl mezi provozními náklady a náhradou
518,2 (100)
- 346
1 239,1
903,3
2 717,1
27 622,1
-3 898,7
28 755,1
Zdroj: Finanční výkazy a zprávy o veřejné službě
(208)
Jak je zdůrazněno v bodech 201 a 202 odůvodnění, systém ročních vyrovnávacích plateb, který zvolilo Portugalsko, vedl k podhodnocení skutečných nákladů na úkoly veřejné služby, jež společnost RTP vykonávala. Systém vedl k nahromadění dluhů. Ve druhé fázi použilo Portugalsko k financování nákladů společnosti RTP na veřejnou službu opatření ad hoc s cílem zachovat finanční rovnováhu společnosti RTP.
(209)
Jak vyplývá z tabulky 6 v 207. bodě odůvodnění, navýšení kapitálu poskytlo nadměrnou náhradu za investice do veřejné služby, a to ve výši 26 736,8 milionu PTE, zatímco provozní náklady byly vyrovnávacími platbami a ostatními opatřeními ad hoc financovány nedostatečně, a to o 28 755,1 milionu PTE. Ačkoli navýšení kapitálu měla v zásadě financovat investice do vybavení, byla použita rovněž k splacení nahromaděného dluhu.
(210)
Z tabulky 6 v 207. bodě odůvodnění rovněž vyplývá, že celková náhrada byla o 2 018,3 milionu PTE nižší než čisté náklady veřejné služby (28 755,1 milionu PTE minus 26 736,8 milionu PTE). Komise proto dospěla k závěru, že podle pravidel Unie je celkové státní financování v období, které je předmětem šetření, přiměřené čistým provozním nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Toto zjištění se nemění, vezme-li se v úvahu skutečnost, že částka ve výši 11 000 000 PTE vyplývající z osvobození od registračních poplatků představuje státní podporu (viz 119. a 120. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), v rozporu s původním předpokladem Komise. I po zohlednění této částky je financování společnosti RTP nedostatečné, přičemž schodek činí 2 007,3 milionu PTE.
(211)
Komise má za to, že finanční prostředky, jež společnost RTP obdržela, byly nižší než celkové čisté náklady, jež jí vznikly při plnění závazků, které jí uložil stát, a to kvůli skutečnosti, že tabulka 6 v 207. bodě odůvodnění nebere v potaz veškeré náklady společnosti RTP na veřejnou službu v období 1992-1998.
(212)
V souladu se sdělením o vysílání musí Komise zajistit, aby bylo státní financování přiměřené čistým nákladům na poskytování veřejné služby, avšak rovněž to, aby s ohledem na obchodní činnosti, které jsou odvozeny z činností v rámci veřejné služby a pro něž není na straně příjmů možné řádné rozvržení nákladů, nedošlo k narušením trhu, která nejsou nutná pro naplnění poslání veřejné služby. Takovéto narušení by existovalo, pokud by společnost RTP stlačovala na trhu ceny za reklamu, aby snížila příjem konkurentů (101). V tomto případě by společnost RTP nemaximalizovala své příjmy z obchodních činností a zbytečně by zvýšila potřebu státního financování. Podle sdělení o vysílání nelze takové chování, jestliže je prokázáno, pokládat za slučující se s posláním veřejné služby, které bylo vysílací organizaci svěřeno (102).
(213)
V rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 15. listopadu 2001 Komise uvedla, že pokud by bylo zjištěno, že došlo k takovému chování, vzala by tato narušení a z toho vyplývající potřebu vyššího státního financování v úvahu při posuzování možné nadměrné náhrady. V této fázi řízení Komise podotkla, že „na základě informací, které má Komise k dispozici v tomto okamžiku, nelze zjistit, zda se společnost RTP dopustila takového jednání“ (103).
(214)
Na základě výzvy k podání připomínek k zahájení řízení v dané věci neobdržela Komise od konkurentů společnosti RTP žádné připomínky, které by naznačovaly nebo prokazovaly, že se společnosti RTP dopustila na obchodních trzích protisoutěžního chování, jež by mohlo mít za následek vyšší státní financování, které není slučitelné se Smlouvou (104).
(215)
Za této situace se Komise domnívá, že nic nenaznačuje takovéto chování. Komise proto vyvozuje závěr, že se nezdá, že by se společnost RTP dopustila na obchodních trzích protisoutěžního chování, které by vedlo k vyšší potřebě státního financování, a že v důsledku takovéhoto chování nebyla poskytnuta nadměrná náhrada.
(216)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem vyvozuje Komise závěr, že dohodu se Správou sociálního zabezpečení, navýšení kapitálu a podřízenou půjčku, jakož i dočasné osvobození od registračních poplatků je nutno pokládat za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Financování společnosti RTP prostřednictvím opatření ad hoc je však slučitelné s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Celkové financování je přiměřené čistým nákladům na jednoznačně definované závazky veřejné služby, které byly společnosti svěřeny. V souladu s čl. 106 odst. 2 SFEU proto státní financování neovlivňuje podmínky obchodu a hospodářskou soutěž v Unii v míře, která by byla v rozporu se zájmy Unie (105).
VI. ZÁVĚR
(217)
Komise konstatuje, že Portugalsko poskytlo protiprávně podporu ad hoc v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU (106). To se nevztahuje na dočasné osvobození od notářských poplatků a poplatků na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92, jelikož se tato opatření nepovažují za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(218)
Jak je uvedeno v 143. bodě odůvodnění, Komise vyvozuje závěr, že dohoda se Správou sociálního zabezpečení, která byla uzavřena v roce 1993, navýšení kapitálu v období 1994-1997 a půjčka v roce 1998 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Státní podporu představuje obdobně osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 zákona č. 21/92 a trvalé osvobození od poplatků podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92. Opatření ad hoc byla provedena ze státních prostředků a mohou narušit hospodářskou soutěž na vnitřním trhu tím, že zvýhodňují společnost RTP a ovlivňují obchod.
Opatření ad hoc nesplňují podmínky stanovené v rozsudku ve věci Altmark, jelikož je nelze pokládat za součást systému vyrovnávacích plateb, jehož parametry byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Mimoto je zřejmé, že společnost RTP nebyla vybrána v rámci řízení pro zadávání veřejných zakázek, které zaručuje nejnižší možné náklady, a neexistují žádné náznaky, že výše plateb ad hoc byla určena na základě analýzy nákladů, které by vynaložil běžný podnik.
(219)
Na opatření ad hoc s výjimkou trvalého osvobození společnosti RTP podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 je použitelná výjimka stanovená v čl. 106 odst. 2 SFEU. Jak bylo analyzováno, opatření poskytovala náhradu za jednoznačně definované závazky veřejné služby, jimiž byla společnost RTP dostatečně pověřena zákonem č. 21/92 a smlouvami o veřejné službě. Opatření ad hoc jsou přiměřená čistým provozním nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Opatření ad hoc nenarušují hospodářskou soutěž v míře, která je v rozporu se zájmem Unie, jelikož opatření jsou přiměřená čistým nákladům společnosti RTP na veřejnou službu. Společnost RTP se rovněž nedopustila protisoutěžního chování v rámci svých obchodních činností.
(220)
Komise konstatuje, že trvalé osvobození podle čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 představuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem, jelikož se nepovažuje za náhradu za poskytování služby obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU. Portugalsko by proto mělo uvedený zákon zrušit. Portugalsko by mělo zajistit rovněž navrácení případné podpory, která byla společnosti RTP vyplacena na základě uvedeného zákona.
(221)
Vzhledem k výše uvedeným závěrům,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Níže uvedená opatření ad hoc, která provedlo Portugalsko ve prospěch společnosti Radiotelevisão Portuguesa, SA (RTP), představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy:
a)
stanovení splátkového kalendáře dluhu ve výši 1,206 miliardy PTE, kterou povolilo Portugalsko společnosti RTP ve formě dohody se Správou sociálního zabezpečení, která byla uzavřena v roce 1993;
b)
navyšování kapitálu v období 1994-1997 ve výši 46,800 miliardy PTE;
c)
půjčka ve výši 20 miliard PTE poskytnutá v roce 1998;
d)
dočasné osvobození od registračních poplatků podle čl. 11 odst. 1 portugalského zákona č. 21/92 ve výši 11 000 000 PTE.
2. Opatření státní podpory uvedená v odstavci 1 tohoto článku jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 106 odst. 2 Smlouvy, jelikož nevedla k nadměrnému vyrovnání čistých nákladů vynaložených na plnění úkolů veřejné služby, které byly uloženy společnosti RTP.
Článek 2
Osvobození od notářských poplatků a nákladů na zveřejnění podle čl. 11 odst. 1 portugalského zákona č. 21/92 nepředstavuje státní podporu.
Článek 3
1. Neomezené osvobození společnosti RTP od placení poplatků a odměn s ohledem na akty zápisu, registrace a záznamu podle čl. 11 odst. 2 portugalského zákona č. 21/92 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
2. Státní podpora, kterou Portugalsko poskytlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU na základě čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92 ve prospěch RTP, není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 4
1. Portugalsko zruší zákon uvedený v čl. 3 odst. 1 tohoto rozhodnutí a získá zpět státní podporu, kterou společnost RTP případně obdržela na základě uvedeného právního předpisu do doby jeho zrušení.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly dány k dispozici společnosti RTP, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízení (ES) č. 271/2008, kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 5
1. Navrácení podpory poskytnuté na základě zákona uvedené v článku 3 se provede s okamžitým účinkem.
2. Portugalsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Portugalsko Komisi tyto informace:
a)
podrobný popis opatření přijatých za účelem zrušení čl. 11 odst. 2 zákona č. 21/92;
b)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má společnost RTP navrátit,
c)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
d)
doklady prokazující, že společnosti RTP bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Portugalsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 3 navrácena. Na žádost Komise předloží Portugalsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již společnost RTP vrátila.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
DECIZIA COMISIEI
din 20 decembrie 2011
privind ajutorul de stat C 85/01 referitor la măsurile ad hoc puse în aplicare de Portugalia în favoarea RTP
[notificată cu numărul C(2011) 9429]
(Numai textul în limba engleză este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2012/365/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispoziția (dispozițiile) menționată (menționate) anterior (2) și având în vedere observațiile acestora,
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
Prin cele trei plângeri depuse în 1993, 1996 și 1997 de către organismul privat de radiodifuziune, Sociedade Independente de Comunicaçăo, S.A. (SIC), Comisia a fost informată că Portugalia a pus în aplicare o serie de măsuri ad hoc și de măsuri compensatorii anuale în favoarea organismului public de radiodifuziune portughez, Radiotelevisăo Portuguesa, S.A. (RTP).
(2)
Prin scrisoarea din 15 noiembrie 2001, Comisia a informat Portugalia că a decis să inițieze procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE cu privire la o serie de măsuri ad hoc acordate în favoarea RTP.
(3)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene (3). Ulterior, articolul 1 din Decizia 2005/406/CE a Comisiei din 15 octombrie 2003 privind măsurile ad hoc puse în aplicare de Portugalia în favoarea RTP (4) stabilea că unele dintre aceste măsuri, și anume ajutorul de stat în valoare de 68 006 milioane PTE acordat de Portugalia în favoarea RTP sub forma unui acord cu sistemul de securitate socială din 1993, infuziile de capital din perioada 1994-1997 și un împrumut din 1998 erau compatibile cu piața comună în sensul articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE. În plus, articolul 2 din decizia respectivă stabilea că anumite măsuri nu reprezintă ajutor de stat, și anume scutirea de la plata taxelor de înregistrare, plata taxelor pentru înstrăinarea rețelei de difuzare a programelor de televiziune, facilitățile acordate pentru plata taxei anuale de utilizare a rețelei de difuzare a programelor de televiziune, protocolul privind promovarea cinematografiei, emisiunea de obligațiuni și planul de restructurare pentru perioada 1996-2000.
(4)
La 26 iunie 2008, Tribunalul de Primă Instanță a anulat, în cauza T-442/03 (5), o parte din Decizia 2005/406/CE, din două motive. Tribunalul a anulat articolul 2 din respectiva decizie în măsura în care acesta afirma că „o scutire de la plata taxelor de înregistrare” nu constituie ajutor de stat. Instanța a considerat că sarcina Comisiei era aceea de a stabili, în ceea ce privește avantajul ad hoc care consta în scutirea de la plata taxelor de înregistrare și a comisioanelor aferente transformării societății într-o societate pe acțiuni (denumită în continuare „scutire temporară”), dacă recurgerea la legislație pentru a transforma întreprinderile publice în societăți pe acțiuni era compatibilă cu logica sistemului portughez sau dacă recurgerea la legislație a constituit o derogare menită să ofere un avantaj întreprinderilor publice față de alte întreprinderi.
(5)
Pentru avantajul permanent care rezultă din scutirea nelimitată de la plata taxelor de înregistrare și a altor taxe aferente oricărui act de înscriere, înregistrare sau adnotare acordată RTP (denumită în continuare „scutire permanentă”), Curtea a constatat că, deși este posibil ca scutirea să nu fi fost în realitate permanentă (a se vedea punctele 73 și 79 din hotărâre), acest fapt nu ar modifica concluzia potrivit căreia natura generală a respectivei scutiri nu a fost demonstrată de către Comisie. Curtea a mai constatat că, deși s-ar putea ca Portugalia să fi transformat RTP într-o societate pe acțiuni deoarece acest lucru era necesar pentru îndeplinirea misiunii de serviciu public, această posibilitate nu a fost însoțită de elemente de probă suficiente.
(6)
Curtea a respins cererile în ceea ce privește afirmația din Decizia 2005/406/CE conform căreia emisiunea de obligațiuni din 1994 și facilitățile de plată acordate pentru taxa de licență nu trebuiau clasificate drept ajutor de stat.
(7)
În ceea ce privește compatibilitatea măsurilor de ajutor de stat (articolul 1 din Decizia 2005/406/CE), Curtea a constatat că, fără un audit extern al rapoartelor privind serviciul public și al datelor conținute în aceasta, efectuat în conformitate cu legislația națională, Comisia nu putea să se bazeze pe respectivele rapoarte. Prin urmare, Comisia nu era îndreptățită să concluzioneze că măsurile de ajutor de stat sunt compatibile cu piața comună în sensul articolului 86 alineatul (2) din tratat [vorbim în prezent de articolul 106 alineatul (2) din TFUE și de „piață internă”] (6). Curtea a anulat articolul 1 din Decizia 2005/406/CE.
(8)
În urma hotărârii Curții de Justiție în cauza T-442/03, Comisia a atras atenția părților interesate cu privire la faptul că ancheta Comisiei în acest caz a fost redeschisă și a invitat părțile terțe să prezinte observații (7).
(9)
Comisia a primit observații din partea reclamantului la 10 martie 2009 și le-a transmis Portugaliei la 8 aprilie 2009. La 17 iunie 2009 au fost primite observații suplimentare din partea reclamantului, acestea fiind transmise Portugaliei la 28 iulie 2009. Portugalia a răspuns la ambele seturi de observații prin scrisorile din 7 și 8 septembrie 2009. Portugalia a transmis informații suplimentare Comisiei la 23 februarie 2010, 4 martie 2010 și 15 aprilie 2010. La 10 mai 2010, Comisia a trimis Portugaliei o cerere de informații prin care invita autoritățile din această țară să efectueze auditurile externe independente ale rapoartelor privind serviciul public pentru perioada cuprinsă între 1992 și 1997.
(10)
Portugalia a răspuns la cererea de informații a Comisiei prin scrisoarea din 8 iunie 2010 și a furnizat, prin scrisoarea din data de 12 august 2010, auditurile externe solicitate ale rapoartelor privind serviciul public. Portugalia a transmis informații suplimentare prin scrisoarea din 29 septembrie 2010. La 29 martie 2011 a avut loc în Portugalia o reuniune, iar la 17 iunie 2011, 25 august 2011 și 26 octombrie 2011, Portugalia a furnizat Comisiei informații suplimentare.
Prin scrisoarea din data de 15 decembrie 2011, Portugalia a fost de acord ca, în mod excepțional, prezenta decizie să fie adoptată în limba engleză ca limbă autentică.
(11)
Prezenta decizie se referă numai la măsurile ad hoc care fac obiectul deciziei de inițiere a procedurii oficiale de investigare. Unele dintre măsurile care, conform Deciziei 2005/406/CE, nu constituiau ajutoare de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE nu au fost anulate de Curtea de Justiție în cauza T-442/03 și, prin urmare, articolul 2 din Decizia 2005/406/CE a devenit definitiv. Aceste măsuri se referă la plata pentru înstrăinarea rețelei de difuzare a programelor de televiziune, la facilitățile acordate pentru plata taxei anuale de utilizare a rețelei de difuzare a programelor de televiziune, la protocolul privind producția cinematografică, la emisiunea de obligațiuni și la planul de restructurare pentru perioada 1996-2000. Însă, conform hotărârii Curții în cauza T-442/03, Comisia va face o nouă evaluare în ceea ce privește scutirea temporară și cea definitivă de la plata taxelor notariale, precum și de la plata taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare.
Prezenta decizie se concentrează asupra relațiilor financiare dintre RTP și Portugalia, în perioada cuprinsă între 1992 și 1998, în ceea ce privește acordul cu sistemul de securitate socială din 1993, infuziile de capital din perioada cuprinsă între 1994 și 1997 și împrumutul din anul 1998. Prezenta decizie nu reglementează aspectele legate de clasificarea juridică și compatibilitatea cu tratatul a compensațiilor anuale acordate în favoarea RTP, aspecte care au fost abordate în Decizia Comisiei din 22 martie 2006 în cazul nr. E 14/2005 (8). În plus, la 4 iulie 2006, Comisia a adoptat o decizie în ceea ce privește acordul de restructurare financiară a RTP, în cazul NN 31/2006 (9).
(12)
Cu toate acestea, pentru a dispune de o „imagine” completă a relațiilor financiare dintre Portugalia și RTP în perioada care face obiectul investigației Comisiei în acest caz, Comisia trebuie să ia în considerare nu numai măsurile ad hoc, ci și sprijinul financiar acordat în favoarea RTP prin intermediul compensațiilor anuale. Prin urmare, prezenta decizie se referă la compensațiile anuale doar în măsura în care acest lucru este necesar pentru clarificarea argumentației Comisiei privind măsurile ad hoc.
II. DESCRIERE DETALIATĂ A CHESTIUNILOR ÎN DISCUȚIE
A. MĂSURI ÎN FAVOAREA RTP
A.1. DESCRIEREA BENEFICIARULUI RTP
(13)
Societatea RTP (care se numea la acel moment Rádio e Televisăo Portuguesa, S.A.R.L) a fost înființată ca societate pe acțiuni, prin actul din 15 decembrie 1955, în urma deciziei Portugaliei de a crea o societate de radiodifuziune căreia urma să i se încredințeze concesionarea serviciului public de televiziune (10). Contractul de concesionare a serviciului public a fost semnat la 16 ianuarie 1956.
(14)
Prin Decretul-lege nr. 674-D/75 din 2 decembrie 1975, RTP a fost naționalizată. Respectivul Decret-lege a transformat RTP într-o întreprindere publică denumită Radiotelevisăo Portuguesa, E.P. și i-a transferat toate drepturile și obligațiile legale ale predecesorului său.
(15)
Până în anii ’80, RTP a deținut monopolul asupra pieței naționale de radiodifuziune și și-a desfășurat activitatea prin intermediul a două canale de televiziune, RTP1 și RTP2. În anii ’90, RTP a început să se confrunte cu concurența din partea organismelor private de radiodifuziune, după ce Portugalia a acordat, în februarie 1992, licențe organismelor private de radiodifuziune SIC și TVI pentru a transmite pe un al treilea și, respectiv, pe un al patrulea canal (11).
(16)
Legea nr. 21/92 din 14 august 1992 a transformat RTP, E.P. într-o societate pe acțiuni denumită Radiotelevisăo Portuguesa, S. A. și a aprobat noul statut al acesteia.
(17)
RTP desfășoară atât activități de serviciu public de radiodifuziune, cât și activități comerciale și legea îi permite să desfășoare activități comerciale sau industriale legate de activitățile de televiziune (12).
(18)
Activitățile comerciale ale RTP au fost realizate prin participări financiare în societăți care sunt distincte, din punct de vedere juridic, de RTP și dispun de structură și sistem contabil proprii.
A.2. MĂSURI (13)
(19)
Compensațiile anuale în favoarea RTP constituie principalul mecanism de compensare a RTP pentru obligațiile sale de serviciu public. În perioada cuprinsă între 1992 și 1998, RTP a primit compensații anuale în valoare totală de 66 495 de milioane PTE (aproximativ 332 de milioane EUR) (14) pentru a-și acoperi costurile legate de obligațiile de serviciu public. Temeiul juridic pentru compensațiile anuale este articolul 5 din Legea nr. 21/92 (15).
(20)
Tabelul 1 prezintă o defalcare a compensațiilor anuale acordate societății RTP în perioada cuprinsă între 1992 și 1998, care face obiectul prezentei decizii.
Tabelul 1
Valoarea compensațiilor anuale în perioada 1992-1998
(exprimată în milioane PTE și EUR)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
6 200
7 100
7 145
7 200
14 500
10 350
14 000
EUR 26,9 (16)
EUR 35,4
EUR 35,6
EUR 35,9
EUR 72,3
EUR 51,6
EUR 69,8
Sursă: Rezoluția Consiliului de Miniștri.
(21)
În momentul în care RTP a fost transformată în societate pe acțiuni, legislația portugheză privind înregistrarea societăților avea caracteristicile de mai jos. Articolul 7 alineatul (1) din Codul portughez al societăților comerciale (Código das Sociedades Comerciais), în versiunea care era în vigoare la momentul transformării RTP, prevedea că statutul unei societăți comerciale (contrato de sociedade) trebuia să fie oficializat printr-un act notarial.
Articolul 18 alineatul (5) din Codul societăților comerciale prevedea că actul de constituire a unei societăți pe acțiuni, după înființarea societății în forma legală adecvată, trebuia să fie înregistrat în Registrul Comerțului. Înregistrarea era obligatorie în temeiul articolului 15 alineatul (1) și al articolului 3 litera (a) din Codul Registrului Comerțului (Código do Registo comercial) și al articolului 166 din Codul societăților comerciale.
În conformitate cu articolul 70 alineatul (1) litera (a) din Codul Registrului Comerțului, în versiunea care era în vigoare la momentul respectiv, actul de înființare a unei societăți pe acțiuni trebuia să fie publicat în Diário da República [a se vedea articolul 70 alineatul (2) (17)]. Publicarea trebuia realizată ex officio de către grefier, pe cheltuiala părții interesate [a se vedea articolul 71 alineatul (1) din Codul Registrului Comerțului].
(22)
În 1992, când s-a transformat într-o societate pe acțiuni, RTP a fost scutită de la plata taxelor notariale și de înregistrare aferente transformării juridice a RTP dintr-o societate publică într-o societate pe acțiuni. Valoarea scutirilor a fost de 33 de milioane PTE (aproximativ 164 000 EUR). În mod normal, în temeiul legislației portugheze, toate persoanele juridice trebuie să plătească taxele percepute pentru crearea unei societăți comerciale și pentru modificarea statutului acesteia sau pentru orice altă modificare relevantă în cadrul societății.
(23)
Temeiul juridic pentru scutirea de la plata taxelor de înregistrare este articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92, care prevede că:
„se aprobă statutul RTP SA (…); acesta nu este necesar să fie transformat într-un act notarial, ci se înregistrează automat, cu scutire de la plata taxelor și cheltuielilor, în temeiul Jurnalului Oficial al Republicii (Diário da República) în care sunt publicate”.
(24)
Articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92 derivă din aplicarea Legii nr. 84/88 din 20 iulie 1988 privind transformarea întreprinderilor de stat în societăți pe acțiuni. Articolul 1 din Legea nr. 84/88 prevede că întreprinderile publice, chiar dacă sunt naționalizate, pot fi transformate, printr-un decret-lege, în societăți pe acțiuni. Articolul prevede că:
„Întreprinderile publice […] pot fi transformate prin decret-lege în societăți pe acțiuni deținute integral sau majoritar de către entități publice, în conformitate cu Constituția și cu prezenta lege.”
(25)
Articolul 3 alineatul (2) din Legea nr. 84/88 privind transformarea întreprinderilor de stat în societăți pe acțiuni prevede, de asemenea, că un astfel de decret-lege trebuie să aprobe statutul societății pe acțiuni. În conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din Legea nr. 84/88, respectivul decret-lege constituie un document suficient pentru cerințele de înregistrare care trebuie îndeplinite (18).
(26)
În temeiul articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92, RTP a fost scutită de la plata altor taxe de înregistrare direct legate de modificarea statutului juridic al societății. Articolul 11 alineatul (2) prevede că:
„Toate actele de înscriere, de înregistrare și de consemnare pe marginea actului la toate serviciile de înregistrare, autoritățile administrative și organismele publice, în special Registrul Național al Persoanelor Juridice, Registrul de inscripțiuni imobiliare și departamentul de înmatriculări auto, vor fi întocmite pe baza unei simple cereri semnate de doi membri ai consiliului de administrație al societății vor fi scutite de toate taxele și onorariile.”
(27)
Conform declarațiilor Portugaliei, dispoziția articolului 11 alineatul (2) a derivat din aplicarea Decretului-lege nr. 404/90 (19) și confirmă aplicabilitatea unei dispoziții de aplicare generală în cazul RTP. Pe baza articolului 1 din legea în cauză, întreprinderilor care efectuaseră până la 31 decembrie 1993 acte de cooperare sau de concentrare li se putea acorda scutirea de la plata taxei pe transfer aferentă activelor fixe, care erau necesare în cazul unei concentrări sau al unei cooperări. Articolul 1 din legea respectivă prevedea, de asemenea, o scutire de la plata tantiemelor și de la alte cheltuieli juridice care puteau fi datorate pentru realizarea unor astfel de acte.
(28)
Portugalia a declarat că în trecut RTP a plătit, în mai multe rânduri, taxele notariale și de înregistrare aferente anumitor majorări de capital și altor operațiuni, după transformarea sa în societate pe acțiuni (20).
(29)
În perioada cuprinsă între 1983 și 1989, RTP a „acumulat” o datorie la sistemul de securitate socială în valoare de 2 189 de milioane PTE, care a rezultat din incapacitatea de a-și plăti contribuțiile la sistemul de securitate socială. Contextul acestei datorii a fost un litigiu între RTP și administrația sistemului de securitate socială cu privire la interpretarea deducerilor legate de asigurările sociale pentru orele suplimentare și onorariile artiștilor.
(30)
Interpretarea dată de administrația sistemului de securitate socială figura la articolul 2 litera (e) din Decretul de punere în aplicare nr. 12/83 din 12 februarie 1983. Cu scopul de a evita procedurile judiciare, cele două părți au ajuns la un acord în temeiul căruia administrația sistemului de securitate socială renunța la dobânzile de întârziere și accepta o reeșalonare a plății datoriei. În urma soluționării litigiului juridic, decretul de punere în aplicare nu a fost niciodată revocat.
(31)
La 6 mai 1993, un decret comun al ministrului finanțelor și al ministrului securității sociale a autorizat oficial reeșalonarea datoriei în 120 de rate lunare și a renunțat la amenzile și dobânzile datorate pentru suma de 1 206 milioane PTE (6 milioane EUR).
(32)
Condițiile pentru autorizarea acordurilor excepționale pentru plata datoriilor acumulate de RTP la sistemul de securitate socială sunt prevăzute în Decretul-lege nr. 411/91. Articolul 2 alineatul (1) din respectivul decret-lege prevede că autorizarea trebuie să fie indispensabilă pentru a garanta viabilitatea debitorului și că acordurile pot fi aplicate, printre altele, pe motiv că, în conformitate cu articolul 2 litera (d) din decretul-lege, întreprinderile îndatorate „au făcut obiectul ocupării, autogestionării de către salariați sau al intervenției statului”.
(33)
În perioada cuprinsă între 1994 și 1997, Portugalia a majorat capitalul RTP în fiecare an. Următorul tabel oferă o imagine de ansamblu asupra diferitelor majorări de capital, care s-au ridicat la 46 800 de milioane PTE (233 de milioane EUR).
Tabelul 2
Majorări ale capitalului social al RTP în perioada 1994-1997
(milioane PTE)
Anul
1994
1995
1996
1997
Majorarea capitalului social
10 000
12 800
10 000
14 000
Capitalul social la 31 decembrie
22 708
35 508
45 508
59 508
Sursă: Bilanțurile RTP.
(34)
Contractele de serviciu public pe care Portugalia le-a încheiat cu RTP prevăd participarea statului la investițiile realizate de RTP, de preferință sub forma unei majorări de capital (21).
(35)
În decembrie 1998, a fost încheiat un contract între Fondul de stabilizare a datoriei publice și RTP pentru un împrumut subordonat dinspre Fondul de stabilizare a datoriei publice (Fundo de Regularizaçăo da Dívida Pública) înspre RTP și prin care se stabileau condițiile unui împrumut de 20 000 de milioane PTE (99,8 milioane EUR) în vederea majorării capitalului RTP.
(36)
Fondul de stabilizare a datoriei publice este gestionat de Institutul de gestionare a datoriei publice (Instituto de Gestăo de Crédito Público), care este responsabil cu gestionarea datoriei statului portughez și cu implementarea programului de împrumut central, în conformitate cu legea privind datoria publică (22) și cu orientările stabilite de guvernul portughez. Acest institut este plasat în subordinea și sub supravegherea ministrului de finanțe al Portugaliei (23).
(37)
De la data la care sumele au fost puse la dispoziția RTP, împrumutul a fost condiționat de plata unor dobânzi anuale care corespundeau ratei Lisbor de douăsprezece luni calculate la începutul fiecărei perioade, la care se adăugau 20 de puncte de bază (24).
(38)
În conformitate cu contractul, împrumutul urma să fie rambursat la 31 decembrie 2003, însă putea fi prelungit de comun acord pentru încă o perioadă de unul sau doi ani. RTP nu a plătit dobânzi pentru împrumut, întrucât contractul prevedea că dobânzile aferente primelor patru plăți anuale trebuiau să fie capitalizate (25).
(39)
Contractul încheiat în decembrie 1998 între Fondul de stabilizare a datoriei publice și RTP a fost elaborat în conformitate cu orientările stabilite într-o rezoluție comună a secretarilor de stat pentru media, trezorerie și, respectiv, finanțe la 17 decembrie 1998.
B. POZIȚIA FINANCIARĂ A RTP
(40)
După cum arată tabelul următor, RTP a înregistrat pierderi în cursul perioadei care face obiectul investigației Comisiei. În 1996, situația financiară a RTP s-a deteriorat până într-un punct în care capitalul său net a devenit negativ.
Tabelul 3
Datele economice și financiare ale RTP pentru perioada 1993-1998
(milioane PTE)
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Profituri nete (pierderi)
(7 883)
(19 558)
(26 581)
(18 512)
(32 223)
(25 039)
Capital net
1 557
8 071
4 269
(4 274)
(20 586)
(50 827)
Active
39 418
42 262
56 078
67 654
62 340
83 843
Datorii financiare (26)
22 402
26 855
30 258
44 922
44 885
92 775
Sursă: Conturile financiare ale RTP.
C. OBLIGAȚIILE DE SERVICIU PUBLIC ALE RTP ÎN PERIOADA 1992-1998
(41)
RTP este obligată să furnizeze servicii publice de televiziune. Diferite legi stabilesc definiția, mandatul și finanțarea acestor servicii.
(42)
Legea nr. 58/90, care reglementează activitatea de difuzare a programelor de televiziune, a stabilit condițiile pentru organismele private de radiodifuziune și obligația statului de a garanta serviciul public de difuzare a programelor de televiziune (27). În ceea ce privește statutul RTP, Legea nr. 21/92 definește principalele obligații de serviciu public și modul de finanțare a acestui serviciu.
(43)
Două contracte de serviciu public încheiate între RTP și statul portughez în 1993 și în 1996 au descris serviciul public și finanțarea acestuia în detaliu (acestea sunt denumite în continuare fie „vechiul contract de serviciu public” sau „noul contract de serviciu public”, fie „contractele de serviciu public”, atunci când se face referire la ambele contracte) (28).
(44)
La articolul 4 din Legea nr. 21/92 se prevede încheierea între autoritățile portugheze și RTP a unui contract de concesionare și se precizează principalele obligații de serviciu public care trebuie îndeplinite în temeiul contractului. La articolul 4 alineatul (2) din aceeași lege sunt stabilite principiile generale pe care RTP trebuie să le respecte în cursul activităților sale de concesionar (29), iar la articolul 4 alineatul (3) sunt definite obligațiile aferente serviciului public de televiziune (30).
(45)
Obligațiile de serviciu public ale RTP sunt confirmate în contractele de serviciu public. În primul rând, societății RTP îi revin obligații generale și obligații legate de conținutul programelor (31). RTP trebuie să furnizeze un serviciu public de televiziune, în cadrul căruia trebuie să emită pe două canale și să ofere populației din Portugalia continentală o acoperire generală. Primul canal are un caracter mai general și trebuie să difuzeze programe cu un conținut mai general. Al doilea canal trebuie să se axeze pe tipuri specifice de public și să difuzeze programe educative, culturale și științifice. Unul dintre cele două canale trebuie să acopere regiunile autonome Azore și Madeira.
(46)
În al doilea rând, contractele de serviciu public impun societății RTP obligații specifice de programare (32). Sunt stabilite standarde pentru calitatea programelor (cum ar fi pluralismul, imparțialitatea informațiilor etc.) și conținutul programelor (opere noi de ficțiune, evenimente sportive, programe pentru copii, cultură portugheză, știri interne, divertisment). RTP trebuie să afecteze timp de emisie unor anumite entități, să sprijine producția cinematografică și alte forme de producție audiovizuală, să promoveze producția de programe educative sau formative, să facă schimb de programe cu regiunile autonome Azore și Madeira, precum și să promoveze cooperarea cu alte televiziuni publice din Uniunea Europeană. În plus, RTP are anumite obligații în materie de programare în cadrul cooperării internaționale. De exemplu, trebuie să realizeze și să difuzeze programe pentru diaspora portugheză, pentru țările de limbă portugheză din Africa și pentru Macao. RTP trebuie să asigure funcționarea RTP Madeira și RTP Azore și să își mențină centrele de producție și delegațiile în străinătate.
(47)
În al treilea rând, contractele de serviciu public impun societății RTP obligații specifice. De exemplu, RTP trebuie să păstreze arhive audiovizuale, să introducă inovațiile tehnologice în echipamentele și activitățile sale, să ofere sprijin Teatrului Național Săo Carlos și să presteze o serie de alte servicii care urmează să fie specificate pe o bază ad hoc.
(48)
În virtutea articolului 5 din Legea nr. 58/90, serviciul public de radiodifuziune a fost concesionat societății RTP pentru o perioadă de 15 ani; concesiunea poate fi prelungită pentru o perioadă de încă 15 ani și acoperă frecvențele corespunzătoare primului și celui de al doilea canal. La articolul 4 din Legea nr. 21/92 se prevede că RTP este concesionarul serviciului public de radiodifuziune. La clauza 1 litera (a) din contractele de serviciu public se confirmă faptul că serviciul public de radiodifuziune este prestat de către RTP (33).
(49)
În contractele de serviciu public (34) se prevede crearea unui Consiliu consultativ (Conselho de Opiniăo), alcătuit din reprezentanți ai diferitelor segmente ale opiniei publice, care poate interveni pentru a verifica dacă RTP își respectă obligațiile generale și specifice, corespunzătoare serviciului public de radiodifuziune.
(50)
RTP trebuie să prezinte ministrului de finanțe un plan de afaceri și un buget aferente misiunii sale de serviciu public (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) pentru anul următor, însoțite de avizele emise de Comisia de cenzori și de Consiliul consultativ. În plus, RTP trebuie să prezinte un raport privind respectarea, în anul precedent, a obligațiilor care îi revin în materie de serviciu public (Relatório sobre o Cumprimento das Obrigacões do Serviço Público, „rapoarte privind serviciul public”), însoțit de un aviz al Comisiei de cenzori (35).
(51)
Ministrul de finanțe și membrul guvernului responsabil cu mijloacele de informare în masă au sarcina de a verifica respectarea contractelor de serviciu public. Inspectoratul general al finanțelor are obligația de a controla planul financiar. În plus, rapoartele privind serviciul public trebuie supuse anual unui audit extern efectuat de o societate specializată (36).
(52)
În noul contract de serviciu public sunt prevăzute, de asemenea, sancțiunile pe care autoritățile portugheze le pot impune în cazul încălcării de către RTP a prevederilor contractuale și care pot consta în amenzi, confiscarea activelor, rambursare sau rezilierea contractului.
(53)
În perioada 1992-1998, toate situațiile financiare anuale ale RTP au fost verificate de către o societate de audit extern.
(54)
De asemenea, RTP a prezentat rapoarte privind serviciul public pentru toți anii, cu excepția anului 1992, deoarece obligația de a se supune unui audit extern a fost prevăzută pentru prima oară în vechiul contract de serviciu public, încheiat în 1993. Portugalia susține că, pentru perioada cuprinsă între 1995 și 1998, rapoartele privind serviciul public au primit avizul favorabil și autonom al unei societăți de audit independente (37). Portugalia susține, de asemenea, că toate rapoartele privind serviciul public întocmite în perioada respectivă au fost însoțite de un aviz al Comisiei de cenzori a societății RTP și au fost controlate de Inspectoratul general al finanțelor (Inspecçăo-Geral de Finanças), un organism independent de RTP.
Situația auditării externe a rapoartelor privind serviciul public este descrisă în cele ce urmează.
(55)
În rapoartele privind serviciul public pentru anii 1993 și 1994 era inclusă o declarație de conformitate, din care reieșea că RTP și-a îndeplinit obligațiile aferente prestării unui serviciu public, însă această declarație a fost semnată numai de către conducerea RTP.
(56)
În rapoartele privind serviciul public pentru anii 1995, 1996, 1997 și 1998 erau incluse declarații de conformitate semnate de o societate de audit extern, independentă de RTP, și anume Maia, Mesquita & Associados - (Revisor Oficial das Contas); din declarațiile respective a reieșit că verificarea nu a scos la iveală probleme care ar fi putut afecta în mod semnificativ calcularea compensațiilor către RTP, menționate în rapoartele pentru anii respectivi.
(57)
În 2010, Portugalia a prezentat Comisiei rezultatele unei auditări externe mai cuprinzătoare a rapoartelor privind serviciul public pentru perioada cuprinsă între 1992 și 1997. Auditarea externă a rapoartelor privind serviciul public pentru perioada respectivă a fost organizată de către autoritatea națională de reglementare în domeniul mass-media, Entidade Reguladora para a Comunicaçăo Social (ERC). Auditurile pentru perioada respectivă au fost efectuate de Pedro Roque SROC, o societate de audit extern, independentă de RTP (38). Autoritățile portugheze au furnizat, de asemenea, un raport de sinteză în care sunt prezentate rezultatele auditurilor pentru toți anii.
Raportul privind serviciul public pentru anul 1998 făcuse deja obiectul unui audit extern. Auditul extern pentru anul 1998 a fost realizat de BDO Binder, o societate de audit extern („raportul întocmit de BDO Binder”) (39).
(58)
Scopul auditurilor efectuate pentru fiecare an din perioada 1992-1997 a fost acela de a verifica dacă RTP și-a îndeplinit sarcinile prevăzute în contractele de serviciu public în vigoare la momentul respectiv și dacă a existat o corespondență între cheltuielile aferente serviciului public prestat și compensații. La efectuarea auditurilor externe, prevăzute în obligațiile care decurg din contractele de serviciu public, s-a ținut seama de diferitele legi care guvernează obligațiile societății RTP în materie de prestare a unui serviciu public (de exemplu, Legea televiziunii nr. 58/90 din 7 septembrie 1990), de planul de afaceri și de bugetul aferente serviciului public prestat (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público), precum și de rapoartele privind serviciul public. În cadrul auditurilor externe s-a analizat dacă au fost respectate obligațiile de serviciu public. Rapoartele întocmite au cuprins o comparație între compensațiile efectuate de Portugalia și cheltuielile stabilite în rapoartele privind serviciul public.
(59)
Concluzia desprinsă în urma auditurilor realizate pentru toți anii în cauză, și anume perioada 1992-1997, a fost că RTP și-a îndeplinit, în esență, principalele obligații în materie de radiodifuziune. În audituri se precizează, de asemenea, că „în ceea ce privește corespondența dintre sarcinile de serviciu public prestate și compensarea «cheltuielilor reale și efective», nu există denaturări relevante din punct de vedere material care să afecteze conformitatea cu legislația în vigoare la data respectivă”. În raportul de sinteză se constată că plata compensatorie efectuată de Portugalia pentru toți anii în cauză a fost inferioară sumelor indicate în fiecare raport privind serviciul public. Auditurile sunt publicate pe site-ul ERC (40). Nici în raportul întocmit de BDO Binder nu se indică faptul că serviciul public prestat ar fi fost însoțit de o supracompensare.
(60)
În temeiul articolului 5 din Legea nr. 21/92, RTP are dreptul de a primi compensații pentru îndeplinirea obligațiilor sale de prestare a unui serviciu public. Acest drept este confirmat în contractele de serviciu public.
(61)
Pe lângă sistemul de compensații anuale (a se vedea considerentul 19 de mai sus), contractele de serviciu public prevăd acordarea de către Portugalia a unor fonduri pentru:
(a)
plata serviciilor specifice prevăzute în contractele de prestări de servicii încheiate sau care urmează a fi încheiate între administrația publică și RTP (41);
(b)
participarea statului la toate investițiile făcute de RTP, îndeosebi la cele destinate infrastructurilor necesare pentru funcționarea centrelor de producție și de difuzare din regiunile autonome Azore și Madeira, arhivelor audiovizuale și programelor internaționale ale RTP, precum și la alte investiții tehnologice pe care RTP are obligația să le efectueze (42).
(62)
Pentru a determina costurile și veniturile aferente obligațiilor de serviciu public și eligibile pentru compensații, RTP aplică un sistem de contabilitate analitică. În contractele de serviciu public sunt precizate criteriile pentru calcularea costurilor aferente fiecărei obligații de serviciu public, care sunt eligibile pentru compensații (43).
(63)
În cadrul sistemului de contabilitate analitică, menționat la punctul anterior, RTP alocă costurile și veniturile (aferente, de exemplu, personalului și echipamentelor) unui număr determinat de activități (cum ar fi gestionarea programării, costurile directe și indirecte ale programelor, costurile de difuzare, costurile de emisie, costurile de marketing și cheltuielile generale).
(64)
Costurile directe ale diferitelor activități sunt împărțite între diferitele elemente de cost (de exemplu, RTP 1, RTP 2, RTPi și RTP Africa). Costurile indirecte sunt alocate elementelor de cost pe baza unor criterii analitice coerente (de exemplu, numărul de ore de emisie) (44).
(65)
Sistemul de contabilitate analitică are următoarele caracteristici:
(a)
în cadrul contractelor de serviciu public, numai costurile nete de exploatare pot fi compensate conform metodei descrise în contractele de serviciu public. Sunt excluse de la compensare costurile financiare, cheltuielile extraordinare și provizioanele care nu sunt direct legate de o activitate (45);
(b)
pentru a calcula costurile nete de exploatare rambursabile, RTP trebuie să scadă veniturile din exploatare obținute din fiecare obligație de serviciu public;
(c)
în cadrul vechiului contract de serviciu public, obligația generală de serviciu public de a exploata canalele RTP 1 și RTP 2 și de a acoperi regiunile autonome cu unul dintre canale nu putea face obiectul unei compensări (46);
(d)
în cadrul noului contract de serviciu public, costurile de exploatare aferente canalelor RTP 1 și RTP 2 pot fi compensate, însă nu este posibilă compensarea suplimentară în cazul în care valoarea reală a costurilor nete de exploatare aferente canalelor RTP 1 și RTP 2 depășește costul prevăzut (47).
(66)
RTP a prezentat costurile nete legate de prestarea serviciului public în rapoartele anuale privind serviciul public, în conformitate cu metoda de calcul descrisă la considerentele 60-65. Tabelul de mai jos conține o sinteză a costurilor pentru fiecare activitate de serviciu public pentru care RTP are dreptul de a primi compensații.
Tabelul 4
Costurile nete raportate și rambursabile ale serviciului public
(milioane PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Teletext
112,9
86,8
Exploatarea canalului RTP International
882,3
1 517,4
1 826,9
1 890,8
2 059,6
3 999,1
3 712,9
RTP Africa
-
-
-
-
654,7
1 332,0
Difuzarea în direct prin intermediul canalului RTP 1 în Azore și Madeira
-
-
-
-
-
76,8
295,4
Arhivele audiovizuale
509,1
241,6
402,7
492,7
184,9
909,4
672,1
Cooperarea cu țările de limbă portugheză din Africa
186,9
128,4
172,2
148,6
144,9
202,4
200,3
Diferența de cost
406,7
1 312,8
1 314,2
1 050,3
1 050,0
622,6
208,6
Delegații/corespondenți
797,8
658,2
681,1
642,7
583,2
457,2
211,0
Fundația Teatrului Național Săo Carlos
50,0
55,0
60,0
60,0
60,0
60,0
Promovarea producției cinematografice
215,0
95,0
27,5
156,5
391,1
352,8
Exploatarea centrelor regionale autonome
3 453,4
3 486,0
3 685,9
3 696,1
3 846,6
3 459,2
2 855,2
Serviciile de radiodifuziune destinate unor entități specifice
482,0
350,6
151,1
94,6
80,8
Sport TV (48)
- 440,0
Costurile nete de exploatare aferente canalului RTP 1
16 946,1
11 916,6
Costurile nete de exploatare aferente canalului RTP 2
9 050,6
10 080,6
8 637,6
Total costuri nete de exploatare
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
Sursă: autoritățile portugheze și rapoartele privind serviciul public.
(67)
Tabelul următor conține o sinteză a investițiilor în echipamente realizate de RTP pentru activitățile sale de serviciu public. Este vorba atât de investițiile reale în activitățile de serviciu public, astfel cum se prezintă în situațiile financiare anuale, cât și de investițiile prezentate în rapoartele privind serviciul public. Investițiile reale în activitățile de serviciu public erau mai mari decât investițiile prezentate în rapoartele privind serviciul public.
Tabelul 5
Investițiile în activitățile de serviciu public
(milioane PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Total
Situațiile financiare
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Rapoartele privind serviciul public
2 327,3
98,0
1 975,1
154,4
28,1
4 037,4
6 127,8
14 748,1
Diferența
305,3
2 004,0
788,8
838,3
1 452,3
0
-73,6
5 315,1
Sursă: situațiile financiare și rapoartele privind serviciul public ale RTP.
(68)
Obiectivul măsurilor ad hoc consta în compensarea obligațiilor de serviciu public impuse societății RTP și în finanțarea investițiilor acesteia.
(69)
În Portugalia, prestatorul serviciului public nu a fost ales în urma unei proceduri competitive, în care toate întreprinderile interesate să fi avut posibilitatea să precizeze valoarea compensației de care ar fi avut nevoie pentru a exploata concesiunea unui serviciu public de radiodifuziune. Prestatorul serviciului public de radiodifuziune, și anume RTP, a fost numit de guvern.
(70)
Din 1992, pe piața portugheză de televiziune sunt prezente atât televiziuni comerciale, cât și televiziuni publice. În afară de RTP, încă două televiziuni comerciale, SIC și TVI, sunt autorizate să exploateze canale de televiziune. Primul operator privat care a început să emită, la 6 octombrie 1992, a fost SIC. Măsurile de care beneficiază societatea RTP ar putea avea ca efect denaturarea concurenței pe piața de televiziune.
III. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
(71)
În urma inițierii de către Comisie a procedurii de investigare în acest caz, mai multe părți interesate au formulat observații cu privire la măsurile la care se face referire în considerentele 21-39. În considerentele de mai jos sunt rezumate, pentru fiecare măsură în parte, observațiile relevante primite de la părțile interesate.
(72)
În această secțiune sunt prezentate numai observațiile formulate în legătură cu punctele rămase deschise în urma hotărârii Curții de Justiție în cauza T-442/03, și anume acelea care se referă la scutirile de taxele notariale, de taxele de înregistrare și de costurile de publicare, precum și la alte măsuri (acordul cu schema de asigurări sociale din 1993, injecțiile de capital din perioada 1994-1997 și un împrumut din 1998), astfel cum se specifică la articolul 1 din Decizia 2005/406/CE. Observațiile transmise de părțile interesate cuprind și punctele de vedere prezentate după prima decizie de inițiere adoptată de Comisie la 15 noiembrie 2001, precum și observațiile primite după publicarea, la 24 decembrie 2008, a invitației de a prezenta observații (49).
(73)
Societățile SIC și TVI au susținut că scutirile de taxele notariale și de înregistrare reprezintă o excepție de la normele aplicabile, în mod obișnuit, în temeiul legislației portugheze, oricărui tip de modificare adusă statutului unei societăți. SIC a adăugat că sfera de aplicare a scutirii nu se limitează la transformarea din 1992 a statutului juridic al societății RTP. În temeiul articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92, RTP beneficiază de o scutire generală de la plata impozitelor și taxelor pentru orice fel de înscriere și înregistrare.
(74)
TVI a adăugat că societatea RTP a fost scutită, de asemenea, de la plata costurilor legate de publicarea actului notarial.
(75)
Referitor la injecțiile de capital efectuate în perioada 1994-1997, SIC, ACT - asociația televiziunilor comerciale, televiziunea comercială italiană Mediaset și TVI au afirmat că niciun acționar rezonabil nu ar fi majorat capitalul unei societăți comerciale precum RTP. Capitalul respectiv a fost injectat într-o societate care prezenta un deficit grav și care nu dispunea de un plan de restructurare coerent, menit să îi asigure viabilitatea.
(76)
Mai mult, în ceea ce privește împrumutul din 1998, SIC a susținut că nicio instituție financiară nu ar fi aprobat acordarea unui astfel de împrumut societății RTP, având în vedere că, în 1996, societatea era în „faliment tehnic”.
(77)
Absența auditurilor externe a fost subliniată îndeosebi de societatea SIC. Aceasta a susținut că auditurile de acest gen ar fi trebuit efectuate cu regularitate. SIC a menționat, de asemenea, anumite nereguli constatate pentru anul 1998, după cum reiese din raportul întocmit de BDO Binder pentru anul respectiv, care constituie singurul audit extern existent și pe care Comisia ar fi trebuit să îl ia în considerare. În acest sens, SIC a indicat mai multe critici cuprinse în raportul întocmit de BDO Binder pentru anul 1998, printre care se numără și excesul de publicitate în programele difuzate de RTP. SIC subliniază că, în conformitate cu contractele de servicii publice, RTP trebuie să respecte limitele spațiului de publicitate alocat, neputând, de exemplu, să difuzeze decât un anumit număr de minute de publicitate pe oră. Din constatările consemnate în raportul întocmit de BDO Binder rezultă că aceste limite nu au fost respectate în 1998. SIC a reamintit, de asemenea, constatarea din raportul respectiv că anumite active nu fuseseră contabilizate, ceea ce, în viziunea societății SIC, reprezintă o dovadă că investițiile pentru aceste active nu au avut loc.
(78)
Ca urmare a anulării de către Curte, în cauza T-442/03, a articolului 1 și a articolului 2 din Decizia 2005/406/CE, societatea SIC susține că, în prezenta decizie, Comisia trebuie să ia în considerare, de asemenea, raportul nr. 8/2002 al Curții de Conturi din Portugalia (Tribunal de Contas, denumit în continuare Curtea de Conturi) din iunie 2002, care a acoperit perioada 1997-2000 și care, potrivit societății SIC, a avut sarcina obiectivă de a analiza în ce măsură gestionarea societății RTP și prestarea de către aceasta a serviciului public de televiziune au fost eficace, eficiente și economice. Cu toate acestea, perioada respectivă a fost extinsă până în 1993. Rezumând constatările din raport, SIC subliniază că a existat o lipsă de strategie în ceea ce privește stabilirea programelor societății RTP, că nu s-a ținut cont de instrucțiunile comisiilor interne referitoare la limitele de cheltuieli și că nu s-a respectat bugetul anual fixat. SIC a menționat, de asemenea, observația Curții de Conturi, potrivit căreia autoritățile portugheze nu au precizat încă faptul că acordarea ajutorului de stat are legătură cu îndeplinirea efectivă de către RTP a obligației sale de prestare a unui serviciu public.
(79)
SIC a amintit constatările generale ale Curții de Conturi din Portugalia referitoare la contractele de servicii publice, prin care societatea RTP este încurajată să nu acorde atenția cuvenită eficienței și eficacității gestionării sale, ceea ce corespunde unei misiuni vagi și nespecifice de serviciu public.
IV. OBSERVAȚIILE PORTUGALIEI
(80)
În ceea ce privește scutirea de la plata taxelor notariale, a taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare, Portugalia susține că, dat fiind că transformarea întreprinderii publice în societate pe acțiuni (sociedade anónima) a trebuit realizată printr-un act legislativ, nu a existat nicio bază pentru colectarea taxelor și a tantiemelor legate de formalizarea transformării printr-un act notarial, precum și de înregistrarea și publicarea acestuia.
(81)
Transformarea RTP într-o societate pe acțiuni s-a realizat în 1992 pentru a se asigura funcționarea întreprinderii în regim de drept privat, într-un mod care se apropie de modul de funcționare al operatorilor privați. S-a considerat necesar ca RTP să beneficieze de modalități și condiții care să îi permită să își îndeplinească obiectivele de serviciu public pe o piață deschisă din ce în ce mai mult concurenței. S-a urmărit ca activitățile operaționale și de gestionare ale RTP să fie la fel de flexibile ca și cele desfășurate de întreprinderile „normale”, care funcționează în regim de drept comercial privat. Conform declarațiilor Portugaliei, societatea pe acțiuni a reprezentat o formă juridică mai puțin greoaie decât procedurile de control pe care statul le aplica anterior RTP, în calitatea acesteia de întreprindere publică, și a oferit condiții mai bune pentru dezvoltarea canalelor și a programelor de televiziune.
(82)
Portugalia susține că transformarea prin lege a RTP în 1992, care a exclus necesitatea întocmirii unui „act notarial” pentru formalizarea transformării, a fost conformă cu natura și logica sistemului juridic portughez. În acest sens, Portugalia reamintește că RTP a fost înființată în 1975 ca întreprindere publică printr-un act legislativ, și anume Decretul-lege nr. 674-D/75. Prin urmare, conform dispozițiilor specifice ale Legii nr. 84/88, care reglementa transformarea întreprinderilor publice în societăți pe acțiuni, aceste operațiuni trebuiau efectuate tot printr-un act legislativ.
În conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Legea nr. 84/88, o lege cu caracter general privind transformarea întreprinderilor publice (a se vedea punctul 25 de mai sus), actul legislativ prin care s-a prevăzut transformarea întreprinderii publice trebuia să aprobe statutul societății pe acțiuni rezultate în urma transformării. S-a respectat, de asemenea, principiul echivalenței actelor, conform căruia actele legislative nu pot fi modificate, suspendate sau revocate decât prin acte cu rang echivalent în ierarhia actelor juridice. Portugalia subliniază că principiul echivalenței actelor este prevăzut în Constituția portugheză [în prezent, articolul 112 alineatul (5) sau articolul 115 alineatul (5) din Constituția în vigoare la momentul transformării RTP în 1992], care prevede că: „nicio lege nu trebuie să creeze alte categorii de legislație sau să confere altor tipuri de acte puterea de a interpreta, integra, modifica, suspenda sau revoca orice dispoziție a acestora care ar avea un efect extern”. Aplicarea acestui principiu în ceea ce privește transformarea întreprinderilor publice este susținută de autorii actelor legislative (50). Portugalia face trimite, de asemenea, la o serie de hotărâri ale Curții Constituționale prin care se reiterează interpretarea potrivit căreia o lege (51) nu poate fi interpretată decât printr-o altă lege, și nu printr-un act de rang diferit și inferior în ierarhia actelor juridice.
(83)
Portugalia susține că transformarea RTP într-o societate pe acțiuni în baza Legii nr. 21/92 a respectat această dispoziție generală a dreptului portughez și nu ar fi putut fi efectuată, în mod legal, numai în temeiul dreptului privat, prin intermediul unui act notarial. Portugalia prezintă, de asemenea, mai multe exemple de întreprinderi publice transformate prin acte legislative în societăți pe acțiuni (52).
(84)
Portugalia se referă la Decretul-lege nr. 267/76 din 8 aprilie 1976, care a stabilit pentru prima dată un cadru general pentru întreprinderile publice. Prin decretul-lege respectiv s-a stabilit că întreprinderile publice pot fi create numai prin intermediul unui decret-lege, prin care trebuie să li se aprobe statutul. Acest lucru este valabil și în cazul modificărilor ulterioare ale statutului.
(85)
Portugalia face trimitere, de asemenea, la Legea nr. 84/88 din 20 iulie 1988 (a se vedea considerentul 25 din prezenta decizie), care prevedea că este necesar un decret-lege pentru a transforma întreprinderile publice în societăți pe acțiuni și că decretul respectiv ar trebui să aprobe și statutul întreprinderii publice. Prin urmare, Portugalia concluzionează că, în ceea ce privește transformarea RTP în 1992, în primul rând, trebuia adoptat un decret-lege și, în al doilea rând, statutul întreprinderii nu putea fi aprobat decât printr-un act legislativ, nu printr-un act notarial.
(86)
În plus, Legea nr. 58/90 din 7 septembrie 1990 prevedea că serviciile publice de televiziune trebuiau furnizate de operatori deținuți exclusiv sau majoritar de entități publice și că statutul operatorilor respectivi trebuia aprobat printr-un decret-lege.
(87)
În ceea ce privește „taxele de înregistrare”, Portugalia precizează că, în timp ce înregistrarea statutului aprobat prin Legea nr. 21/92 a făcut obiectul unei scutiri de la plata acestor taxe, formalitățile de înregistrare trebuiau să fie efectuate din oficiu, dat fiind că aceste formalități erau considerate necesare în temeiul codului registrului comercial („Código do Registo comercial”) care prevedea obligația de înregistrare și publicare a actelor referitoare la întreprinderi. Potrivit celor declarate de Portugalia, valoarea taxelor de înregistrare este de 11 000 contos (53), echivalentul sumei de 11 000 000 PTE.
(88)
În ceea ce privește obligația de publicare, Portugalia subliniază că aceasta a fost respectată prin publicarea statutului RTP în Diário da República, în anexa la Legea nr. 21/92 prin care s-a aprobat acest statut.
(89)
În ceea ce privește observațiile SIC privind articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92, Portugalia a răspuns că legiuitorul portughez nu a rezervat avantaje fiscale specifice pentru operațiunile de transformare sau restructurare a întreprinderilor publice. Scutirea de la plata taxelor s-a întemeiat pe Decretul-lege nr. 404/90. Portugalia susține că, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92, RTP nu a beneficiat de o scutire de la plata taxelor de înregistrare, cu excepția celor legate de transformarea din 1992. Portugalia susține, de asemenea, că articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 a fost interpretat ca o scutire permanentă din cauza unei confuzii lingvistice. În loc să stipuleze că decretul-lege era suficient pentru toate scopurile juridice și pentru toate actele necesare în vederea regularizării „situației” (și anume, transformarea din 1992, subliniere adăugată de autor), articolul 11 alineatul (2) prevedea că RTP urma să fie scutită de orice taxă și redevență necesare pentru ca actele respective să producă efecte în registrele de proprietate. Acest lucru a însemnat, potrivit declarațiilor Portugaliei, că, în afara contextului operațiunilor de transformare din 1992, RTP nu a fost scutită de alte taxe de înregistrare decât cele legate de transformarea din 1992. Portugalia a furnizat, de asemenea, documente privind câteva situații în care RTP a plătit taxele de înregistrare.
(90)
Portugalia susține că acordul între administrația sistemului de securitate socială și RTP privind reeșalonarea datoriilor și anularea dobânzilor și a amenzilor s-a produs pe fondul unui litigiu privind constituționalitatea Decretului de aplicare nr. 12/83 privind deducerea obligatorie a contribuției la asigurările sociale din remunerația pentru prestarea de ore suplimentare. Acordul a confirmat interpretarea RTP potrivit căreia această remunerație făcea obiectul aplicării unor contribuții la asigurările sociale, interpretare susținută de un expert fiscal.
(91)
În al doilea rând, Portugalia susține că autorizarea oficială de către guvernul portughez a acestui acord nu a conferit RTP un avantaj financiar în comparație cu celelalte întreprinderi aflate în condiții similare, reglementate de Decretul-lege nr. 411/91. Portugalia susține că derogarea prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (d) s-a aplicat în cazul RTP deoarece întreprinderea a făcut obiectul unei intervenții a statului și s-a confruntat cu diverse dificultăți sub administrarea unei comisii administrative numite de guvern în 1977 (54). Portugalia susține că natura generală a derogării este întărită de încheierea unui acord cu una dintre părțile interesate, în baza Decretului-lege nr. 411/91.
(92)
În ceea ce privește împrumutul, Portugalia a precizat că, în conformitate cu condițiile tehnice fixate pentru împrumut, operațiunea financiară respectivă trebuia să fie purtătoare de o dobândă calculată în funcție de condițiile pieței.
(93)
Portugalia a susținut că injecțiile de capital din perioada 1994-1998 au constituit, împreună cu compensațiile, un instrument de finanțare a costurilor legate de prestarea serviciului public de televiziune.
(94)
Conform declarațiilor Portugaliei, modelul de finanțare ales pentru a oferi RTP o compensație pentru costurile de serviciu public s-a dovedit necorespunzător și a produs un deficit comercial. În primul rând, valoarea calculată a indemnizațiilor compensatorii a fost întotdeauna mai mică decât nevoile reale de finanțare a serviciului public de televiziune. În al doilea rând, Portugalia a plătit în mod sistematic aceste indemnizații cu întârziere. RTP a trebuit să recurgă la finanțare bancară pentru a face față cheltuielilor de funcționare, însă nu a putut include dobânzile și cheltuielile de amortizare în calcularea costurilor de serviciu public. În al treilea rând, RTP a trebuit să plătească statului taxa pe valoarea adăugată (TVA) aferentă indemnizațiilor, ceea ce a redus valoarea netă a indemnizațiilor compensatorii.
(95)
Portugalia susține că: (i) scutirile de taxe (și anume, scutirea de la plata taxelor notariale, a taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare); (ii) facilitățile de plată a taxelor pentru utilizarea rețelei de transmisie; (iii) reeșalonarea datoriilor către sistemul de securitate socială; (iv) plata legată de înstrăinarea rețelei de televiziune; (v) protocolul privind promovarea producției cinematografice; și (vi) creditul contractat de RTP în 1998 nu se încadrează în noțiunea de ajutor de stat. În ceea ce privește compatibilitatea celorlalte măsuri, Portugalia a susținut că acestea ar trebui să fie considerate o compensație pentru costurile de serviciu public și nu un ajutor de stat (55) sau, în caz contrar, compatibilitatea acestora cu legislația Uniunii ar trebui să fie evaluată în lumina articolului 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent articolul 106 alineatul (2) din TFUE].
(96)
În ceea ce privește calcularea supracompensării, Portugalia a susținut că:
(a)
includerea, în 1996, a cheltuielilor de funcționare suportate de RTP 2 în cadrul costurilor de serviciu public rambursabile s-a bazat pe noul contract de servicii publice, conform căruia compensarea, în temeiul contractului, a cheltuielilor de funcționare ale RTP 2 se aplica începând de la 1 ianuarie 1996 (56);
(b)
împrumutul de 20 000 de milioane PTE nu ar trebui considerat o compensare, deoarece a fost acordat în condițiile pieței;
(c)
majorările de capital au fost, de asemenea, concepute astfel încât să finanțeze investițiile și nu vizau numai furnizarea de compensații financiare pentru costurile de serviciu public rambursabile. Obligația statului, în calitate de acționar, de a participa la finanțarea investițiilor considerate necesare este stabilită în contractele de servicii publice (57);
(d)
compensațiile au fost purtătoare de TVA, ceea ce a făcut ca valoarea netă primită de RTP să fie mai scăzută;
(e)
în temeiul noului contract de servicii publice, costurile serviciului public puteau fi rambursate numai în limitele bugetului alocat.
Ținând seama de aspectele de mai sus, conform concluziei Portugaliei, compensația financiară acordată RTP pentru obligația de serviciu public nu ar trebui considerată excesivă sau inadecvată.
(97)
În ceea ce privește neefectuarea de audituri externe, Portugalia susține că, în deciziile sale din 2006 în cazurile E 14/05 și NN 31/06, Comisia a adoptat deja o poziție în ceea ce privește situația financiară a RTP, care a acoperit și perioada 1992-1998, fără a solicita un audit extern privind serviciul public, deciziile respective nefiind contestate în instanță. Portugalia susține, în special, că Decizia NN 31/06 a Comisiei a ținut deja seama de Raportul 8/02 al Curții de Conturi. Aceasta subliniază, de asemenea, faptul că, în Decizia NN 31/06, Comisia a concluzionat că situația financiară a RTP în perioada 1992-1998 a fost rezultatul unui deficit cronic de finanțare a activităților sale de serviciu public. În Decizia NN 31/06, concluziile Comisiei s-au întemeiat pe un raport extern, și anume pe raportul PriceWaterhouse Cooper din 2005, și pe conturile anuale ale RTP care au făcut obiectul unui audit extern și care sunt considerate de Portugalia ca fiind singurele conturi relevante.
(98)
Portugalia reafirmă, de asemenea, că rapoartele privind misiunea de serviciu public pentru perioada 1993-1998 au făcut obiectul unui audit efectuat de auditorii interni ai RTP (58). Cu toate acestea, Portugalia a prezentat ulterior audituri externe ale rapoartelor privind misiunea de serviciu public pentru perioada 1992-1998, precum și un raport final de sinteză care acoperă toți acești ani. Auditurile externe au fost organizate de autoritatea independentă pentru mijloacele de comunicare în masă, Entidade Reguladora para a Comunicaçăo Social (ERC), care a solicitat societății externe de audit Pedro Roque (59) să efectueze audituri externe.
(99)
Portugalia a oferit mai multe detalii privind anumite afirmații ale SIC referitoare la aspecte specifice. În ceea ce privește afirmația SIC privind absența, constatată în raportul BDO Binder, a unui aviz din partea Consiliului consultativ, Portugalia subliniază faptul că obligația de a prezenta acest aviz nu se extinde la raportul privind serviciul public prestat de RTP. Deși avizul organismului respectiv era justificat în temeiul vechiului contract de servicii publice, acesta nu a devenit o cerință cu caracter juridic obligatoriu. De asemenea, noul contract de servicii publice nu prevedea necesitatea ca organismul respectiv să emită un aviz cu privire la raportul de serviciu public.
(100)
În ceea ce privește afirmația SIC potrivit căreia în raportul BDO Binder pentru anul 1998 erau incluse imobilizări corporale în valoare de aproximativ 53 de milioane EUR care nu au făcut obiectul unui inventar, Portugalia a confirmat efectuarea investițiilor corespunzătoare imobilizărilor respective. Faptul că nu s-a întocmit, inițial, un inventar pentru aceste imobilizări (deși valoarea acestora, cu excepția a 4 milioane EUR, a putut fi identificată ulterior și s-a putut întocmi un inventar retroactiv) nu înseamnă că nu s-a efectuat nicio investiție. Auditorul extern a confirmat soldurile și cifrele corespunzătoare investiției, precum și tranzacția cu părțile terțe.
(101)
În ceea ce privește afirmația SIC conform cărei s-a constatat în raportul BDO Binder pentru anul 1998 că au fost depășite limitele privind timpul alocat publicității, Portugalia a subliniat că acest lucru nu ar presupune, în niciun caz, o reducere a contribuției financiare. Acest raționament se întemeiază pe faptul că sumele primite de RTP pentru surplusul de publicitate au fost cu mult inferioare deficitului de finanțare din anul respectiv. În orice caz, Portugalia a confirmat că veniturile totale din publicitate (inclusiv veniturile din surplusul de publicitate) au fost luate în considerare în calcularea nevoilor de finanțare, și anume a compensației pentru îndeplinirea obligațiilor de serviciu public.
(102)
Portugalia susține că Raportul nr. 8/2002 al Curții de Conturi din Portugalia nu ar trebui luat în considerare în prezenta decizie deoarece Curtea de Justiție a constatat, în hotărârea sa în cauza T-442/2003, numai o deficiență obiectivă în ceea ce privește informațiile conținute în rapoartele privind misiunea de serviciu public, care nu erau însoțite de un audit extern. Portugalia subliniază faptul că Raportul nr. 8/2002 al Curții de Conturi se referă numai la perioada 1997-2000 și nu la întreaga perioadă acoperită de investigația în curs. Perioada 1993-1997 a fost inclusă în raport numai în scopul unei descrieri generale a situației financiare și a nevoilor de restructurare ale RTP, însă nu reprezintă obiectul principal al raportului. Scopul raportului este de a evalua gestionarea RTP, rolul statului ca acționar și prestarea serviciului public de radiodifuziune.
Portugalia susține că Curtea de Conturi și-a depășit mandatul de auditare a finanțelor publice, procedând în schimb la o analiză a eficacității și a eficienței costurilor din perspectiva cheltuielilor publice. În opinia Portugaliei, raportul este lipsit de relevanță, cu excepția faptului că a constituit un audit independent al întreprinderii, a confirmat exactitatea conturilor RTP și a confirmat lipsa oricărei ilegalități. Portugalia susține că, în prezenta decizie, Comisia ar trebui să țină seama de Raportul 20/98 al Curții de Conturi în loc de Raportul de audit 8/2002, deoarece Raportul de audit 20/98 acoperă situația economică și financiară a RTP în perioada 1994-1996. Concluzia Raportului de audit 20/98 este că, în comparație cu vechiul contract de servicii publice, noul contract a definit mai clar criteriile utilizate pentru finanțarea serviciului public, fapt care este contestat de Raportul nr. 8/2002, realizat ulterior.
V. EVALUAREA MĂSURILOR
(103)
Pentru a determina dacă măsurile ad hoc puse în aplicare de Portugalia în favoarea RTP constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, Comisia trebuie să evalueze dacă măsurile respective:
(a)
sunt acordate de statul membru sau prin intermediul resurselor de stat;
(b)
sunt în măsură să denatureze concurența;
(c)
favorizează anumite întreprinderi sau producția anumitor bunuri;
(d)
afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
(104)
În cele ce urmează, se va examina caracterul de ajutor de stat al împrumutului din 1998, al acordului privind reeșalonarea datoriilor și anularea dobânzilor, precum și al injecțiilor de capital din perioada 1994-1997. De asemenea, se va evalua prezența resurselor de stat în acordarea scutirilor de la plata taxelor notariale, a taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare.
(105)
Resursele de stat sunt implicate în scutirea de la plata taxelor notariale, a taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare deoarece o pierdere a veniturilor fiscale este echivalentul unui consum al resurselor de stat sub formă de cheltuieli fiscale (60).
(106)
În ceea ce privește reeșalonarea datoriilor către sistemul de securitate socială și anularea dobânzilor de întârziere, Comisia consideră că organismul responsabil de sistemul de securitate socială nu poate fi considerat ca fiind o întreprindere, dat fiind că nu desfășoară o activitate economică, ci este un organism public însărcinat cu administrarea sistemului de securitate socială (61). În plus, autorizația pentru reeșalonarea datoriilor nu a fost acordată de sistemul de securitate socială în sine, ci prin intermediul unui decret comun al secretarilor de stat pentru finanțe și securitate socială și al secretarului de stat adjunct al ministrului-adjunct. Prin acordarea acestei autorizații, statul a renunțat la venituri deoarece, în mod normal, ar fi beneficiat de dobânzi pentru datoria restantă în valoare de 1 206 milioane PTE. Prin urmare, este evident că au fost implicate resurse ale statului și că măsura este imputabilă statului.
(107)
Majorările de capital în favoarea RTP au fost furnizate direct de stat de la bugetul de stat. Prin urmare, este clar că această finanțare a implicat resurse de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(108)
Comisia nu poate accepta afirmația Portugaliei potrivit căreia împrumutul acordat RTP nu implică resurse de stat. Conceptul de resurse de stat include, de asemenea, avantajele acordate de organisme numite sau instituite de statul membru în acest scop (62). Contractul de împrumut din 1998 a fost încheiat între RTP și Fondul de stabilizare a datoriei publice, un fond gestionat de Institutul de gestionare a datoriei publice. Un act juridic stabilește că institutul este plasat în subordinea și sub supravegherea ministrului de finanțe (63). Prin urmare, se poate concluziona că finanțările acordate de Fondul de stabilizare a datoriei publice ar trebui considerate resurse de stat.
(109)
Această măsură poate fi considerată direct imputabilă statului, întrucât o rezoluție adoptată la 17 decembrie 1998 de către secretarii de stat pentru media, pentru trezorerie și pentru finanțe a stabilit condițiile contractului.
(110)
Scutirea de la plata taxelor notariale, precum și a taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare: în ceea ce privește scutirea de la plata taxelor notariale, a taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare ar trebui să se evalueze dacă măsura respectivă a conferit o scutire fiscală generală de care a beneficiat și RTP sau dacă aceasta s-a aplicat în mod specific RTP. La considerentele următoare, Comisia face distincția între scutirea temporară prevăzută la articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92 și scutirea definitivă prevăzută la articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92.
(111)
Comisia constată că exonerarea de la obligația de a încheia un act notarial, precum și de la plata costurilor de înregistrare și de publicare a conferit RTP un avantaj, prin scutirea de unele costuri pe care, în caz contrar, ar fi trebuit să le suporte din bugetul propriu.
(112)
Acest avantaj este, de asemenea, selectiv din punct de vedere material, deoarece este conferit, astfel cum se demonstrează la articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92, numai RTP. Faptul că această lege ar putea reafirma, după cum susține Portugalia, aplicarea unei legislații mai generale, și anume Legea nr. 84/88, nu modifică această constatare. Legea nr. 84/88 se referă la întreprinderile publice și prevede că aceste organisme pot fi transformate în societăți pe acțiuni prin intermediul unui decret-lege. Cu toate acestea, faptul că această lege se referă la „întreprinderile publice în general” nu afectează selectivitatea materială constatată la articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92, care se aplică în mod specific întreprinderii RTP. În orice caz, o derogare acordată numai întreprinderilor publice ar putea, de asemenea, constitui o măsură selectivă din punct de vedere material pentru acest grup de întreprinderi (în comparație cu întreprinderile private), din care face parte RTP.
(113)
Cu toate acestea, măsurile de stat, deși sunt selective din punct de vedere material, pot ieși din sfera noțiunii de măsură selectivă în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, în cazul în care măsura de stat, în loc să acorde o derogare de la aplicarea normală a sistemului, devine o parte integrantă a acestuia (64). Prin urmare, este necesar să se examineze dacă măsura era compatibilă cu natura și logica sistemului juridic portughez pentru a transforma întreprinderea publică RTP într-o societate pe acțiuni prin intermediul legislației sau dacă s-a ales calea legislativă de transformare a RTP pentru a-i conferi acesteia un avantaj în raport cu alte întreprinderi. În conformitate cu abordarea aleasă de Curtea de Justiție în hotărârea sa, Comisia va face distincția, în cele ce urmează, între scutirea de la costurile notariale, pe de o parte, și scutirea de la costurile de înregistrare și de publicare, pe de altă parte (65).
(114)
Scutirea de la obligația întocmirii unui act notarial și de la costurile notariale: Comisia constată că transformarea RTP într-o societate pe acțiuni și aprobarea statutului acesteia prin legislație, și nu printr-un act notarial, este conformă cu logica și natura sistemului juridic portughez. Transformarea RTP într-o societate pe acțiuni a fost realizată în scopul de a-i conferi acesteia o formă de societate mai flexibilă și, implicit, de a o plasa pe poziție de egalitate cu operatorii privați. Realizarea acestei transformări pe cale legislativă, mai degrabă decât printr-un act notarial, nu a fost o încercare de a eluda obligația de a încheia un act notarial, ci rezultă din principiul general al dreptului portughez, care prevede că actele legislative pot fi modificate numai prin acte legislative echivalente.
(115)
Conform acestui principiu al „echivalenței actelor”, o lege nu poate fi abrogată, suspendată sau modificată decât printr-un act legislativ care are același rang ierarhic ca și actul constitutiv, nu printr-un act care are un rang inferior în ierarhia actelor cu putere de lege. Acest principiu a fost introdus în Constituția portugheză în 1982, cu mult timp înainte de transformarea RTP care a avut loc în 1992. Articolul 115 alineatul (5) din Constituția portugheză în forma sa în vigoare la momentul transformării RTP prevedea că nicio lege nu trebuie să: „creeze alte categorii de legislație sau să acorde altor tipuri de acte puterea de a interpreta, integra, modifica, suspenda sau revoca orice dispoziție a acestora care ar avea un efect extern”. Dat fiind că RTP a fost naționalizată, în 1975, printr-un act legislativ, și anume prin Decretul-lege nr. D 674-D/75, transformarea acesteia într-o altă formă juridică nu poate fi realizată decât prin intermediul unui decret-lege sau al unui act legislativ cu un rang echivalent sau chiar mai mare decât cel al unui decret-lege. De asemenea, nu există niciun element care să sugereze că naționalizarea inițială a RTP din 1975 a fost efectuată pentru a eluda normele aplicabile societăților reglementate de dreptul privat și că a generat un beneficiu pentru societate.
(116)
Nu există dovezi care să sugereze că toate celelalte acte legislative în vigoare înainte de transformarea RTP (a se vedea considerentele 84-86 din prezenta decizie) au fost aprobate cu scopul de a acorda întreprinderilor publice un avantaj pecuniar prin evitarea încheierii de acte notariale (și a costurilor aferente acestora) care se aplicau tranzacțiilor private. În special, Legea nr. 84/88, care a permis întreprinderilor publice să fie transformate în societăți pe acțiuni printr-un decret-lege, a reflectat principiile juridice și constituționale în vigoare la momentul respectiv.
(117)
Concluzie: ținând seama de aceste aspecte, scutirea de la obligația de a efectua transformarea RTP printr-un act notarial (și, implicit, de a suporta costurile aferente) nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(118)
Scutirea de la plata taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare: este necesar să se evalueze dacă RTP a beneficiat de un avantaj prin faptul că nu a plătit costurile legate de înregistrarea societății în registrul comerțului și de publicarea actului notarial. În conformitate cu legislația portugheză în vigoare la momentul respectiv, un act notarial care a oficializat crearea unei întreprinderi de drept privat și statutul acesteia trebuia publicat în Diário da República de către grefierul responsabil de registrul comerțului, pentru a oferi părților terțe posibilitatea de a lua cunoștință de conținutul acestor documente. RTP nu a suportat aceste costuri de publicare deoarece publicarea obligatorie a Legii nr. 21/92 în Diário da República a asigurat faptul că actul de transformare a RTP și statutul acestei au beneficiat de publicitatea necesară.
(119)
Nu există niciun indiciu că Portugalia ar fi decis să transforme RTP într-o societate pe acțiuni prin Legea nr. 21/92 pentru a acorda RTP un avantaj sub formă de economii prin scutire de la plata costurilor de înregistrare și publicare. Se părea că o a doua publicare a statutului RTP ar fi fost complet lipsită de sens, întrucât cerințele referitoare la transparență și publicitate fuseseră deja îndeplinite prin publicarea Legii nr. 21/92 în Diário da República. Dacă înregistrarea este efectuată în vederea unei publicări ulterioare, iar cele două măsuri sunt corelate, este discutabil dacă scutirea de la plata taxelor de înregistrare ar putea fi, de asemenea, justificată prin natura și logica sistemului juridic portughez și prin transformarea obligatorie a RTP prin intermediul legislației. Portugalia nu contestă că înregistrarea era necesară conform Codului societăților comerciale. Potrivit declarațiilor Portugaliei: „înregistrarea nu a fost abrogată, dar nu era nevoie de nicio acțiune, decretul-lege fiind un document suficient pentru înregistrare”. Acest lucru rezultă, de asemenea, din prevederile articolului 3 alineatul (3) din Legea nr. 84/88, (a se vedea considerentul 25 din prezenta decizie). În plus, Portugalia a subliniat că era necesară înregistrarea înființării societății (66) (i.e. rezultatul transformării în societate pe acțiuni din 1992), pentru ca RTP să înregistreze în viitor toate celelalte acte legate de societate. Dacă, cu toate acestea, înregistrarea este necesară, atunci Comisia nu vede niciun motiv pentru care RTP nu ar trebui să suporte taxele corespunzătoare.
(120)
Concluzie: Ar trebui concluzionat că scutirea de obligativitatea încheierii unui act notarial (inclusiv a achitării costurilor notariale) și a publicării, precum și de costurile corespunzătoare acesteia, acordată RTP în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92, nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
Scutirea de la plata taxelor de înregistrare, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92 constituie, într-adevăr, ajutor de stat.
Cu toate acestea, așa cum se menționează în considerentele 160 și161 din prezenta decizie, aceste scutiri ar fi, în orice eventualitate, justificate drept compensație legitimă pentru costurile legate de furnizarea unui serviciu de interes economic general în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE.
(121)
Portugalia susține că articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 nu acordă, de fapt, o scutire definitivă pentru RTP, dar că aceasta a urmărit doar să acopere aceeași situație cu cea anterioară în raport cu scutirea temporară, și anume transformarea RTP într-o societate pe acțiuni în 1992. Portugalia susține, de asemenea, că, în mai multe ocazii, RTP a plătit taxe notariale de înregistrare. Cu toate acestea, formularea articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 acoperă toate actele ulterioare de înscriere, înregistrare sau adnotare care, în conformitate cu acest articol, pot fi efectuate gratuit pentru o perioadă de timp nelimitată.
(122)
O asemenea scutire definitivă constituie, de asemenea, un avantaj pentru RTP prin faptul că o scutește de niște costuri pe care, altfel, ar fi trebuit să le suporte din bugetul propriu. Argumentul Portugaliei potrivit căruia, din informațiile pe care le deține, articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 nu a fost aplicat niciodată, iar RTP a plătit toate taxele necesare, constituie o probă relevantă într-o eventuală recuperare a ajutorului de stat, dar nu schimbă concluzia privind formularea dispoziției.
(123)
Avantajul respectiv este, de asemenea, selectiv, deoarece Legea nr. 21/92 vizează RTP. Portugalia nu poate pretinde că Legea nr. 21/92 reprezentă aplicarea pur și simplu a unei norme generale a dreptului portughez. În special, articolele 1 și 2 din Decretul-lege nr. 404/90 nu pot fi utilizate pentru a demonstra absența selectivității, întrucât decretul-lege se referă la concentrări și, prin urmare, nu acoperă acest caz care se referă la transformarea unei întreprinderi publice într-o societate pe acțiuni (67).
(124)
Spre deosebire de o scutire temporară de la plata taxelor de înregistrare, o scutire definitivă nu poate fi, de asemenea, justificată de echivalența unor doctrine privind actele care, datorită procesului legislativ de adoptare, au renunțat la cerința unui act notarial și la publicarea acestuia atunci când RTP a fost transformată în 1992. Conformitatea cu natura și logica sistemului juridic portughez ar putea fi acceptată pentru scutirea temporară, deoarece în cazul concret al transformării RTP într-o societate pe acțiuni, aceasta ar putea fi obținută, astfel cum s-a demonstrat, numai printr-un decret-lege. Cu toate acestea, domeniul larg de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 nu exclude ca scutirile de la plata taxelor (și a costurilor) notariale să fie posibile pentru alte situații decât transformarea din 1992 a RTP într-o societate pe acțiuni. Este suficient să se declare că o scutire definitivă de la plata unor taxe diverse de înregistrare, acordată unei societăți (sau unui grup de societăți, cum ar fi societățile comerciale pe acțiuni) nu poate fi niciodată în natura și logica unui sistem juridic (68).
Concluzie: Ar trebui concluzionat că scutirea definitivă acordată societății RTP care rezultă din articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(125)
Acordul cu organismul care răspunde de securitatea socială (reeșalonarea datoriilor și renunțarea la dobândă): după analizarea observațiilor părților terțe și ale Portugaliei, Comisia concluzionează că acordul inițial între organismul care răspunde de sistemul de securitate socială și RTP nu poate fi considerat ca reprezentând un comportament tipic al unui operator privat. Divergența a fost legată de corectitudinea, din punct de vedere juridic, a interpretării anumitor norme de securitate socială stabilite în Decretul de punere în aplicare nr. 12/83. Acordul a confirmat interpretarea RTP, care a fost sprijinită de analiza efectuată de un expert fiscal care a concluzionat că decretul de punere în aplicare era neconstituțional. Cu toate acestea, decretul de punere în aplicare nu a fost revocat în urma acordului. Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că măsura a fost aplicată în mod selectiv societății RTP, fără a afecta aplicabilitatea interpretării privind sistemul de securitate socială în raport cu alte societăți.
(126)
Comisia nu poate accepta argumentul Portugaliei potrivit căruia autorizația pentru reeșalonarea datoriilor și pentru renunțarea la amenzi și dobânzi a fost acordată în cadrul unui sistem general, aplicabil tuturor întreprinderilor aflate într-o situație similară, pe baza Decretului-lege nr. 411/91 și, în consecință, nu a conferit un avantaj specific societății RTP.
(127)
Fără a aduce atingere caracterului selectiv sau general al unei astfel de scheme, scopul prezentei decizii este de a stabili dacă aplicarea schemei în cazul RTP a fost selectivă.
(128)
Pentru a dovedi că reeșalonarea este indispensabilă pentru a garanta viabilitatea societății, Decretul-lege nr. 411/91 prevede efectuarea unui studiu financiar/economic. PTR nu a efectuat niciodată un astfel de studiu al viabilității sale, în conformitate cu articolul 2 alineatul (3) din Decretul-lege nr. 411/91.
(129)
În plus, condiția prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (d) din Decretul-lege nr. 411/91 nu a fost aplicabilă societății RTP întrucât regularizarea datoriei nu a urmat intervenției statului. Comisia nu acceptă argumentul Portugaliei potrivit căruia istoricul intervenției statului a afectat funcționarea întreprinderii debitoare și că RTP era guvernată de norme statutare la momentul intervenției statului. Deși RTP a fost supusă unui regim special de gestionare în 1977 (69), respectivul regim s-a încheiat odată cu adoptarea statutului din 1980, în timp ce datoria la sistemul de securitate socială a fost „acumulată” în perioada 1983-1989. Comisia consideră că regularizarea datoriei RTP nu poate fi considerată ca făcând parte dintr-un regim general acordat în temeiul Legii nr. 411/91, întrucât RTP nu a îndeplinit criteriile stabilite în legea respectivă pentru o astfel de autorizare. Prin urmare, măsura a fost aplicată societății RTP în mod selectiv.
(130)
Prin acordarea reeșalonării datoriei, Portugalia ar fi trebuit să acționeze la fel ca un creditor public sau privat care urmărește să-și recupereze sumele care îi sunt datorate și, în acest scop, să încheie acorduri de reeșalonare a datoriilor pentru a facilita plata (70). Rata dobânzii de întârziere aplicată de către stat ar trebui să fie egală cu rata pe care ar aplica-o un creditor privat în circumstanțe similare. Comisia consideră că un creditor privat care ar urmări recuperarea datoriei prin mijloace juridice ar obține cel puțin rata dobânzii legale. Prin urmare, prin faptul că nu a cerut nicio plată a dobânzii, în ciuda mecanismelor de control disponibile, Portugalia nu a acționat la fel cum ar fi acționat un creditor privat pentru a-și maximiza rata dobânzii. Mai mult, s-a ajuns la un acord în ceea ce privește datoria la sistemul de securitate socială „acumulată” în perioada 1983-1989 până la 1989 și în ceea ce privește o reeșalonare abia în 1993. În aceleași condiții, un creditor privat nu ar fi permis o acumulare similară a datoriei restante de-a lungul unei perioade atât de lungi fără a iniția proceduri de recuperare. Prin urmare, se pare că măsura în cauză a conferit un avantaj specific societății RTP.
(131)
Majorări de capital: După analizarea observațiilor părților terțe și ale Portugaliei, Comisia concluzionează că majorările de capital din perioada 1994-1997 au oferit societății RTP un avantaj financiar. Astfel cum se poate observa în tabelul 3 din considerentul 40, având în vedere situația financiară fragilă a RTP în perioada în care s-au realizat majorările de capital, niciun investitor privat nu ar fi efectuat o infuzie de capital în societate întrucât nu se putea aștepta ca această investiție să aibă un randament normal într-un interval de timp rezonabil. De fapt, în ciuda unor infuzii de capital, poziția financiară a RTP s-a deteriorat. Nici Portugalia și nici părțile terțe nu au afirmat că Portugalia a acționat ca un investitor privat atunci când a efectuat o infuzie de capital în societate.
(132)
Împrumutul din 1998: Comisia nu poate accepta argumentul Portugaliei potrivit căruia împrumutul acordat în 1998 era în conformitate cu condițiile pieței. Pentru ca împrumutul să nu constituie ajutor de stat, condițiile de acordare a acestuia (și anume, garanția solicitată și rata dobânzii) ar trebui să reflecte riscul inerent al creditării unei întreprinderi (71). Riscul și, în consecință, rata dobânzii sunt mai mari atunci când o societate se află într-o situație economică și financiară în care validitatea acesteia este sub nivelul la care o instituție financiară i-ar acorda un împrumut.
(133)
Astfel cum se poate observa în tabelul 3 din considerentul 40, atunci când s-a convenit asupra împrumutului, RTP se confrunta cu dificultăți financiare atât de grave, încât datoriile sale depășeau valoarea activelor, iar capitalul net era negativ. Din punct de vedere tehnic, întreprinderea era în stare de faliment.
(134)
În primul rând, trebuie avut în vedere că împrumutul a fost un împrumut subordonat, adică nu a avut garanții bazate pe active și, în caz de faliment, creditul se situa pe lista rambursărilor după toți creditorii, dar înaintea acționarilor. Absența unei garanții corespunzătoare bazată pe active a fost un indiciu clar că împrumutul nu a fost acordat în condițiile pieței și că a fost vorba de un ajutor de stat. Ținând seama de falimentul din punct de vedere tehnic al RTP la momentul acordării împrumutului, nicio instituție financiară nu i-ar fi acordat un împrumut subordonat, deoarece probabilitatea ca RTP să fie capabilă să îl ramburseze era foarte mică. Într-adevăr, împrumutul nu a fost acordat de o instituție financiară privată, ci de Fondul de stabilizare a datoriei publice.
(135)
În al doilea rând, se poate afirma că rata dobânzii aplicate împrumutului nu reflectă în mod evident riscul intrinsec al acestuia. Nu doar că această rată este inferioară ratei de referință utilizate în mod normal de Comisie pentru a calcula elementul de ajutor de stat din schemele de subvenționare a dobânzii pentru împrumuturi (72), dar, de asemenea, un operator normal de pe piață ar pretinde, pe lângă niște garanții „solide”, o rată a dobânzii care ar compensa un risc de nerambursare atât de ridicat.
(136)
Dat fiind că poziția financiară a RTP a fost de așa natură încât aceasta nu ar fi putut obține un împrumut subordonat în condiții normale, împrumutul este echivalent efectiv cu plata unui grant și constituie un avantaj în favoarea societății RTP.
(137)
În consecință, Comisia consideră că reeșalonarea datoriei la sistemul de securitate socială, infuziile de capital din perioada 1994-1997 și împrumutul acordat în 1998 au reprezentat un avantaj financiar și economic față de concurenți, care nu au beneficiat de aceleași fonduri.
(138)
Deoarece piața portugheză de televiziune a fost deschisă concurenței începând cu 1992 cel târziu, în perioada în care RTP a beneficiat de diversele măsuri existau concurenți pe piață. În februarie 1992, au fost acordate licențe de difuzare operatorilor comerciali SIC și TVI, iar în octombrie 1992, SIC a început să transmită în Portugalia.
(139)
Comisia nu acceptă argumentul Portugaliei potrivit căruia acordul privind datoria la sistemul de securitate socială nu s-ar încadra în conceptul de ajutor de stat pentru că datoria fusese acumulată înainte de deschiderea pieței portugheze de radiodifuziune, în vederea concurenței. Avantajul financiar a fost acordat societății RTP în mai 1993 după deschiderea pieței de radiodifuziune și a putut, prin urmare, să confere un avantaj economic societății RTP.
(140)
În consecință, ar trebui concluzionat că măsurile acordate de Portugalia au putut să confere un avantaj economic și financiar societății RTP față de concurenți, care nu au beneficiat de aceleași fonduri și, în acest fel, au fost în măsură să denatureze concurența în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(141)
Măsurile de stat intră sub incidența articolului 107 alineatul (1) din TFUE în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre. Acest lucru este valabil atunci când activitățile în cauză fac obiectul schimburilor comerciale între statele membre. În acest caz, beneficiarul, societatea RTP, este activă pe piața internațională. Într-adevăr, prin intermediul Uniunii Europene de Radio și Televiziune, aceasta face schimb de programe de televiziune și participă la sistemul Eurovision (73). În plus, RTP se află în concurență directă cu operatori comerciali de radio și televiziune activi pe piața națională și internațională de radio și televiziune care au o structură internațională a acționariatului (74).
(142)
În consecință, se poate concluziona că măsurile luate de Portugalia în favoarea societății RTP afectează schimburile comerciale dintre statele membre în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(143)
Din cele prezentate mai sus reiese că, lăsând la o parte posibile obligații de serviciu public impuse societății RTP, măsurile care implică ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE sunt:
-
reeșalonarea datoriilor la sistemul de securitate socială;
-
infuziile de capital din perioada 1994-1997; și
-
împrumutul acordat în 1998.
De asemenea, scutirile temporare de la plata taxelor de înregistrare în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92 și scutirea definitivă de la plata taxelor de înregistrare și a altor taxe în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(144)
Cu toate acestea, astfel cum se menționează în considerentele 44-48 din prezenta decizie, societății RTP i s-a încredințat o obligație de serviciu public de radiodifuziune. În cauza Altmark Trans GmbH și Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH și Oberbundesanwalt beim Bundesverwaltungsgericht (denumită în continuare „cauza Altmark”), Curtea de Justiție a stabilit că măsurile de stat pentru compensarea costurilor serviciului public nu pot fi calificate drept ajutor de stat în temeiul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE [în prezent articolul 107 alineatul (1) din TFUE] atunci când sunt îndeplinite următoarele patru condiții (75):
(a)
întreprinderea beneficiară trebuie să aibă efectiv obligații de serviciu public de îndeplinit, iar obligațiile trebuie definite în mod clar;
(b)
parametrii pe baza cărora se calculează compensația trebuie stabiliți în prealabil, în mod obiectiv și transparent;
(c)
compensația nu trebuie să depășească suma necesară acoperirii totale sau parțiale a costurilor ocazionate de executarea obligațiilor de serviciu public, luându-se în considerare veniturile aferente și un profit rezonabil pentru îndeplinirea acestor obligații,
(d)
în cazul în care societatea nu este aleasă în baza unei proceduri de achiziții publice, nivelul compensației necesare trebuie să fie determinat pe baza unei analize a costurilor pe care o întreprindere tipică, bine gestionată și dotată în mod adecvat le-ar fi suportat pentru îndeplinirea obligațiilor respective.
(145)
Lăsând la o parte condițiile menționate în prima și a treia condiție, măsurile ad hoc (a se vedea considerentul 143 din prezenta decizie) nu par să îndeplinească cea de a doua și cea de a patra condiție a hotărârii Altmark, din motivele care urmează.
(146)
Este clar că finanțarea acordată printr-un acord cu organismul responsabil cu sistemul de securitate socială și împrumutul din 1998 nu făceau parte dintr-un sistem de compensare ai cărui parametri fuseseră stabiliți în prealabil în mod obiectiv și transparent (a doua condiție). Dimpotrivă, acestea s-au bazat pe decizii ad hoc ale statului.
(147)
În plus, astfel cum se menționează în considerentul 61 din prezenta decizie, contractele de serviciu public prevedeau o posibilitate specifică de finanțare pentru investițiile în echipamente pentru servicii publice prin infuzii de capital. Acestea nu restrâng investițiile în servicii publice și nu stabilesc în mod clar condițiile și limitele participării statului; acestea se referă numai la posibilitatea ca statul să participe la investițiile societății RTP în calitate de acționar. Prin urmare, Comisia consideră că nici infuziile de capital nu pot fi considerate ca făcând parte dintr-un sistem de compensare ai cărui parametri au fost stabiliți în prealabil, în mod obiectiv și transparent.
(148)
În mod evident, RTP nu a fost aleasă în urma unei proceduri de achiziții publice care să garanteze cel mai mic cost posibil. Nu există niciun indiciu că valoarea plăților ad hoc a fost stabilită pe baza unei analize a costurilor pe care le-ar suporta o întreprindere tipică (a patra condiție).
(149)
În consecință, este evident că, în cazul de față, nu sunt îndeplinite toate condițiile stabilite în cauza Altmark. Prin urmare, măsurile menționate în considerentul 143 din prezenta decizie trebuie considerate ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(150)
Curtea de Justiție a susținut în mod constant faptul că articolul 106 din TFUE poate prevedea o derogare de la interdicția privind ajutorul de stat pentru întreprinderile cărora le-a fost încredințat un serviciu de interes economic general (SIEG). S-a confirmat implicit în cauza Altmark că ajutorul de stat care compensează costurile suportate de o întreprindere pentru furnizarea de SIEG pot fi considerate compatibile cu piața internă, în cazul în care aceasta îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 106 alineatul (2) din TFUE [fostul articol 86 alineatul (2) din Tratatul CE și denumită anterior „piața comună”] (76).
(151)
Curtea de Justiție a precizat în mod clar că, pentru ca o măsură să poată beneficia de o astfel de derogare, trebuie să fie îndeplinite integral principiile definirii, încredințării misiunii de serviciu public și proporționalității. Comisia consideră că, în cazul în care aceste principii sunt îndeplinite, dezvoltarea comerțului nu este afectată într-o măsură care contravine intereselor Uniunii.
(152)
Modul în care aceste principii se aplică în sectorul radiodifuziunii este explicat în Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor privind ajutoarele de stat serviciilor publice de radiodifuziune („Comunicarea privind radiodifuziunea”) (77). În conformitate cu această Comunicare privind radiodifuziunea, Comisia trebuie să stabilească dacă (78):
(a)
activitățile societății RTP sunt obligații de serviciu public definite în mod clar ca atare de către statul membru (definirea);
(b)
societății RTP i s-a încredințat în mod oficial de către autoritățile portugheze furnizarea serviciului respectiv (încredințarea misiunii de serviciu public);
(c)
finanțarea este proporțională cu costul net al furnizării serviciului public.
(153)
Astfel cum se prevede în Protocolul privind sistemul de radiodifuziune publică în statele membre (Protocolul de la Amsterdam (79)) și în Comunicarea privind radiodifuziunea (80), este la latitudinea statelor membre să definească misiunea de serviciu public a organismului public de radiodifuziune. În sectorul radiodifuziunii, rolul Comisiei se limitează la a verifica dacă definiția serviciului public nu conține nicio eroare evidentă. O astfel de eroare ar constitui un abuz al definirii serviciului public.
(154)
Dată fiind natura specifică a sectorului radiodifuziunii, Comisia consideră legitimă, având în vedere dispozițiile interpretative ale acestui protocol, o definiție prin care unui anumit organism de radiodifuziune i se încredințează misiunea de a furniza programe variate și echilibrate (81). O astfel de definiție ar fi în concordanță cu obiectivul care vizează satisfacerea nevoile democratice, sociale și culturale ale unei societăți anume.
(155)
Astfel cum se menționează în considerentele 44-48 din prezenta decizie, în virtutea Legii nr. 21/92 și a contractelor de serviciu public, RTP trebuie să asigure, în calitate de serviciu public de televiziune, difuzarea a două canale cu acoperire generală. În timp ce primul canal trebuie să ofere programe cu caracter mai general, al doilea canal trebuie să se adreseze mai mult unor categorii de public specifice. Mai mult, astfel cum s-a descris în considerentele 44 și 45 din prezenta decizie, Legea nr. 21/92 și contractele de servicii publice impun societății RTP mai multe obligații detaliate privind conținutul programelor și cooperarea internațională, precum și alte obligații specifice.
(156)
Deși definiția serviciului public de radiodifuziune furnizat de RTP este de natură calitativă și destul de generală, Comisia, ținând seama de dispozițiile interpretative ale Protocolului de la Amsterdam, consideră legitimă o astfel de definiție „generală” (82). Prin urmare, aceasta consideră, de asemenea, legitimă definiția generală a misiunii de serviciu public a societății RTP care prevede asigurarea a două canale de televiziune cu acoperire națională, unul mai general, iar celălalt axat mai mult pe categorii de public specifice. O astfel de definiție poate fi considerată ca îndeplinind nevoile democratice, sociale și culturale ale societății portugheze.
(157)
În plus, Comisia consideră legitime obligațiile care stabilesc în detaliu modul în care RTP ar trebui să asigure misiunea de serviciu public general de radiodifuziune. În conformitate cu formularea din Protocolul de la Amsterdam, se poate considera că aceste obligații răspund nevoilor democratice, sociale și culturale ale societății portugheze.
(158)
Deși Comisia consideră legitimă misiunea de serviciu public a RTP, aceasta trebuie, cu toate acestea, să stabilească dacă definiția conține sau nu vreo eroare evidentă.
Comisia va evalua dacă scutirea temporară și definitivă de la plata taxelor notariale și a costurilor de înregistrare și publicare poate fi considerată compensație pentru costurile unui serviciu public și va analiza, în plus, dacă se poate considera că obligația societății RTP de a sprijini producțiile cinematografice face parte din misiunea de serviciu public a RTP.
(159)
Comisia va stabili în primul rând dacă scutirea temporară de obligațiile privind actele notariale (și de costurile aferente), scutirea de la plata taxelor de înregistrare și a costurilor de publicare în perioada transformării, în 1992, într-o societate pe acțiuni în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92, precum și scutirea definitivă de la plata unor taxe diverse în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92, pot fi considerate compensație pentru costurile care rezultă din furnizarea serviciului public.
(160)
Scutiri temporare: în primul rând, este necesar să se examineze dacă cheltuielile aferente transformării societății RTP într-o societate pe acțiuni în 1992 (și anume costuri care legate în mod normal de încheierea unui act notarial, de înregistrarea și publicarea acestuia) pot fi compensate în mod legitim, fiind considerate costuri ale unui serviciu public. Compensația, după cum s-a menționat anterior, este sub formă de scutire, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92.
(161)
La momentul transformării sale, RTP desfășura doar activități de serviciu public (a se vedea considerentul 18 din prezenta decizie), în timp ce activitățile comerciale erau efectuate de către filialele distincte de aceasta din punct de vedere juridic. Prin urmare, costurile legate de transformarea furnizorului de serviciului public de radiodifuziune constituiau, în mod automat, costuri de serviciu public pe care statul le-ar fi putut compensa în mod legitim. Nu este necesar să se analizeze dacă reorganizarea societății RTP a fost obligatorie din punct de vedere juridic sau necesară (83). Evaluarea în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE și al Comunicării privind radiodifuziunea impun o compensație care să nu depășească costurile nete ale serviciului public, dar nu impun o evaluare pentru a determina dacă aceste costuri, cu condiția că se limitează la furnizarea serviciului public, ar fi putut fi evitate (84). În conformitate cu Protocolul de la Amsterdam și cu Comunicarea privind radiodifuziunea, statele membre sunt, în principiu, libere să decidă cu privire la organizarea propriilor servicii publice de radiodifuziune, care nu numai că se aplică organizării serviciului de radiodifuziune al cărui conținut va fi difuzat, dar și cu privire la forma juridică sub care acesta își va efectua operațiunile. Rolul Comisiei este limitat la a controla dacă statul membru s-a folosit de această libertate în mod abuziv. În acest caz, nu există indicii că transformarea a fost efectuată cu scopul unic de a conferi un avantaj societății RTP. Nu există motive să se pună sub semnul întrebării raționamentul Portugaliei potrivit căruia transformarea din 1992 a fost efectuată pentru a oferi societății RTP mai multă flexibilitate în operațiunile sale și pentru ca aceasta să nu mai fie o organizație de stat supusă unor proceduri greoaie de control din partea acestuia. Prin urmare, ar trebui să se concluzioneze că scutirea de la plata taxelor de înregistrare (i.e. taxe pentru acte notariale, taxe de înregistrare, costuri de publicare) la momentul transformării societății RTP reprezintă o compensație legitimă pentru furnizarea serviciului public de radiodifuziune.
(162)
Scutirea definitivă: cu toate acestea, raționamentul anterior (enunțat în considerentul 161 din prezenta decizie) nu se poate aplica scutirii definitive de la articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92, care nu este limitată în timp și, prin urmare, deschisă includerii, de asemenea, a înregistrărilor sau înscrierilor pentru activități ale societății RTP care nu sunt în efectuate în cadrul misiunii de serviciu public (de exemplu, în cazul în care RTP ar prelua activitățile comerciale, în loc să le deruleze prin filiale distincte din punct de vedere juridic de ea).
Având în vedere domeniul larg de aplicare a articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92, atât în ceea ce privește durata (i.e. nelimitată) și natura (i.e. nu se limitează la activitățile de servicii publice), nu este posibilă justificarea unei eventuale potențiale viitoare de la plata taxelor de înregistrare ca un cost al unui serviciu public. Prin urmare, ar trebui să se concluzioneze că scutirea de la plata taxelor în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 nu este compatibilă cu piața internă.
(163)
Deși Portugalia a susținut că articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 nu a fost aplicat niciodată și că RTP a plătit întotdeauna toate taxele de înregistrare necesare după transformarea din 1992, acest argument ar putea fi valabil în cazul recuperării, dar aceasta nu schimbă faptul că dispoziția respectivă, ca atare, acordă societății RTP ajutor de stat care nu se justifică prin articolul 106 alineatul (2) din TFUE sau prin orice altă dispoziție din acest tratat.
(164)
Având în vedere considerentul 45 din Directiva „Televiziunea fără frontiere”, Comisia ar putea accepta, în măsura în care drepturile de difuzare a filmelor rezultate duc la difuzarea filmelor respective de către canalele de televiziune care îndeplinesc un rol de serviciu public, faptul că definiția organismelor de radiodifuziune care îndeplinesc un rol de serviciu public include obligația de a contribui substanțial la investiții în producția europeană a audiovizualului. (85)
(165)
Comisia consideră că obligația impusă RTP de a promova cinematografia se încadrează în domeniul de aplicare al serviciului public de radiodifuziune, deoarece RTP difuzează pe canalele de televiziune care îndeplinesc un rol de serviciu public filmele pentru care a obținut drepturi de distribuție.
(166)
Prin urmare, Comisia nu poate fi de acord cu observațiile părților interesate conform cărora obligația impusă RTP de a promova și finanța cinematografia ar fi discriminatorie. Părțile au susținut că organismele private de radiodifuziune au încheiat la rândul lor protocoale privind promovarea cinematografiei cu autoritățile portugheze, care nu prevăd compensații. Cu toate acestea, Comisia consideră că este necesar să se facă distincția între acordurile voluntare privind promovarea cinematografiei încheiate între stat și organismele private de radiodifuziune, pe de o parte, și obligațiile de serviciu public de radiodifuziune impuse RTP de a difuza și finanța producții cinematografice, pe de altă parte. Este clar că societății RTP i s-a încredințat în mod explicit o misiune de serviciu public pentru a sprijini anumite producții cinematografice care sunt ulterior difuzate ca programe de televiziune ce îndeplinesc un rol de serviciu public, în timp ce organismelor private de radiodifuziune nu le este încredințat un astfel de rol de serviciu public. De fapt, RTP a devenit un instrument folosit de stat în scopul sprijinirii cinematografiei. Orice avantaj rezultat care este acordat de RTP cinematografiei ar putea constitui ajutor de stat și ar trebui evaluat ca atare. Prezenta decizie nu aduce atingere niciunei evaluări a unor posibile avantaje acordate producătorilor de filme.
(167)
În consecință, ar trebui concluzionat că respectiva cofinanțare de către RTP a lucrărilor cinematografice portugheze difuzate de canalele care îndeplinesc un rol de serviciu public poate fi considerată o obligație specifică legitimă care este esențială pentru îndeplinirea de către RTP a obligațiilor generale de serviciu public de radiodifuziune. Prin urmare, această obligație nu constituie o eroare vădită.
(168)
Cu toate acestea, Comisia consideră că obligația juridică impusă RTP de a furniza „alte servicii care trebuie specificate ad hoc” (86) nu este suficient de precisă pentru a permite Comisiei să evalueze în prealabil, cu suficientă securitate juridică, dacă astfel de servicii pot fi considerate serviciu public. Deși este de părere că „celelalte servicii care trebuie specificate” nu sunt definite clar, Comisia remarcă faptul că nu s-au efectuat plăți în temeiul acestei dispoziții în perioada care a făcut obiectul investigației. (87)
(169)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că activitățile RTP descrise în Legea nr. 21/92 și redefinite în contractele de servicii publice sunt obligații de serviciu public definite în mod clar.
Deși obligația de a oferi „alte servicii care să fie furnizate ad hoc” nu este suficient de precisă pentru a se concluziona în prealabil că toate serviciile furnizate sub această titulatură ar putea fi considerate servicii publice, nu s-au efectuat plăți în temeiul acestei dispoziții în perioada 1992-1998.
Cu toate acestea, scutirea definitivă de la plata taxelor de înregistrare și a altor taxe nu se limitează la compensarea costului unui serviciu public și, prin urmare, nu poate fi justificată în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE.
(170)
În al doilea rând, este necesar să se evalueze dacă obligațiile de serviciu public au fost încredințate societății care a beneficiat de finanțarea publică, adică RTP.
(171)
În conformitate cu Comunicarea privind radiodifuziunea, Comisia trebuie să verifice dacă mandatul de serviciu public a fost încredințat RTP printr-un act oficial (88).
(172)
Astfel cum se menționează la considerentul 48 din prezenta decizie, obligațiile de serviciu public sunt în mod clar încredințate RTP în temeiul a diverse acte legislative și contracte: articolul 5 din Legea nr. 58/90, articolul 4 alineatul (1) și articolul 5 din Legea nr. 21/92 și clauza 1 din vechiul și noul contract de servicii publice.
(173)
Comisia nu a primit nicio observație din partea părților interesate sau a Portugaliei prin care să se susțină că mandatul de serviciu public nu a fost încredințat în mod suficient RTP printr-un act oficial. În conformitate cu Comunicarea privind radiodifuziunea și având în vedere legile și contractele menționate la punctul 48 din prezenta decizie, ar trebui concluzionat că, fără îndoială, RTP trebuie să îndeplinească obligații de serviciu public de televiziune și, prin urmare, i s-a încredințat în mod oficial RTP o misiune de serviciu public.
(174)
Nu numai că este necesar ca misiunea de serviciu public să îi fie încredințată RTP printr-un act oficial, dar ar trebui, de asemenea, să se ia măsuri pentru a se asigura faptul că serviciul public este furnizat în conformitate cu legea și cu contractele de serviciu public. Astfel cum se menționează la considerentele 49-59 din prezenta decizie, au fost instituite diverse mecanisme de control pentru a asigura faptul că RTP și-a îndeplinit obligațiile de serviciu public conform previziunilor.
(175)
În primul rând, RTP a avut obligația de a furniza rapoarte privind îndeplinirea obligațiilor sale de serviciu public și planuri însoțite de un aviz al Consiliului său intern de auditori. RTP a prezentat rapoarte privind serviciul public pentru anii 1993-1998, în care era descrisă îndeplinirea fiecărei obligații de serviciu public și erau identificate costurile fiecărei obligații de serviciu public prin intermediul unui sistem de contabilitate analitică.
(176)
În al doilea rând, Ministerul de Finanțe și membrul guvernului responsabil cu mass-media au auditat respectarea contractului de serviciu public, iar inspectorul general al finanțelor a auditat planul financiar.
(177)
În al treilea rând, se prevedea organizarea anuală de audituri externe. Comisia nu poate accepta argumentul prezentat de Portugalia, repetat după hotărârea Curții în cauza T-442/03, conform căruia, de fapt, rapoartele privind serviciul public au făcut obiectul unor audituri externe și, prin urmare, nu a fost necesar să se ia nicio măsură suplimentară. Situația de dinaintea adoptării deciziei din 15 octombrie 2003 poate fi descrisă după cum urmează:
(a)
pentru anul 1992, nu a existat niciun raport privind misiunea de serviciu public, întrucât obligația de a prezenta rapoarte privind misiunea de serviciu public și de a se efectua un audit al acestor rapoarte a fost instituită pentru prima oară odată cu încheierea contractului de concesiune din 1993;
(b)
pentru anii 1993 și 1994, nu a existat vreun audit extern, ci doar o declarație din partea reprezentanților societății, și anume din partea Consiliului fiscal al RTP (Conselho fiscal da RTP), care este un organism intern al societății;
(c)
pentru anii 1995-1998, rapoartele au fost însoțite de o declarație din partea unui auditor extern independent de RTP și din partea reprezentanților RTP. Respectivele declarații au confirmat faptul că RTP și-a respectat obligațiile de serviciu public. Nu au putut fi accesate însă rapoarte mai detaliate privind misiunea de serviciu public care au dus la aceste constatări.
(178)
Cu toate acestea, ținând cont de constatările Curții în cauza T-442/03, în special de punctele 232-256 din hotărârea respectivă, Comisia nu se putea baza exclusiv pe declarațiile (scurte) de audit referitoare la rapoartele privind serviciul public menționate la punctul 177, acceptând în schimb oferta Portugaliei de a efectua un audit extern pe baza rapoartelor de serviciu public existente pentru toți anii în cauză. Concret, au fost efectuate audituri externe privind îndeplinirea de către RTP a obligațiilor sale de serviciu public pentru anii 1992-1997. Pentru anul 1992, s-a efectuat un audit extern, chiar dacă nu a existat un raport privind serviciul public. Cu toate acestea, auditorul extern s-a bazat pe un alt document pentru a evalua dacă misiunea de serviciu public a fost dusă la îndeplinire. Pentru anul 1998, nu a fost efectuat niciun audit extern, deoarece a existat un audit extern, sub forma raportului BDO Binder pe 1998, care este menționat la considerentele 186-188 din prezenta decizie și care nu a fost contestat nici de SIC.
(179)
Noile audituri pentru anii 1992-1997 au fost organizate de către organismul de reglementare a mass-mediei naționale, și anume Entidade Reguladora para a Comunicaçăo Social, ERC. Acesta este un organism administrativ independent, care, în conformitate cu Constituția portugheză, are responsabilitatea de a asigura, printre altele, respectarea statuturilor și normelor care reglementează activitatea mass-mediei. ERC a organizat audituri pentru anii 1992-1997 prin contractarea unui auditor extern, Pedro Roque, care este independent de RTP.
(180)
Având în vedere perioada scursă între 1992 și 2010, anul efectuării auditurilor referitoare la rapoartele privind serviciul public, accesarea tuturor datelor a fost dificilă. Astfel se explică durata investigației și timpul necesar pentru efectuarea de noi audituri. Cu toate acestea, în cele din urmă, a fost posibilă efectuarea auditurilor, întrucât existau deja rapoarte privind serviciul public (mai puțin pentru anul 1992), astfel că auditorii au avut o bază pentru audit. Auditurile pentru anii 1992-1997 au fost prezentate Comisiei.
(181)
Auditurile externe afirmă că mandatul lor este de a evalua și de a monitoriza serviciul public de radiodifuziune furnizat de RTP și plata primită de aceasta pentru sarcina respectivă. Acestea conțin o descriere a informațiilor care au fost avute în vedere și se referă, inter alia, la Legea nr. 58/90 [(Legea privind serviciul public de radiodifuziune, Legea nr. 21/92 privind transformarea RTP, contractele de serviciu public, conturile anuale și auditurile externe privind conturile anuale, Planul de activitate și buget public (Plano de Actividades e Orçamento do Serviço Público) și rapoartele privind serviciul public pentru anii respectivi (Relatorio sobre o Cumprimento das Obrigacaoes do Servico Publico, RCOSP)]. Auditurile menționează faptul că, din cauza perioadei lungi scurse între anii 1992 și 1997 și contractul de audit din 2010, unele documente au fost distruse, iar anumite informații nu au fost disponibile. Din acest motiv, raportul de audit s-a axat în special pe rapoartele disponibile, în special pe rapoartele privind serviciul public (89) și privind conturile anuale certificate.
(182)
În ciuda constrângerilor cauzate de scurgerea unei perioade lungi, auditorii au reușit să își îndeplinească atribuțiile prevăzute de contractul încheiat cu aceștia, au reușit să efectueze auditurile și o evaluare a îndeplinirii de către RTP a obligației de serviciu public și a compensației primite de aceasta. Auditurile indică în mod expres că auditorii au fost în măsură să depășească dificultățile create de scurgerea unei perioade lungi și să efectueze auditurile. De exemplu, deși auditorii au exprimat o rezervă cu privire la faptul că nu au putut fi consultate criteriile de contabilitate privind costurile și metodele de alocare a costurilor, acest lucru nu s-a dovedit un impediment în calea efectuării auditului și a ajungerii la o concluzie pozitivă. Raportul de sinteză prevede că: „toate costurile și veniturile RTP se bazează pe ipoteza că activitatea sa se referă exclusiv la furnizarea de servicii de televiziune publică și că auditurile actuale s-au bazat pe declarații financiare auditate atât de auditorul intern al societății, cât și de auditori externi, din care nu au rezultat alte fapte relevante decât cele descrise în detaliu în conturile anuale”. (90) Comisia stabilise deja (a se vedea considerentul 18 din prezenta decizie) că RTP desfășurase doar activități de serviciu public pe parcursul anilor care au făcut obiectul investigației, activitățile comerciale fiind desfășurate de către filiale ale RTP distincte de aceasta din punct de vedere juridic. Criteriile de alocare a costurilor sunt, prin urmare, relevante numai pentru plasarea alocării costurilor în cadrul costurilor suportate de RTP aferente furnizării unui serviciu public și nu ar trebui să aibă niciun efect asupra cuantumului total al costurilor aferente furnizării unui serviciu public.
În ceea ce privește informațiile financiare, Comisia a constatat că auditorii externi s-au putut baza în mod legitim pe conturile financiare anuale, care au fost întotdeauna însoțite de un audit ce atesta acuratețea conturilor RTP. În conformitate cu contractele de servicii publice, obiectivul auditului extern al raportului privind serviciul public l-a constituit verificarea faptului că RTP și-a îndeplinit obligațiile de serviciu public care i-au fost încredințate și că acele compensații primite pentru furnizarea unui serviciu public sunt în concordanță cu costurile aferente executării acestor obligații. Prin urmare, chiar dacă datele financiare aferente furnizării unui serviciu public în cursul anilor care au făcut obiectul investigației se refereau la furnizarea unui serviciu public de către RTP, a fost necesară efectuarea unei verificări suplimentare pentru a stabili dacă cheltuielile suportate au fost conforme cu misiunea de serviciu public.
(183)
Auditorii externi confirmă punctul respectiv. Pentru perioada 1992-1997, auditorii au ajuns la concluzia că: „RTP și-a îndeplinit, în esență, obligațiile de radiodifuziune în termeni cantitativi, astfel cum se prevede în contractul de concesiune, cu un accent special pe obligația privind conținutul radiodifuziunii”. Auditorul a constatat că „în urma analizei documentelor disponibile, și anume a rapoartelor auditorului și ale Comitetul de audit statutar, nu am găsit nimic care să ne determine să concluzionăm că documentele prezentate, referitoare la corespondența dintre sarcinile de serviciu public prestate și plata costurilor reale și efective ale acestora, conțin denaturări relevante din punct de vedere material care afectează conformitatea acestora cu legislația în vigoare la data respectivă” (91).
(184)
O serie de rapoarte de audit menționează că RTP ar fi putut solicita o compensație mai mare, dar nu a fost în măsură să o facă din cauza termenilor contractelor de servicii publice, având în vedere articolul 15 alineatul (4) din vechiul contract de servicii publice și articolul 19 alineatul (3) din noul contract de servicii publice, încheiat în 1996. Auditurile externe individuale pentru anii 1994, 1996 și 1997 conțin declarații privind diferența dintre costurile ridicate suportate efectiv de RTP pentru furnizarea serviciului public și compensația primită de aceasta, care a fost mai redusă decât costurile suportate (92). În ultimul raport de sinteză pentru toți anii auditați se afirmă în mod explicit că: „pentru toți anii, indemnizația compensatorie care a fost atribuită și plătită a fost inferioară sumelor indicate în fiecare RCOPS (Relatório sobre o cumprimento das obrigações de serviço público)” (93).
(185)
Unele audituri (cu excepția celor pentru anii 1992 și 1993) afirmă că RTP a depășit limita legală a pauzelor publicitare, și anume a transmis mai multe reclame decât i se permitea prin contractele de servicii publice. Veniturile încasate de RTP pentru o astfel de publicitate trebuie luate în considerare la calcularea costurilor aferente furnizării serviciului public, în conformitate cu Comunicarea privind radiodifuziunea, întrucât veniturile generate de serviciul public, inclusiv veniturile din publicitate, ar trebui luate în considerare la calcularea sumei necesare societății pentru finanțarea serviciului public.
Faptul că limitele privind pauzele publicitare au fost depășite nu a afectat analiza auditorului conform căreia pentru întreaga perioadă 1992-1997 compensația aferentă furnizării serviciului public a corespuns sarcinilor de serviciu public prestate de RTP și nu a existat o supracompensare. Portugalia a confirmat, de asemenea, că, în ceea ce privește anii 1994, 1995 și 1996, au fost luate în calcul toate profiturile obținute din publicitate (inclusiv cele rezultate din depășirea timpului permis pentru difuzarea de publicitate), reducându-se în consecință suma necesară pentru finanțarea serviciului public (94). În ceea ce privește anul 1996, articolul 15 din noul contract de servicii publice stipula că, pentru a determina compensația, profiturile rezultate din exploatarea canalelor nu pot fi luate în considerare atunci când sunt însumate costurile pentru a calcula costul total al serviciului public. Termenul „profituri” include veniturile din publicitate. Portugalia a confirmat în mod explicit faptul că profiturile obținute din publicitate au fost deduse din valoarea compensației necesare (95).
(186)
În ceea ce privește anul 1998, auditorul extern BDO Binder a efectuat o investigație privind relația dintre misiunea de serviciu public a RTP și costurile aferente. Raportul BDO Binder oferă o serie de recomandări orientate spre viitor și sugerează consolidarea controalelor interne ale RTP pentru a se asigura conformitatea cu reglementările interne, dar nu include nicio constatare conform căreia RTP ar fi primit compensații prea mari pentru sarcinile de serviciu public prestate de aceasta sau conform căreia cifrele utilizate în raportul privind serviciul public întocmit de RTP și utilizate de Comisie în decizia din 15 octombrie 2003 nu ar fi fiabile. Atunci când raportul BDO Binder abordează cifre concrete, se referă la faptul că nu s-a realizat un inventar al unor active. Cu toate acestea, raportul BDO Binder pare mai degrabă să critice absența unui inventar al activelor (96) decât să concluzioneze că investițiile respective nu au fost realizate și că valorile investițiilor au fost contabilizate greșit. Cu toate acestea, astfel cum a subliniat Portugalia, cifrele aferente investițiilor respective nu au fost oricum incluse în calculul compensării, ceea ce a exclus posibilitatea rambursării costurilor aferente deprecierii activelor fixe.
(187)
În ceea ce privește depășirea timpului permis pentru difuzarea de publicitate, raportul BDO Binder constată că toate veniturile provenite din publicitate au fost luate în considerare la calculul sumei necesare pentru finanțarea serviciului public. Din nou, niciunul dintre acești factori nu a determinat auditorul să dea un aviz negativ privind îndeplinirea de către RTP a obligațiilor sale de serviciu public și nici nu indică existența vreunei supracompensări.
(188)
Dar, cel mai important element pentru analiza efectuată în prezenta decizie este concluzia raportului BDO Binder (necontestată de către SIC) conform căreia RTP ar fi putut solicita 25 de miliarde PTE pentru a-și îndeplini obligațiile de serviciu public, însă a primit doar 14 miliarde PTE. Cu alte cuvinte, raportul BDO Binder nu numai că nu indică existența vreunei supracompensări, ci ajunge la concluzia contrară.
(189)
După cum se precizează în Decizia NN 31/06 privind restructurarea RTP, un audit extern efectuat de PriceWaterhouse Coopers a examinat dacă informațiile financiare furnizate de autoritățile portugheze au fost conforme cu conturile financiare ale RTP în perioada 1991-2003, cu sumele incluse în rapoartele de audit privind serviciul public și cu alte surse de informații considerate relevante pentru asigurarea conformității auditurilor raportate (a se vedea considerentul 38 din Decizia NN 31/06). Raportul de audit al PWC a validat datele fără nicio observație semnificativă (considerentul 52 din Decizia NN 31/06) și a confirmat în mod expres faptul că sumele primite de RTP cu titlu de compensații pentru prestarea unui serviciu public corespundeau sumelor indicate în rezoluțiile Consiliului de Miniștri (a se vedea considerentul 41 și tabelul 39 din Decizia NN 31/06). În raportul de audit al PWC se remarca subfinanțarea globală a RTP. În acesta se sublinia faptul că, pe lângă sarcinile de serviciu public rambursabile în temeiul contractelor de servicii publice au existat sarcini de serviciu public prestate de RTP pentru care nu se putea solicita nicio rambursare din partea statului. În decizia NN 31/06, Comisia a concluzionat că raportul de audit al PWC se putea baza în mod corect, prin urmare, pe conturile financiare ale RTP și a constatat că RTP a fost într-adevăr subfinanțat într-o foarte mare măsură. Prin urmare, în sensul prezentei decizii, raportul de audit al PWC poate fi considerat un alt element care atestă, pe lângă auditurile externe referitoare la rapoartele privind misiunea de serviciu public, că datele folosite de Comisie în Decizia 2005/403/CE au fost corecte.
(190)
În ceea ce privește argumentul reclamantului că ar trebui luat în considerare raportul nr. 8/2002 al auditorului de stat, Tribunal de Contas, Comisia a ținut într-adevăr seama de raport în evaluarea sa din prezenta decizie. În primul rând, trebuie să se admită, cum de altfel a făcut-o și SIC, faptul că raportul de audit nr. 8/2002 se referă la perioada cuprinsă între 1997 și 2000, fiind, prin urmare, relevant doar pentru anii 1997 și 1998. Chiar dacă în raportul respectiv au fost menționate cifrele aferente anilor anteriori, acestea aveau rolul de a descrie dezvoltarea financiară generală a RTP, nefăcând în sine obiectul vreunei investigații a Curții de Conturi.
(191)
Aspectul cel mai important îl constituie faptul că raportul nr. 8/2002 nu indică nicio neregulă în ceea ce privește finanțarea RTP sau nicio supracompensare pentru anii 1997-2000 (sau pentru oricare dintre ceilalți ani). Dimpotrivă, raportul nr. 8/2002 indică în mai multe rânduri faptul că RTP se confruntă cu dificultăți financiare structurale. În consecință, Comisia nu este în măsură, pe baza raportului nr. 8/2002, să individualizeze anumite plăți ca reprezentând o supracompensare și ajutor de stat ilegal. Dimpotrivă, raportul nr. 8/2002 confirmă în mod explicit că, din 1993 până spre sfârșitul anului 1999, supraviețuirea RTP s-a obținut printr-o îndatorare continuă și tot mai mare a societății.
(192)
Așa cum a menționat reclamantul, raportul nr. 8/2002 critică în mai multe rânduri cadrele de conducere ale societății și evidențiază deficiențe care ar fi putut fi evitate. Obiectivul raportului nr. 8/2002 este definit a fi o revizuire generală a gestionării RTP și a furnizării de către aceasta a serviciului public de televiziune în termeni de eficiență, eficacitate și economie. Așa cum a indicat reclamantul, raportul nr. 8/2002 a semnalat faptul că RTP avea structuri inflexibile, prea mult personal și furniza un serviciu public în mod ineficient. Raportul nr. 8/2002 critică, de asemenea, faptul că noțiunea misiunii de serviciu public este prea vagă și generică și, conform auditorului de stat, contractele de servicii publice favorizează ineficiența managerială.
(193)
Cu toate acestea, conceptul misiunii de serviciu public a RTP a fost analizat de Comisie în decizia din 15 noiembrie 2003. În cauza T-442/03, Curtea a susținut că definiția largă a misiunii RTP era acceptabilă (97). În ceea ce privește ineficiențele pretinse, Comisia ar dori să sublinieze că acest lucru nu este un aspect care trebuie luat în considerare în aplicarea Comunicării privind radiodifuziunea.
(194)
Al treilea criteriu pe care Comisia ar trebui să îl evalueze este dacă este finanțarea este proporțională cu costul net al serviciului public.
(195)
Comunicarea privind radiodifuziunea descrie criteriile pe baza cărora Comisia evaluează proporționalitatea finanțării de la stat. Cerința este ca ajutorul de stat să nu depășească costurile nete ale misiunii de serviciu public și să nu se producă denaturări ale pieței care nu sunt indispensabile pentru îndeplinirea misiunii de serviciu public (98).
(196)
În primul rând, pentru a determina în mod corect costul activităților de serviciu public, Comunicarea privind radiodifuziunea prevede o alocare corespunzătoare a costurilor și veniturilor între serviciul public și activitățile comerciale.
(197)
Astfel cum se menționează la considerentele 61-67 din prezenta decizie, contractele de serviciu public definesc metoda de alocare a veniturilor și cheltuielilor pe care trebuie să o aplice RTP. În acest caz, sarcina Comisiei este, în principiu, facilitată prin faptul că RTP a pus în aplicare un sistem de contabilitate analitică, care permite cuantificarea costurilor eligibile suportate de către aceasta pentru îndeplinirea tuturor obligațiilor de serviciu public rambursabile.
(198)
Prin acest sistem, fiecare articol de cheltuieli eligibile este alocat unei activități și, ulterior, împărțit, pe baza unor principii obiective de contabilitate, între diferitele sarcini rambursabile aferente misiunii de serviciu public a RTP.
(199)
Cum veniturile obținute din fiecare sarcină rambursabilă aferentă misiunii de serviciu public sunt deduse din costurile de exploatare ale serviciului public, sistemul garantează că compensațiile anuale sunt limitate la costurile nete ale fiecărei obligații de serviciu public (a se vedea considerentul 65 din prezenta decizie).
(200)
Prin urmare, Comisia a ajuns la concluzia că parametrii pentru determinarea costului sunt stabiliți în mod obiectiv și transparent.
(201)
Cu toate acestea, normele de compensare ar putea subestima costul net real al serviciului public al RTP, ceea ce ar putea duce la o subfinanțare structurală a nevoilor reale de finanțare.
(202)
Așa cum se menționează la considerentul 65, în conformitate cu metoda de calcul al costurilor stabilită în contractele de servicii publice, costurile anumitor obligații de serviciu public au fost excluse de la plată prin intermediul compensațiilor anuale (99). Mai mult, Portugalia a informat Comisia că, deși RTP a trebuit să plătească TVA pe compensațiile anuale primite, costurile aferente nu au putut fi luate în considerare în conformitate cu normele contabile (a se vedea considerentul 94). În cele din urmă, în rapoartele sale de serviciu public, RTP nu a inclus toate investițiile realizate în echipamente de serviciu public, deși acestea au fost contabilizate în conturile sale financiare (a se vedea considerentul 67).
(203)
Cu toate acestea, în conformitate cu Protocolul de la Amsterdam, este de competența statelor membre să participe la finanțarea operatorilor serviciului public de radiodifuziune. În acest caz, Portugalia a decis să nu ramburseze o parte din costurile suportate de furnizorul de servicii în îndeplinirea sarcinilor sale.
(204)
În acest caz, statul a acordat RTP nu numai compensații anuale, ci și finanțări suplimentare sub formă de creștere a capitalului social, împrumuturi și un acord cu organismul care răspunde de sistemul de securitate socială. În conformitate cu punctul 57 din Comunicarea privind radiodifuziunea, Comisia trebuie să analizeze dacă toate măsurile sunt proporționale cu costurilor nete ale serviciului public. Numai în aceste condiții finanțarea RTP poate fi considerată compatibilă cu articolul 106 alineatul (2) din TFUE.
(205)
De asemenea, Comisia consideră că obligațiile de serviciu public impuse RTP care nu erau eligibile pentru compensare în conformitate cu contractele de serviciu public pot fi considerate obligații de serviciu public definite în mod clar și legitim, impuse furnizorului de servicii în mod oficial de către stat. Prin urmare, în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat, Portugalia poate să finanțeze toate costurile nete aferente serviciului public ale RTP.
(206)
Tabelul 6 din considerentul 207 oferă o imagine de ansamblu a costurilor de serviciu public suportate de RTP (atât costurile de investiții, cât și costurile nete de exploatare), calculate conform normelor contabile aplicabile în ceea ce privește costurile, și a compensației primite pentru costurile de investiții și de exploatare.
(207)
Sunt prezentate, în primul rând, investițiile în echipamente de serviciu public (tabelul 5) și compensația acordată în vederea finanțării investițiilor (tabelul 2). În al doilea rând, sunt prezentate costurile nete de exploatare ale RTP (tabelul 4) și compensațiile pentru costurile respective (tabelul 1). În sfârșit, tabelul prezintă avantajul câștigat din ajutorul ad hoc rezultat din acordul cu sistemul de securitate socială și din împrumutul din 1998.
Tabelul 6
Rezumat al nevoilor de finanțare și al compensațiilor acordate pentru costurile nete de exploatare a serviciului public în conformitate cu normele contabile
(milioane PTE)
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
Total
Costuri de investiții
2 632,6
2 102,0
2 763,9
992,7
1 480,4
4 037,4
6 054,2
20 063,2
Infuzii de capital
-0
-0
-10 000,0
-12 800,0
-10 000,0
-14 000,0
-0
-46 800,0
Diferența dintre costurile de investiții și compensare
2 632,6
2 102,0
-7 236,1
-11 807,3
-8 519,6
-9 962,6
6 054,2
-26 736,8
Costurile de exploatare a serviciului public
6 718,2
7 960,0
8 384,1
8 103,3
17 217,1
37 972,1
30 101,3
116 456,1
Compensații
-6 200,0
-7 100,0
-7 145,0
-7 200,0
-14 500,0
-10 350,0
-14 000,0
-66 495,0
Securitate socială
-
-1 206,0
-
-
-
-
-
-1 206,0
Împrumut
-20 000,0
-20 000,0
Diferența dintre costurile de exploatare și compensare
518,2 (100)
- 346
1 239,1
903,3
2 717,1
27 622,1
-3 898,7
28 755,1
Surse: Raportul financiar și rapoartele de serviciu public.
(208)
Astfel cum s-a subliniat în considerentele 201 și 202, sistemul de compensații anuale ales de Portugalia a avut ca efect subestimarea costurile reale ale sarcinilor aferente misiunii de serviciu public executate de RTP, ceea ce a dus la acumularea de datorii. Într-o a doua etapă, în vederea menținerii echilibrului financiar al RTP, Portugalia a recurs la măsuri ad hoc pentru finanțarea costurilor aferente misiunii de serviciu public suportate de RTP.
(209)
Așa cum se arată în tabelul 6 de la considerentul 207, infuzia de capital a presupus o supracompensare cu 26 736,8 milioane PTE a investițiilor aferente misiunii de serviciu public, în vreme ce costurile de exploatare au fost insuficient finanțate prin compensații și prin alte măsuri ad hoc până la 28 755,1 milioane PTE. Cu toate că infuziile de capital au fost, în principal, destinate finanțării investițiilor în echipamente, ele au fost utilizate și pentru rambursarea datoriile acumulate.
(210)
Tabelul 6 de la considerentul 207 mai arată și că totalul compensațiilor a fost cu 2 018,3 milioane PTE mai mic decât costurilor nete aferente misiunii de serviciu public (28 755,1 milioane PTE minus 26 736,8 milioane PTE). Comisia concluzionează, prin urmare, că, în temeiul reglementărilor Uniunii, finanțarea totală din partea statului este proporțională cu costurile nete de exploatare aferente misiunii de serviciu public suportate de RTP în perioada care a făcut obiectul investigării. Această constatare nu se modifică în cazul în care se consideră că cele 11 000 000 PTE, care rezultă din scutirea de la plata taxelor de înregistrare, au constituit, de asemenea, ajutor de stat (a se vedea considerentele 119 și 120 din prezenta decizie), contrar presupunerii inițiale a Comisiei. Chiar și luând în considerare suma respectivă, se menține o subfinanțare a RTP de 2 007,3 milioane PTE.
(211)
Comisia consideră că fondurile primite de RTP au fost chiar mai scăzute decât costurile totale nete aferente îndeplinirii obligațiilor impuse de stat, datorită faptului că în tabelul 6 de la considerentul 207 nu se iau în considerare toate costurile aferente misiunii de serviciu public suportate de RTP în perioada cuprinsă între 1992 și 1998.
(212)
În conformitate cu Comunicarea privind radiodifuziunea, Comisia trebuie să se asigure că finanțarea acordată de stat este proporțională cu costul net al furnizării serviciului public și că nu apar denaturări ale pieței în ceea ce privește activitățile comerciale care decurg din activitățile de serviciu public pentru care nu este posibilă o alocare corectă la capitolul de venituri a costurilor și care nu sunt necesare pentru îndeplinirea misiunii de serviciu public. O astfel de denaturare ar apărea dacă RTP ar scădea prețurile pentru publicitate practicate pe piață, pentru a reduce astfel veniturile concurenților (101). În acest caz, RTP nu și-ar maximiza veniturile comerciale, ceea ce ar duce la creșterea nejustificată a necesarului de finanțare de la stat. În conformitate cu Comunicarea privind radiodifuziunea, un asemenea comportament, dacă este dovedit, nu poate fi considerat ca fiind inerent misiunii de serviciu public atribuite organismului de radiodifuziune (102).
(213)
În decizia de inițiere a procedurii de investigare din 15 noiembrie 2001, Comisia a declarat că, în cazul în care se stabilește că a fost vorba de un astfel de comportament, va lua în considerare aceste denaturări și creșterea necesarului de finanțare de la stat mai mari atunci când evaluează o eventuală supracompensare. În respectiva etapă a procedurii, Comisia a remarcat faptul că „pe baza informațiilor de care dispunea Comisia în momentul respectiv, nu se poate stabili dacă RTP a adoptat un astfel de comportament” (103).
(214)
În urma invitației de a prezenta observații cu privire la inițierea procedurii în acest caz, Comisia nu a primit nicio observație din partea concurenților RTP care să indice sau să demonstreze că RTP ar fi adoptat un comportament anticoncurențial pe piețele comerciale, care ar fi putut duce la creșterea finanțării de către stat într-un mod incompatibil cu Tratatul (104).
(215)
În aceste condiții, Comisia consideră că nu există indicii care să sugereze un astfel de comportament. Prin urmare, Comisia concluzionează că RTP nu pare a se fi angajat în comportamente anticoncurențiale pe piețele comerciale, care să ducă la creșterea necesarului de fonduri de la stat și că nu s-a realizat nicio supracompensare drept rezultat al unui astfel de comportament.
(216)
În consecință, Comisia concluzionează că acordul cu organismul responsabil cu sistemul de securitate socială, infuziile de capital și împrumuturile subordonate, precum și scutirea temporară de la plata taxelor de înregistrare trebuie să fie considerate ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Cu toate acestea, finanțarea RTP prin măsuri ad hoc este compatibilă cu piața internă în sensul articolului 106 alineatul (2) din TFUE. Finanțarea totală este proporțională cu costurile nete aferente obligațiilor de serviciu public impuse, definite în mod clar. Prin urmare, finanțarea de la stat nu afectează condițiile schimburilor comerciale și concurența în Uniune într-o măsură care ar fi contrară intereselor Uniunii, în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE (105).
VI. CONCLUZII
(217)
Comisia constată că Portugalia a acordat ilegal ajutoarele ad hoc cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE (106). Aceasta nu se aplică derogării temporare de la plata taxelor pentru actele notariale și de publicare, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92, deoarece aceste măsuri nu sunt considerate a constitui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(218)
Așa cum se menționează la considerentul 143, Comisia concluzionează că acordul cu organismul de securitate socială din 1993, infuziile de capital din perioada cuprinsă între 1994 și 1997, precum și împrumutul din 1998 constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. În mod similar, scutirea de la plata taxelor de înregistrare, în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) din Legea nr. 21/92 și scutirea definitivă de la plata taxelor în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 constituie ajutor de stat. Măsurile ad hoc sunt acordate prin intermediul unor resurse de stat și amenință să denatureze concurența de pe piața internă prin favorizarea RTP și au un efect asupra schimburilor comerciale.
Măsurile ad hoc nu îndeplinesc condițiile enunțate în hotărârea Altmark, deoarece acestea nu pot fi considerate ca parte a unui sistem de compensare ai cărui parametri să fi fost stabiliți în prealabil în mod obiectiv și transparent. În plus, este clar că RTP nu a fost selectată printr-o procedură de licitație publică prin care să se garanteze cel mai mic cost posibil și nu există indicii că valoarea plăților ad hoc a fost stabilită pe baza unei analize a costurilor pe care le-ar suporta o întreprindere reprezentativă.
(219)
Exceptarea prevăzută la articolul 106 alineatul (2) din TFUE se aplică măsurilor ad hoc cu excepția scutirii definitive a RTP în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92. Așa cum s-a analizat, măsurile au compensat obligații de serviciu public definite în mod clar, impuse RTP prin Legea nr. 21/92 și prin contractele de serviciu public. Măsurile ad hoc sunt proporționale cu costul net de exploatare a serviciului public furnizat de RTP. Măsurile ad hoc nu denaturează concurența într-o măsură contrară interesului Uniunii, deoarece măsurile sunt proporționale cu costul net al serviciul public furnizat de RTP. Totodată, RTP nu a avut un comportament anticoncurențial în cursul activităților comerciale.
(220)
Comisia constată că scutirea definitivă prevăzută la articolul 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 reprezintă ajutor de stat care nu este compatibil cu piața internă, deoarece nu se poate fi considerată o compensație pentru prestarea unui serviciu de interes economic general în sensul articolului 106 alineatul (2) din TFUE. Prin urmare, Portugalia trebuie să abroge legea respectivă. Portugalia trebuie, de asemenea, să se asigure că toate ajutoarele plătite RTP în temeiul acestei legi sunt recuperate de la aceasta.
(221)
Având în vedere concluziile de mai sus,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
(1) Următoarele măsuri ad hoc acordate de Portugalia în favoarea Radiotelevisăo Portuguesa, S.A. (RTP) constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(a)
reeșalonarea unei datorii de 1 206 milioane PTE de către Portugalia în favoarea RTP sub forma unui acord cu organismul responsabil pentru securitatea socială în 1993;
(b)
injecțiile de capital în perioada cuprinsă între 1994 și 1997, în valoare de 46 800 milioane PTE;
(c)
un împrumut de 20 000 de milioane PTE acordat în 1998;
(d)
scutirea temporară de la plata taxelor de înregistrare prevăzută la articolul 11 alineatul (1) din Legea portugheză nr. 21/92, în valoare de 11 000 000 PTE.
(2) Măsurile de ajutor de stat menționate în alineatul (1) din prezentul articol sunt compatibile cu piața internă în sensul articolului 106 alineatul (2) din tratat deoarece acestea nu au dus la o compensare excesivă a costurilor nete aferente misiunii de serviciu public încredințate RTP.
Articolul 2
Scutirea de la plata taxelor pe actele notariale și a costurilor de publicare prevăzute la articolul 11 alineatul (1) din Legea portugheză nr. 21/92 nu constituie ajutor de stat.
Articolul 3
(1) Scutirea nelimitată acordată RTP de la plata tuturor taxelor și onorariilor privind toate actele de înscriere, înregistrare sau completare, în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Legea portugheză nr. 21/92, constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(2) Ajutorul de stat acordat în mod ilegal de Portugalia, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din tratat, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92 în favoarea RTP, este incompatibil cu piața internă.
Articolul 4
(1) Portugalia trebuie să abroge legislația menționată la articolul 3 alineatul (1) din prezenta decizie și să dispună recuperarea tuturor ajutoarelor de stat primite de RTP în temeiul respectivei dispoziții până la abrogarea legii.
(2) Sumele care sunt recuperate sunt purtătoare de dobândă începând cu data la care au fost puse la dispoziția RTP și până la momentul în care sunt recuperate.
(3) Dobânda se calculează ca dobândă compusă, în conformitate cu dispozițiile capitolului V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 și ale Regulamentului (CE) nr. 271/2008 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004.
Articolul 5
(1) Recuperarea ajutoarelor acordate în temeiul legii menționate la articolul 3 trebuie să fie imediată și eficace.
(2) Portugalia asigură punerea în aplicare a prezentei decizii în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 6
(1) În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Portugalia transmite Comisiei următoarele informații:
(a)
o descriere detaliată a măsurilor întreprinse în vederea abrogării articolului 11 alineatul (2) din Legea nr. 21/92;
(b)
suma totală (suma de restituit și dobânda), care trebuie recuperată de la RTP;
(c)
o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și planificate pentru punerea în aplicare a prezentei decizii;
(d)
documente care să demonstreze că RTP a fost somat să ramburseze ajutorul.
(2) Portugalia informează permanent Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate pentru punerea în aplicare a prezentei decizii până la finalizarea recuperării ajutorului menționat la articolul 3. Portugalia trebuie să transmită imediat, la simpla solicitare a Comisiei, informații privind măsurile care au fost deja adoptate și a celor planificate în vederea conformării cu prezenta decizie. De asemenea, Portugalia trebuie să furnizeze informații detaliate privind cuantumurile ajutoarelor și ale dobânzilor de recuperare care au fost deja recuperate de la beneficiar.
Articolul 7
Prezenta decizie se adresează Republicii Portugalia.
Adoptată la Bruxelles, 20 decembrie 2011.