SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/61/EU
ze dne 8. června 2011
o správcích alternativních investičních fondů a o změně směrnic 2003/41/ES a 2009/65/ES a nařízení (ES) č. 1060/2009 a (EU) č. 1095/2010
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 53 odst. 1 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropské centrální banky (1),
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Správci alternativních investičních fondů (dále jen „správci“) odpovídají za správu významného objemu investovaných aktiv v Unii, odpovídají za významné objemy obchodu na trzích finančních nástrojů a mohou vykonávat důležitý vliv na trhy a společnosti, do kterých investují.
(2)
Vliv správců na trhy, na kterých působí, je převážně prospěšný, avšak nedávné finanční obtíže ukázaly, jak mohou činnosti správců také vést k rozšíření či prohloubení rizik ve finančním systému. Nekoordinované reakce členských států ztěžují účinné řízení těchto rizik. Cílem této směrnice je proto stanovit společné požadavky upravující udělování povolení správcům a dohled nad nimi za účelem zajištění soudržného přístupu k souvisejícím rizikům a jejich dopadu na investory a trhy v Unii.
(3)
Nedávné obtíže na finančních trzích zdůraznily, že mnohé strategie správců jsou zranitelné vůči některým významným rizikům ve vztahu k investorům, jiným účastníkům trhu a trhům samotným. K zajištění komplexních a společných opatření pro dohled je nezbytné stanovit rámec, který bude schopen na tato rizika reagovat s ohledem na řadu rozmanitých investičních strategií a postupů používaných správci. V důsledku toho by se tato směrnice měla vztahovat na správce, kteří spravují všechny typy fondů, které nespadají do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (4), a to bez ohledu na právní nebo smluvní způsob, jakým je správcům tato činnost svěřena. Správce by neměl mít právo spravovat SKIPCP ve smyslu směrnice 2009/65/ES na základě povolení podle této směrnice.
(4)
Cílem této směrnice je vytvořit vnitřní trh pro správce a poskytnout harmonizovaný a přísný regulační a dohledový rámec pro činnost všech správců vykonávanou v Unii, včetně správců se sídlem v některém z členských států (dále jen „unijní správce“) i správců se sídlem v třetí zemi (dále jen „mimounijní správce“). Vzhledem k tomu, že praktické důsledky a případné obtíže vyplývající z harmonizovaného regulačního rámce a vnitřního trhu pro mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii a pro unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy jsou nejasné a je obtížné je předem stanovit s ohledem na nedostatek zkušeností v této oblasti, měl by být stanoven mechanismus pro přezkum. Po uplynutí přechodného období dvou let a po vstupu aktu v přenesené pravomoci přijatého Komisí týkajícího se harmonizovaného režimu pasu v platnost, by měl být tento režim uplatňován na mimounijní správce vykonávající činnost správy nebo nabízení v Unii nebo nabízející tyto fondy v Unii a na unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy. Tento harmonizovaný režim by měl existovat během dalšího přechodného období tří let souběžně s vnitrostátními režimy členských států za určitých minimálních harmonizovaných podmínek. Po tomto tříletém období souběžné existence by měla skončit platnost vnitrostátních režimů a to poté, co vstoupí v platnost další akt Komise v přenesené pravomoci.
(5)
Čtyři roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měla Komise provést přezkum uplatňování a rozsahu působnosti této směrnice s přihlédnutím k jejím cílům a měla by zhodnotit, zda unijní harmonizovaný přístup nezpůsobil trvající závažné narušení trhu a zda tato směrnice funguje efektivně s ohledem na zásady vnitřního trhu a rovných tržních podmínek.
(6)
Oblast působnosti této směrnice by měla být omezena na subjekty spravující alternativní investiční fondy, které získávají kapitál od většího množství investorů s cílem investovat tento kapitál ve prospěch těchto investorů v souladu s vymezenou investiční politikou, jako svou pravidelnou obchodní činnost bez ohledu na to, jedná-li se o otevřený nebo uzavřený alternativní investiční fond, bez ohledu na právní formu alternativního investičního fondu a na to, zda se jedná nebo nejedná o kótovaný alternativní investiční fond.
(7)
Investiční podniky, jako jsou fondy rodinného majetku (family office vehicles), které investují soukromé bohatství investorů, aniž by získávaly kapitál z vnějších zdrojů, by neměly být považovány za alternativní investiční fondy podle této směrnice.
(8)
Subjekty, které nejsou považovány za správce podle této směrnice, nespadají do oblasti její působnosti. Proto by se tato směrnice neměla vztahovat na holdingové společnosti stanovené v této směrnici, avšak správci fondů soukromého kapitálu (private equity funds) ani správci spravující alternativní investiční fondy, jejichž akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, by z oblasti působnosti této směrnice být vyloučeni neměli. Dále by se tato směrnice neměla vztahovat na správu penzijních fondů, programy účasti zaměstnanců nebo spoření zaměstnanců, nadnárodní instituce, národní centrální banky, státní orgány, regionální a místní samosprávy a instituce, které spravují fondy sociálního zabezpečení a důchodové systémy, sekuritizační účelové subjekty nebo pojistné smlouvy a společné podniky (joint ventures).
(9)
Investiční podniky povolené podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES ze dne 21. dubna 2004 o trzích finančních nástrojů (5) a úvěrové instituce povolené podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/48/ES ze dne 14. června 2006 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o jejím výkonu (6) by neměly mít povinnost získat povolení podle této směrnice, aby mohly poskytovat investiční služby, jako je obhospodařování majetku zákazníka ve vztahu k alternativním investičním fondům. Investiční podniky by však měly být oprávněny přímo nebo nepřímo nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu investorům v Unii nebo je u nich umísťovat pouze za předpokladu, že tyto podílové jednotky nebo akcie mohou být nabízeny v souladu s touto směrnicí. Při provádění této směrnice ve vnitrostátním právu by členské státy měly zohlednit regulační účel uvedeného požadavku a měly by zajistit, aby se na investiční podniky usazené ve třetí zemi, které mohou v souladu s příslušnými vnitrostátními předpisy poskytovat investiční služby ve vztahu k alternativním investičním fondům, také vztahoval tento požadavek. Poskytování investičních služeb těmito subjekty ve vztahu k alternativním investičním fondům by však nikdy nemělo vést k faktickému obcházení této směrnice tím, že se správce stane subjektem typu „poštovní schránka“ bez ohledu na to, zda je usazen v Unii nebo ve třetí zemi.
(10)
Tato směrnice nereguluje alternativní investiční fondy. Alternativní investiční fondy by proto měly být i nadále regulovány a dohled nad nimi by měl být vykonáván na vnitrostátní úrovni. Bylo by nepřiměřené upravovat strukturu či složení portfolií alternativních investičních fondů, které jsou spravovány správci, na úrovni Unie a bylo by obtížné stanovit tak rozsáhlou harmonizaci vzhledem k velkým odlišnostem mezi jednotlivými typy alternativních investičních fondů, které správci spravují. Tato směrnice proto nebrání členským státům v přijetí nebo pokračujícím uplatňování vnitrostátních požadavků ve vztahu k alternativním investičním fondům usazeným na jejich území. Skutečnost, že členský stát může k požadavkům platným v jiných členských státech stanovit dodatečné požadavky na alternativní investiční fondy usazené na jeho území, by neměla bránit správcům povoleným podle této směrnice v jiných členských státech ve výkonu práv při nabízení profesionálním investorům v Unii některých alternativních investičních fondů usazených mimo členský stát, který dodatečné požadavky stanovil, a které proto nepodléhají těmto dodatečným požadavkům ani je nemusí splňovat.
(11)
Některá ustanovení této směrnice vyžadují od správců, aby zajistili soulad s požadavky, za něž není v určitých typech fondů odpovědný správce. Jedná se například o fondy, v nichž depozitáře jmenuje alternativní investiční fond nebo jiný subjekt, který jedná jménem alternativního investičního fondu. V těchto případech nemá správce konečnou kontrolu nad tím, zda je depozitář skutečně jmenován, nejde-li o samosprávný alternativní investiční fond. Vzhledem k tomu, že tato směrnice nereguluje alternativní investiční fondy, nemůže požadovat po alternativním investičním fondu, aby jmenoval depozitáře. Nezajistí-li správce, aby alternativní investiční fond nebo jiný subjekt jednající jeho jménem splňovaly příslušné požadavky, měly by příslušné orgány vyžadovat, aby správce přijal nezbytná opatření k nápravě situace. Není-li i přes tato opatření splnění požadavků dosaženo a jedná-li se o unijního správce nebo povoleného mimounijního správce spravujícího unijní alternativní investiční fond, měl by se správce vzdát správy tohoto alternativního investičního fondu. Pokud se správce nevzdá správy alternativního investičního fondu sám, měly by to od něj vyžadovat příslušné orgány jeho domovského členského státu a nabízení alternativního investičního fondu v Unii by mělo být zakázáno. Stejný zákaz by měl platit pro povolené mimounijní správce, kteří nabízejí mimounijní alternativní investiční fondy v Unii.
(12)
Není-li stanoveno jinak, jestliže tato směrnice odkazuje na zájmy investorů alternativního investičního fondu, rozumějí se tím zájmy investorů jakožto investorů alternativního investičního fondu, nikoli jejich individuální zájmy.
(13)
Aniž jsou dotčeny výjimky a omezení stanovené touto směrnicí, tato směrnice by se měla použít na všechny unijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy nebo mimounijní alternativní investiční fondy bez ohledu na to, zda jsou nabízeny v Unii, či nikoli, a na mimounijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy bez ohledu na to, zda jsou nabízeny v Unii, či nikoli, a na mimounijní správce nabízející unijní alternativní investiční fondy nebo mimounijní alternativní investiční fondy v Unii.
(14)
Tato směrnice stanoví požadavky na způsob, jakým by správci měli spravovat alternativní investiční fondy, za které jsou odpovědní. Pokud jde o mimounijní správce, požadavky se omezují na správu unijních alternativních investičních fondů a dalších alternativních investičních fondů, jejichž podílové jednotky nebo akcie jsou nabízeny také profesionálním investorům v Unii.
(15)
Povolení unijních správců podle této směrnice se vztahuje na správu unijních alternativních investičních fondů usazených v domovském členské státě správce. S výhradou dalších požadavků týkajících se oznamovacích povinností zahrnuje toto povolení rovněž nabízení unijních alternativních investičních fondů spravovaných unijními správci profesionálním investorům v Unii a správu unijních alternativních investičních fondů usazených v členském státě, který není domovským členským státem správce. Tato směrnice stanoví také podmínky, za nichž mohou povolení unijní správci nabízet mimounijní alternativní investiční fondy profesionálním investorům v Unii, a podmínky, za nichž mohou mimounijní správci získat povolení ke správě unijních alternativních investičních fondů nebo k nabízení alternativních investičních fondů profesionálním investorům v Unii s pasem. Během určitého období, jež by mělo být přechodné, by měly mít členské státy i také možnost dovolit unijním správcům nabízet mimounijní alternativní investiční fondy pouze na jejich území nebo mohou povolit mimounijním správcům spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy na jejich území podle vnitrostátních předpisů za předpokladu, že jsou splněny určité minimální podmínky podle této směrnice.
(16)
Tato směrnice by se neměla použít na správce, pokud spravují alternativní investiční fondy, jejichž jedinými investory jsou správci sami nebo jejich mateřské nebo dceřiné podniky nebo jiné dceřiné podniky jejich mateřských podniků a jestliže tito investoři sami nejsou alternativními investičními fondy.
(17)
Tato směrnice dále stanoví mírnější režim pro správce, pokud souhrnná hodnota spravovaných alternativních investičních fondů nedosáhne 100 milionů EUR, a pro správce, kteří spravují pouze alternativní investiční fondy, které nevyužívají pákový efekt a které nepřiznávají investorům práva na odkup po období pěti let, a souhrnná hodnota spravovaných alternativních investičních fondů nedosáhne 500 milionů EUR. Přestože činnosti dotyčného správce nebudou mít pravděpodobně v jednotlivých případech významné důsledky pro finanční stabilitu, mohou v souhrnu vyvolat tyto činnosti systémová rizika. Na tyto správce by se proto neměl vztahovat celý povolovací postup, nýbrž by tito správci měli být registrováni ve svém domovském členském státě a měli by mimo jiné svým příslušným orgánům poskytovat relevantní informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchodují, a o hlavních expozicích a nejvýznamnějších koncentracích alternativních investičních fondů, které spravují. Aby však tito menší správci mohli požívat práv podle této směrnice, mělo by jim být umožněno stejné zacházení jako se správci, pokud zvolí postup „opt-in“ podle této směrnice. Tato výjimka by neměla omezovat možnost členských států stanovit přísnější požadavky pro uvedené správce, kteří nezvolili postup „opt-in“.
(18)
Žádný unijní správce by neměl spravovat nebo nabízet unijní alternativní investiční fondy profesionálním investorům v Unii, pokud mu k tomu nebylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí. Správce, kterému bylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí, by měl neustále splňovat podmínky pro udělení povolení stanovené touto směrnicí.
(19)
Je-li to podle této směrnice možné, měl by mimounijní správce, který hodlá spravovat nebo nabízet unijní alternativní investiční fondy v Unii s pasem, nebo unijní správce, který hodlá nabízet mimounijní alternativní investiční fondy v Unii s pasem, získat také povolení v souladu s touto směrnicí. Alespoň během přechodného období by měly mít členské státy možnost dovolit mimounijním správcům nabízet alternativní investiční fondy na jejich území a udělit povolení unijnímu správci k nabízení mimounijních alternativních investičních fondů za předpokladu, že jsou splněny určité minimální podmínky podle této směrnice.
(20)
V závislosti na jejich právní formě by mělo být umožněno, aby byly alternativní investiční fondy buď nesamosprávné, nebo samosprávné. Za samosprávný by měl být alternativní investiční fond považován tehdy, jestliže úkoly správy vykonává řídící orgán nebo jiný interní zdroj alternativního investičního fondu. Umožňuje-li právní forma alternativního investičního fondu samosprávu a rozhodne-li se řídící orgán alternativního investičního fondu nejmenovat správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, je alternativní investiční fond totožný se správcem a měl by proto splňovat veškeré požadavky, které tato směrnice klade na správce, a měl by být povolován jako správce. Správce, který je samosprávným alternativním investičním fondem, by však neměl být povolen jako správce jiných nesamosprávných alternativních investičních fondů. Za nesamosprávný by měl být alternativní investiční fond považován tehdy, jestliže byla jím nebo jeho jménem do funkce správce jmenována externí právnická osoba, která na základě tohoto jmenování odpovídá za správu alternativního investičního fondu. Je-li za účelem správy konkrétního alternativního investičního fondu jmenován správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, neměl by být považován za správce poskytujícího správu portfolia ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 9 směrnice 2004/39/ES, nýbrž za správce poskytujícího kolektivní správu portfolií podle této směrnice.
(21)
Správou alternativního investičního fondu by se mělo rozumět poskytování alespoň služeb správy investic. Jedinému správci jmenovanému podle této směrnice by nemělo být nikdy povoleno poskytovat správu portfolií, aniž by zároveň poskytoval řízení rizik a naopak. Za podmínek stanovených v této směrnici by však nemělo být povolenému správci bráněno ve výkonu administrativních činností a nabízení alternativních investičních fondů nebo ve výkonu činností souvisejících s aktivy alternativních investičních fondů. Správci nesamosprávného alternativního investičního fondu by nemělo být bráněno ani v poskytování služeb v oblasti správy investičních portfolií, a to v rámci pověření od investorů s prostorem pro vlastní uvážení a individuálně, včetně investičních portfolií ve vlastnictví penzijních fondů a institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/41/ES ze dne 3. června 2003 o činnostech institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění a dohledu nad nimi (7), nebo v poskytování vedlejších služeb v oblasti investičního poradenství, v oblasti úschovy a správy ve vztahu k podílovým jednotkám subjektů kolektivního investování, přijímání a předávání příkazů. Na základě povolení podle směrnice 2009/65/ES by měla být správci nesamosprávného alternativního investičního fondu povolena správa SKIPCP.
(22)
Je nezbytné zajistit, aby činnost správců podléhala přísné kontrole řízení. Správci by měli být řízeni a organizováni tak, aby se minimalizovalo riziko střetu zájmů. Organizační požadavky stanovené touto směrnicí by se neměly dotýkat systémů ani kontrol zavedených podle vnitrostátního práva pro registraci osob zaměstnaných v subjektu správce nebo pro něj pracujících.
(23)
Je nezbytné stanovit použití minimálního kapitálového požadavku, aby byl zajištěn nepřerušený a řádný výkon správy alternativních investičních fondů poskytovaný správci a aby se řešilo možné vystavení správců profesní odpovědnosti v souvislosti s jejich veškerou činností, včetně výkonu správy alternativních investičních fondů prováděné na základě zmocnění. Správce by měl mít možnost zvolit si, zda bude potenciální rizika profesní odpovědnosti řešit pomocí dodatečného kapitálu nebo z pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(24)
Pro účely řešení potenciálně škodlivých účinků špatně navržených struktur odměňování na řádné řízení rizik a kontrolu rizikového chování jednotlivců by měla být pro správce výslovně stanovena povinnost vytvořit a udržovat pro ty kategorie pracovníků, jejichž profesní činnosti mají podstatný dopad na rizikový profil spravovaných alternativních investičních fondů, zásady a postupy odměňování, které jsou v souladu s řádným a účinným řízením rizik. Tyto kategorie pracovníků by měly zahrnovat přinejmenším vrcholné vedení, zaměstnance odpovědné za činnosti spojené s podstupováním rizik a zaměstnance ve vnitřních kontrolních funkcích a všechny zaměstnance, jejichž celková odměna je řadí do stejné třídy odměňování jako vrcholné vedení a zaměstnance odpovědné za činnosti, s nimiž je spojeno podstupování rizik.
(25)
Principy, jimiž se řídí zásady odměňování, by měly uznávat, že správci mohou uplatňovat tyto zásady rozdílně v závislosti na své velikosti a velikosti spravovaných alternativních investičních fondů, své vnitřní organizaci a povaze, rozsahu a složitosti svých činností.
(26)
Principy týkající se řádné politiky odměňování uvedené v doporučení Komise 2009/384/ES ze dne 30. dubna 2009 o politice odměňování v odvětví finančních služeb (8) jsou v souladu se zásadami podle této směrnice a tyto principy doplňují.
(27)
Na podporu sbližování dohledu při hodnocení zásad a postupů odměňování by měl Evropský orgán dohledu (Evropský orgán pro cenné papíry a trhy) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1095/2010 (9) (dále jen „orgán pro cenné papíry a trhy“) zajistit, aby ve vztahu ke správcům existovaly obecné pokyny pro zásady řádného odměňování. Při vypracovávání těchto obecných pokynů by měl být nápomocen Evropský orgán dohledu (Evropský orgánu pro bankovnictví) zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (10) (dále jen „orgán pro bankovnictví“).
(28)
Ustanoveními o odměňování by nemělo být dotčeno plné uplatňování základních práv, které zaručují Smlouvy, zejména čl. 153 odst. 5 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“), obecných zásad vnitrostátního smluvního a pracovního práva, příslušných právních předpisů týkajících se práv a účasti akcionářů a obecných povinností správních orgánů a orgánů dohledu dotčených institucí, ani případných práv sociálních partnerů při uzavírání a prosazování kolektivních smluv podle vnitrostátního práva a zvyklostí.
(29)
Spolehlivé a objektivní ocenění aktiv je zásadní pro ochranu zájmů investora. Správci používají různé metody a systémy pro oceňování aktiv, a to v závislosti na aktivech a trzích, na kterých převážně investují. Je vhodné tyto rozdíly uznat, avšak i přesto vždy požadovat, aby správci zavedli postupy oceňování, které vedou k řádnému ocenění aktiv alternativních investičních fondů. Postup oceňování aktiv a výpočtu čisté hodnoty aktiv by měl být funkčně nezávislý na správě portfolia a zásadách odměňování správce a další opatření by měly zajistit, aby nedocházelo ke střetu zájmů a předešlo se nepatřičnému ovlivňování zaměstnanců. Za určitých podmínek by měl mít správce možnost jmenovat externího znalce pro účely provádění oceňování.
(30)
Za přísných omezení a požadavků, včetně existence objektivních důvodů, by měl mít správce možnost v souladu s touto směrnicí pověřit jinou osobu výkonem některých svých úkolů s cílem zvýšit efektivnost své činnosti. Za stejných podmínek by mělo být povoleno další pověření. Správce by však měl i nadále v každém okamžiku odpovídat za řádné plnění takových úkolů a za dodržování této směrnice.
(31)
Pověření úkoly investiční správy stanovenými v příloze I by mělo podléhat přísným omezením a požadavkům, které jsou stanoveny pro pověření úkoly správce. Pověření dalšími doprovodnými úkoly, jako jsou administrativní a technické úkoly prováděné správcem v rámci jeho správcovské činnosti, by nemělo podléhat konkrétním omezením a požadavkům stanoveným v této směrnici.
(32)
Nedávný vývoj zdůraznil zásadní potřebu oddělit od sebe činnosti úschovy aktiv a jejich správy a potřebu oddělit aktiva investorů od aktiv správce. Ačkoli správci spravují alternativní investiční fondy s různými obchodními modely a mechanismy mimo jiné v oblasti úschovy aktiv, je nezbytné, aby byl pro plnění úkolů depozitáře ve vztahu k alternativnímu investičnímu fondu jmenován depozitář odlišný od správce.
(33)
Ustanovení této směrnice týkající se jmenování a činnosti depozitáře by se měla vztahovat na všechny alternativní investiční fondy, které správce spravuje, na něž se vztahuje tato směrnice, a tudíž na všechny obchodní modely alternativních investičních fondů. Měly by však být přizpůsobeny specifickým vlastnostem různých obchodních modelů. Pro některé obchodní modely jsou určité činnosti depozitáře důležitější, než pro jiné, v závislosti na typu aktiv, do kterých alternativní investiční fondy investují, a na činnostech spojených s těmito aktivy.
(34)
V případě alternativních investičních fondů bez práv na odkup uplatnitelných v prvních pěti letech od počáteční investice, které v souladu se svou hlavní investiční politikou běžně neinvestují do aktiv, která musí být podle této směrnice v úschově, nebo zpravidla investují do subjektů emitenta nebo nekótovaných společností s cílem získat potenciálně kontrolu nad těmito společnostmi v souladu s touto směrnicí, jako například fondy soukromého kapitálu (private equity funds), fondy rizikového kapitálu (venture capital funds) a nemovitostní fondy, by měly mít členské státy možnost povolit, aby byl notář, advokát nebo registrátor či jiný subjekt pověřen plněním úkolů depozitáře. V tomto případě by plnění úkolů depozitáře mělo být součástí profesní či obchodní činnosti pověřené osoby, v souvislosti s níž podléhá povinné profesní registraci podle právních předpisů nebo regulačních opatření či pravidel pro výkon povolání, a jež může poskytnout dostatečné finanční a profesní záruky, že je schopna efektivně plnit příslušné úkoly depozitáře a závazky, které z těchto úkolů vyplývají. Tato možnost zohledňuje stávající praxi v oblasti určitých typů uzavřených fondů. V případě jakýchkoli dalších alternativních investičních fondů by však s ohledem na důležitost úschovy měla být depozitářem úvěrová instituce, investiční podnik nebo jiný subjekt schválený podle směrnice 2009/65/ES. Pouze v případě mimounijních alternativních investičních fondů by mělo být možné, aby byla depozitářem také úvěrová instituce nebo jiný subjekt stejné povahy jako subjekty uvedené v tomto bodě odůvodnění za předpokladu, že tato instituce podléhá účinným obezřetnostním pravidlům a dohledu, které jsou rovnocenné právním předpisům Unie a jsou účinným způsobem prosazovány.
(35)
Depozitář by měl mít své sídlo nebo pobočku ve stejné zemi jako alternativní investiční fond. V případě mimounijních alternativních investičních fondů by měl mít depozitář možnost mít své sídlo v příslušné třetí zemi, pouze pokud jsou splněny určité další podmínky. Na základě kritérií stanovených v aktech v přenesené pravomoci by Komise měla mít pravomoc přijímat prováděcí opatření, v nichž stanoví, že obezřetnostní pravidla a dohled třetí země jsou rovnocenné právním předpisům Unie a jsou účinným způsobem prosazovány. Kromě toho by se postupy pro urovnávání sporů stanovené v článku 19 nařízení (EU) č. 1095/2010 měly použít v případě, že se příslušné orgány neshodnou na správném uplatňování dalších dodatečných podmínek. Alternativně by měl mít depozitář v případě mimounijních alternativních investičních fondů možnost být usazen v domovském členském státě nebo případně v referenčním členském státě správce, který alternativní investiční fond spravuje.
(36)
Komise se vyzývá, aby přezkoumala možnost předložení příslušného horizontálního legislativního návrhu vymezujícího úkoly a odpovědnost depozitáře a upravujícího právo depozitáře z jednoho členského státu poskytovat své služby v jiném členském státě.
(37)
Úkolem depozitáře by mělo být řádné sledování peněžních toků alternativního investičního fondu, a zejména zajištění toho, aby peníze investora a peněžní prostředky, které jsou majetkem alternativního investičního fondu, nebo správce, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu, byly řádně vloženy na účty, které jsou vedeny na jméno alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, případně depozitáře, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu. Úkolem depozitáře by měla být též úschova aktiv alternativního investičního fondu, včetně úschovy finančních nástrojů, které mohou být uschovány na účtu finančních nástrojů zřízeném v evidenci depozitáře, a všech finančních nástrojů, které mohou být fyzicky doručeny depozitáři, a ověřování vlastnictví všech dalších aktiv alternativního investičního fondu a správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu. Při ověřování, zda jsou peníze investora vloženy na peněžní účet, by měl depozitář zohlednit zásady stanovené v článku 16 směrnice Komise 2006/73/ES ze dne 10. srpna 2006, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/39/ES, pokud jde o organizační požadavky a provozní podmínky investičních podniků a o vymezení pojmů pro účely zmíněné směrnice (11).
(38)
Depozitář by měl jednat čestně, spravedlivě, profesionálně, nezávisle a v zájmu alternativního investičního fondu, případně investorů alternativního investičního fondu.
(39)
Úschovou aktiv by depositář mohl pověřit třetí osobu, která by tímto úkolem mohla následně pověřit další osobu. Pověřování a další pověřování by však mělo být objektivně odůvodněno a mělo by podléhat přísným požadavkům z hlediska vhodnosti třetí osoby, která je tímto úkolem pověřována, a z hlediska patřičné dovednosti, péče a opatrnosti, jež by měl depozitář při volbě, jmenování a kontrole této třetí osoby vynaložit.
(40)
Třetí osobě pověřené úschovou aktiv by mělo být umožněno vést společný účet pro několik alternativních investičních fondů (tzv. souhrnný účet).
(41)
Pokud je úschovou aktiv pověřen provozovatel systému vypořádání obchodů s cennými papíry, jak je stanoveno pro účely směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/26/ES ze dne 19. května 1998 o neodvolatelnosti zúčtování v platebních systémech a v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry (12), nebo je poskytováním podobných služeb pověřen provozovatel systému vypořádání obchodů s cennými papíry ve třetích zemích, nemělo by to být považováno za pověření úschovou aktiv.
(42)
Přísná omezení a požadavky, kterým podléhá pověření úkoly depozitáře, by se měla použít na pověření specifickými úkoly depozitáře, totiž sledování peněžních toků, úschova aktiv a výkon dohledu. Pověření doprovodnými úkoly, které jsou spojeny s činností depozitáře, jako jsou administrativní a technické úkoly prováděné depozitářem v rámci jeho činnosti, nepodléhá konkrétním omezením a požadavkům stanoveným v této směrnici.
(43)
Tato směrnice také zohledňuje skutečnost, že mnoho alternativních investičních fondů, a zejména hedgeové fondy, využívají v současné době hlavní makléře. Tato směrnice zajišťuje, aby alternativními investičními fondy mohly i nadále využívat hlavních makléřů. Není-li činnost depozitáře funkčně a hierarchicky oddělena od činnosti hlavního makléře a nejsou-li řádně rozpoznány, řešeny a oznámeny investorům alternativního investičního fondu případné střety zájmů, neměl by být žádný hlavní makléř jmenován depozitářem, neboť hlavní makléři jednají jako protistrany alternativních investičních fondů, a nemohou tudíž současně jednat v nejlepším zájmu alternativního investičního fondu, jak se vyžaduje od depozitáře. Depozitářům by mělo být umožněno pověřit úschovou jednoho nebo více hlavních makléřů nebo jednu nebo více třetích osob. Hlavnímu makléři by mělo být povoleno kromě úschovy též zajišťovat pro alternativní investiční fond makléřské služby. Tyto makléřské služby by neměly být součástí pověření.
(44)
Depozitář by měl nést odpovědnost za ztráty vzniklé správci, alternativnímu investičnímu fondu a investorům. Tato směrnice rozlišuje mezi ztrátami finančních nástrojů, které jsou v úschově, a jinými ztrátami. Pokud jde o jiné ztráty, než jsou ztráty finančních nástrojů v úschově, měl by být depozitář odpovědný v případě úmyslného nebo nedbalostního jednání. Jestliže depozitář drží aktiva v úschově a tato aktiva jsou ztracena, měl by být za tuto ztrátu odpovědný, není-li schopen prokázat, že ke ztrátě došlo v důsledku vnějších okolností, které nejsou rozumně zvladatelné a jejichž následkům by nemohl zabránit ani při vynaložení veškerého přiměřeného úsilí. V tomto ohledu by depozitář neměl mít možnost se odvolávat na některé interní situace, jako je podvodný čin zaměstnance, aby se zprostil odpovědnosti.
(45)
V případě, že depozitář pověří úschovou třetí osobu a tato třetí osoba ztratí finanční nástroje držené v úschově, měl by být za ztrátu odpovědný depozitář. Avšak za předpokladu, že depozitáři je výslovně povoleno zprostit se odpovědnosti, je-li tato odpovědnost smluvně přenesena na třetí osobu na základě písemné dohody mezi depozitářem a alternativním investičním fondem, případně správcem, který jedná jménem alternativního investičního fondu, v níž je zproštění odpovědnosti objektivně odůvodněno, a třetí osoba může nést odpovědnost za ztrátu na základě dohody mezi depozitářem a třetí osobou, měl by mít depozitář možnost zprostit se odpovědnosti, pokud může prokázat, že vykonával své povinnosti s patřičnou dovedností, péčí a opatrností a že jsou splněny konkrétní podmínky pro pověření. Tato směrnice stanovením podmínek pro smluvní přenesení odpovědnosti na třetí osobu usiluje o to, aby tato smlouva měla účinek navenek, čímž činí třetí osobu přímo odpovědnou alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu za ztrátu finančních nástrojů držených v úschově.
(46)
Kromě toho pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují všechny požadavky na pověření funkcí depozitáře, měl by mít depozitář možnost zprostit se odpovědnosti za předpokladu, že: statut fondu nebo zakládací dokumenty příslušného alternativního investičního fondu výslovně povolují takové zproštění odpovědnosti; investoři byli před vložením svých investic řádně informováni o tomto zproštění odpovědnosti a o okolnostech, které toto zproštění odůvodňují; alternativní investiční fond nebo správce jménem alternativního investičního fondu nařídil depozitáři, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt; depozitář a alternativní investiční fond nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uzavřeli písemnou smlouvu, jež zproštění odpovědnosti výslovně umožňuje; a existuje písemná dohoda mezi depozitářem a třetí osobou, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na třetí osobu a umožňuje alternativnímu investičnímu fondu nebo správci, který jedná jménem alternativního investičního fondu, uplatňovat nárok vůči třetí osobě v případě ztráty finančních nástrojů nebo umožňuje, aby tento nárok uplatňoval jejich jménem depozitář.
(47)
Touto směrnicí by neměla být dotčena žádná budoucí legislativní opatření týkající se depozitáře ve směrnici 2009/65/ES, neboť SKIPCP a alternativní investiční fondy jsou odlišné jak z hlediska svých investičních strategií, tak z hlediska investorů, kterým jsou určeny.
(48)
Správce by měl pro každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, zveřejnit výroční zprávu za každý účetní rok, a to nejpozději do šesti měsíců od skončení účetního roku v souladu s touto směrnicí. Touto šestiměsíční lhůtou by nemělo být dotčeno právo členských států stanovit kratší lhůtu.
(49)
Vzhledem k tomu, že správci mohou využít pákového efektu a mohou za určitých podmínek přispět k růstu systémového rizika či rizika chaotických trhů, měly by být stanoveny zvláštní požadavky na správce využívající pákový efekt. Informace nezbytné ke zjištění a sledování těchto rizik a k reakci na ně nebyly doposud v Unii shromažďovány jednotným způsobem, ani nebyly předávány všem členským státům, aby byly rozpoznány zdroje možných rizik pro stabilitu finančních trhů v Unii. K nápravě této situace je třeba, aby se na správce, kteří ve velké míře využívají pákového efektu na úrovni alternativního investičního fondu, vztahovaly zvláštní požadavky. Tito správci by měli mít povinnost poskytovat informace týkající se celkové síly pákové efektu, která byla využita, pákového efektu z půjčky peněžních prostředků nebo cenných papírů a pákového efektu spočívajícího ve finančních derivátech, použití aktiv a hlavních zdrojů pákového efektu v jejich alternativním investičním fondu. Informace získané příslušnými orgány by měly být předány ostatním orgánům v Unii, orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika zřízené nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1092/2010 ze 24. listopadu 2010 o makroobezřetnostním dohledu nad finančním systémem na úrovni Evropské unie a o zřízení Evropské rady pro systémová rizika (13), aby byla usnadněna kolektivní analýza dopadu pákového efektu u všech alternativních investičních fondů, které správce spravuje, na finanční systém Unie a rovněž společná reakce. Pokud by jeden nebo více alternativních investičních fondů spravovaných jedním správcem mohlo potenciálně představovat významný zdroj rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci v jiných členských státech, měla by být tato informace také sdílena s příslušnými orgány.
(50)
S cílem zajistit řádné hodnocení rizik vzniklých v důsledku využívání pákového efektu správci s ohledem na alternativní investiční fondy, které spravují, by správce měl prokázat, že limity pákového efektu u každého alternativního investičního fondu, který spravuje, jsou přiměřené, a že tyto limity v každém okamžiku dodržuje. Pokud by mohlo dojít k ohrožení stability a integrity finančního systému, mělo by být příslušným orgánům domovského členského státu správce umožněno stanovit limity na sílu pákového efektu, který by mohli správci využívat v rámci alternativních investičních fondů, které spravují. O opatřeních přijatých v tomto ohledu by měl být informován orgán pro cenné papíry a trhy a Evropskou radu pro systémová rizika.
(51)
Také se považuje za nezbytné dovolit orgánu pro cenné papíry a trhy, aby mohl, poté co zohlední radu Evropské rady pro systémová rizika, určit, zda pákový efekt využitý správci nebo skupinou správců představuje riziko pro stabilitu a integritu finančních systémů, a vypracovat radu pro příslušné orgány, v níž blíže určí nápravná opatření, která je nutné přijmout.
(52)
Je nezbytné zajistit, aby příslušné orgány domovského členského státu správce, společnosti, nad nimiž vykonávají alternativní investiční fondy, které správci spravují, kontrolu, a zaměstnanci těchto společností měli k dispozici informace, které jsou pro uvedené společnosti nezbytné k posouzení toho, jaký dopad má tato kontrola na jejich situaci.
(53)
Pokud správci spravují alternativní investiční fondy, které vykonávají kontrolu nad emitentem, jehož akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu, je třeba zveřejnit informace podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/25/ES ze dne 21. dubna 2004 o nabídkách převzetí (14) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/109/ES ze dne 15. prosince 2004 o harmonizaci požadavků na průhlednost týkajících se informací o emitentech, jejichž cenné papíry jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu (15). Na správce spravující alternativní investiční fondy, které vykonávají kontrolu nad nekótovanou společností, by se měly vztahovat zvláštní požadavky. Aby byla zajištěna transparentnost v souvislosti s kontrolovanou společností, měly by být rozšířeny požadavky na transparentnost, zveřejňování informací a podávání zpráv Dále by výroční zprávy příslušných alternativních investičních fondů měly být doplněny o informace týkající se kontrolované společnosti, nebo by tyto dodatečné informace měly být zahrnuty do výroční zprávy kontrolované společnosti. Poté by tyto informace měly být zpřístupněny zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům a investorům investujícím do příslušných alternativních investičních fondů.
(54)
Požadavek na poskytnutí konkrétních informací zaměstnancům určitých společností se uplatňuje v případě, že alternativní investiční fond získal kontrolu nad takovými společnostmi v souladu s touto směrnicí. Avšak správci ve většině případů, s výjimkou samosprávných alternativních investičních fondů, nevykonávají žádnou kontrolu nad alternativními investičními fondy. V souladu s obecnými zásadami práva obchodních společností rovněž neexistuje žádný přímý vztah mezi akcionáři a zástupci zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmito zaměstnanci. Proto nemůže být podle této směrnice pro akcionáře nebo jeho správce, totiž alternativní investiční fondy a správce, stanoven žádný přímý požadavek na poskytování informací zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům. Pokud jde o požadavek na poskytování informací zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům, tato směrnice by měla pro správce stanovit povinnost vynaložit veškeré úsilí s cílem zajistit, aby představenstvo dotčené společnosti poskytlo příslušné informace zástupcům zaměstnanců, a pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům.
(55)
Komise se vyzývá, aby přezkoumala potřebu a případné možnosti obecné úpravy požadavků týkajících se poskytování a zveřejňování informací podle této směrnice v případě kontroly nekótovaných společností nebo emitentů bez ohledu na typ investora.
(56)
Pokud správce spravuje jeden nebo více alternativních investičních fondů, které získají kontrolu nad nekótovanou společností, měl by mít správce povinnost poskytovat příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o financování získání této kontroly. Tuto povinnost poskytnout informace o financování by měl mít také v případě, že spravuje alternativní investiční fondy, které získají kontrolu nad emitentem cenných papírů, jehož akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu.
(57)
Pokud správce spravuje jeden nebo více alternativních investičních fondů, které získají kontrolu nad nekótovanou společností, neměl by mít tento správce po dobu 24 měsíců od získání kontroly alternativními investičními fondy nad společností podle této směrnice možnost zaprvé usnadnit, podpořit nebo nařídit rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií v jakémkoli rozsahu,; za druhé, pokud je správce oprávněn hlasovat jménem alternativních investičních fondů na zasedáních řídících orgánů společnosti, nesmí v souladu s touto směrnicí hlasovat pro rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií společností; a za třetí tento správce musí v souladu s touto směrnicí v každém případě vynaložit veškeré úsilí o zabránění rozdělení zisku, snížení kapitálu, odkupu akcií nebo nabývání vlastních akcí společností. Při provádění této směrnice ve vnitrostátním právu by členské státy měly zohlednit regulační účel kapitoly V oddílu 2 této směrnice a řádně podle toho zohlednit potřebu rovných podmínek pro unijní a neunijní alternativní investiční fondy při získávání kontroly ve společnostech usazených v Unii.
(58)
Na požadavky týkající se oznamování a poskytování informací a na konkrétní ochranná opatření proti vyvedení aktiv v případě kontroly nad nekótovanou společností nebo emitentem by se měla vztahovat obecná výjimka týkající se kontroly nad malými a středními podniky a účelovými společnostmi založenými za účelem koupě, vlastnictví a správy nemovitostí. Kromě toho cílem těchto požadavků není zveřejnit důvěrné obchodní informace, což by znevýhodnilo správce vůči potenciálním konkurentům jako jsou státní investiční fondy (sovereign wealth funds), nebo konkurentům, kteří mohou chtít informace využít ve svůj prospěch s cílem ukončit obchodní činnost cílové společnosti. Oznamovací povinnost a povinnost zveřejnit informace by proto měla být uplatňována v souladu s podmínkami a omezeními týkajícími se důvěrných informací podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/14/ES ze dne 11. března 2002, kterou se stanoví obecný rámec pro informování zaměstnanců a projednávání se zaměstnanci v Evropském společenství (16), a aniž jsou dotčeny směrnice 2004/25/ES a 2004/109/ES. Členské státy by ovšem měly zajistit, aby podle omezení a podmínek stanovených ve vnitrostátním právu zástupcům zaměstnanců a jakýmkoli odborníkům, kteří jim jsou nápomocni, nebylo povoleno vyzrazovat zaměstnancům a třetím osobám jakékoli informace, které se dotýkají legitimního zájmu společnosti, a které jim byly poskytnuty jako výslovně důvěrné. Členské státy by měly mít možnost pověřit zástupce zaměstnanců a odborníky, které jim jsou nápomocni, aby předali důvěrné informace zaměstnancům a třetím osobám, které jsou vázáni povinností mlčenlivosti. Členské státy by měly stanovit, že příslušní správci by neměli vyžadovat, aby představenstvo sdělovalo informace zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo zaměstnancům, je-li povaha těchto informací taková, že by podle objektivních kritérií výrazně poškodily fungování příslušné společnosti nebo by měly na společnost škodlivý vliv. Požadavky týkající se oznamování a zveřejňování informací a konkrétní ochranná opatření proti vyvedení aktiv by se měly uplatňovat, aniž jsou dotčeny jakékoli přísnější předpisy přijaté členskými státy.
(59)
Tato směrnice stanoví rovněž podmínky, za nichž mohou unijní správci nabízet podílové jednotky a akcie unijních alternativních investičních fondů profesionálním investorům v Unii. Unijním správcům by mělo být dovoleno takto nabízet alternativní investiční fondy pouze v případě, že správce dodržuje tuto směrnici a nabízí alternativní investiční fond s pasem, aniž je dotčeno nabízení alternativních investičních fondů, které nedosahují hodnot stanovených touto směrnicí, správci. Členské státy by měly mít možnost dovolit správcům nabízet alternativní investiční fondy nedosahující uvedených hodnot v souladu s vnitrostátními předpisy.
(60)
Podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu by mohly být kótovány na regulovaném trhu v Unii nebo nabízeny na trhu či umisťovány třetími osobami, které jednají jménem správce v daném členském státě, pouze pokud správce, který spravuje alternativní investiční fond, má sám povoleno nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v tomto členském státě. Kromě toho se na prodej alternativních investičních fondů investorům v Unii mohou vztahovat také jiné vnitrostátní a unijní právní předpisy, jako například směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/71/ES ze dne 4. listopadu 2003 o prospektu, který má být zveřejněn při veřejné nabídce nebo přijetí cenných papírů k obchodování (17) a směrnice 2004/39/ES.
(61)
Velký počet unijních správců v současnosti spravuje mimounijní alternativní investiční fondy. Je vhodné dovolit unijním správcům, kterým bylo uděleno povolení k činnosti, aby spravovali mimounijní alternativní investiční fondy, které nenabízejí v Unii, aniž by se na ně vztahovaly přísné požadavky týkající se depozitáře a výročních zpráv stanovené v této směrnici, neboť tyto požadavky byly do směrnice začleněny v zájmu ochrany unijních investorů.
(62)
Poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost, a který by měl být vydán zpravidla s přihlédnutím k radě poskytnuté orgánu pro cenné papíry a trhy dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice, by měli být unijní správci, kterým bylo uděleno povolení k činnosti a kteří hodlají nabízet mimounijní alternativními investičními fondy profesionálním investorům v jejich domovském členském státě nebo v jiných členských státech, oprávněni tuto činnost vykonávat za předpokladu, že mají pas a dodržují tuto směrnici. Na toto oprávnění by se měly vztahovat oznamovací postupy a měly by být splněny podmínky ve vztahu k třetím zemím mimounijních alternativních investičních fondů.
(63)
Během přechodného období, v němž se zpravidla zohlední rada poskytnutá orgánem pro cenné papíry a trhy a které skončí přijetím aktu v přenesené pravomoci tři roky poté, co bude zaveden pas pro mimounijní správce, by mělo být unijním správcům, kteří hodlají nabízet mimounijní alternativními investičními fondy v některých členských státech, avšak bez pasu, dovoleno příslušnými členskými státy provozovat tuto činnost za předpokladu, že dodržují tuto směrnici s výjimkou požadavků týkajících se depozitáře. Tito unijní správci by však měli zajistit, aby byl jmenován jeden nebo více subjektů, které budou plnit povinnosti depozitáře. Mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetích zemí, v nichž jsou usazeny mimounijní alternativní investiční fondy, by dále měly být uzavřeny dohody o spolupráci pro účely dohledu nad systémovými riziky, které by měly být v souladu s mezinárodními standardy, aby se zajistila účinná výměna informací, která umožní příslušným orgánům domovského členského státu správce plnit úkoly podle této směrnice. Dohody o spolupráci by neměly být využity ke znemožnění nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členském státě. Kromě toho třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, by neměla být uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
(64)
Poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost a který by měl být vydán zpravidla s přihlédnutím k radě poskytnuté orgánu pro cenné papíry a trhy dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice, by mělo být hlavní zásadou této směrnice to, že mimounijní správce může využívat práva podle této směrnice, jako například právo nabízet podílové jednotky a akcie alternativního investičního fondu po celé Unii na základě pasu, pokud dodržuje tuto směrnici. To by mělo zajistit rovné podmínky pro unijní správce a mimounijní správce. Tato směrnice proto stanoví postup pro udělení povolení mimounijnímu správci, který se použije poté, co vstoupí akt v přenesené pravomoci přijatý za tímto účelem Komisí v platnost. Za účelem zajištění dodržování této směrnice, by mělo být dodržování této směrnice vymáháno příslušnými orgány členského státu. Pro mimounijní správce by měly být příslušnými orgány dohledu příslušné orgány referenčního členského státu, jak je stanoveno v této směrnici.
(65)
Pokud tedy hodlá mimounijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy v Unii s pasem, měl by mít také povinnost dodržovat tuto směrnici, aby se na něj vztahovaly stejné povinnosti jako na unijní správce. Ve výjimečným případech, pokud je dodržování této směrnice neslučitelné s dodržováním právních předpisů, které se vztahují na mimounijní správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii, by mohla být mimounijnímu správci povolena výjimka z povinnosti dodržovat příslušné ustanovení této směrnice, pokud může prokázat, že: není možné současně dodržet ustanovení této směrnice a kogentní ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijní správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii; právní předpisy, které se vztahují na mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy, stanoví rovnocenná pravidla, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům příslušného alternativního investičního fondu stejnou úroveň ochrany; a mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond dodržuje tato rovnocenná pravidla.
(66)
Dále by mimounijní správci, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy v Unii s pasem, měli být podrobeni specifickému postupu pro udělení povolení a měly by být splněny některé specifické požadavky týkající se třetí země mimounijního správce a případně třetí země mimounijního alternativního investičního fondu.
(67)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl poskytnout radu ohledně určení referenčního členského státu a případně ohledně výjimky v případě neslučitelnosti s rovnocennými pravidly. Měly by se uplatnit specifické požadavky týkající se výměny informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu příslušnými orgány hostitelských členského státu správce. Kromě toho by se měly použít postupy pro urovnávání sporů stanovené v článku 19 nařízení (EU) č. 1095/2010 v případě, že se příslušné orgány členských států neshodnou na určení referenčního členského státu, uplatňování výjimky v případě neslučitelnosti dodržování této směrnice s dodržováním rovnocenných pravidel třetí země nebo posouzení, zda jsou splněny specifické požadavky týkajících se třetí země mimounijního správce a případně třetí země mimounijního alternativního investičního fondu.
(68)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl provést jednou ročně srovnávací hodnocení výkonu dohledových činností příslušných orgánů, pokud jde o udělování povolení mimounijním správcům a na dohled nad nimi za účelem dalšího sjednocování výsledků dohledu v souladu s článkem 30 nařízení (EU) č. 1095/2010.
(69)
Během přechodného období, v němž se zohlední rada poskytnutá orgánem pro cenné papíry a trhy a které zpravidla skončí na základě aktu v přenesené pravomoci tři roky poté, co bude zaveden pas pro mimounijní správce, by mělo být unijním správcům, kteří hodlají nabízet mimounijní alternativní investiční fondy v některých členských státech, avšak bez pasu, příslušnými členskými státy dovoleno provozovat tuto činnost za předpokladu, že jsou splněny určité minimální požadavky. Na tyto mimounijní správce by se měly vztahovat alespoň pravidla podobná těm, která se použijí na unijní správce spravující unijní alternativní investiční fondy, pokud jde o zveřejňování informací investorům. S cílem umožnit sledování systémového rizika by se na mimounijní správce měla vztahovat povinnost podávat informace příslušným orgánům členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny. Tito správci by proto měli dodržovat požadavky transparentnosti stanovené touto směrnicí a povinnosti správce spravující alternativní investiční fondy, které získaly kontrolu nad nekótovanými společnostmi a emitenty. Kromě toho by v souladu s mezinárodními standardy měly být za účelem dohledu nad systémovým rizikem uzavřeny dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány členských států, v nichž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány dotčených unijních alternativních investičních fondů a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, aby se zajistila účinná výměna informací, která příslušným orgánům dotyčných členských států umožní plnit jejich úkoly podle této směrnice. Dohody o spolupráci by neměly znemožňovat nabízení fondů z třetích zemí v některém členském státě. Třetí země, v níž je mimounijní správce a případně mimounijní alternativní investiční fond usazen, by neměla být uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
(70)
Tato směrnice by neměla ovlivnit stávající situaci, kdy profesionální investor usazený v Unii může z vlastního podnětu investovat do alternativního investičního fondu bez ohledu na to, kde je usazen správce nebo alternativní investiční fond.
(71)
Členské státy by měly mít možnost povolit nabízení všech nebo některých typů alternativních investičních fondů spravovaných správci neprofesionálním investorům na svém území. Jestliže členský stát umožní nabízení určitých typů alternativních investičních fondů, měl by provádět hodnocení, zda by konkrétní alternativní investiční fond mohl být považován za typ alternativního investičního fondu, který je možné nabízet neprofesionálním investorům na jeho území, případ od případu. Aniž je dotčeno uplatňování jiných nástrojů práva Unie, měly by mít členské státy možnost, pokud jde o podmínky nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům, stanovit pro alternativní investiční fondy a správce přísnější požadavky, než je tomu v případě alternativních investičních fondů nabízených na jejich území profesionálním investorům, a to bez ohledu na to, zda jsou alternativní investiční fondy nabízeny v daném členském státě nebo přeshraničně. Pokud členský stát povolí nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům na svém území, měla by být tato možnost k dispozici bez ohledu na členský stát, ve kterém je správce spravující alternativní investiční fondy usazen, a členský stát by neměl stanovit přísnější nebo dodatečné požadavky pro unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě a nabízené přeshraničně, než které stanovil pro alternativní investiční fondy nabízené vnitrostátně. Kromě toho by měli správci, investiční podniky povolené podle směrnice 2004/39/ES a úvěrové instituce povolené podle směrnice 2006/48/ES, které poskytují investiční služby neprofesionálním klientům, při posuzování, zda je alternativní investiční fond pro jednotlivé neprofesionální klienty vhodný nebo přiměřený, nebo zda se jedná o komplexní či nekomplexní finanční nástroje, zohlednit veškeré další požadavky.
(72)
Je nutné vyjasnit pravomoci a povinnosti příslušných orgánů odpovědných za provádění této směrnice a posílit mechanismy nezbytné k zajištění účinné přeshraniční spolupráce v oblasti dohledu. Za určitých okolností by mělo být příslušným orgánům hostitelských členských států správce umožněno, aby bezprostředně vykonávaly dohled nad dodržováním ustanovení spadajících do jejich působnosti. V případě ostatních ustanovení by měly být příslušné orgány hostitelských členských států za určitých okolností oprávněny požadovat přijetí opatření od příslušných orgánů domovského členského státu a zasáhnout v případě, že tato opatření nejsou prováděna.
(73)
Tato směrnice dále stanoví obecnou koordinační roli orgánu pro cenné papíry a trhy, jakož i možnost využít závazné mediace pro urovnání sporů mezi příslušnými orgány pod vedením orgánu pro cenné papíry a trhy.
(74)
Orgán pro cenné papíry a trhy by měl vypracovat návrhy regulačních technických norem týkajících se obsahu dohod o spolupráci, které musí být uzavřeny mezi domovským členským státem, nebo případně referenčním členským státem správce, a příslušnými orgány dohledu třetí země, jakož i postupů při výměně informací. Návrhy regulačních technických norem by měly zajistit, aby v souladu s těmito dohodami o spolupráci byly příslušným orgánům domovských i hostitelských členských států poskytovány všechny nezbytné informace, které jim umožní vykonávat jejich dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice. Orgán pro cenné papíry a trhy by měl také plnit usnadňující roli při vyjednání a uzavírání dohod o spolupráci. Orgán pro cenné papíry a trhy by měl například využít usnadňující roli k tomu, aby vytvořil standardní podobu takových dohod o spolupráci.
(75)
Členské státy by měly stanovit sankce za porušení této směrnice a zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující.
(76)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznané zejména Smlouvou o fungování EU a Listinou základních práv Evropské unie (dále jen „Listina základních práv“), především právo na ochranu osobních údajů podle článku 16 Smlouvy o fungování EU a článku 8 Listiny základních práv. Jakákoliv výměna nebo přenos informací mezi příslušnými orgány by měly odpovídat pravidlům o předávání osobních údajů stanoveným směrnicí Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (18). Veškerá výměna nebo přenos informací orgánem pro cenné papíry a trhy by měly být v souladu s pravidly pro předávání osobních údajů stanovenými v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (19), které by se mělo v plném rozsahu použít na zpracování osobních údajů pro účely této směrnice.
(77)
Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení této směrnice by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, jež by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (20).
(78)
Komise by měla být tam, kde je to v této směrnici výslovně stanoveno, zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU. Komise by měla být zejména zmocněna k přijetí aktů v přenesené pravomoci blíže vymezujících metody využití pákového efektu stanovené v této směrnici, včetně jakýchkoli finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby, jež jsou kontrolovány příslušným alternativním investičním fondem, tam kde jsou struktury, na než se odkazuje, strukturami vytvořenými konkrétně k tomu účelu, aby přímo nebo nepřímo vytvářely pákový efekt na úrovni alternativního investičního fondu. V případě fondů soukromého kapitálu a fondů rizikového kapitálu by pákový efekt existující na úrovni společnosti v jejich portfoliu neměl být zahrnut, pokud se hovoří o těchto finančních a právních strukturách.
(79)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty k bližšímu určení toho, jakým způsobem se vypočítají mezní hodnoty pro mírnější režim a jak se nakládá se správci, u nichž aktiva, která spravují, včetně aktiv získaných s využitím pákového efektu, v jednom či více kalendářních letech příležitostně překročila příslušnou mezní hodnotu, nebo pod ní klesla, a k bližšímu vymezení povinnosti registrace pro správce, u nichž aktiva nedosahují těchto mezních hodnot, povinnosti poskytovat informace za účelem účinného sledování systémového rizika a povinnosti správců oznámit příslušným orgánům skutečnost, že již nesplňují podmínky pro uplatňování mírnějšího režimu.
(80)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: vymezení metody pákového efektu, včetně jakýchkoliv finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby kontrolované příslušnými alternativními investičními fondy, a způsobu, jakým se pákový efekt vypočítává; bližšího vymezení rizik, která musí být kryta dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, podmínek, na jejichž základě se stanoví vhodnost dodatečného kapitálu, nebo krytí z pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání a způsob stanovení probíhající úpravy dodatečného kapitálu nebo krytí z pojištění odpovědnosti za škody při výkonu povolání. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: stanovení kritérií, která příslušné orgány použijí při posuzování toho, zda správci plní své povinnosti, pokud jde o výkon jejich obchodní činnosti a také jejich povinnost jednat v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu; získávání a účinného uplatňování zdrojů a postupů, které jsou nezbytné pro řádný výkon jejich činnosti; přijetí veškerých vhodných opatření k předcházení střetu zájmů a, není-li možné střetu zájmů předejít, k rozpoznání, řešení a sledování a případně oznámení těchto střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů a aby se zajistilo, že s alternativními investičními fondy, které spravují, je nakládáno spravedlivě; dodržování všech regulačních požadavků na výkon jejich obchodní činnosti v nejlepším možném zájmu alternativních investičních fondů, které správce spravuje, nebo jejich investorů a v zájmu integrity trhu; spravedlivého zacházení se všemi investory alternativního investičního fondu.
(81)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem stanovení druhu střetů zájmů, které musí správci rozpoznat, jakož i přiměřených opatření, které by správci měli učinit v rámci struktur a vnitřních a organizačních postupů, aby bylo možné rozpoznat, předcházet, řešit, sledovat a oznámit střety zájmů. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty k bližšímu určení: řízení rizik, které je třeba uplatnit; přiměřené frekvence přezkumu systému řízení rizik; způsobu, jakým by se měla funkčně a hierarchicky oddělit činnost řízení rizik od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolií; konkrétních ochranných opatření proti střetu zájmů; požadavků v oblasti řízení rizik, které má správce uplatňovat. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení systémů řízení likvidity a postupů, které má správce používat, a k vymezení vzájemného souladu investiční strategie, likviditního profilu a pravidel pro zpětný odkup. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem vymezení požadavků, které musí původci, sponzoři nebo původní věřitelé sekuritizačních nástrojů splňovat, aby správci bylo umožněno investovat do těchto nástrojů vydaných po 1. lednu 2011.
(82)
Dále by akty v přenesené pravomoci měly být přijaty za účelem stanovení: požadavků, které musí správci splňovat, když investují do těchto sekuritizačních nástrojů; stanovení administrativních a účetních postupů a kontrolních a ochranných opatřeních při elektronickém zpracovávání dat, jakož i příslušných mechanismů vnitřní kontroly; stanovení postupů pro řádné ocenění aktiv alternativního investičního fondu a výpočet hodnoty jejich podílových jednotek a akcií, odborných záruk, které musí být externí znalec schopen poskytovat, a vhodných pravidelných intervalů pro oceňování u otevřených alternativních investičních fondů.
(83)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem: stanovení podmínek, za nichž by mělo být schváleno pověření úkoly správce, jakož i situací, z nichž vyplývá, že správce pověřil svými úkoly třetí osobu v rozsahu, který z něj činí subjekt typu „poštovní schránka“, a tedy znemožňuje, aby mohl být dále považován za správce; pokud jde o depozitáře, stanovení kritérií pro posouzení toho, zda obezřetnostní pravidla a dohled třetích zemí, v nichž je depozitář usazen, mají stejný účinek jako právní předpisy Unie a jsou účinně prosazována, stanovení podrobností, které je nutné zahrnout do standardní smlouvy, stanovení podmínek pro výkon činnosti depozitáře, včetně typu finančních nástrojů, které by měly být zahrnuty mezi nástroje, které spravuje depozitář v rámci svých úkolů spojených s úschovou, stanovení podmínek, které depozitáře opravňují k úschově finančních nástrojů, jež jsou registrovány u hlavního depozitáře, a podmínky, za nichž depozitář uchovává finanční nástroje, které jsou emitovány v nominální podobě a registrovány u emitenta nebo registrátora, stanovení povinnosti depozitářů jednat s patřičnou opatrností a povinnosti oddělení, stanovení podmínek a okolností, za nichž by finanční nástroje svěřené do úschovy měly být považovány za ztracené, stanovení vnějších okolností, které nejsou rozumně zvladatelné a jejichž následkům by se nemohlo zabránit ani při vynaložení veškerého přiměřeného úsilí, jakož podmínek a okolností, za nichž existuje objektivní důvod pro zproštění odpovědnosti. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty za účelem stanovení obsahu a formy výroční zprávy, kterou musí správci zpřístupnit za každý alternativní investiční fond, který spravují, jakož i stanovení povinností správců informovat investory a požadavků na podávání zpráv příslušným orgánům a jejich četnost.
(84)
Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení toho, kdy se má za to, že pákový efekt je využíván systematicky, a ke stanovení zásad, které by příslušné orgány měly uplatnit v případě, že zvažují zavést limity na sílu pákového efektu, který může správce využívat. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení obsahu dohod o spolupráci ve vztahu k mimounijním správcům nebo mimounijním alternativním investičním fondům, aby mohl být vytvořen společný rámec usnadňující uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi. Akty v přenesené pravomoci by měly být rovněž přijaty ke stanovení toho, jaké informace týkající se správců mají být vyměňovány mezi příslušnými orgány a jaké mají být poskytovány orgánu pro cenné papíry a trhy.
(85)
V závislosti na radě poskytnuté orgánem pro cenné papíry a trhy a podle kritérií stanovených v této směrnici by akt v přenesené pravomoci měl být přijat rovněž za účelem rozšíření působnosti pasu na unijní správce nabízející mimounijní alternativní investiční fondy v Unii a na mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii, a další akt v přenesené pravomoci by měl být přijat za účelem ukončení platnosti vnitrostátního režimu soukromého umísťování.
(86)
Evropský parlament nebo Rada by měly mít možnost vyslovit námitky proti aktu v přenesené pravomoci ve lhůtě tří měsíců od jeho oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady by mohla být tato lhůta prodloužena o tři měsíce v případě, že se jedná o oblasti důležitého zájmu. Evropský parlament a Rada by mohly informovat ostatní orgány o svém úmyslu námitky nevyslovit. Toto brzké schválení aktů v přenesené pravomoci má význam zejména s ohledem na dodržení stanovených lhůt, například aby se členským státům případně umožnilo provést akty v přenesené pravomoci ve lhůtě pro provedení stanovené touto směrnicí.
(87)
Prohlášením k článku 290 Smlouvy o fungování Evropské unie připojeným k závěrečnému aktu mezivládní konference, která přijala Lisabonskou smlouvu, konference vzala na vědomí záměr Komise konzultovat při vypracování návrhů aktů v přenesené pravomoci v oblasti finančních služeb odborníky jmenované členskými státy v souladu se svými zavedenými postupy.
(88)
Dva roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měl orgán pro cenné papíry a trhy vydat stanovisko k fungování pasu, který v té době již bude platit, a k fungování vnitrostátních režimů neveřejného nabízení. Měl by také poskytnout radu týkající se rozšíření působnosti pasu na unijní správce nabízející mimounijní alternativní investiční fondy v Unii a na mimounijní správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy v Unii. Komise by měla přijmout akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od obdržení stanoviska a rady orgánu pro cenné papíry a trhy a s přihlédnutím ke kritériím a cílům stanoveným v této směrnici, jako jsou mimo jiné vnitřní trh, ochrana investorů a účinné sledování systémového rizika, který stanoví datum, od kterého by měla ustanovení této směrnice týkající se rozšíření působnosti pasu vstoupit v platnost pro všechny členské státy.
(89)
V dubnu 2009 se na summitu v Londýně dohodli vedoucí představitelé států G20, že hedgeové fondy a jejich správci by měli být registrováni a měli by mít povinnost průběžně poskytovat příslušné informace orgánům dohledu a regulačním orgánům. Měli by podléhat dohledu, aby bylo zajištěno, že mají odpovídají řízení rizika. V červnu 2010 vedoucí představitelé států G20 v Torontu znovu potvrdili svůj závazek a zároveň se zavázali urychlit provádění přísných opatření na zlepšení transparentnosti a regulačního dohledu ve vztahu k hedgeovým fondům, která budou jednotná na mezinárodní úrovni a budou nediskriminační. Ve snaze podpořit cíle států G20 vydala v červnu 2009 Mezinárodní organizace komisí pro cenné papíry obecné principy pro dohled nad hedgeovými fondy s cílem poskytnout vodítka pro rozvoj mezinárodně konzistentní úpravy v této oblasti. Dne 16. září 2010 se Evropská rada dohodla na tom, že Evropa potřebuje v kontextu vnějších vztahů Unie prosazovat své zájmy a hodnoty důrazněji a v duchu vzájemnosti i vzájemného prospěchu a proto musí podniknout kroky s cílem, mimo jiné, zlepšit přístup na trh pro evropské podniky a prohloubit spolupráci v oblasti regulace s významnými obchodními partnery. Komise bude usilovat o to, aby tyto závazky byly plněny podobným způsobem mezinárodními partnery Unie.
(90)
Tři roky od vstupu aktu v přenesené pravomoci, na jehož základě se bude používat pas pro správce, v platnost, by měl orgán pro cenné papíry a trhy vydat stanovisko k fungování pasu, který v té době bude již platit, a k fungování vnitrostátních režimů neveřejného nabízení. Měl by rovněž poskytnout radu týkající se ukončení těchto vnitrostátních režimů. Komise by měla přijmout akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od obdržení stanoviska a rady orgánu pro cenné papíry a trhy a s přihlédnutím ke kritériím a cílům stanoveným v této směrnici, jako jsou mimo jiné vnitřní trh, ochrana investorů a účinné sledování systémového rizika, který stanoví datum, ke kterému skončí platnost vnitrostátních režimů uvedených v této směrnici ve všech členských státech.
(91)
Čtyři roky od uplynutí lhůty pro provedení této směrnice by měla Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány zahájit přezkum uplatňování této směrnice, jakož i oblasti její působnosti. Tento přezkum by měl analyzovat zkušenosti získané při uplatňování této směrnice, její dopad na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích, míru, v jaké bylo dosaženo cílů této směrnice, a v případě potřeby by měl obsahovat návrhy vhodných změn. Tento přezkum by měl zahrnovat obecné hodnocení fungování pravidel stanovených touto směrnicí a zkušeností získaných při jejich uplatňování. Komise by měla přezkoumat, jak plní své funkce orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány Unie při zajišťování účinného dohledu nad všemi správci, kteří provozují správu na trzích Unie v kontextu této směrnice, a zároveň, mimo jiné, podle nařízení (EU) č. 1095/2010, které svěřuje orgánu pro cenné papíry a trhy další úkoly v oblasti dohledu, pokud jde o udělení povolení mimounijním správcům a dohled nad nimi. V tomto ohledu by měla Komise posoudit náklady a výhody spojené s pověřením orgánu pro cenné papíry a trhy těmito úkoly.
(92)
Cílem této směrnice je vytvořit rámec, který bude schopen řešit případná rizika, která mohou nastat v důsledku činnosti správců, a zajistí účinné sledování těchto rizik prostřednictvím příslušných orgánů v Unii. Je nezbytné vytvořit přísný regulační rámec a rámec dohledu, který nedovolí právní mezery v regulaci finančních trhů. V tomto ohledu se odkazuje na stávající požadavky týkající se patřičné opatrnosti použitelné na profesionální investory podle příslušného nařízení vztahujícího se na tyto investory. Komise se vyzývá, aby provedla přezkum příslušných právních předpisů týkajících se profesionálních investorů s cílem posoudit, zda je potřebné zavést přísnější požadavky na náležitou opatrnost uplatňovanou profesionálními investory v Unii, když z vlastní iniciativy investují do mimounijních finančních produktů, jako jsou mimo jiné mimounijní alternativní investiční fondy.
(93)
Po skončení přezkumu by Komise měla předložit zprávu Evropskému parlamentu a Radě, případně včetně navrhovaných změn, přičemž zohlední cíle této směrnice a možný dopad na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích.
(94)
Jelikož cílů této směrnice, totiž zajistit vysokou úroveň ochrany investorů stanovením společného rámce pro udělování povolení správcům a dohled nad nimi, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, jak dokládají nedostatky ve stávajících vnitrostátních právních předpisech a v dohledu nad těmito subjekty, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.
(95)
Směrnice 2003/41/ES a 2009/65/ES, nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1060/2009 ze dne 16. září 2009 o ratingových agenturách (21) a nařízení (EU) č. 1095/2010 by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
KAPITOLA I
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Tato směrnice stanoví pravidla pro udělování povolení, činnost a transparentnost správců alternativních investičních fondů (dále jen „správci“), kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy v Unii.
Článek 2
Oblast působnosti
1. S výhradou odstavce 3 tohoto článku a článku 3 se tato směrnice vztahuje na:
a)
unijní správce, kteří spravují jeden nebo více alternativních investičních fondů, bez ohledu na to zda jsou tyto alternativní investiční fondy unijní nebo mimounijní alternativní investiční fondy;
b)
mimounijní správce, kteří spravují jeden nebo více unijních alternativních investičních fondů, a
c)
mimounijní správce, kteří nabízejí jeden nebo více alternativních investičních fondů v Unii, bez ohledu na to, zda jsou tyto alternativní investiční fondy unijní nebo mimounijní alternativní investiční fondy.
2. Pro účely odstavce 1 je bezpředmětné:
a)
zda se jedná o otevřený nebo uzavřený alternativní investiční fond;
b)
zda je alternativní investiční fond zřízen podle smluvního práva, podle trustového práva či podle jiných právních předpisů nebo zda má alternativní investiční fond jinou právní formu;
c)
jaká je právní struktura správce.
3. Tato směrnice se nevztahuje na následující subjekty:
a)
holdingové společnosti;
b)
instituce zaměstnaneckého penzijního pojištění, na něž se vztahuje směrnice 2003/41/ES včetně případných povolených subjektů odpovědných za správu těchto institucí a jednajících jejich jménem, které jsou uvedeny v čl. 2 odst. 1 uvedené směrnice, nebo investičních správců jmenovaných podle čl. 19 odst. 1 uvedené směrnice, pokud nespravují alternativní investiční fondy;
c)
nadnárodní instituce, jako jsou Evropská centrální banka, Evropská investiční banka, Evropský investiční fond, evropské finanční rozvojové instituce a bilaterální rozvojové banky, Světová banka, Mezinárodní měnový fond a jiné nadnárodní instituce a podobné mezinárodní organizace, jestliže tyto instituce nebo organizace spravují alternativní investiční fondy, pokud tyto alternativní investiční fondy slouží veřejnému zájmu;
d)
národní centrální banky;
e)
státní orgány, regionální a místní samosprávy a orgány nebo jiné instituce, které spravují fondy podporující systémy sociálního zabezpečení a důchodové systémy;
f)
programy účasti zaměstnanců nebo programy spoření zaměstnanců;
g)
sekuritizační účelové subjekty.
4. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby správci uvedení v odstavci 1 vždy dodržovali tuto směrnici.
Článek 3
Výjimky
1. Tato směrnice se nevztahuje na správce, pokud spravují jeden nebo více alternativních investičních fondů, jejichž jedinými investory jsou správce nebo jeho mateřské nebo dceřiné podniky nebo jiné dceřiné podniky jeho mateřských podniků, jestliže žádný z těchto investorů není alternativním investičním fondem.
2. Aniž je dotčen článek 46, použijí se na následující správce pouze odstavce 3 a 4 tohoto článku:
a)
správce, který buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím společnosti, s níž je správce spojen společným vedením nebo kontrolou, či podstatnou přímou nebo nepřímou účastí, spravuje portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva, včetně aktiv nabytých s využitím pákového efektu, v souhrnu nepřevyšují hodnotu 100 milionů EUR, nebo
b)
správce, který buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím společnosti, s níž je správce spojen společným vedením nebo kontrolou, či podstatnou přímou nebo nepřímou majetkovou účastí, spravuje portfolia alternativních investičních fondů, jejichž spravovaná aktiva v souhrnu nepřevyšují hodnotu 500 milionů EUR, pokud se portfolia alternativních investičních fondů skládají z alternativních investičních fondů, které nevyužívají pákový efekt, a neumožňují odkup v prvních pěti letech od počáteční investice do každého alternativního investičního fondu.
3. Členské státy zajistí, aby správci uvedení v odstavci 2 alespoň:
a)
podléhali registraci u příslušných orgánů svého domovského členského státu;
b)
v době registrace poskytli příslušným orgánům svého domovského členského státu své identifikační údaje i údaje o alternativních investičních fondech, které spravují;
c)
v době registrace poskytli příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o investičních strategiích alternativních investičních fondech, které spravují;
d)
pravidelně poskytovali příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchodují, a o hlavních expozicích riziku a nejvýznamnějších koncentracích alternativních investičních fondů, které spravují, aby příslušným orgánům umožnili účinným způsobem sledovat systémové riziko, a
e)
oznámili příslušným orgánům svého domovského členského státu skutečnost, že již dále nesplňují podmínky stanovené v odstavci 2.
Tento odstavec a odstavec 2 se použijí, aniž jsou dotčena přísnější pravidla členských států s ohledem na správce uvedené v odstavci 2.
Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby v případě, že podmínky stanovené v odstavci 2 již nejsou splňovány, dotčený správce požádal o povolení do 30 kalendářních dnů, a to příslušnými postupy stanovenými v této směrnici.
4. Správci uvedení v odstavci 2 nemohou požívat práv podle této směrnice, ledaže se rozhodnou, že se na ně bude vztahovat tato směrnice (opt-in). V takovém případě se na správce použije tato směrnice v plném rozsahu.
5. Komise přijme prováděcí akty, jimiž vymezí postupy pro správce, kteří se rozhodnou, že se na ně bude vztahovat tato směrnice podle odstavce 4. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
způsob výpočtu mezní hodnoty uvedené v odstavci 2 a zacházení se správci, kteří spravují alternativní investiční fondy, jejichž aktiva včetně aktiv získaných s využitím pákového efektu, příležitostně překročila příslušnou mezní hodnotu, nebo pod ní klesla ve stejném kalendářním roce;
b)
povinnost registrace a povinnost poskytovat informace za účelem umožnění účinného sledování systémového rizika, jak je stanoveno v odstavci 3, a
c)
oznamovací povinnost vůči příslušným orgánům podle odstavce 3.
Článek 4
Definice
1. Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„alternativním investičním fondem“ subjekt kolektivního investování včetně jeho podfondů, který:
i)
získává kapitál od většího počtu investorů s cílem investovat jej v souladu s určitou investiční politikou ve prospěch těchto investorů,
ii)
není povinen získat povolení podle článku 5 směrnice 2009/65/ES;
b)
„správcem“ právnická osoba, jejímž předmětem podnikatelské činnosti je správa jednoho nebo více alternativních investičních fondů;
c)
„pobočkou“ ve vztahu ke správci provozovna, která je součástí správce, nemá právní subjektivitu a poskytuje služby, k jejichž poskytování získal správce povolení; všechny provozovny zřízené v témže členském státě správcem se sídlem v jiném členském státě nebo v třetí zemi se považují za jedinou pobočku;
d)
„odměnou za zhodnocení kapitálu“ podíl na zisku alternativního investičního fondu připsaný správci jako odměna za správu alternativního investičního fondu s výjimkou jakéhokoli podílu na zisku alternativního investičního fondu připsaného správci jako výnos z jakýchkoli investic správce do alternativního investičního fondu;
e)
„úzkými vazbami“ stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob spojeny:
i)
účastí, zejména vlastnictvím, přímým nebo prostřednictvím kontroly, nejméně 20 % hlasovacích práv nebo základního kapitálu některého podniku,
ii)
kontrolou, zejména vztahem mezi mateřským a dceřiným podnikem ve smyslu článku 1 sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1989 o konsolidovaných účetních závěrkách (22), nebo obdobným vztahem mezi fyzickou či právnickou osobou a podnikem; pro účely tohoto bodu se dceřiný podnik jiného dceřiného podniku považuje rovněž za dceřiný podnik mateřského podniku.
Stav, kdy jsou dvě nebo více fyzických či právnických osob trvale spojeny s touž osobou vztahem kontroly, se rovněž považuje za „úzkou vazbu“ mezi těmito osobami;
f)
„příslušnými orgány“ vnitrostátní orgány členských států, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad správci;
g)
„příslušnými orgány“ ve vztahu k depozitáři:
i)
pokud je depozitářem úvěrová instituce povolená podle směrnice 2006/48/ES, příslušné orgány ve smyslu v čl. 4 bodě 4 uvedené směrnice,
ii)
pokud je depozitářem investiční podnik povolený podle směrnice 2004/39/ES, příslušné orgány ve smyslu v čl. 4 odst. 1 bodě 22 uvedené směrnice,
iii)
pokud depozitář spadá do kategorie institucí uvedené v čl. 21 odst. 3 prvním pododstavci písm. c) této směrnice, vnitrostátní orgány domovského členského státu depozitáře, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad touto kategorií institucí,
iv)
pokud je depozitářem subjekt uvedený v čl. 21 odst. 3 třetím pododstavci této směrnice, vnitrostátní orgány členského státu, v němž má tento subjekt sídlo, a jež jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad tímto subjektem, nebo úřední orgán, který je příslušný k registraci tohoto subjektu nebo nad ním vykonávat dohled podle pravidel profesního jednání, které se na něj vztahují,
v)
pokud je depozitář jmenován depozitářem mimounijního alternativního investičního fondu podle čl. 21 odst. 5 písm. b) této směrnice a nespadá do působnosti bodů i) až iv) tohoto písmene, příslušné vnitrostátní orgány třetí země, v níž má tento depozitář své sídlo;
h)
„příslušnými orgány unijních alternativních investičních fondů“ vnitrostátní orgány členského státu, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad alternativními investičními fondy;
i)
„kontrolou“ kontrola ve smyslu článku 1 směrnice 83/349/EHS;
j)
„usazeným“
i)
v případě správce „se sídlem v“,
ii)
v případě alternativního investičního fondu „povolený nebo registrovaný v“ nebo není-li alternativní investiční fond povolený nebo registrovaný v dané zemi „se sídlem v“,
iii)
v případě depozitáře „se sídlem nebo pobočkou v“,
iv)
v případě právního zástupce, který je právnickou osobou, „se sídlem nebo pobočkou v“,
v)
v případě právního zástupce, který je fyzickou osobou, „s bydlištěm v“;
k)
„unijním alternativním investičním fondem“
i)
alternativní investiční fond, který je povolen nebo registrován v členském státě podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo
ii)
alternativní investiční fond, který není povolen nebo registrován v členském státě, ale má sídlo nebo správní ústředí v členském státě;
l)
„unijním správcem“ správce, který má sídlo v členském státě;
m)
„podřízeným alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, který:
i)
investuje nejméně 85 % svých aktiv do podílových jednotek nebo akcií jiného alternativního investičního fondu (dále jen „řídící alternativní investiční fond“), nebo
ii)
investuje nejméně 85 % svých aktiv do více řídících alternativních investičních fondů, kde tyto řídící alternativní investiční fondy mají shodné investiční strategie, nebo
iii)
má expozici vůči riziku nejméně 85 % svých aktiv vůči jednomu řídícímu alternativnímu investičnímu fondu;
n)
„finančním nástrojem“ nástroj ve smyslu přílohy I oddílu C směrnice 2004/39/ES;
o)
„holdingovou společností“ společnost s podílem na akciích v jedné nebo více jiných společnostech, jejímž obchodním účelem je provádět obchodní strategii nebo strategie prostřednictvím svých dceřiných podniků, přidružených společností nebo účastí za účelem přispění k jejich dlouhodobé hodnotě, a která:
i)
buď vykonává činnost na vlastní účet a její akcie jsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu v Unii, nebo
ii)
není zřízena především za účelem tvorby zisku pro investory prodejem svých dceřiných podniků nebo přidružených společností, jak je doloženo ve výroční zprávě nebo jiných úředních dokumentech;
p)
„domovským členským státem alternativního investičního fondu“
i)
členský stát, v němž je alternativní investiční fond povolen nebo registrován podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo v případě vícenásobných povolení nebo registrací členský stát, v němž byl alternativní investiční fond povolen nebo registrován poprvé, nebo
ii)
není-li alternativní investiční fond povolen ani registrován v členském státě, členský stát, ve kterém má alternativní investiční fond své sídlo nebo správní ústředí;
q)
„domovským členským státem správce“ členský stát, v němž má správce své sídlo; v případě mimounijních správců se každým odkazem na „domovský členský stát správce“ rozumí „referenční členský stát“, jak je stanoveno v kapitole VII;
r)
„hostitelským členským státem správce“:
i)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce spravuje unijní alternativní investiční fondy,
ii)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu,
iii)
členský stát, který není jeho domovským členským státem, v němž unijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu,
iv)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce spravuje unijní alternativní investiční fondy, nebo
v)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu, nebo
vi)
členský stát, který není jeho referenčním členským státem, v němž mimounijní správce nabízí podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu;
s)
„počátečním kapitálem“ finanční prostředky uvedené v čl. 57 prvním pododstavci písm. a) a b) směrnice 2006/48/ES;
t)
„emitentem“ emitent ve smyslu čl. 2 odst. 1 písm. d) směrnice 2004/109/ES, pokud má emitent své sídlo v Unii a pokud jsou jeho akcie přijaty k obchodování na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
u)
„právním zástupcem“ fyzická osoba, která má bydliště v Unii nebo právnická osoba, která má sídlo v Unii a která na základě výslovného pověření mimounijním správcem jedná jeho jménem s orgány, klienty, subjekty a protistranami mimounijního správce v Unii, pokud jde o povinnosti mimounijního správce vyplývající z této směrnice;
v)
„pákovým efektem“ jakákoli metoda, kterou správce zvyšuje expozici vůči riziku jím spravovaného alternativního investičního fondu, ať už se jedná o půjčku peněžních prostředků nebo cenných papírů, nebo pákový efekt vtělený v derivátových pozicích nebo jiný způsob;
w)
„správou alternativních investičních fondů“ vykonávání alespoň činností spojených se správou investic, které jsou uvedeny v bodě 1 písm. a) nebo b) přílohy I, pro jeden nebo více alternativních investičních fondů;
x)
„nabízením“ přímé nebo nepřímé primární nabízení nebo umisťování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu, které správce spravuje, investorům s bydlištěm nebo se sídlem v Unii z podnětu správce nebo jeho jménem;
y)
„řídícím alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, do něhož další alternativní investiční fond investuje nebo vůči němuž má expozici podle písmene m).
z)
„referenčním členským státem“ členský stát určený v souladu s čl. 37 odst. 4;
aa)
„mimounijním alternativním investičním fondem“ alternativní investiční fond, který není unijním alternativním investičním fondem;
ab)
„mimounijním správcem“ správce, který není unijním správcem;
ac)
„nekótovanou společností“ společnost, která má sídlo v Unii a jejíž akcie nejsou přijaty k obchodování na regulovaném trhu ve smyslu čl. 4 odst. 1 bodu 14 směrnice 2004/39/ES;
ad)
„kapitálem“ kapitál ve smyslu článků 56 až 67 směrnice 2006/48/ES;
ae)
„mateřským podnikem“ mateřský podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
af)
„hlavním makléřem“ úvěrová instituce, regulovaný investiční podnik nebo jiný subjekt, jenž podléhá obezřetnostní regulaci a stálému dohledu, nabízející služby profesionálním investorům především za účelem financování nebo provádění transakcí s finančními nástroji jako protistrana a která také může poskytovat další služby, jako jsou clearingové služby a vypořádání obchodů, služby úschovy, půjčování cenných papírů, technologie na míru a služby podpory provozu;
ag)
„profesionálním investorem“ investor, který je považován za profesionálního klienta nebo s nímž může být na požádání jako s profesionálním klientem zacházeno ve smyslu přílohy II směrnice 2004/39/ES;
ah)
„kvalifikovanou účastí“ přímá nebo nepřímá účast na správci představující nejméně 10 % základního kapitálu podniku nebo hlasovacích práv v souladu s články 9 a 10 směrnice 2004/109/ES při zohlednění podmínek týkajících se sčítání účastí stanovených v čl. 12 odst. 4 a 5 uvedené směrnice, nebo umožňující uplatňovat podstatný vliv na řízení správce, jehož se daná účast týká;
ai)
„zástupci zaměstnanců“ zástupci zaměstnanců ve smyslu čl. 2 písm. e) směrnice 2002/14/ES;
aj)
„neprofesionálním investorem“ investor, který není profesionálním investorem;
ak)
„dceřiným podnikem“ dceřiný podnik ve smyslu článků 1 a 2 směrnice 83/349/EHS;
al)
„orgány dohledu“ ve vztahu k mimounijním alternativním investičním fondům vnitrostátní orgány třetí země, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad alternativními investičními fondy;
am)
„orgány dohledu“ ve vztahu k mimounijním správcům vnitrostátní orgány třetí země, které jsou podle právních předpisů orgány dohledu nad správcem;
an)
„sekuritizační účelovým subjektem (securitisation special purpose entity)“ subjekt, jehož jediným účelem je provádět sekuritizaci nebo sekuritizace ve smyslu čl. 1 odst. 2 nařízení Evropské centrální banky (ES) č. 24/2009 ze dne 19. prosince 2008 o statistice aktiv a pasiv účelových finančních společností zapojených do sekuritizačních transakcí (23) a další činnosti, které jsou vhodné pro naplnění tohoto účelu;
ao)
„SKIPCP“ subjekt kolektivního investování do převoditelných cenných papírů povolený podle článku 5 směrnice 2009/65/ES.
2. Pro účely odst. 1 písm. ad) tohoto článku se obdobně použijí články 13 až 16 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/49/ES ze dne 14. června 2006 o kapitálové přiměřenosti investičních podniků a úvěrových institucí (24).
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
metody pákového efektu ve smyslu odst. 1 písm. v) včetně jakýchkoli finančních nebo právních struktur zahrnujících třetí osoby kontrolované dotčeným alternativním investičním fondem a
b)
jak má být pákový efekt vypočítán.
4. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem za účelem stanovení typů správců tam, kde je to při uplatňování této směrnice důležité, a za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 5
Určení správce
1. Členské státy zajistí, aby každý alternativní investiční fond spravovaný podle této směrnice měl jednoho správce, který bude odpovědný za zajištění dodržování této směrnice. Správcem musí být buď:
a)
správce nesamosprávného alternativního investičního fondu jako právnická osoba jmenovaná alternativním investičním fondem nebo jeho jménem a která je na základě tohoto jmenování odpovědná za správu alternativního investičního fondu (dále jen „správce nesamosprávného alternativního investičního fondu“), nebo
b)
samosprávný alternativní investiční fond s povolením správce, umožňuje-li právní forma alternativního investičního fondu samosprávu a rozhodne-li se řídící orgán alternativního investičního fondu nejmenovat správce nesamosprávného alternativního investičního fondu.
2. V případě, že není správce nesamosprávného alternativního investičního fondu schopen zajistit dodržování požadavků této směrnice, za které je alternativní investiční fond nebo jiný subjekt jeho jménem odpovědný, neprodleně tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům svého domovského členského státu a případně příslušným orgánům dotyčného unijního alternativního investičního fondu. Příslušné orgány domovského členského státu správce požádají správce, aby přijal nezbytná opatření k nápravě situace.
3. Není-li navzdory přijatým opatřením uvedeným v odstavci 2 dosaženo souladu s touto směrnicí a jedná-li se o unijního správce nebo unijní alternativní investiční fond, požádají příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce, aby se vzdal správy tohoto alternativního investičního fondu. V tomto případě nesmí být dotyčný alternativní investiční fond dále nabízen v Unii. Jedná-li se o mimounijního správce spravujícího mimounijní alternativní investiční fond, nesmí být tento alternativní investiční fond dále nabízen v Unii. Příslušné orgány domovského členského státu správce o tom neprodleně informují příslušné orgány hostitelského členského státu správce.
KAPITOLA II
UDĚLOVÁNÍ POVOLENÍ SPRÁVCŮM
Článek 6
Podmínky pro zahájení činnosti správce
1. Členské státy zajistí, aby žádný správce nemohl spravovat žádný alternativní investiční fond, pokud mu nebylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí.
Správce, kterému bylo uděleno povolení v souladu s touto směrnicí, musí v každém okamžiku splňovat podmínky pro udělení povolení stanovené touto směrnicí.
2. Členské státy vyžadují, aby žádný správce nesamosprávného alternativního investičního fondu nevykonával jiné činnosti než činnosti uvedené v příloze I této směrnice a dodatečnou správu SKIPCP na základě povolení podle směrnice 2009/65/ES.
3. Členské státy vyžadují, aby žádný samosprávný alternativní investiční fond nemohl provádět jiné činnosti než vnitřní správu tohoto alternativního investičního fondu v souladu s přílohou I.
4. Odchylně od odstavce 2 mohou členské státy povolit, aby správce nesamosprávného alternativního investičního fondu poskytoval tyto služby:
a)
správu jednotlivých investičních portfolií, včetně portfolií penzijních fondů a institucí zaměstnaneckého penzijního pojištění v souladu s čl. 19 odst. 1 směrnice 2003/41/ES s prostorem pro vlastní uvážení v rámci pověření od investorů;
b)
vedlejší služby zahrnující:
i)
investiční poradenství,
ii)
úschovu a správu v souvislosti s akciemi nebo podílovými jednotkami subjektů kolektivního investování,
iii)
přijímání a předávání pokynů v souvislosti s finančními nástroji.
5. Správci nesmí být podle této směrnice povoleno poskytovat:
a)
pouze služby uvedené v odstavci 4;
b)
vedlejší služby uvedené v odst. 4 písm. b) bez současného povolení k poskytování služeb uvedených v odst. 4 písm. a);
c)
pouze činnosti uvedené v bodě 2 přílohy I nebo
d)
služby uvedené v bodě 1 písm. a) přílohy I, aniž by rovněž poskytoval služby podle bodu 1 písm. b) přílohy I, a naopak.
6. Na poskytování služeb uvedených v odstavci 4 tohoto článku správcem se použijí čl. 2 odst. 2 a články 12, 13 a 19 směrnice 2004/39/ES.
7. Členské státy vyžadují, aby správci poskytovali příslušným orgánům svého domovského členského státu informace, jež vyžadují k průběžné kontrole dodržování podmínek uvedených v této směrnici.
8. Investiční podniky povolené podle směrnice 2004/39/ES a úvěrové instituce povolené podle směrnice 2006/48/ES nemusí mít pro poskytování investičních služeb, jako je například individuální správa portfolií alternativních investičních fondů, povolení podle této směrnice. Investiční podniky však mohou v souvislosti s alternativními investičními fondy nabízet přímo či nepřímo podílové jednotky či akcie alternativních investičních fondů investorům v Unii nebo je u takových investorů umísťovat, pouze pokud tyto podílové jednotky nebo akcie mohou být nabízeny v souladu s touto směrnicí.
Článek 7
Žádost o povolení
1. Členské státy vyžadují, aby správce žádal o udělení povolení příslušné orgány svého domovského členského státu.
2. Členské státy vyžadují, aby správce, který žádá o povolení, předložil příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace týkající se správce:
a)
informace o osobách, jež skutečně řídí činnost správce;
b)
údaje o totožnosti akcionářů nebo podílníků správce s kvalifikovanou účastí, ať přímých či nepřímých, fyzických či právnických osob, a výši jednotlivých účastí;
c)
plán činnosti, který obsahuje organizační strukturu správce, včetně informací, jak chce správce plnit povinnosti podle kapitol II, III, IV a podle okolností i povinnosti podle kapitol V, VI, VII a VIII;
d)
informace o zásadách a postupech odměňování podle článku 13;
e)
informace o opatřeních přijatých pro účely pověření a dalšího pověření třetí osoby plněním úkolů podle článku 20.
3. Členské státy vyžadují, aby správce, který žádá o povolení, dále předložil příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace o alternativních investičních fondech, které hodlá spravovat:
a)
informace o investičních strategiích včetně typů podkladových fondů, pokud je alternativní investiční fond fondem fondů, včetně politiky správce, pokud jde o využití pákového efektu, a o rizikových profilech a jiných charakteristikách alternativního investičního fondu, které spravuje nebo hodlá spravovat, včetně uvedení členských států nebo třetích zemí, v nichž jsou nebo by měly být tyto alternativní investiční fondy usazeny;
b)
informace o sídle řídícího alternativního investičního fondu, pokud je daný alternativní investiční fond podřízeným alternativním investičním fondem;
c)
statut fondu nebo zakládací dokumenty každého alternativního investičního fondu, který hodlá správce spravovat;
d)
informace o opatřeních přijatých za účelem jmenování depozitáře v souladu s článkem 21, a to za každý alternativní investiční fond, který hodlá správce spravovat;
e)
veškeré další informace uvedené v čl. 23 odst. 1 za každý alternativní investiční fond, který správce spravuje nebo hodlá spravovat.
4. Pokud bylo správcovské společnosti uděleno povolení podle směrnice 2009/65/ES (dále jen „správcovská společnost SKIPCP“) a žádá o povolení pro správce podle této směrnice, příslušné orgány nepožadují po správcovské společnosti SKIPCP, aby předkládala informace či dokumenty, které již předložila spolu s žádostí o povolení podle směrnice 2009/65/ES, a to za předpokladu, že jsou tyto informace či dokumenty stále aktuální.
5. O povoleních vydaných či odejmutých podle této kapitoly informují příslušné orgány čtvrtletně orgán pro cenné papíry a trhy.
Orgán pro cenné papíry a trhy vede centrální veřejný rejstřík všech správců, jimž bylo uděleno povolení podle této směrnice, seznam alternativních investičních fondů, jež tito správci spravují nebo nabízejí v Unii, přičemž u každého správce je uveden příslušný orgán. Tento rejstřík je zpřístupněn veřejnosti v elektronické podobě.
6. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem k upřesnění informací, které mají být příslušným orgánům poskytnuty spolu s žádostí o udělení povolení pro správce, včetně plánu jeho činnosti.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
7. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem pro standardní formuláře, šablony a postupy pro poskytování informací uvedených v odst. 6 prvním pododstavci.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 8
Podmínky pro udělení povolení
1. Příslušné orgány domovského členského státu správce neudělí povolení, pokud:
a)
nejsou přesvědčeny, že správce bude schopen plnit podmínky této směrnice;
b)
správce nemá dostatečný počáteční kapitál a kapitál v souladu s článkem 9;
c)
osoby, které skutečně řídí činnost správce, nemají dostatečně dobrou pověst a dostatečné zkušenosti i v souvislosti s investičními strategiemi spravovaných alternativních investičních fondů, přičemž jména těchto osob, jakož i všech osob, které je ve funkci nahradí, musí být neprodleně sdělena příslušným orgánům domovského členského státu správce, a o činnosti správce musí rozhodovat alespoň dvě osoby, které takové podmínky splňují;
d)
akcionáři nebo společníci správce s kvalifikovanou účastí nejsou vhodní s ohledem na nutnost zajistit řádné a obezřetné řízení správce a
e)
správní ústředí i sídlo správce se nacházejí ve stejném členském státě.
Povolení je platné ve všech členských státech.
2. Před udělením povolení správci jsou konzultovány příslušné orgány jiného dotčeného členského státu, pokud je tento správce:
a)
dceřiným podnikem jiného správce, správcovské společnosti SKIPCP, investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovny, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě;
b)
dceřiným podnikem mateřského podniku jiného správce, správcovské společnosti SKIPCP, investičního podniku, úvěrové instituce nebo pojišťovny, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě, nebo
c)
společností kontrolovanou týmiž fyzickými nebo právnickými osobami, které kontrolují jiného správce, správcovskou společnost SKIPCP, investiční podnik, úvěrovou instituci nebo pojišťovnu, kterým bylo uděleno povolení v jiném členském státě.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce odmítnou udělit povolení, pokud jim v účinném výkonu dohledu brání:
a)
úzké vazby mezi správcem a jinými fyzickými nebo právnickými osobami;
b)
právní a správní předpisy třetí země vztahující se na fyzické či právnické osoby, s nimiž má správce úzké vazby, nebo
c)
překážky spojené s prosazováním těchto právních a správních předpisů.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce mohou rozsah povolení omezit, především pokud jde o investiční strategie alternativních investičních fondů, které správce může spravovat.
5. Příslušné orgány domovského členského státu správce písemně informují žadatele do tří měsíců od podání úplné žádosti, zda povolení bylo či nebylo uděleno. Příslušné orgány mohou tuto lhůtu prodloužit až o další tři měsíce, pokud to považují za nezbytné vzhledem ke zvláštním okolnostem případu, přičemž správce o tomto rozhodnutí předem informují.
Pro účely tohoto odstavce se žádost považuje za úplnou, pokud správce poskytl alespoň informace uvedené v čl. 7 odst. 2 písm. a) až d) a v čl. 7 odst. 3 písm. a) a b).
Správce může zahájit správu alternativního investičního fondu s investičními strategiemi uvedenými v žádosti v souladu s čl. 7 odst. 3 písm. a) ve svém domovském členské státě, jakmile získá povolení, avšak ne dříve než jeden měsíc od předložení veškerých chybějících informací uvedených v čl. 7 odst. 2 písm. e) a v čl. 7 odst. 3 písm. d) a e).
6. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem, v nichž upřesní:
a)
požadavky na správce podle odstavce 3;
b)
požadavky na akcionáře a společníky s kvalifikovanou účastí podle odst. 1 písm. d);
c)
překážky, jež mohou bránit příslušným orgánům v účinném výkonu dohledu.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 9
Počáteční kapitál a kapitál
1. Členské státy vyžadují, aby správce, který je samosprávným alternativním investičním fondem, měl počáteční kapitál alespoň ve výši 300 000 EUR.
2. Pokud je správce jmenován jako správce nesamosprávného alternativního investičního fondu, musí mít správce počáteční kapitál alespoň ve výši 125 000 EUR.
3. Jestliže hodnota portfolií alternativních investičních fondů spravovaných správcem přesáhne 250 milionů EUR, zajistí správce dodatečný kapitál. Výše tohoto dodatečného kapitálu se rovná 0,02 % částky, o niž hodnota portfolií správce přesahuje částku 250 milionů EUR, avšak požadovaný součet počátečního kapitálu a dodatečného kapitálu nesmějí přesáhnout 10 milionů EUR.
4. Pro účely odstavce 3 se za portfolia správce považují alternativní investiční fondy, které správce spravuje, včetně alternativních investičních fondů, u nichž správce pověřil plněním svých úkolů jinou osobu podle článku 20, avšak s výjimkou portfolií alternativních investičních fondů, která správce spravuje na základě pověření.
5. Bez ohledu na odstavec 3 nesmí kapitál správce nikdy klesnout pod částku stanovenou v článku 21 směrnice 2006/49/ES.
6. Členské státy mohou správcům dovolit, že nemusí zajistit až 50 % dodatečného kapitálu podle odstavce 3, pokud mají k dispozici záruku ve stejné výši poskytnutou úvěrovou institucí nebo pojišťovnou se sídlem v členském státě nebo ve třetí zemi, v níž podléhá obezřetnostním pravidlům, jež příslušné orgány považují za rovnocenná pravidlům stanoveným právními předpisy Unie.
7. Aby byla pokryta rizika spojená s profesní odpovědností vyplývající z činnosti, kterou může správce provozovat v souladu s touto směrnicí, jsou samosprávné alternativní investiční fondy i správci nesamosprávných alternativních investičních fondů povinni:
a)
mít dodatečný kapitál v odpovídající výši, aby bylo zajištěno krytí rizik spojených s profesní odpovědností, nebo
b)
mít sjednáno pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, které je úměrné rizikům, jež má krýt.
8. Kapitál, včetně dodatečného kapitálu podle odst. 7 písm. a), musí být investován do likvidních aktiv nebo do aktiv snadno směnitelných na hotovost a nesmí zahrnovat spekulativní pozice.
9. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se odstavce 7 tohoto článku, jimiž se blíže stanoví:
a)
rizika, jež musí být kryta dodatečným kapitálem nebo pojištěním odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání;
b)
podmínky, na jejichž základě se stanoví přiměřenost dodatečného kapitálu či krytí pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, a
c)
způsob, jakým se stanoví průběžné úpravy dodatečného kapitálu či krytí pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
10. S výjimkou odstavců 7 a 8 a aktů v přenesené pravomoci přijatých podle odstavce 9, se tento článek nevztahuje na správce, kteří jsou rovněž správcovské společnosti SKIPCP.
Článek 10
Změny v rozsahu povolení
1. Členské státy vyžadují, aby správci sdělili příslušným orgánům svých domovských členských států veškeré podstatné změny podmínek pro udělení původního povolení, zejména podstatné změny informací poskytnutých v souladu s článkem 7, a to před provedením těchto změn.
2. Pokud se příslušné orgány domovského členského státu rozhodnou tyto změny omezit nebo zamítnout, oznámí to správci do jednoho měsíce od obdržení tohoto sdělení. Příslušné orgány mohou uvedenou lhůtu prodloužit až o jeden měsíc, pokud to považují za nezbytné vzhledem ke zvláštním okolnostem případu, a pokud o tom správce předem informují. Změny se provedou, pokud dotčené příslušné orgány během uvedené lhůty pro posouzení tyto změny nenapadnou.
Článek 11
Odnětí povolení
Příslušné orgány domovského členského státu správce mohou odejmout povolení vydané správci, pokud:
a)
správce nevyužije povolení do 12 měsíců, výslovně se povolení vzdá nebo v předchozích šesti měsících nevykonává činnost, na niž se vztahuje tato směrnice, ledaže dotyčný členský stát stanoví, že povolení v takových případech zaniká;
b)
správce získal povolení na základě nepravdivého prohlášení nebo pomocí jakýchkoli jiných protiprávních prostředků;
c)
správce již nesplňuje podmínky, za nichž bylo povolení uděleno;
d)
správce již nedodržuje směrnici 2006/49/ES, jestliže se její povolení vztahuje i na správu portfolií na základě vlastní úvahy podle čl. 6 odst. 4 písm. a) této směrnice;
e)
správce závažným způsobem nebo systematicky poruší ustanovení přijatá podle této směrnice nebo
f)
u správce nastane situace, pro kterou vnitrostátní právní předpisy stanoví odnětí povolení v souvislosti se záležitostmi mimo oblast působnosti této směrnice.
KAPITOLA III
PODMÍNKY PROVOZOVÁNÍ ČINNOSTI SPRÁVCE
ODDÍL 1
Obecné požadavky
Článek 12
Obecné zásady
1. Členské státy zajistí, aby správci vždy:
a)
jednali při výkonu svých činností spravedlivě s patřičnou dovedností, péčí a opatrností;
b)
jednali v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů či investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu;
c)
měli k dispozici a skutečně využívali prostředky a postupy, které jsou nezbytné pro řádný výkon jejich obchodních činností;
d)
podnikli veškeré přiměřené kroky k předcházení střetům zájmů, a není-li možné střetům zájmů předejít, k rozpoznání, řešení a sledování a případně oznámení těchto střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů, a zajistit poctivé zacházení s alternativními investičními fondy, které spravují;
e)
dodržovali všechny předpisy vztahující se na provozování jejich obchodních činností v nejlepším zájmu alternativních investičních fondů nebo investorů alternativních investičních fondů, které spravují, a v zájmu integrity trhu;
f)
zacházeli se všemi investory alternativních investičních fondů spravedlivě.
Žádný investor alternativního investičního fondu nepožívá zvláštních výhod, ledaže jsou tyto výhody uvedeny ve statutu nebo zakládacích dokumentech příslušného alternativního investičního fondu.
2. Správce, jehož povolení se vztahuje rovněž na správu portfolií s prostorem pro vlastní uvážení podle čl. 6 odst. 4 písm. a):
a)
nesmí investovat celé portfolio klienta nebo jeho část do podílových jednotek nebo akcií jím spravovaných alternativních investičních fondů, pokud k tomu klient předem nedal všeobecný souhlas;
b)
se řídí, pokud jde o služby podle čl. 6 odst. 4, směrnicí Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES ze dne 3. března 1997 o systémech pro odškodnění investorů (25).
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví kritéria, která příslušné orgány použijí při posuzování toho, zda správce plní své povinnosti podle odstavce 1.
Článek 13
Odměňování
1. Členské státy vyžadují, aby měli správci pro ty kategorie pracovníků, včetně členů vrcholného vedení, zaměstnanců odpovědných za činnosti spojené s podstupováním rizik, zaměstnanců v kontrolních funkcích a zaměstnanců, jejichž celková odměna je řadí do stejné příjmové skupiny jako vrcholné vedení a zaměstnance odpovědné za činnosti spojené s podstupováním rizik, jejichž činnosti mají podstatný vliv na rizikový profil spravovaných alternativních investičních fondů, zavedeny zásady a postupy odměňování, které jsou v souladu s řádným a účinným řízením rizik, toto řízení rizik podporují a nepovzbuzují k podstupování rizik, která nejsou slučitelná s rizikovým profilem, statutem nebo zakládacími dokumenty alternativních investičních fondů, které spravují.
Správce stanoví zásady a postupy odměňování v souladu s přílohou II.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zajistí vydání obecných pokynů pro zásady řádného odměňování, které jsou v souladu s přílohou II. Tyto obecné pokyny rovněž zohlední zásady řádného odměňování stanovené v doporučení 2009/384/ES o politice odměňování v odvětví finančních služeb, velikost správců a alternativních investičních fondů, které spravují, jejich vnitřní organizaci a povahu, rozsah a složitost jejich činnosti. Orgán pro cenné papíry a trhy úzce spolupracuje s Evropským orgánem dohledu (Evropským orgánem pro bankovnictví) (dále jen „orgán pro bankovnictví“).
Článek 14
Střety zájmů
1. Členské státy vyžadují, aby správci přijali veškerá přiměřená opatření k rozpoznávání střetů zájmů, které vznikají při správě alternativních investičních fondů mezi:
a)
správcem, včetně jeho řídících pracovníků, zaměstnanců nebo jakékoli osoby spojené se správcem přímo či nepřímo kontrolou, a jím spravovaným alternativním investičním fondem nebo investory tohoto alternativního investičního fondu;
b)
jedním alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a jiným alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu;
c)
alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a jiným klientem správce;
d)
alternativním investičním fondem či investory tohoto alternativního investičního fondu a SKIPCP spravovaným správcem či investory tohoto SKIPCP nebo
e)
dvěma klienty správce.
Správci musí používat účinné organizační a administrativní postupy, aby mohli přijmout veškerá nezbytná opatření k rozpoznání, předcházení, řešení a sledování střetů zájmů s cílem zabránit tomu, aby nežádoucím způsobem ovlivnily zájmy alternativních investičních fondů a jejich investorů.
Správci musí v rámci vlastního provozního systému od sebe oddělit úkoly a povinnosti, které je možno považovat za vzájemně neslučitelné nebo které mohou vyvolat systémové střety zájmů. Správci posoudí, zda podmínky provozování jejich činnosti mohou vyvolat jiné podstatné střety zájmů, a sdělí je investorům alternativních investičních fondů.
2. Pokud organizační opatření přijatá správcem k rozpoznání, předcházení, řešení a sledování střetů zájmů nejsou dostatečná k tomu, aby s přiměřenou jistotou zajistila, že rizika poškození zájmů investorů budou odvrácena, správce jasně oznámí obecnou povahu nebo zdroje střetů zájmů investorům předtím, než provede obchod jejich jménem, a přijme vhodné zásady a postupy.
3. Využívá-li správce jménem alternativního investičního fondu služeb hlavního makléře, musí být podmínky této činnosti stanoveny v písemné smlouvě. V této smlouvě musí být zejména upravena možnost převodu a použití aktiv alternativního investičního fondu a nakládat s nimi, a to v souladu se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu. Ve smlouvě se rovněž stanoví, že o ní musí být informován depozitář.
Správce jedná při výběru a jmenování hlavního makléře, s nímž bude uzavřena smlouva, s patřičnou dovedností, péčí a opatrností.
4. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
druhy střetů zájmů podle odstavce 1;
b)
přiměřená opatření, která by měl správce v rámci svých struktur a organizačních a administrativních postupů přijmout k rozpoznávání, předcházení, řešení, sledování a oznamování střetů zájmů.
Článek 15
Řízení rizik
1. Správce musí funkčně a hierarchicky oddělit činnosti řízení rizik od provozních jednotek, včetně od činností správy portfolia.
Funkční a hierarchické oddělení činností řízení rizik podle prvního pododstavce přezkoumají příslušné orgány domovského členského státu správce v souladu se zásadou proporcionality, přičemž správce musí být za všech okolností schopen prokázat, že přijatá zvláštní opatření k předcházení střetu zájmů umožňují nezávislé provádění činností řízení rizik a že proces řízení rizik průběžně splňuje požadavky tohoto článku a je účinný.
2. Správce zavede přiměřené systémy řízení rizik, aby mohl zjišťovat, měřit, řídit a sledovat veškerá rizika související s investiční strategií každého alternativního investičního fondu a rizika, kterým je nebo smí být každý alternativní investiční fond vystaven.
Správce přezkoumá systémy řízení rizik v přiměřených intervalech, avšak nejméně jedenkrát ročně, a upravuje je v případě potřeby.
3. Správce musí alespoň:
a)
uplatňovat při investování jménem alternativního investičního fondu vhodné, zdokumentované a pravidelně aktualizované postupy náležité opatrnosti podle investiční strategie, cílů a rizikového profilu alternativního investičního fondu;
b)
zajistit, aby rizika spojená s každou investiční pozicí alternativního investičního fondu a jejich celkový dopad na portfolio alternativního investičního fondu mohly být průběžně řádně rozpoznávány, měřeny, řešeny a sledovány, mimo jiné i pomocí vhodných zátěžových testů;
c)
zajistit, aby rizikový profil alternativního investičního fondu odpovídal velikosti, struktuře portfolia a investičním strategiím a cílům alternativního investičního fondu stanoveným ve statutu nebo v zakládacích dokumentech, v prospektu a v dokumentech souvisejících s nabízením alternativního investičního fondu.
4. Správce stanoví maximální sílu pákového efektu, kterou může využít jménem každého jím spravovaného alternativního investičního fondu, a rozsah práva použití kolaterálu nebo záruky, jež mohou být poskytnuty v rámci využití pákového efektu, přičemž zohlední mimo jiné:
a)
typ alternativního investičního fondu;
b)
investiční strategii alternativního investičního fondu;
c)
zdroje pákového efektu využívaného alternativním investičním fondem;
d)
jakékoli další provázání či relevantní vztah s jinými institucemi poskytujícími finanční služby, jež by mohly představovat systémové riziko;
e)
nutnost omezit expozici vůči jedné protistraně;
f)
rozsah zajištění kolaterálem v rámci pákového efektu;
g)
poměr majetku a závazků;
h)
rozsah, povahu a míru činnosti správce na daných trzích.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
systémy řízení rizik, které má správce používat ve vztahu k rizikům jež podstupuje jménem jím spravovaného alternativního investičního fondu;
b)
přiměřené intervaly přezkumu systému řízení rizik;
c)
způsob, jak se má funkčně a hierarchicky oddělit činnost řízení rizik od provozních jednotek, včetně činnosti správy portfolia;
d)
zvláštní opatření podle odst. 1 druhého pododstavce k předcházení střetu zájmů;
e)
požadavky uvedené v odstavci 3.
Článek 16
Řízení likvidity
1. Správci musí používat pro každý jimi spravovaný alternativní investiční fond, nejedná-li se o uzavřený alternativní investiční fond, který nevyužívá pákového efektu, vhodný systém řízení likvidity a přijmout postupy, které jim umožní sledovat riziko likvidity alternativního investičního fondu a zajistit, aby charakteristika investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity odpovídala jeho souvisejícím závazkům.
Správci musí pravidelně provádět zátěžové testy za podmínek běžných i mimořádných potřeb likvidity, které jim umožní posoudit riziko likvidity alternativního investičního fondu a na jejich základě sledují riziko likvidity alternativních investičních fondů.
2. Správci zajistí, aby u každého jimi spravovaného alternativního investičního fondu byly ve vzájemném souladu investiční strategie, povaha investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a pravidla pro zpětný odkup podílových jednotek nebo akcií.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
systémy a postupy řízení likvidity a
b)
způsoby dosahování vzájemného souladu mezi investiční strategií, povahou investic alternativního investičního fondu z hlediska likvidity a pravidly pro zpětný odkup podle odstavce 2.
Článek 17
Investování do sekuritizovaných pozic
Za účelem zajištění souladu v celém odvětví a odstranění nesouladu mezi zájmy podniků, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry, a původců ve smyslu čl. 4 bodu 41 směrnice 2006/48/ES a zájmy správců, kteří jménem alternativních investičních fondů do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují, přijme Komise prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se stanoví požadavky v těchto oblastech:
a)
požadavky, které musí splnit původce, sponzor nebo původní věřitel, aby směl správce jménem alternativních investičních fondů investovat do cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů tohoto typu vydaných po 1. lednu 2011, včetně požadavků, které zajistí, že si původce, sponzor nebo původní věřitel ponechá čistý ekonomický podíl ve výši nejméně 5 %;
b)
kvalitativní požadavky, které musí splnit správce, který jménem jednoho nebo více alternativních investičních fondů investuje do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů.
ODDÍL 2
Organizační požadavky
Článek 18
Obecné zásady
1. Členské státy vyžadují, aby správce vždy využíval vhodné a přiměřené lidské a technické zdroje, které jsou nezbytné pro řádnou správu alternativních investičních fondů.
Příslušné orgány domovského členského státu správce, rovněž s ohledem na charakter jím spravovaných alternativních investičních fondů, zejména vyžadují, aby tento správce uplatňoval řádné administrativní a účetní postupy a kontrolní a ochranná opatření při elektronickém zpracovávání dat, jakož i příslušné mechanismy vnitřní kontroly, mezi něž patří zejména pravidla pro osobní transakce prováděné jeho zaměstnanci a pro držení nebo správu investic s cílem investovat na vlastní účet, a jež přinejmenším zajišťují, aby každá transakce, do níž jsou alternativní investiční fondy zapojeny, mohla být rekonstruována podle svého původu, podle zúčastněných stran, povahy, doby, kdy byla uskutečněna, a místa, kde byla uskutečněna, a aby aktiva alternativních investičních fondů spravovaných tímto správcem byla investována v souladu se statutem či zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a v souladu s platnými právními předpisy.
2. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví postupy a opatření uvedené v odstavci 1.
Článek 19
Oceňování
1. Správce zajistí, aby pro každý jím spravovaný alternativní investiční fond byly zavedeny vhodné a konzistentní postupy řádného a nezávislého ocenění aktiv alternativního investičního fondu v souladu s tímto článkem, s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
2. Pravidla oceňování aktiv a výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alternativního investičního fondu stanoví právo země, v níž je alternativní investiční fond usazen, nebo statut nebo zakládací dokumenty alternativního investičního fondu.
3. Správce rovněž zajistí výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alternativního investičního fondu a zpřístupnění této hodnoty investorům v souladu s tímto článkem, příslušnými vnitrostátními právními předpisy a statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
Postupy oceňování musí zajistit oceňování aktiv a výpočet čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii alespoň jednou ročně.
V případě otevřeného alternativního investičního fondu se tato ocenění a tyto výpočty provádějí rovněž v intervalech odpovídajících povaze aktiv držených alternativním investičním fondem a četnosti jeho emisí a odkupu podílových jednotek nebo akcií.
V případě uzavřeného alternativního investičního fondu se tato ocenění a tyto výpočty provádějí rovněž v případě navýšení nebo snížení kapitálu příslušným alternativním investičním fondem.
Investoři jsou o těchto oceněních a výpočtech informováni způsobem uvedeným ve statutu nebo zakládacích dokumentech příslušného alternativního investičního fondu.
4. Správce zajistí, aby oceňování prováděl buď:
a)
externí znalec, který je právnickou nebo fyzickou osobou nezávislou na alternativním investičním fondu, správci nebo na jiné osobě s úzkou vazbou na alternativní investiční fond nebo správce, nebo
b)
správce, pokud je oceňování funkčně odděleno od správy portfolia a pokud zásady odměňování a další opatření zajišťují omezení střetů zájmů a brání nepřípustnému ovlivňování zaměstnanců.
Externím znalcem alternativního investičního fondu nelze jmenovat depozitáře tohoto fondu, pokud není činnost depozitáře funkčně a hierarchicky oddělena od činnosti externího znalce a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznávány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
5. Provádí-li oceňování externí znalec, musí správce prokázat, že:
a)
tento externí znalec podléhá ze zákona povinné profesní registraci nebo je jeho činnost upravena právními předpisy nebo profesními pravidly a
b)
tento externí znalec poskytuje dostatečné profesní záruky pro to, aby byl schopen efektivně provádět příslušné oceňování v souladu s odstavci 1, 2 a 3, a
c)
jmenování tohoto externího znalce splňuje požadavky čl. 20 odst. 1 a 2 a aktů v přenesené pravomoci přijatých podle čl. 20 odst. 7.
6. Jmenovaný externí znalec nesmí prováděním oceňování pověřit třetí osobu.
7. Správce oznámí jmenování externího znalce příslušným orgánům svého domovského členského státu, které mohou požadovat, aby byl na jeho místo jmenován jiný externí znalec, nejsou-li splněny podmínky stanovené v odstavci 5.
8. Oceňování musí být prováděno nestranně a s patřičnou dovedností, péčí a opatrností.
9. V případě, že oceňování neprovádí nezávislý externí znalec, mohou příslušné orgány domovského členského státu správce vyžadovat, aby správce nechal ověřit své postupy oceňování nebo svá ocenění externím znalcem, nebo, je-li to vhodné, auditorem.
10. Za řádné ocenění aktiv alternativního investičního fondu a za výpočet čisté hodnoty aktiv alternativního investičního fondu a za její zveřejnění odpovídá správce. Odpovědnost správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům proto není dotčena skutečností, že správce jmenoval pro oceňování externího znalce.
Aniž je tím dotčen první pododstavec a bez ohledu na případná odchylná smluvní ujednání, je externí znalec odpovědný správci za veškeré škody, které správci vzniknou v důsledku toho, že externí znalec z nedbalosti nebo úmyslně nesplní své povinnosti.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
kritéria týkající se postupů řádného oceňování aktiv a výpočtu čisté hodnoty aktiv na podílovou jednotku nebo akcii;
b)
odborné záruky, které musí externí znalec poskytovat, aby mohl účinně provádět oceňování;
c)
intervaly, v nichž otevřené alternativní investiční fondy provádějí oceňování, které odpovídá povaze aktiv držených alternativním investičním fondem a jeho politice emisí a pravidlům pro zpětný odkup.
ODDÍL 3
Pověření jiné osoby úkoly správce
Článek 20
Pověření jiné osoby
1. Správce, který hodlá pověřit třetí osobu, aby jeho jménem vykonávala jeho úkoly, tuto skutečnost oznámí příslušným orgánům svého domovského členského státu, a to dříve, než toto pověření nabyde účinku. Přitom musí být splněny tyto podmínky:
a)
správce musí být schopen odůvodnit rozsah a objektivní důvody pověření;
b)
pověřená osoba musí disponovat dostatečnými zdroji k plnění příslušných úkolů a osoby, které fakticky vykonávají činnost pověřené osoby, musí mít dostatečně dobrou pověst a dostatečné zkušenosti;
c)
pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik, musí být pověření uděleno pouze podnikům, které mají v povolení nebo registraci povolenu správu majetku a které podléhají dohledu, nebo pokud tato podmínka nemůže být splněna, pokud tento podnik získal předchozí souhlas příslušných orgánů domovského členského státu správce;
d)
pokud se pověření týká správy portfolia nebo řízení rizik a pokud je těmito úkoly pověřen podnik se sídlem ve třetí zemi, musí být kromě požadavků uvedených v písmenu c) zajištěna spolupráce mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgánem dohledu, který provádí dohled nad daným podnikem;
e)
pověření nesmí bránit účinnému dohledu nad správcem, a zejména nesmí bránit správci v jednání a spravování alternativního investičního fondu v nejlepším zájmu jeho investorů;
f)
správce musí být schopen prokázat, že pověřená osoba má odbornou kvalifikaci a je způsobilá k plnění svěřených úkolů, že byla vybrána s veškerou patřičnou péčí a že je správce schopen kdykoli účinně zkontrolovat výkon svěřené činnosti, vydávat pověřené osobě další pokyny a že je schopen pověření s okamžitou účinností zrušit, je-li to v zájmu investorů.
Správce průběžně kontroluje služby, které jednotlivé pověřené osoby poskytují.
2. Správou portfolia nebo řízením rizik nelze pověřit:
a)
depozitáře nebo osobu pověřenou plněním úkolů depozitáře nebo
b)
jiný subjekt, jehož zájmy se mohou dostat do střetu se zájmy správce nebo investorů alternativního investičního fondu, pokud nemá tento subjekt funkčně a hierarchicky oddělenou činnost správy portfolia či řízení rizik od svých dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a pokud nejsou tyto potenciální střety zájmů řádně rozpoznávány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
3. Odpovědnost správce vůči alternativnímu investičnímu fondu a jeho investorům není dotčena skutečností, že pověřil svými úkoly třetí osobu nebo že tato třetí osoba dále pověřila těmito úkoly jinou osobu, ani nesmí pověřit svými úkoly třetí osobu v takovém rozsahu, že ho nelze nadále považovat za správce, ale za subjekt typu „poštovní schránka“.
4. Třetí osoba může úkoly, kterými byla pověřena, pověřit jinou osobu, pokud jsou splněny tyto podmínky:
a)
správce toto další pověření předem odsouhlasil;
b)
správce toto další pověření oznámil příslušným orgánům svého domovského členského státu před tím, než nabylo účinku;
c)
podmínky stanovené v odstavci 1, přičemž veškeré odkazy na „pověřenou osobu“ se považují za odkazy na tuto „dále pověřenou osobu“.
5. Správou portfolia nebo řízením rizik nelze dále pověřit:
a)
depozitáře nebo osobu pověřenou plněním úkolů depozitáře nebo
b)
jiný subjekt, jehož zájmy se mohou dostat do střetu se zájmy správce nebo investorů alternativního investičního fondu, pokud nemá tento subjekt funkčně a hierarchicky oddělen výkon činnost správy portfolia či řízení rizik od svých dalších činností, u nichž by mohlo dojít ke střetu zájmů, a pokud nejsou tyto potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny a sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu.
Pověřená osoba průběžně kontroluje služby, které jednotlivé dále pověřené osoby poskytují.
6. Pokud dále pověřená jiná osoba pověří plněním svých úkolů další osobu, platí obdobně podmínky stanovené v odstavci 4.
7. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
podmínky pro splnění požadavků uvedených v odstavcích 1, 2, 4 a 5;
b)
situace, z nichž vyplývá, že správce pověřil plněním svých úkolů třetí osobu v rozsahu, který z něj činí subjekt typu „poštovní schránka“, a tudíž jej nelze nadále považovat za správce, jak je uvedeno v odstavci 3.
ODDÍL 4
Depozitář
Článek 21
Depozitář
1. Správce zajistí, aby byl pro každý alternativní investiční fond, který spravuje, jmenován jeden depozitář v souladu s tímto článkem.
2. Jmenování depozitáře musí být doloženo písemnou smlouvou. Tato smlouva upravuje mimo jiné předávání informací nezbytných pro plnění úkolů svěřených alternativním investičním fondem depozitáři, v souladu s touto směrnicí a s dalšími příslušnými právními a správními předpisy.
3. Depozitář musí být:
a)
úvěrovou institucí se sídlem v Unii a povolenou v souladu se směrnicí 2006/48/ES, nebo
b)
investičním podnikem se sídlem v Unii, který podléhá požadavkům na kapitálovou přiměřenost podle čl. 20 odst. 1 směrnice 2006/49/ES, včetně kapitálových požadavků k operačnímu riziku, povoleným v souladu se směrnicí 2004/39/ES a který rovněž poskytuje doplňkovou službu úschovy a správy finančních nástrojů na účet klientů v souladu s přílohou I oddílem B bodem 1 uvedené směrnice; kapitál takového investičního podniku nesmí být v žádném případě nižší než počáteční kapitál podle článku 9 směrnice 2006/49/ES, nebo
c)
jinou kategorií institucí, která podléhá pravidlům obezřetnosti a průběžnému dohledu a která ke dni 21. července 2011 spadá do kategorie institucí, jež mohou v souladu s rozhodnutím členských států vykonávat funkci depozitáře podle čl. 23 odst. 3 směrnice 2009/65/ES.
Pouze v případě mimounijních alternativních investičních fondů a aniž tím je dotčen odst. 5 písm. b), může činnost depozitáře vykonávat také úvěrová instituce nebo jiný subjekt stejné povahy jako subjekty uvedené v prvním pododstavci písm. a) a b) tohoto odstavce za předpokladu, že jsou splněny podmínky v odst. 6 písm. b).
Kromě toho mohou členské státy povolit, že ve vztahu k alternativním investičním fondům, které nemají práva na zpětný odkup akcií nebo podílových jednotek uplatnitelná v prvních pěti letech od počáteční investice a které v souladu se svou hlavní investiční politikou obecně neinvestují do aktiv, které musí být dány do úschovy v souladu s odst. 8 písm. a) nebo obecně investují do emitentů nebo nekótovaných společností s cílem potenciálně získat kontrolu nad těmito společnostmi v souladu s článkem 26, může činnost depozitáře vykonávat subjekt, který vykonává činnosti depozitáře v rámci své profesní či obchodní činnosti, v souvislosti s nimiž ze zákona podléhá povinné profesní registraci, nebo jejichž výkon je upraven právními předpisy či profesními pravidly, a který může poskytnout dostatečné finanční a profesní záruky, jež mu umožní účinně vykonávat příslušné úkoly depozitáře a plnit závazky, které z této činnosti vyplývají.
4. Aby nedocházelo ke střetu zájmů mezi depozitářem, správcem, alternativním investičním fondem a jeho investory:
a)
nesmí činnost depozitáře vykonávat správce;
b)
nesmí činnost depozitáře vykonávat pro alternativní investiční fond hlavní makléř, který je protistranou tohoto alternativního investičního fondu, pokud není výkon činnosti depozitáře funkčně a hierarchicky oddělen od činnosti hlavního makléře a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům daného alternativního investičního fondu; depozitář může tohoto hlavního makléře pověřit úschovou v souladu s odstavcem 11, jsou-li splněny příslušné podmínky.
5. Depozitář musí být usazen:
a)
v případě unijního alternativního investičního fondu v domovském členském státě alternativního investičního fondu nebo
b)
v případě mimounijního alternativního investičního fondu ve třetí zemi, v níž je alternativní investiční fond usazen, nebo v domovském členském státě správce tohoto alternativního investičního fondu, nebo v referenčním členském státě správce tohoto alternativního investičního fondu.
6. Aniž tím jsou dotčeny požadavky uvedené v odstavci 3, jmenování depozitáře usazeného ve třetí zemi vždy podléhá těmto podmínkám:
a)
příslušné orgány členských států, v nichž mají být nabízeny podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu, a pokud je odlišný, domovského členského státu správce podepsaly s příslušnými orgány depozitáře dohody o spolupráci a výměně informací;
b)
depozitář podléhá účinným pravidlům obezřetnostního dohledu,včetně minimálních kapitálových požadavků, a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány;
c)
třetí země, v níž je depozitář usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
d)
členské státy, v nichž mají být nabízeny podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu, a pokud je odlišný, domovský členský stát správce podepsaly se třetí zemí, v níž je depozitář usazen, dohodu, která je zcela v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní včetně mnohostranných dohod o daních;
e)
depozitář je smluvně odpovědný alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu v souladu s odstavci 12 a 13 tohoto článku a výslovně se zavazuje dodržovat odstavec 11.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány domovského členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a), c) nebo e), mohou věc předložit orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Na základě kritérií uvedených v odst. 17 písm. b) přijme Komise prováděcí akty, v nichž stanoví, že pravidla obezřetnosti a dohled třetí země mají stejný účinek jako právo Unie a že jsou účinně vymáhány. Tyto akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
7. Depozitář obecně zajišťuje, aby byly řádně sledovány peněžní toky alternativních investičních fondů, a zejména to, aby všechny platby učiněné investory nebo jejich jménem při upisování podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu byly doručeny a aby veškeré peněžní prostředky alternativního investičního fondu byly vloženy na hotovostní účty vedené na jméno alternativního investičního fondu nebo na jméno správce alternativního investičního fondu, který za alternativní investiční fond jedná, nebo na jméno depozitáře, který za alternativní investiční fond jedná, u subjektu uvedeného v čl. 18 odst. 1 písm. a), b) a c) směrnice 2006/73/ES, či u jiného subjektu stejné povahy působícího na příslušném trhu, v jehož rámci jsou vyžadovány hotovostní účty, pokud tento subjekt podléhá účinným pravidlům obezřetnosti a účinnému dohledu, jež mají stejný účinek jako právo Unie a jež jsou účinně vymáhány, a to v souladu se zásadami stanovenými v článku 16 směrnice 2006/73/ES.
Pokud jsou hotovostní účty vedeny na jméno depozitáře, který jedná jménem alternativního investičního fondu, nesmí být na tyto účty vkládány žádné peněžní prostředky subjektu uvedeného v prvním pododstavci ani žádné vlastní peněžní prostředky depozitáře.
8. Aktiva alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, musí být dána depozitáři do úschovy takto:
a)
finanční nástroje, které lze dát do úschovy:
i)
depozitář přijme do úschovy veškeré finanční nástroje, které lze zapsat na účet finančních nástrojů vedený v evidenci depozitáře, a veškeré finanční nástroje, které lze depozitáři fyzicky předat,
ii)
pro tyto účely depozitář zajistí, aby všechny finanční nástroje, které lze zapsat na účet finančních nástrojů vedený v evidenci depozitáře, byly v jeho evidenci zapsány na oddělených účtech v souladu článkem 16 směrnice 2006/73/ES, které jsou vedeny na jméno alternativního investičního fondu, případně na jméno správce, jenž jedná jménem alternativního investičního fondu, aby bylo v souladu s příslušnými právními předpisy vždy zřejmé, že patří danému alternativnímu investičnímu fondu;
b)
ostatní aktiva:
i)
depozitář ověří, že tato aktiva vlastní alternativní investiční fond nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, a vede v evidenci ta aktiva, u nichž je prokázáno, že jsou ve vlastnictví alternativního investičního fondu, případně správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu,
ii)
vlastnictví alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, se posuzuje na základě informací či dokumentů předložených alternativním investičním fondem nebo správcem a na základě dostupných vnějších podkladů,
iii)
depozitář musí tuto evidenci průběžně aktualizovat.
9. Kromě úkolů uvedených v odstavcích 7 a 8 depozitář:
a)
zajišťuje, aby byly prodej, emise, odkup, vyplácení a zrušení podílových jednotek nebo akcií prováděny v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu;
b)
zajišťuje, aby byla hodnota podílových jednotek nebo akcií alternativního investičního fondu vypočítávána v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy, se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu a s postupy stanovenými v článku 19;
c)
plní pokyny správce, pokud nejsou v rozporu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy nebo se statutem či zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu;
d)
zajišťuje, aby u operací s aktivy alternativního investičního fondu byla protiplnění alternativnímu investičnímu fondu poskytována v obvyklých lhůtách;
e)
zajišťuje, aby byly příjmy alternativního investičního fondu využity v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy a se statutem nebo zakládacími dokumenty alternativního investičního fondu.
10. Správce a depozitář musí jednat ve své funkci čestně, spravedlivě, odborně, nezávisle a v zájmu alternativního investičního fondu a jeho investorů.
Depozitář nesmí vykonávat s ohledem na alternativní investiční fond nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, činnost, při níž může docházet ke střetu zájmů mezi alternativním investičním fondem, investory alternativního investičního fondu, správcem a jím samotným, pokud není funkčně a hierarchicky oddělen výkon činnosti depozitáře od ostatních činností, u nichž může hrozit střet zájmů, a pokud nejsou potenciální střety zájmů řádně rozpoznány, řešeny, sledovány a oznamovány investorům alternativního investičního fondu.
Depozitář nesmí použít aktiva podle odstavce 8 bez předchozího souhlasu alternativního investičního fondu, případně správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná.
11. Kromě úkolů uvedených v odstavci 8 nesmí depozitář pověřit plněním svých úkolů uvedených v tomto článku třetí osoby.
Úkoly uvedenými v odstavci 8 může depozitář pověřit třetí osoby pouze za těchto podmínek:
a)
třetí osoby nejsou pověřeny těmito úkoly s cílem vyhnout se požadavkům této směrnice a
b)
depozitář je schopen doložit objektivní důvod pro pověření těmito úkoly;
c)
depozitář při výběru a jmenování třetí osoby, kterou hodlá pověřit plněním některých svých úkolů, jedná s patřičnou dovedností, péčí a opatrností a s patřičnou dovedností, péčí a opatrností rovněž provádí pravidelné kontroly a průběžné sledování třetí osoby, kterou pověřil plněním některých svých úkolů, a jednání této třetí osoby v souvislosti s úkoly, kterými byla pověřena, a
d)
depozitář zajistí, že příslušná třetí osoba splňuje následující podmínky po celou dobu plnění úkolů, které jí byly svěřeny:
i)
třetí osoba má odpovídající struktury a odborné znalosti, jež jsou úměrné povaze a složitosti aktiv alternativního investičního fondu nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, jež jí byla svěřena,
ii)
pokud jde o činnosti úschovy podle odst. 8 písm. a), podléhá třetí osoba účinným pravidlům obezřetnostního dohledu, včetně minimálních kapitálových požadavků, a účinnému dohledu ze strany příslušných orgánů a pravidelnému vnějšímu auditu, který ověřuje, že jsou příslušné finanční nástroje v jejím vlastnictví,
iii)
třetí osoba odděluje aktiva klientů depozitáře od svých vlastních aktiv a od aktiv depozitáře tak, aby bylo vždy zřejmé, že daná aktiva patří klientům příslušného depozitáře,
iv)
třetí osoba nesmí tato aktiva využívat bez předchozího souhlasu alternativního investičního fondu, nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, a aniž by předem informovala depozitáře, a
v)
třetí osoba splňuje obecné povinnosti a dodržuje zákazy stanovené v odstavcích 8 a 10.
Bez ohledu na druhý pododstavec písm. d) bod ii), pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření stanovené v v uvedeném bodě, může depozitář svými úkoly pověřit takový místní subjekt v rozsahu nezbytném podle právních předpisů třetí země, a pouze pokud neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření, a jsou-li splněny následující požadavky:
a)
investoři příslušného alternativního investičního fondu musí být před vložením svých investic řádně informováni o tomto pověření, které je nezbytné vzhledem k omezením vyplývajícím z právních předpisů třetí země, a o okolnostech odůvodňujících toto pověření a
b)
alternativní investiční fond nebo správce jednající jménem alternativního investičního fondu musí dát depozitáři pokyn, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt.
Třetí osoba může těmito úkoly dále pověřit jinou osobu, pokud jsou splněny stejné požadavky. V takovém případě se na příslušné strany vztahuje obdobně odstavec 13.
Pro účely tohoto odstavce se za pověření výkonem úschovy nepovažuje poskytování služeb podle směrnice 98/26/ES v systémech vypořádání obchodů s cennými papíry pro účely uvedené směrnice ani poskytování podobných služeb systémy vypořádání obchodů s cennými papíry třetích zemí.
12. Depozitář odpovídá alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu za ztrátu finančních nástrojů, které byly dány do úschovy depozitáři nebo třetí osobě, která byla úschovou pověřena, v souladu s odst. 8 písm. a).
V případě ztráty finančního nástroje, který mu byl svěřen do úschovy, vrátí depozitář neprodleně finanční nástroj stejného typu nebo odpovídající částku alternativnímu investičnímu fondu, či správci, který jménem alternativního investičního fondu jedná. Depozitář neodpovídá, prokáže-li, že ke ztrátě došlo vlivem vnějších okolností, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné.
Depozitář odpovídá alternativnímu investičnímu fondu nebo investorům alternativního investičního fondu i za veškeré další ztráty, které jim vzniknou v důsledku toho, že z nedbalosti nebo úmyslně neplnil řádným způsobem své povinnosti vyplývající z této směrnice.
13. Odpovědnost depozitáře není dotčena pověřením další osoby podle odstavce 11.
Bez ohledu na první pododstavec tohoto odstavce se však depozitář může v případě ztráty finančních nástrojů, které má v úschově třetí osoba podle odstavce 11, zprostit své odpovědnosti, pokud prokáže, že:
a)
jsou splněny všechny požadavky týkající se pověření úschovou podle odst. 11 druhého pododstavce;
b)
depozitář a třetí osoba uzavřeli písemnou smlouvu, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na tuto třetí osobu a umožňuje, aby vůči ní alternativní investiční fond, nebo správce, který jedná jménem alternativního investičního fondu, uplatnil nárok na náhradu škody v souvislosti se ztrátou finančních nástrojů či aby vůči ní tento nárok uplatnil depozitář jejich jménem, a
c)
písemná smlouva mezi depozitářem a alternativním investičním fondem nebo správcem alternativního investičního fondu, který jedná jménem alternativního investičního fondu, výslovně umožňuje zproštění depozitáře odpovědnosti a stanoví objektivní důvody tohoto zproštění.
14. Kromě toho pokud právní předpisy třetí země vyžadují, aby určité finanční nástroje byly drženy v úschově místním subjektem, a neexistují žádné místní subjekty, které splňují požadavky týkající se pověření stanovené v odst. 11 písm. d) bodě ii), může se depozitář zprostit odpovědnosti za předpokladu, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
statut nebo zakládací dokumenty příslušného alternativního investičního fondu výslovně umožňují zproštění odpovědnosti za podmínek stanovených v tomto odstavci;
b)
investoři příslušného alternativního investičního fondu byli o zproštění odpovědnosti a okolnostech, které toto zproštění odůvodňují, řádně informováni předtím, než vložili své investice;
c)
alternativní investiční fond nebo správce jménem alternativního investičního fondu dal depozitáři pokyn, aby pověřil úschovou finančních nástrojů místní subjekt;
d)
depozitář a alternativní investiční fond, nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uzavřeli písemnou smlouvu, jež zproštění odpovědnosti výslovně umožňuje;
e)
depozitář a třetí osoba uzavřeli písemnou smlouvu, která výslovně přenáší odpovědnost depozitáře na tento místní subjekt a umožňuje, aby vůči němu alternativní investiční fond, nebo správce, který jménem alternativního investičního fondu jedná, uplatnil nárok na náhradu škody v souvislosti se ztrátou finančních nástrojů či aby vůči němu tento nárok uplatnil depozitář jejich jménem.
15. Odpovědnost vůči investorům alternativního investičního fondu lze uplatňovat buď přímo, nebo nepřímo prostřednictvím správce v závislosti na právní povaze vztahu mezi depozitářem, správcem a investory.
16. Depozitář poskytne svým příslušným orgánům na požádání všechny informace, které získal při plnění svých povinností a které mohou příslušné orgány alternativního investičního fondu nebo správce potřebovat. Jsou-li příslušné orgány alternativního investičního fondu nebo správce odlišné od příslušných orgánů depozitáře, předají příslušné orgány depozitáře informace, které obdržely, neprodleně příslušným orgánům alternativního investičního fondu a správce.
17. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
informace, které mají být uvedeny v písemné smlouvě podle odstavce 2;
b)
obecná kritéria pro posouzení toho, zda mají pravidla obezřetnostního dohledu a dohled třetích zemí podle odst. 6 písm. b) stejný účinek jako právo Unie a zda jsou účinně vymáhány;
c)
podmínky pro výkon činnosti depozitáře podle odstavců 7, 8 a 9 včetně:
i)
typu finančních nástrojů, které jsou zahrnuty do rozsahu povinností depozitáře spojených s úschovou podle odst. 8 písm. a),
ii)
podmínek, za nichž může depozitář plnit své povinnosti spojené s úschovou finančních nástrojů registrovaných u centrálního depozitáře,
iii)
podmínek, za nichž depozitář zajišťuje v souladu s odst. 8 písm. b) úschovu finančních nástrojů vydaných na jméno a registrovaných u emitenta nebo registrátora;
d)
povinnosti depozitářů jednat s patřičnou péčí podle odst. 11 písm. c);
e)
povinnost oddělit aktiva podle odst. 11 písm. d) bodu iii);
f)
podmínky a okolnosti, za nichž se finanční nástroje svěřené do úschovy považují za ztracené;
g)
co se rozumí vnějšími okolnostmi podle odstavce 12, jež nebylo možné ovlivnit a jejichž důsledky by i přes veškeré vynaložené úsilí, které lze spravedlivě požadovat, byly nevyhnutelné;
h)
podmínky a okolnosti podle odstavce 13, které odůvodňují smluvní zproštění odpovědnosti.
KAPITOLA IV
POŽADAVKY NA TRANSPARENTNOST
Článek 22
Výroční zpráva
1. Správce poskytne za každý jím spravovaný unijní alternativní investiční fond a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, výroční zprávu za každé účetní období nejpozději šest měsíců po skončení účetního období. Výroční zpráva je na požádání poskytnuta investorům. Výroční zpráva je poskytnuta příslušným orgánům domovského členského státu správce a podle okolností domovského členského státu alternativního investičního fondu.
Pokud je alternativní investiční fond povinen zveřejnit výroční finanční zprávu v souladu se směrnicí 2004/109/ES, je nutné poskytnout investorům na požádání pouze doplňující informace uvedené v odstavci 2, a to buď odděleně, nebo jako doplněk výroční finanční zprávy. V posledně uvedeném případě se výroční finanční zpráva zveřejní nejpozději čtyři měsíce po skončení účetního období.
2. Výroční zpráva musí obsahovat alespoň následující informace:
a)
rozvahu nebo výkaz aktiv a pasiv;
b)
rozpis příjmů a výdajů za účetní období;
c)
zprávu o činnosti v účetním období;
d)
všechny podstatné změny údajů uvedených v článku 23, k nimž došlo v účetním období, na které se vztahuje výroční zpráva;
e)
celkovou výši odměn za účetní období, rozdělenou na pevnou a pohyblivou složku odměny vyplacenou správcem jeho pracovníkům, počet příjemců a případně odměnu za zhodnocení kapitálu, kterou alternativní investiční fond vyplatil;
f)
souhrnnou výši odměn rozčleněnou na vrcholné vedení a pracovníky správce, jejichž činnost má podstatný vliv na rizikový profil alternativního investičního fondu.
3. Účetní údaje uvedené ve výroční zprávě jsou zpracovány v souladu s účetními standardy domovského členského státu alternativního investičního fondu, nebo v souladu s účetními standardy třetí země, kde je alternativní investiční fond usazen, a s pravidly pro vedení účetnictví stanovenými ve statutu nebo zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu.
Účetní údaje obsažené ve výroční zprávě musí být auditovány jednou nebo více osobami zmocněnými zákonem k provádění auditu účtů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/43/ES ze dne 17. května 2006 o povinném auditu ročních a konsolidovaných účetních závěrek (26). Zpráva auditora včetně případných výhrad se přetiskuje v plném znění ve výroční zprávě.
Odchylně od druhého pododstavce mohou členské státy povolit, aby správci, kteří nabízejí mimounijní alternativní investiční fondy, podrobili výroční zprávy těchto alternativních investičních fondů auditu podle mezinárodních účetních standardů platných v zemi, kde má alternativní investiční fond sídlo.
4. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimž se blíže stanoví obsah a forma výroční zprávy. Tato opatření se upraví podle typů alternativních investičních fondů, na které se použijí.
Článek 23
Informování investorů
1. Správce za každý jím spravovaný unijní alternativní investiční fond a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, poskytne investorům alternativního investičního fondu způsobem uvedeným ve statutu či zakládacích dokumentech alternativního investičního fondu a před uskutečněním investice následující informace, jakož i jejich podstatné změny:
a)
popis investiční strategie a cílů alternativního investičního fondu, informace o tom, kde je každý řídící alternativní investiční fond usazen a kde jsou usazeny podkladové fondy, je-li alternativní investiční fond fondem fondů, popis typů aktiv, do nichž může alternativní investiční fond investovat, postupů, které může používat, všech souvisejících rizik, příslušných omezení pro investování, okolností, za nichž může alternativní investiční fond využívat pákový efekt, povolených typů pákového efektu a jeho zdrojů, jakož i souvisejících rizik, omezení využití tohoto efektu a jakýchkoli dohod o použití kolaterálu nebo aktiv a informace o maximální síle pákového efektu, kterou může správce využívat jménem alternativního investičního fondu;
b)
popis postupů, kterými může alternativní investiční fond změnit investiční strategii nebo investiční politiku nebo obojí;
c)
popis hlavních právních důsledků smluvního vztahu uzavřeného za účelem investování, včetně informace o soudní příslušnosti, rozhodném právu a existenci či neexistenci právních nástrojů upravujících uznání a výkon soudních rozhodnutí na území, na němž je alternativní investiční fond usazen;
d)
totožnost správce, depozitáře alternativního investičního fondu, auditora a jiných subjektů, které alternativnímu investičnímu fondu poskytují služby, a popis jejich povinností, jakož i práv investorů;
e)
popis toho, jak správce plní požadavky stanovené v čl. 9 odst. 7;
f)
popis toho, jakými činnostmi správy podle přílohy I byla třetí osoba správcem pověřena a popis toho, jakými činnostmi úschovy byla třetí osoba depozitářem pověřena, totožnost pověřené osoby a identifikace všech případných střetů zájmů, které by na základě těchto pověření mohly vzniknout;
g)
popis postupu oceňování alternativního investičního fondu a metod oceňování aktiv včetně metod používaných k oceňování těžko ocenitelných aktiv v souladu s článkem 19;
h)
popis řízení rizika likvidity alternativního investičního fondu, včetně práv na odkup za běžných a mimořádných okolností a stávajících ujednání s investory o odkupu;
i)
popis všech poplatků, výdajů a srážek, které přímo či nepřímo hradí investoři, a jejich maximální výše;
j)
popis toho, jakým způsobem správce zajišťuje spravedlivé zacházení s investory, kdykoli některý z investorů získá zvláštní výhody nebo právo na zvláštní výhody, popis těchto zvláštních výhod, typů investorů, kteří tyto zvláštní výhody získávají a jejich právních a ekonomických vazeb na alternativní investiční fond nebo na správce;
k)
poslední výroční zprávu podle článku 22;
l)
postup a podmínky vydávání a upisování podílových jednotek nebo akcií;
m)
poslední čistou hodnotu aktiv alternativního investičního fondu nebo poslední tržní cenu podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v souladu s článkem 19;
n)
dosavadní výsledky alternativního investičního fondu pokud jsou dostupné;
o)
totožnost hlavního makléře a popis významných dohod alternativního investičního fondu s jeho hlavními makléři a způsobu řízení střetů zájmů v souvislosti s nimi a ustanovení smlouvy s depozitářem o možnosti převodu a použití aktiv alternativního investičního fondu a informace o přenesení odpovědnosti na hlavního makléře;
p)
popis způsobu a doby zveřejnění požadovaných informací podle odstavců 4 a 5.
2. Správce informuje investory ještě předtím, než investují do alternativního investičního fondu, o všech smlouvách, jimiž se depozitář zprostil odpovědnosti v souladu s čl. 21 odst. 13. Správce investory bezodkladně informuje rovněž o všech změnách, které s odpovědností depozitáře souvisejí.
3. Pokud má alternativní investiční fond povinnost zveřejnit prospekt v souladu se směrnicí 2003/71/ES nebo v souladu s vnitrostátními právními předpisy, je nutné zvlášť nebo jako doplňující údaje k prospektu zveřejnit pouze informace, jež jsou uvedeny v odstavcích 1 a 2 a jež doplňují informace uvedené v prospektu.
4. Správce pravidelně investorům poskytuje za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, tyto informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu a systémy řízení rizik, které správce k řízení uvedených rizik používá.
5. Správce, který spravuje unijní alternativní investiční fondy, jež využívají pákového efektu, nebo který nabízí v Unii alternativní investiční fondy, jež využívají pákového efektu, za každý takový alternativní investiční fond pravidelně zveřejňuje tyto informace:
a)
veškeré změny maximální síly pákového efektu, kterou může správce jménem alternativního investičního fondu využít, jakož i veškeré změny práv na použití kolaterálu nebo záruky poskytnutých v rámci využití pákového efektu;
b)
celkový rozsah pákového efektu využitého tímto alternativním investičním fondem.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimž se blíže stanoví informační povinnost správce uvedená v odstavcích 4 a 5 a rovněž četnost poskytování informací uvedených v odstavci 5. Tato opatření se upraví podle typu správců, na které se vztahují.
Článek 24
Povinnost podávat zprávy příslušným orgánům
1. Správce pravidelně podává zprávy příslušným orgánům svého domovského členského státu o hlavních trzích a nástrojích, s nimiž obchoduje jménem alternativních investičních fondů, které spravuje.
Poskytuje informace o hlavních nástrojích, s nimiž obchoduje, o trzích, jichž je členem nebo na nichž aktivně obchoduje, a o hlavních investicích nesoucích riziko a nejvýznamnějších koncentracích rizik za každý jím spravovaný alternativní investiční fond.
2. Správce podává příslušným orgánům svého domovského členského státu za každý unijní alternativní investiční fond, který spravuje, a za každý alternativní investiční fond, který nabízí v Unii, tyto informace:
a)
procentní podíl aktiv alternativního investičního fondu, která podléhají zvláštním opatřením v důsledku jejich nelikvidnosti;
b)
jakákoli nová opatření k řízení likvidity alternativního investičního fondu;
c)
současný rizikový profil alternativního investičního fondu a systémy řízení rizik, které správce používá k řízení tržního rizika, rizika likvidity, rizika selhání protistrany a dalších rizik včetně operačního rizika;
d)
informace o hlavních kategoriích aktiv, do nichž alternativní investiční fond investoval, a
e)
výsledky zátěžových testů provedených v souladu s čl. 15 odst. 3 písm. b) a čl. 16 odst. 1 druhým pododstavcem.
3. Správce předkládá příslušným orgánům svého domovského členského státu na požádání následující dokumenty:
a)
výroční zprávu každého jím spravovaného unijního alternativního investičního fondu a každého alternativního investičního fondu jím nabízeného v Unii za každé účetní období v souladu s čl. 22 odst. 1;
b)
ke konci každého čtvrtletí podrobný seznam všech jím spravovaných alternativních investičních fondů.
4. Správce, který spravuje alternativní investiční fondy využívající ve vysoké míře pákový efekt, poskytne příslušným orgánům svého domovského členského státu informace o celkové síle pákového efektu, kterou každý jím spravovaný alternativní investiční fond využívá, informace o tom, jakou část představuje pákový efekt z půjček peněžních prostředků nebo cenných papírů a jakou část pákový efekt spočívající ve finančních derivátech, a jaký je rozsah použití aktiv alternativního investičního fondu v rámci pákového efektu.
Uvedené informace zahrnují údaje o totožnosti pěti největších zdrojů půjčených peněžních prostředků nebo cenných papírů za každý alternativní investiční fond, který správce spravuje, a objem půjčky z každého z těchto zdrojů za každý takový alternativní investiční fond.
V případě mimounijních správců se informační povinnost uvedená v tomto odstavci omezuje na jimi spravované unijní alternativní investiční fondy a na mimounijní alternativní investiční fondy, které tito správci nabízejí v Unii.
5. Je-li to nezbytné k účinnému sledování systémového rizika, mohou příslušné orgány domovského členského státu vyžadovat informace nad rámec informací popsaných v tomto článku, a to jak pravidelně, tak podle aktuální potřeby. O požadavcích na poskytnutí dodatečných informací informují příslušné orgány orgán pro cenné papíry a trhy.
Za mimořádných okolností a je-li to v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému nebo dlouhodobého udržitelného růstu, může orgán pro cenné papíry a trhy požadovat rozšíření povinnosti podávat zprávy příslušným orgánům domovského členského státu.
6. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví:
a)
pro účely odstavce 4 situace, za nichž se využití pákového efektu považuje za jeho využití ve vysoké míře, a
b)
povinnost podávat zprávy a informace podle tohoto článku.
V těchto opatřeních se zohlední nutnost vyhnout se nadměrné administrativní zátěži příslušných orgánů.
KAPITOLA V
SPRÁVCI SPRAVUJÍCÍ ZVLÁŠTNÍ TYPY ALTERNATIVNÍCH INVESTIČNÍCH FONDŮ
ODDÍL 1
Správci spravující alternativní investiční fondy využívající pákový efekt
Článek 25
Použití informací příslušnými orgány, spolupráce v oblasti dohledu a limity na pákový efekt využitý správci
1. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány domovského členského státu správců používaly informace získané podle článku 24 pro účely stanovení rozsahu, v jakém využívání pákového efektu přispívá k růstu systémového rizika ve finančním systému, rizika chaotických trhů nebo rizik pro dlouhodobý růst hospodářství.
2. Příslušné orgány domovského členského státu správce zajistí, aby veškeré informace získané podle článku 24 ve vztahu ke všem správcům, nad nimiž vykonávají dohled, a informace získané podle článku 7 byly sděleny příslušným orgánům jiných dotčených členských států, orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika, a to postupy podle článku 50 o spolupráci v oblasti dohledu. Těmito postupy rovněž bezodkladně na dvoustranném základě poskytují informace příslušným orgánům jiných přímo dotčených členských států v případě, že by se správce spadající do jejich působnosti nebo jím spravovaný alternativní investiční fond mohl potenciálně stát významným zdrojem rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci v jiných členských státech.
3. Správce prokáže, že jím stanové limity pákového efektu pro všechny alternativními investičními fondy, které spravuje, jsou přiměřené a že tyto limity dodržuje v každém okamžiku. Příslušné orgány posoudí rizika, jež by mohla být spojena s využitím pákového efektu správcem ve vztahu k alternativním investičním fondům, které spravuje, a pokud se to jeví nezbytné v zájmu zajištění stability a integrity finančního systému, stanoví příslušné orgány domovského členského státu správce poté, co to oznámí orgánu pro cenné papíry a trhy, Evropské radě pro systémová rizika a příslušným orgánům dotčeného alternativního investičního fondu, limity na sílu pákového efektu, který může správce využívat nebo jiná omezení správy daného alternativního investičního fondu spravovaného tímto správcem, a to za účelem omezení rozsahu, v jakém využívání pákového efektu přispívá k růstu systémového rizika ve finančním systému nebo rizika chaotických trhů. Příslušné orgány domovského členského státu správce řádně informují orgán pro cenné papíry a trhy, Evropskou radu pro systémová rizika a příslušné orgány vykonávající dohled nad alternativním investičním fondem o opatřeních přijatých za tímto účelem, a to postupy uvedenými v článku 50.
4. Oznámení podle odstavce 3 musí být učiněno nejpozději deset pracovních dnů předtím, než má navrhované opatření nabýt účinku nebo než má být obnoveno. Oznámení obsahuje podrobnosti o navrhovaném opatření, důvody pro jeho přijetí a datum, kdy má toto opatření nabýt účinku. Ve výjimečných případech mohou příslušné orgány domovského členského státu správce rozhodnout, že navrhované opatření nabývá účinku v době uvedené v první větě.
5. Pokud jde o opatření navrhovaná příslušnými orgány podle odstavce 3, je úkolem usnadňovat a koordinovat postupy pověřen orgán pro cenné papíry a trhy, který má zejména usilovat o to, aby příslušné orgány byly ve svém přístupu konzistentní.
6. Po obdržení oznámení podle odstavce 3 poskytne orgán pro cenné papíry a trhy příslušným orgánům domovského členského státu správce radu k navrženému či přijatému opatření. Tato rada se může týkat zejména toho, zda se zdají být podmínky pro přijetí opatření splněny. Dále se může týkat vhodnosti opatření a doby jeho platnosti.
7. Na základě informací obdržených v souladu s odstavcem 2 a s ohledem na radu Evropské rady pro systémová rizika, může orgán pro cenné papíry a trhy určit, že pákový efekt využívaný správcem nebo skupinou správců, představuje významné riziko pro stabilitu a integritu finančního systému a může příslušným orgánům poskytnout radu, jaká nápravná opatření je třeba přijmout, včetně stanovení limitů na sílu pákového efektu, který může daný správce nebo skupina správců využívat. Orgán pro cenné papíry a trhy o každém takovém určení okamžitě informuje příslušné orgány, Evropskou radu pro systémová rizika a Komisi.
8. Pokud příslušný orgán navrhne přijmout opatření, která jsou v rozporu s radou orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v odstavcích 6 a 7, informuje o tom tento orgán a uvede své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy může zveřejnit skutečnost, že příslušný orgán nepostupuje nebo nehodlá postupovat podle jeho rady. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušný orgán vedly k tomu, že se danou radou neřídil. Dotčené orgány jsou o takovém zveřejnění předem informovány.
9. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, jimiž se blíže stanoví zásady upřesňující okolnosti, za nichž příslušné orgány uplatňují odstavec 3, a to s ohledem na různé strategie alternativního investičního fondu, rozdílné tržní podmínky, v nichž alternativní investiční fondy vykonávají svou činnost, a možné procyklické účinky vyplývající z uplatňování uvedeného odstavce.
ODDÍL 2
Povinnosti správců spravujících alternativní investiční fondy, které získávají kontrolu nad nekótovanými společnostmi a emitenty
Článek 26
Oblast působnosti
1. Tento oddíl se vztahuje na:
a)
správce spravující jeden nebo více alternativních investičních fondů, které buď jednotlivě, nebo společně na základě dohody, jejímž účelem je získání kontroly, získají kontrolu nad nekótovanou společností podle odstavce 5;
b)
správce, kteří spolupracují s jedním nebo více správci na základě dohody, podle níž alternativní investiční fondy spravované společně těmito správci získají kontrolu nad nekótovanou společnosti podle odstavce 5.
2. Tento oddíl se nepoužije, pokud dotyčnými nekótovanými společnostmi jsou:
a)
malé a střední podniky ve smyslu čl. 2 odst. 1 přílohy doporučení Komise 2003/361/ES ze dne 6. května 2003 o definici mikropodniků a malých a středních podniků (27) nebo
b)
účelové společnosti založené k nákupu, vlastnictví nebo ke správě nemovitostí.
3. Aniž jsou dotčeny odstavce 1 a 2 tohoto článku, použije se čl. 27 odst. 1 i na správce spravující alternativní investiční fondy, které získají nekontrolní podíl v nekótovaných společnostech.
4. Čl. 28 odst. 1, 2 a 3 a článek 30 se použijí i na správce spravující alternativní investiční fondy, které získají kontrolu nad emitenty. Pro účely uvedených článků se odstavce 1 a 2 tohoto článku použijí obdobně.
5. Pro účely tohoto oddílu se kontrolou nad nekótovanou společností rozumí více než 50 % hlasovacích práv v této společnosti.
Při výpočtu procenta hlasovacích práv držených příslušným alternativním investičním fondem se kromě hlasovacích práv, která drží přímo dotčený alternativní investiční fond, zohledňují, pokud je dosažena kontrola ve smyslu prvního pododstavce, také hlasovací práva těchto subjektů:
a)
podniků kontrolovaných alternativním investičním fondem a
b)
fyzických nebo právnických osob, které jednají svým jménem, ovšem na účet alternativního investičního fondu nebo podniku kontrolovaného alternativním investičním fondem.
Procento hlasovacích práv se vypočítá na základě všech akcií, s nimiž jsou hlasovací práva spojena i v případě, že je jejich výkon pozastaven.
Bez ohledu na čl. 4 odst. 1 písm. i) je kontrola pro účely čl. 28 odst. 1, 2 a 3 a článku 30 v případě emitentů definována v souladu s čl. 5 odst. 3 směrnice 2004/25/ES.
6. Tento oddíl podléhá podmínkám a omezením stanoveným v článku 6 směrnice 2002/14/ES.
7. Tento oddíl se použije, aniž jsou dotčena přísnější pravidla přijatá členskými státy v souvislosti s nabýváním účasti v nekótovaných společnostech a emitentech na území těchto států.
Článek 27
Oznámení získání významné účasti a kontroly nad nekótovanými společnostmi
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond získá akcie nekótované společnosti, nakládá s nimi nebo je drží, správce spravující tento alternativní investiční fond informoval příslušné orgány svého domovského členského státu o podílu alternativního investičního fondu na hlasovacích právech v této nekótované společnosti vždy, když tento podíl dosáhne 10 %, 20 %, 30 %, 50 % a 75 %, nebo tuto výši podílu překročí nebo pod ni klesne.
2. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, oznámil správce spravující takový alternativní investiční fond skutečnost, že alternativní investiční fond získal tuto kontrolu:
a)
nekótované společnosti;
b)
akcionářům, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této nekótované společnosti, nebo z rejstříku, do nějž správce má nebo může získat přístup, a
c)
příslušným orgánům domovského členského státu správce.
3. Oznámení vyžadované podle odstavce 2 obsahuje tyto dodatečné informace:
a)
výslednou situaci, pokud jde o hlasovací práva;
b)
podmínky, za nichž byla kontrola získána, včetně informací o totožnosti různých zúčastněných akcionářů, fyzických či právnických osob oprávněných k výkonu hlasovacích práv jejich jménem, a podle okolností řetězec podniků, jejichž prostřednictvím se těmito hlasovacími právy skutečně disponuje;
c)
datum, ke kterému byla kontrola získána.
4. Ve svém oznámení nekótované společnosti musí správce požádat představenstvo této společnosti, aby bez zbytečného odkladu informovalo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance o tom, že kontrolu nad společností získal alternativní investiční fond spravovaný správcem, a poskytlo jim informace uvedené v odstavci 3. Správce vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, že představenstvo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance náležitě informuje v souladu s tímto článkem.
5. Oznámení uvedená v odstavcích 1, 2 a 3 musí být učiněna co nejdříve, nejpozději však deset pracovních dnů ode dne, kdy alternativní investiční fond získal příslušnou výši podílu na hlasovacích právech, překročil ji nebo pod ni klesl nebo kdy získal kontrolu nad nekótovanou společností.
Článek 28
Informování v případě získání kontroly
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností nebo emitentem podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující takový alternativní investiční fond zpřístupnil informace uvedené v odstavci 2 tohoto článku:
a)
dotčené společnosti;
b)
akcionářům, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této společnosti, nebo z rejstříku, do nějž správce má nebo může získat přístup, a
c)
příslušným orgánům domovského členského státu správce.
Členské státy mohou vyžadovat, aby informace uvedené v odstavci 2 byly rovněž zpřístupněny příslušným orgánům nekótované společnosti, které mohou členské státy za tím účelem určit.
2. Správce zpřístupní:
a)
totožnost správců, kteří samostatně nebo na základě dohody s jinými správci spravují alternativní investiční fondy, které získaly kontrolu;
b)
zásady a postupy předcházení a řešení střetů zájmů, především mezi správcem, alternativním investičním fondem a dotyčnou společností, včetně informací o konkrétních ochranných opatřeních, které mají zajistit, aby každá dohoda mezi správcem nebo alternativním investičním fondem a společností byla uzavřena mezi navzájem nezávislými stranami, a
c)
zásady a postupy vnější a vnitřní komunikace společnosti, zejména vzhledem k zaměstnancům.
3. Ve svém oznámení společnosti podle odst. 1 písm. a) musí správce požádat představenstvo této společnosti, aby bez zbytečného odkladu poskytlo zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům informace uvedené v odstavci 1. Správce vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, že představenstvo zástupce zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo tyto zaměstnance náležitě informuje v souladu s tímto článkem.
4. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce tohoto alternativního investičního fondu informoval, nebo zajistil, že tento alternativní investiční fond informuje o svých záměrech ohledně budoucího podnikání nekótované společnosti a o pravděpodobných dopadech na zaměstnance, včetně všech podstatných změn pracovních podmínek:
a)
danou nekótovanou společnost a
b)
akcionáře nekótované společnosti, jejichž totožnost a adresy má správce k dispozici nebo je může získat od této nekótované společnosti nebo z rejstříku, do nějž správce alternativního investičního fondu má nebo může získat přístup.
Dále správce spravující dotčený alternativní investiční fond vyžaduje a vyvine veškeré úsilí k zajištění toho, aby představenstvo nekótované společnosti zpřístupnilo informace stanovené v prvním pododstavci zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům nekótované společnosti.
5. Členské státy vyžadují, aby, jakmile alternativní investiční fond získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, poskytl správce spravující tento alternativní investiční fond příslušným orgánům svého domovského členského státu a investorům tohoto alternativního investičního fondu informace o tom, jak bylo získání kontroly financováno.
Článek 29
Zvláštní ustanovení týkající se výroční zprávy alternativního investičního fondu vykonávajícího kontrolu nad nekótovanými společnostmi
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující tento alternativní investiční fond:
a)
buď požadoval a vyvinul veškeré úsilí k zajištění toho, aby představenstvo společnosti zpřístupnilo výroční zprávu nekótované společnosti vypracovanou v souladu s odstavcem všem zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům nekótované společnosti, a to ve lhůtě, v níž musí být tato výroční zpráva vypracována podle příslušných vnitrostátních právních předpisů, nebo
b)
za každý takový alternativní investiční fond uvedl ve výroční zprávě podle článku 22 informace uvedené v odstavci 2 týkající se příslušné nekótované společnosti.
2. Součástí dodatečných informací, které má výroční zpráva společnosti nebo výroční zpráva alternativního investičního fondu podle odstavce 1 obsahovat, musí být alespoň poctivé zhodnocení vývoje obchodní činnosti společnosti vypovídající o situaci na konci období, jehož se výroční zpráva týká. Zpráva musí rovněž obsahovat rámcové informace o:
a)
všech důležitých událostech, k nimž došlo po skončení účetního období;
b)
pravděpodobném budoucím vývoji společnosti a
c)
údajích o nabytí vlastních akcií podle čl. 22 odst. 2 směrnice Rady 77/91/EHS (28).
3. Správce spravující dotyčný alternativní investiční fond:
a)
vyžaduje a vyvine veškeré své úsilí k zajištění toho, aby představenstvo nekótované společnosti zpřístupnilo informace uvedené v odst. 1 písm. b) týkající se dotyčné společnosti všem zástupcům zaměstnanců, nebo pokud zaměstnanci žádné zástupce nemají, přímo těmto zaměstnancům této společnosti, a to ve lhůtě uvedené v čl. 22 odst. 1, nebo
b)
zpřístupní informace uvedené v odst. 1 písm. a), které má již k dispozici, investorům alternativního investičního fondu ve lhůtě uvedené v čl. 22 odst. 1 a v každém případě nejpozději ke dni, k němuž byla výroční zpráva nekótované společnosti vypracována v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy.
Článek 30
Vyvedení aktiv
1. Členské státy vyžadují, aby v případě, že alternativní investiční fond sám nebo společně s jiným subjektem získá kontrolu nad nekótovanou společností nebo emitentem podle čl. 26 odst. 1 ve spojení s čl. 26 odst. 5, správce spravující tento alternativní investiční fond po dobu 24 měsíců od okamžiku, kdy alternativní investiční fond získal nad danou společností kontrolu:
a)
nesměl usnadnit, podpořit ani nařídit rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2;
b)
nesměl hlasovat pro rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkup akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2, do té míry, do jaké je správce oprávněn hlasovat jménem alternativního investičního fondu na jednáních řídících orgánů společností, a
c)
musel za všech okolností vynaložit veškeré úsilí k tomu, aby zabránil rozdělení zisku, snížení základního kapitálu, odkupu akcií nebo nabývání vlastních akcií touto společností, jak je uvedeno v odstavci 2.
2. Povinnosti uložené správci podle odstavce 1 se vztahují na:
a)
jakékoliv rozdělení zisku akcionářům v situaci, kdy je k rozvahovému dni posledního účetního období čisté obchodní jmění podle roční účetní závěrky společnosti nižší nebo by bylo v důsledku tohoto rozdělení zisku nižší než výše upsaného základního kapitálu zvýšená o rezervní fondy, které nelze podle právních předpisů nebo stanov rozdělit s tím, že výše upsaného základního kapitálu se snižuje o výši dosud nesplaceného upsaného základního kapitálu, pokud není dosud zahrnut v aktivech uvedených v rozvaze;
b)
jakékoliv rozdělení zisku akcionářům v částce přesahující částku zisku na konci posledního účetního období zvýšenou o zisk z předchozích období a platby z rezervních fondů určených k tomuto účelu a sníženou o ztráty z předchozích období a o platby vložené do rezervních fondů v souladu s právními předpisy nebo stanovami;
c)
nabývání vlastních akcií společností do té míry, do jaké je takové nabývání povoleno, a to včetně akcií, které společnost nabyla již dříve a jež vlastní, a akcií pořízených osobou jednající svým jménem, ale na účet společnosti, které by vedly ve svém důsledku k poklesu čistého obchodního jmění pod výši základního kapitálu uvedenou v písmenu a).
3. Pro účely odstavce 2:
a)
výraz „rozdělení zisku“ uvedený v odst. 2 písm. a) a b) zahrnuje zejména výplatu dividend a úroků vztahujících se k akciím;
b)
ustanovení o snížení základního kapitálu se nevztahují na snížení upsaného základního kapitálu, jehož cílem je vyrovnat utrpěné ztráty nebo zahrnout peněžní částky do nerozdělitelných rezervních fondů, pod podmínkou, že po této operaci výše těchto rezervních fondů nepřesáhne 10 % sníženého upsaného základního kapitálu, a
c)
se na omezení podle odst. 2 písm. c) použijí čl. 20 odst. 1 písm. b) až h) směrnice 77/91/EHS.
KAPITOLA VI
PRÁVO UNIJNÍCH SPRÁVCŮ NABÍZET A SPRAVOVAT UNIJNÍ ALTERNATIVNÍ INVESTIČNÍ FONDY V UNII
Článek 31
Nabízení podílových jednotek nebo akcií unijních alternativních investičních fondů v domovském členském státě správce
1. Členské státy zajistí, aby povolený unijní správce směl nabízet podílové jednotky nebo akcie jakéhokoli unijního alternativního investičního fondu, který spravuje, profesionálním investorům v domovském členském státě správce, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
Pokud se jedná o unijní alternativní investiční fond, který je podřízeným alternativním investičním fondem, je právo nabízet uvedené v prvním pododstavci podmíněno tím, že je řídící alternativní investiční fond rovněž unijním alternativním investičním fondem a je spravován povoleným unijním správcem.
2. Správce předloží příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce sdělí správci do 20 pracovních dnů od přijetí oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 2. Příslušné orgány domovského členského státu zakáží správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje nebo nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě ode dne, kdy byl o tomto rozhodnutí informován příslušnými orgány.
V případě, že se jedná o odlišné orgány, příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž příslušné orgány alternativního investičního fondu o tom, že správce může zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu.
4. V případě podstatné změny kterékoli z informací sdělených v souladu s odstavcem 2 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změny plánované správcem, nebo jedná-li se o neplánované změny, oznámí tuto změnu okamžitě poté, co k ní došlo.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku správce nebude jinak dodržovat tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
5. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení, uvedeného v odstavci 2 a
b)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 4.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
6. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 32
Nabízení podílových jednotek nebo akcií unijních alternativních investičních fondů v jiných členských státech, než je domovský členský stát správce
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce nabízet podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu, který spravuje, profesionálním investorům v jiném členském státě, než je domovský stát správce, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
Pokud se jedná o unijní alternativní investiční fond, který je podřízeným alternativním investičním fondem, je právo nabízet uvedené v prvním pododstavci podmíněno tím, že je řídící alternativní investiční fond rovněž unijním alternativním investičním fondem a je spravován povoleným unijním správcem.
2. Správce předloží příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
3. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2 příslušným orgánům členských států, v nichž má být alternativní investiční fond nabízen, a to do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K takovému předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce přiloží k oznámení prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
4. Po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě ode dne, kdy byl informován o tomto předání.
V případě, že se jedná o odlišné orgány, příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž příslušné orgány vykonávající dohled nad alternativním investičním fondem o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě správce.
5. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelského členského státu správce.
6. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 2 a prohlášení uvedené v odstavci 3 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů podle odstavce 3 v elektronické podobě.
7. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem již přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány neprodleně správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, uvědomí příslušné orgány domovského členského státu správce o těchto změnách neprodleně příslušné orgány jeho hostitelského členského státu.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 2;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 3;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 3 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 7.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
9. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 33
Podmínky správy unijních alternativních investičních fondů usazených v jiných členských státech
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě buď přímo, nebo prostřednictvím své pobočky za předpokladu, že správce má povolení ke správě daného typu alternativního investičního fondu.
2. Správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fond usazený v jiném členském státě poprvé, sdělí příslušným orgánům svého domovského členského státu tyto informace:
a)
členský stát, v němž hodlá spravovat alternativní investiční fond přímo nebo prostřednictvím pobočky;
b)
plán obchodních činností, v němž jsou uvedeny zejména služby, které hodlá poskytovat, a určení alternativního investičního fondu, který hodlá spravovat.
3. Pokud správce hodlá zřídit pobočku, poskytne kromě údajů uvedených v odstavci 2 tyto informace:
a)
organizační strukturu pobočky;
b)
adresu v domovském členském státě alternativního investičního fondu, kde lze získat potřebné dokumenty;
c)
jména a kontaktní údaje osob odpovědných za vedení pobočky.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají všechny nezbytné dokumenty příslušným orgánům hostitelského členského státu správce, a to do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržely dokumenty podle odstavce 2 nebo do dvou měsíců ode dne, kdy obdržely veškeré dokumenty podle odstavce 3. K předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce přiloží k dokumentům prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení.
Příslušné orgány domovského členského státu správce oznámí neprodleně správci předání všech dokumentů.
Po přijetí oznámení o předání dokumentů smí správce zahájit poskytování služeb v hostitelském členském státě.
5. Hostitelský členský stát správce nestanoví pro dotyčného správce žádné další požadavky týkající se záležitostí spadajících do oblasti působnosti této směrnice.
6. V případě změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 3 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány domovského členského státu správce neprodleně správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují příslušné orgány domovského členského státu správce o těchto změnách bez zbytečného odkladu příslušné orgány jeho hostitelského členského státu.
7. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem upřesňujících informace, jež mají být oznamovány podle odstavců 2 a 3.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících standardní formuláře, šablony a postupy pro předávání informací v souladu s odstavci 2 a 3.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
KAPITOLA VII
ZVLÁŠTNÍ PRAVIDLA VE VZTAHU KE TŘETÍM ZEMÍM
Článek 34
Podmínky pro unijní správce spravující mimounijní alternativní investiční fondy, které nejsou nabízeny v členských státech
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce spravovat mimounijní alternativní investiční fondy, které nejsou nabízeny v Unii, pod podmínkou, že:
a)
správce ve vztahu k tomuto alternativnímu investičnímu fondu dodržuje všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou článků 21 a 22 a
b)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům domovského členského státu správce umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice.
2. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
3. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odstavci 1.
Článek 35
Podmínky, za nichž může být mimounijní alternativní investiční fond spravovaný unijním správcem nabízen v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený unijní správce nabízet profesionálním investorům v Unii podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů, které spravuje, jakož i unijního podřízeného alternativního investičního fondu, který nesplňuje podmínky uvedené v čl. 31 odst. 1 druhém pododstavci, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Správci musí splňovat všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou kapitoly VI. Dále musí být splněny tyto podmínky:
a)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující s ohledem na čl. 50 odst. 4 alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
b)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, podepsala s domovským členským státem povoleného správce a s každým dalším členským státem, v němž mají být podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu nabízeny, dohodu, která je plně v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní, včetně případných mnohostranných daňových dohod.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány domovského členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) a b), mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
3. V případě, že správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů ve svém domovském členském státě, předloží tento správce příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
4. Příslušné orgány domovského členského státu správce sdělí tomuto správci nejpozději do 20 pracovních dnů od obdržení oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 3, zda může na jeho území zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 3. Příslušné orgány domovského členského státu správce zakáží správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje nebo nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě ode dne, kdy byl o tomto rozhodnutí informován příslušnými orgány.
Příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu ve svém domovském členském státě.
5. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů v členském státě, který není jeho domovským členským státem, předloží tento správce příslušným orgánům svého domovského členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
6. Příslušné orgány domovského členského státu správce předají toto oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 5 příslušným orgánům členského státu, v němž má být alternativní investiční fond nabízen, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány domovského členského státu správce k oznámení přiloží prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
7. Bezprostředně po předání oznámení se všemi dokumenty informují příslušné orgány domovského členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení alternativního investičního fondu v dotčeném hostitelském členském státě ode dne, kdy byl o tomto předání informován příslušnými orgány.
Příslušné orgány domovského členského státu správce informují rovněž orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce smí zahájit nabízení podílových jednotek nebo akcií tohoto alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě.
8. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelského členského státu správce.
9. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 5 a prohlášení uvedené v odstavci 6 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
10. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 3 nebo podle odstavce 5 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého domovského členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, oznámí příslušné orgány domovského členského státu správce tomuto správci bez zbytečného prodlení, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku by správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku by již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, přijmou příslušné orgány domovského členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují o tom příslušné orgány domovského členského státu správce bezodkladně orgán pro cenné papíry a trhy, pokud se tyto změny týkají ukončení nabízení určitého alternativního investičního fondu nebo nabízení dalšího alternativního investičního fondu, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
12. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odst. 2 písm. a).
13. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem, kterými stanoví minimální obsah dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a), aby zajistil, že příslušné orgány domovského a hostitelského členského státu obdrží dostatečné informace, nezbytné pro výkon dohledových a vyšetřovacích pravomocí podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
14. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem upřesňujících postupy pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušnými orgány domovského členského státu a příslušnými orgány hostitelského členského státu správce.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
15. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 14, dotčené příslušné orgány mohou předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 3;
b)
forma a obsah vzoru oznámení uvedeného v odstavci 5;
c)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 6;
d)
forma předání uvedeného v odstavci 6;
e)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 10.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
17. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 36
Podmínky, za nichž mohou být mimounijní alternativní investiční fondy spravované unijním správcem nabízeny v členských státech bez pasu
1. Aniž je dotčen článek 35, mohou členské státy umožnit povolenému unijnímu správci nabízet profesionálním investorům pouze na jejich území podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů, které spravuje, a unijních podřízených alternativních investičních fondů, které nesplňují podmínky stanovené v čl. 31 odst. 1 druhém pododstavci, a to pod podmínkou, že:
a)
správce splňuje všechny požadavky stanovené touto směrnicí s výjimkou článku 21. Tito správci však musí zajistit jmenování jednoho nebo více subjektů, které budou plnit povinnosti uvedené v čl. 21 odst. 7, 8 a 9. Tyto činnosti nesmí vykonávat správce. Správce poskytne příslušným orgánům dohledu informace o totožnosti subjektů, které za plnění povinností uvedených v čl. 21 odst. 7, 8 a 9 odpovídají;
b)
byly za účelem dohledu nad systémovým rizikem a v souladu s mezinárodními standardy uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány domovského členského státu správce a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům domovského členského státu správce umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
2. Členské státy mohou přijmout přísnější pravidla, týkající se správců nabízejících podílové jednotky nebo akcie mimounijních alternativních investičních fondů investorům na jejich území pro účely tohoto článku.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými stanoví podmínky uplatňování opatření přijatých Komisí v souvislosti s dohodami o spolupráci uvedenými v odstavci 1.
Článek 37
Udělování povolení mimounijním správcům, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet alternativní investiční fondy, jež spravují, v Evropské unii v souladu s články 39 a 40
1. Členské státy vyžadují, aby mimounijní správci, kteří hodlají spravovat unijní alternativní investiční fondy nebo nabízet jimi spravované alternativní investiční fondy v Unii podle článků 39 a 40, museli získat předchozí povolení příslušných orgánů referenčního členského státu v souladu s tímto článkem.
2. Mimounijní správce, který chce získat předchozí povolení uvedené v odstavci 1 musí dodržovat tuto směrnici s výjimkou kapitoly VI. V rozsahu, v němž je dodržování některého ustanovení této směrnice v rozporu s dodržováním právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii, nemá správce povinnost takové ustanovení této směrnice dodržovat, je-li schopen prokázat, že:
a)
dodržování určitého ustanovení této směrnice není slučitelné s dodržováním kogentního ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii;
b)
právní předpisy, které se vztahují na mimounijního správce nebo mimounijní alternativní investiční fond, stanoví rovnocenná pravidla, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům příslušných alternativních investičních fondů stejnou úroveň ochrany;
c)
mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond rovnocenná pravidla uvedená v písmeni b) dodržuje.
3. Mimounijní správce, který chce získat povolení uvedené v odstavci 1, musí mít právního zástupce usazeného ve svém referenčním členském státě. Právní zástupce plní funkci kontaktního místa správce v Unii a veškerá oficiální korespondence mezi příslušnými orgány a správcem a mezi investory ze zemí Unie investujícími do příslušných alternativních investičních fondů a správcem, jak je stanoveno v této směrnici, probíhá prostřednictvím tohoto právního zástupce. Právní zástupce zajišťuje společně se správcem, aby byla správa a nabízení prováděné správcem podle této směrnice v souladu s příslušnými předpisy.
4. Referenční členský stát mimounijního správce se určí takto:
a)
Jestliže mimounijní správce hodlá spravovat pouze jeden unijní alternativní investiční fond, nebo několik unijních alternativních investičních fondů usazených v témže členském státě a nehodlá nabízet v Unii žádné alternativní investiční fondy podle článků 39 a 40, považuje se za referenční členský stát domovský členský stát tohoto nebo těchto alternativních investičních fondů a příslušné orgány tohoto členského státu odpovídají za povolovací řízení a za dohled nad tímto správcem.
b)
Jestliže mimounijní správce hodlá spravovat několik unijních alternativních investičních fondů, které jsou usazeny v různých členských státech, a nehodlá nabízet v Unii žádné alternativní investiční fondy podle článků 39 a 40, považuje se za referenční členský stát buď:
i)
členský stát, v němž je usazena většina dotčených alternativních investičních fondů, nebo
ii)
členský stát, v němž se spravuje největší část aktiv.
c)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden unijní alternativní investiční fond, a to pouze v jednom členském státě, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo členský stát, v němž hodlá správce tento alternativní investiční fond nabízet, pokud je alternativní investiční fond v některém členském státě povolen nebo registrován,
ii)
členský stát, v němž hodlá správce tento alternativní investiční fond nabízet, pokud alternativní investiční fond není povolen ani registrován v žádném členském státě.
d)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden mimounijní alternativní investiční fond, a to pouze v jednom členském státě, je referenčním členským státem tento stát.
e)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden unijní alternativní investiční fond, ovšem v různých členských státech, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo jeden z členských států, v němž jej správce hodlá skutečně nabízet, pokud je alternativní investiční fond v některém členském státě povolen nebo registrován, nebo
ii)
jeden z členských států, v němž jej správce hodlá skutečně nabízet, pokud není alternativní investiční fond povolen ani registrován v žádném členském státě.
f)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet pouze jeden mimounijní alternativní investiční fond, ovšem v různých členských státech, je referenčním členským státem jeden z těchto členských států.
g)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet v Unii několik unijních alternativních investičních fondů, je referenčním členským státem:
i)
domovský členský stát alternativního investičního fondu nebo členský stát, v němž správce hodlá skutečně nabízet většinu alternativních investičních fondů, pokud jsou všechny tyto alternativní investiční fondy povoleny nebo registrovány v témže členském státě,
ii)
členský stát, v němž správce hodlá skutečně nabízet většinu alternativních investičních fondů, pokud nejsou všechny tyto alternativní investiční fondy povoleny nebo registrovány v témže členském státě.
h)
Jestliže mimounijní správce hodlá nabízet několik unijních i mimounijních alternativních investičních fondů, nebo nabízet v Unii několik mimounijních alternativních investičních fondů, je referenčním členským státem členský stát, v němž tento správce hodlá skutečně nabízet většinu těchto alternativních investičních fondů.
Podle kritérií stanovených v prvním pododstavci písm. b), c) bodě i), písm. e), písm. f) a písm. g) bodě i) je možné určit i několik referenčních členských států. V takovém případě členské státy vyžadují, aby mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo nabízet v Unii podle článků 39 a 40 alternativní investiční fondy, jež spravuje, podal žádost příslušným orgánům všech členských států, které mohou být případně podle kritérií stanovených v uvedených písmenech a bodech referenčními členskými státy, aby mezi sebou určily, který stát je referenčním členským státem. Tyto příslušné orgány společně do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržely tuto žádost, rozhodnou o tom, který členský stát je referenčním členským státem mimounijního správce. Příslušné orgány členského státu, který je určen jako referenční členský stát, o tomto jmenování informují bez zbytečného prodlení příslušného mimounijního správce. Není-li mimounijní správce o rozhodnutí příslušných orgánů řádně informován do sedmi dnů od přijetí tohoto rozhodnutí nebo jestliže příslušné orgány nepřijaly toto rozhodnutí ve lhůtě jednoho měsíce, může si tento správce svůj referenční členský stát zvolit sám na základě kritérií uvedených v tomto odstavci.
Správce musí být schopen prokázat, že hodlá v daném členském státě skutečně nabízet alternativní investiční fondy tím, že příslušným orgánů daného členského státu poskytne informace o své strategii pro nabízení.
5. Členské státy vyžadují, aby mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy, aniž by je nabízel, nebo nabízet v Unii podle článků 39 a 40 alternativní investiční fondy, jež spravuje, podal ve svém referenčním členském státě žádost o povolení.
Příslušné orgány po obdržení žádosti o povolení zhodnotí, zda si správce určil svůj referenční členský stát způsobem, který odpovídá kritériím stanoveným v odstavci 4. Jsou-li příslušné orgány toho názoru, že tomu tak není, žádost o povolení podanou mimounijním správcem odmítnou a toto odmítnutí zdůvodní. Pokud jsou příslušné orgány naopak toho názoru, že kritéria uvedená v odstavci 4 jsou splněna, oznámí tuto skutečnost orgánu pro cenné papíry a trhy a požádají tento orgán o radu k hodnocení, které provedly. Oznámení příslušných orgánů adresované orgánu pro cenné papíry a trhy obsahuje také zdůvodnění výběru referenčního členského státu správcem, jakož i informace o strategii pro nabízení daného správce.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení uvedené ve druhém pododstavci svoji radu, pokud jde o určení referenčního členského státu v souladu s kritérii stanovenými v odstavci 4. Orgán pro cenné papíry a trhy může poskytnou radu s negativním závěrem pouze tehdy, domnívá-li se, že kritéria uvedená v odstavci 4 nebyla splněna.
Běh lhůty stanovené v čl. 8 odst. 5 se na dobu, po kterou orgán pro cenné papíry a trhy provádí přezkum podle tohoto článku, pozastavuje.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou ve třetím pododstavci, informují o tom tento orgán a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušný orgán vedly k tomu, že se radou neřídil. Příslušné orgány jsou o takovém zveřejnění předem informovány.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou ve třetím pododstavci a správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravuje, v jiných členských státech, než je referenční členský stát, informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány těchto členských států. Podle okolností informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány domovských členských států alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
6. Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak správce určil referenční členský stát, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
7. Aniž je dotčen odstavec 8, povolení může být uděleno, pouze pokud jsou splněny tyto dodatečné podmínky:
a)
správce určil svůj referenční členský stát v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4, přičemž toto určení vychází z poskytnutých informací o strategii pro nabízení a dotčené příslušné orgány splnily postup uvedený v odstavci 5;
b)
správce určil svého právního zástupce, který je usazen v referenčním členském státě tohoto správce;
c)
právní zástupce plní, spolu se správcem, funkci kontaktní osoby mimounijního správce, a to pro investory investující do příslušných alternativních investičních fondů, orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány, pokud jde o činnosti, k jejichž výkonu má správce v Unii povolení, a musí být dostatečně vybaven alespoň k zajišťování souladu s příslušnými předpisy podle této směrnice;
d)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány referenčního členského státu správce, příslušnými orgány domovských členských států dotčených unijních alternativních investičních fondů a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, zajišťující účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
e)
třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
f)
třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, podepsala s referenčním členským státem dohodu, která je plně v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku, včetně případných mnohostranných daňových dohod, a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní;
g)
příslušným orgánům nebrání v účinném dohledu podle této směrnice právní a správní předpisy třetí země vztahující se na správce ani omezení dohledových a vyšetřovacích pravomocí orgánů dohledu třetí země.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu správce posoudily splnění podmínek uvedených v písmenech a), e) a g) tohoto odstavce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Pokud příslušný orgán unijního alternativního investičního fondu neuzavře v přiměřené lhůtě požadovanou dohodu o spolupráci uvedenou v prvním pododstavci písm. d), mohou příslušné orgány referenčního členského státu předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Povolení se uděluje v souladu s kapitolou II, která se použije obdobně při splnění těchto kritérií:
a)
informace uvedené v čl. 7 odst. 2 se doplní o tyto informace:
i)
zdůvodnění výběru referenčního státu správcem provedeného v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4, včetně informací o strategii pro nabízení,
ii)
seznam ustanovení této směrnice, které správce nemůže dodržovat, jelikož jejich dodržování správcem není podle odstavce 2 slučitelné s dodržováním určitých kogentních ustanovení právních předpisů, které se vztahují na mimounijního správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy nabízené v Unii,
iii)
písemné podklady vycházející z regulačních technických norem vypracovaných orgánem pro cenné papíry a trhy svědčící o tom, že příslušné právní předpisy třetí země stanoví pravidla rovnocenná ustanovením, jež není možné dodržovat, která mají stejný regulační účel a poskytují investorům investujících do příslušných alternativních investičních fondů stejnou úroveň ochrany, a že správce tato rovnocenná pravidla dodržuje; tyto písemné podklady musí být doplněny právním posudkem potvrzujícím, že v právních předpisech třetí země existuje příslušné neslučitelné kogentní ustanovení, a obsahují i popis jeho regulačního účelu a způsobu ochrany investorů, a
iv)
název či jméno právního zástupce správce a místo, kde je právní zástupce správce usazen;
b)
informace uvedené v čl. 7 odst. 3 se mohou týkat pouze unijních alternativních investičních fondů, které hodlá správce spravovat, a těch alternativních investičních fondů spravovaných správcem, které tento správce hodlá nabízet v Unii s pasem;
c)
čl. 8 odst. 1 písm. a) není dotčen odstavec 2 tohoto článku;
d)
čl. 8 odst. 1 písm. e) se nepoužije;
e)
v čl. 8 odst. 5 se na druhý pododstavec hledí, jako by byl doplněn o slova: „informace uvedené v čl. 37 odst. 8 písm. a)“.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s povolením uděleným příslušnými orgány referenčního členského státu správce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
9. V případě, že se příslušné orgány referenčního členského státu domnívají, že správci může být na základě odstavce 2 udělena výjimka z dodržování některých ustanovení této směrnice, oznámí to bez zbytečného prodlení orgánu pro cenné papíry a trhy. Tento svůj názor doloží informacemi, které v souladu s odst. 8 písm. a) body ii) a iii) poskytne správce.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení podle prvního pododstavce, radu, pokud jde o udělení výjimky z dodržování této směrnice z důvodu neslučitelnosti předpisů podle odstavce 2. Tato rada se může zejména zaměřit na otázku, zda se zdají být podmínky pro udělení výjimky splněny, posuzováno na základě informací poskytnutých správcem v souladu s odst. 8 písm. a) body ii) a iii) a regulačních technických norem pro rovnocennost. Orgán pro cenné papíry a trhy usiluje o vytváření jednotné evropské kultury dohledu a konzistentních dohledových postupů a současně zajišťuje, aby příslušné orgány uplatňovaly tento odstavec konzistentním způsobem.
Běh lhůty stanovené v čl. 8 odst. 5 se na dobu, po kterou orgán pro cenné papíry a trhy provádí přezkum podle tohoto odstavce, pozastavuje.
Jestliže příslušné orgány referenčního členského státu hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v druhém pododstavci, informují o tom tento orgán a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které vedly příslušné orgány k tomu, že se stanoviskem neřídí. Dotčené příslušné orgány jsou o zamýšleném zveřejnění předem informovány.
Jestliže příslušné orgány hodlají povolení udělit i přes radu orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v druhém pododstavci a správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu, který spravuje, v jiných členských státech, než je referenční členský stát, informují příslušné orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány těchto členských států.
Pokud příslušný orgán některého členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu správce uplatňují tento odstavec, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
10. Příslušné orgány referenčního členského státu bez zbytečného prodlení informují orgán pro cenné papíry a trhy o výsledku prvního povolovacího řízení, o veškerých změnách v povolení uděleném správci a o odnětí tohoto povolení.
Příslušné orgány informují orgán pro cenné papíry a trhy o žádostech o povolení, které zamítly, včetně údajů o správcích, kteří tyto žádosti podali, a o důvodech jejich zamítnutí. Orgán pro cenné papíry a trhy vede centrální rejstřík těchto údajů, který je na požádání k dispozici příslušným orgánům Unie. Příslušné orgány s těmito informacemi zacházejí jako s důvěrnými informacemi.
11. Na určení referenčního členského státu nemá další vývoj obchodní činnosti správce v Unii žádný vliv. Nicméně jestliže správce změní do dvou let od udělení prvního povolení svou strategii pro nabízení a tato změna by měla vliv na určení referenčního členského státu, pokud by původní strategií byla tato pozměněná strategie, správce o této změně informuje příslušné orgány původního referenčního členského státu před jejím provedením a určí svůj referenční členský stát v souladu s kritérii uvedenými v odstavci 4 a novou strategií pro nabízení. Správce svůj výběr zdůvodní tím, že svému původnímu referenčnímu členskému státu poskytne informace o nové strategii pro nabízení. Současně mu poskytne informace o tom, kdo bude jeho právním zástupcem, včetně jeho jména či názvu a místa, kde je usazen. Právní zástupce musí být usazen v novém referenčním členském státě.
Původní referenční členský stát zhodnotí, zda je určení provedené správcem podle prvního pododstavce správné, a oznámí to orgánu pro cenné papíry a trhy. Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne radu k hodnocení provedenému příslušnými orgány. Oznámení příslušných orgánů adresované orgánu pro cenné papíry a trhy obsahuje také zdůvodnění výběru referenčního členského státu správcem, jakož i informace o jeho nové strategii pro nabízení.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytne příslušným orgánům do jednoho měsíce ode dne, kdy obdržel oznámení uvedené v druhém pododstavci, radu k jejich hodnocení. Radu s negativním závěrem může orgán pro cenné papíry a trhy vydat pouze tehdy, domnívá-li se, že kritéria uvedená v odstavci 4 nebyla splněna.
Poté, co obdrží radu orgánu pro cenné papíry a trhy podle třetího pododstavce, informují příslušné orgány původního referenčního členského státu mimounijního správce, jeho původního právního zástupce a orgán pro cenné papíry a trhy o svém rozhodnutí.
Pokud příslušné orgány původního referenčního členského státu s hodnocením provedeným správcem souhlasí, informují o změně rovněž příslušné orgány nového referenčního členského státu. Původní referenční členský stát bez zbytečného odkladu předá novému referenčnímu členskému státu kopii povolení správce a dokumentů týkajících se dohledu nad ním. Ode dne předání povolení a dohledové dokumentace jsou orgány odpovědnými za povolovací řízení a za dohled nad správcem příslušné orgány nového referenčního členského státu.
Jestliže je výsledné hodnocení příslušných orgánů v rozporu s radou orgánu pro cenné papíry a trhy uvedenou v třetím pododstavci:
a)
Příslušné orgány o tom informují orgán pro cenné papíry a trhy a uvedou své důvody. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušné orgány neřídí nebo nehodlají řídit jeho radou. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout o tom, že zveřejní důvody, které příslušné orgány vedly k tomu, že se jeho radou neřídí. Dotčené příslušné orgány jsou o zamýšleném zveřejnění předem informovány.
b)
Jestliže správce nabízí podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravuje, v jiných členských státech, než je původní referenční členský stát, příslušné orgány původního referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech informují rovněž příslušné orgány těchto členských států. Podle okolností příslušné informují orgány referenčního členského státu o svém záměru a jeho důvodech rovněž příslušné orgány domovských členských států alternativních investičních fondů spravovaných dotčeným správcem.
12. Jestliže ze skutečného vývoje obchodní činnosti správce v Unii do dvou let po udělení povolení vyplývá, že strategie pro nabízení, kterou správce předložil v rámci povolovacího řízení, neodpovídá skutečnosti nebo že správce o ní poskytl nepravdivé údaje, případně jestliže správce svou strategii pro nabízení změní, aniž by splnil požadavky odstavce 11, příslušné orgány původního referenčního členského státu mu uloží, aby určil svůj referenční členský stát na základě své skutečné strategie pro nabízení. Postup podle odstavce 11 se použije obdobně. Pokud správce požadavek příslušných orgánů nesplní, odejmou mu příslušné orgány povolení, které vydaly.
Jestliže správce změní svou strategii pro nabízení po uplynutí období uvedeného v odstavci 11 a hodlá změnit na základě nové strategie pro nabízení referenční členský stát, může příslušným orgánům původního referenčního členského státu podat žádost o změnu svého referenčního členského státu. Postup podle odstavce 11 se použije obdobně.
Pokud příslušné orgány některého členského státu nesouhlasí s vyhodnocením provedeným při určování referenčního členského státu podle odstavci 11 nebo tohoto odstavce, mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
13. Veškeré spory mezi příslušnými orgány referenčního členského státu správce a tímto správcem se řeší v souladu s právními předpisy referenčního členského státu a před příslušnými soudy tohoto státu.
Veškeré spory mezi správcem, případně alternativním investičním fondem, a unijními investory tohoto alternativního investičního fondu se řeší v souladu s právními předpisy některého členského státu a před příslušnými soudy tohoto státu.
14. Komise přijme prováděcí akty ke stanovení postupu, kterým se mají případné referenční členské státy řídit, pokud společně určují referenční členský stát podle odst. 4 druhého pododstavce. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
15. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, v nichž blíže stanoví podmínky pro uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d).
17. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem, ke stanovení minimálního obsahu dohod o spolupráci uvedených v odst. 7 písm. d), aby se zajistilo, že příslušné orgány referenčního členského státu a příslušné orgány hostitelského členského státu obdrží dostatečné informace nezbytné k tomu, aby mohly vykonávat své dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
18. Za účelem důsledné harmonizace tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrhy regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví postupy pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušným orgánem referenčního členského státu a příslušným orgány hostitelských členských států správce.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
19. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 17, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
20. V souladu s článkem 29 nařízení (EU) č. 1095/2010 podporuje orgán pro cenné papíry a trhy účinnou dvoustrannou a mnohostrannou výměnu informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu mimounijního správce a příslušnými orgány hostitelských členských států dotčeného správce, přičemž plně respektuje příslušná ustanovení o důvěrnosti a ochraně údajů obsažená v příslušných právních předpisech Unie.
21. V souladu s článkem 31 nařízení (EU) č. 1095/2010 plní orgán pro cenné papíry a trhy obecnou roli koordinátora mezi příslušnými orgány referenčního členského státu mimounijního správce a příslušnými orgány hostitelských členských států dotyčného správce. Orgán pro cenné papíry a trhy může zejména:
a)
usnadňovat výměnu informací mezi dotčenými příslušnými orgány;
b)
určovat rozsah informací, které musí příslušný orgán referenčního členského státu poskytovat dotčeným hostitelským příslušným orgánům;
c)
přijímá veškerá vhodná opatření v případě vývoje, který může ohrozit fungování finančních trhů s cílem podpořit koordinaci opatření přijatých příslušným orgánem referenčního členského státu a příslušnými orgány hostitelských členských států ve vztahu k mimounijnímu správci.
22. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví forma a obsah žádosti uvedené v odst. 12 druhém pododstavci.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
23. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrhy regulačních technických norem týkajících se:
a)
způsobu, jakým musí správce plnit požadavky stanovené v této směrnici, pokud je usazen ve třetí zemi a zejména způsobu poskytování informací podle článků 22 až 24;
b)
podmínky, za nichž je pravidlo obsažené v právních předpisech, které se vztahují na mimounijního správce nebo na mimounijní alternativní investiční fondy, považováno za rovnocenné, mající stejný regulační účel a poskytující příslušným investorům stejnou úroveň ochrany.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 38
Srovnávací hodnocení udělování povolení mimounijním správcům a dohledu nad nimi
1. Za účelem dalšího sjednocování výsledků dohledu v souladu s článkem 30 nařízení (EU) č. 1095/2010 provede orgán pro cenné papíry a trhy jednou ročně srovnávací hodnocení výkonu dohledu příslušnými orgány s ohledem na udělování povolení mimounijním správcům a dohled nad nimi podle článků 37, 39, 40 a 41.
2. Do 22. července 2013 vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy metody, které umožní objektivně zhodnotit a porovnat posuzované.
3. V rámci analýz srovnávacího hodnocení se posuzuje zejména:
a)
míra sblížení postupů uplatňovaných při dohledu, které bylo dosaženo při udělování povolení mimounijním správcům a dohledu nad nimi;
b)
míra, ve které postupy uplatňované při dohledu dosahují cílů stanovených touto směrnicí;
c)
dosažená účinnost a míra sblížení, pokud jde o uplatňování ustanovení této směrnice, jejích prováděcích opatření a regulačních a prováděcích technických norem, které na základě této směrnice vypracoval orgán pro cenné papíry a trhy, a to včetně správních opatření a sankcí, jež jsou ukládány mimounijním správcům v případě nedodržení této směrnice.
4. Na základě závěrů vyplývajících ze srovnávacího hodnocení může orgán pro cenné papíry a trhy vydat podle článku 16 nařízení (EU) č. 1095/2010 obecné pokyny a doporučení s cílem zavést pro mimounijní správce jednotné, účinné a efektivní postupy dohledu.
5. Příslušné orgány vynaloží veškeré úsilí, aby se těmito obecnými pokyny a doporučeními řídily.
6. Do dvou měsíců od vydání obecných pokynů nebo doporučení každý příslušný orgán potvrdí, zda se těmito obecnými pokyny nebo doporučením řídí nebo hodlá řídit. V případě, že se příslušný orgán obecnými pokyny nebo doporučením neřídí nebo se jimi nehodlá řídit, informuje o tom orgán pro cenné papíry a trhy a uvede své důvody.
7. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní skutečnost, že se příslušný orgán obecnými pokyny nebo doporučením neřídí nebo nehodlá řídit. Orgán pro cenné papíry a trhy může v jednotlivých případech rovněž rozhodnout, že zveřejní, proč se příslušný orgán určitými obecnými pokyny nebo doporučením neřídí. Dotyčný příslušný orgán je o zamýšleném zveřejnění předem informován.
8. Orgán pro cenné papíry a trhy informuje prostřednictvím zprávy uvedené v čl. 43 odst. 5 nařízení (EU) č. 1095/2010 Evropský parlament, Radu a Komisi o obecných pokynech a doporučeních vydaných podle tohoto článku a o tom, které příslušné orgány se jimi neřídí, a uvede v ní, jakým způsobem hodlá zajistit, aby se tyto orgány v budoucnu jeho doporučeními a obecnými pokyny řídily.
9. Komise tyto zprávy náležitě zohlední při svém přezkumu této směrnice v souladu s článkem 69, jakož i při každém jejím dalším hodnocení.
10. Orgán pro cenné papíry a trhy zveřejní osvědčené postupy, které byly určeny v rámci těchto srovnávacích hodnocení. Kromě toho mohou být zveřejněny všechny další výsledky srovnávacích hodnocení, pokud s tím příslušný orgán, který je předmětem srovnávacího hodnocení, souhlasí.
Článek 39
Podmínky, za nichž mohou být unijní alternativní investiční fondy spravované mimounijními správci nabízeny v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby řádně povolený mimounijní správce mohl nabízet podílové jednotky nebo akcie jím spravovaného unijního alternativního investičního fondu profesionálním investorům v Unii s pasem, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie unijních alternativních investičních fondů ve svém referenčním členském státě, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
3. Příslušné orgány referenčního členského státu správce sdělí správci nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy obdržely oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 2, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 2 na území tohoto členského státu. Příslušné orgány referenčního členského státu správce mohou zakázat nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správce není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje či nebude dodržovat tuto směrnici. Je-li přijato kladné rozhodnutí, může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém referenčním členském státě ode dne, kdy byl příslušnými orgány o tomto rozhodnutí informován.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány alternativního investičního fondu, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v referenčním členském státě správce.
4. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie unijního alternativního investičního fondu v jiných členských státech, než je jeho referenční členský stát, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém unijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
5. Příslušné orgány referenčního členského státu předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 4 příslušným orgánům členských států, v nichž mají být podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu nabízeny, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce přiloží k oznámení prohlášení o tom, že dotčenému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fondy s danou investiční strategií.
6. Bezprostředně po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují orgány referenčního členského státu tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení tohoto alternativního investičního fondu v příslušných hostitelských členských státech ode dne, kdy byl informován o tomto předání.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány alternativního investičního fondu, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie tohoto alternativního investičního fondu v hostitelských členských státech správce.
7. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelských členských států správce.
8. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 4 a prohlášení uvedené v odstavci 5 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
9. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 4 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo pokud by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce přijmou veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné dotyčným správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem alternativního investičního fondu, příslušné orgány referenčního členského státu bezodkladně informují orgán pro cenné papíry a trhy, jestliže se tyto změny týkají ukončení nabízení určitého alternativního investičního fondu nebo nabízení dalšího alternativního investičního fondu, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států.
10. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedených v odstavcích 2 a 4;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 5;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 5 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 9.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
11. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 40
Podmínky, za nichž mohou být mimounijní alternativní investiční fondy spravované mimounijním správcem nabízeny v Unii s pasem
1. Členské státy zajistí, aby mohl řádně povolený mimounijní správce nabízet podílové jednotky nebo akcie jím spravovaného mimounijního alternativního investičního fondu profesionálním investorům v Unii s pasem, jakmile jsou splněny podmínky stanovené v tomto článku.
2. Kromě požadavků stanovených touto směrnicí pro unijní správce, musí být u mimounijních správců splněny i tyto podmínky:
a)
jsou uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými orgány referenčního členského státu a orgánem dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
b)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu;
c)
třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, podepsala s referenčním členským státem a s každým dalším členským státem, v němž mají být podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu nabízeny, dohodu, která je zcela v souladu se zásadami stanovenými v článku 26 vzorové úmluvy OECD o daních z příjmu a majetku a zajišťuje účinnou výměnu informací v oblasti daní včetně mnohostranných daňových dohod.
Pokud příslušné orgány jiného členského státu nesouhlasí s tím, jak příslušné orgány referenčního členského státu posoudily splnění podmínek uvedených v prvním pododstavci písm. a) a b), mohou tyto orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
3. Správce předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet ve svém referenčním členském státě.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze III.
4. Příslušné orgány referenčního členského státu správce sdělí tomuto správci nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 3 obdržely, zda může zahájit nabízení alternativního investičního fondu určeného v oznámení podle odstavce 3 na území tohoto členského státu. Příslušné orgány referenčního členského státu správce mohou zakázat správci nabízet alternativní investiční fond pouze v případě, že správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem není nebo nebude v souladu s touto směrnicí nebo že správce jinak nedodržuje či nebude dodržovat tuto směrnici. V případě kladného rozhodnutí může správce zahájit nabízení alternativního investičního fondu ve svém referenčním členském státě ode dne oznámení tohoto rozhodnutí příslušnými orgány.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy o tom, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v referenčním členském státě správce.
5. Pokud správce hodlá nabízet podílové jednotky nebo akcie mimounijního alternativního investičního fondu i v jiných členských státech, než je jeho referenční členský stát, předloží příslušným orgánům svého referenčního členského státu oznámení o každém mimounijním alternativním investičním fondu, který hodlá nabízet.
Toto oznámení musí obsahovat dokumenty a informace stanovené v příloze IV.
6. Příslušné orgány referenčního členského státu předají oznámení se všemi nezbytnými dokumenty podle odstavce 5 příslušným orgánům členských států, v nichž mají být podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu nabízeny, a to nejpozději do 20 pracovních dnů ode dne, kdy oznámení obdržely. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a pokud správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce k oznámení přiloží prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení spravovat alternativní investiční fond s danou investiční strategií.
7. Bezprostředně po předání oznámení se všemi nezbytnými dokumenty informují příslušné orgány referenčního členského státu správce tohoto správce o jeho předání. Správce smí zahájit nabízení tohoto alternativního investičního fondu v příslušných hostitelských členských státech správce ode dne, kdy byl o předání oznámení informován.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy, že správce může začít nabízet podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu v hostitelských členských státech správce.
8. Opatření uvedená v příloze IV písm. h) se řídí právními předpisy a podléhají dohledu hostitelských členských států správce, pokud tyto členské státy nejsou referenčním členským státem.
9. Členské státy zajistí, aby oznámení správce uvedené v odstavci 5 a prohlášení uvedené v odstavci 6 byly vyhotovovány v jazyce obvyklém v oblasti mezinárodních financí.
Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány umožnily předávání a uchovávání dokumentů uvedených v odstavci 6 v elektronické podobě.
10. V případě podstatné změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 3 nebo podle odstavce 5 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce oznámí správci bez zbytečného prodlení, že změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec, nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, přijmou příslušné orgány referenčního členského státu správce veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, informují o tom příslušné orgány referenčního členského státu bezodkladně orgán pro cenné papíry a trhy, pokud se změny týkají ukončení nabízení určitých alternativních investičních fondů nebo nabízení dalších alternativních investičních fondů, a podle okolností informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
11. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a) za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
12. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat obecné pokyny, v nichž blíže stanoví podmínky pro uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a).
13. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje návrhy regulačních technických norem ke stanovení minimálního obsahu dohod o spolupráci uvedených v odst. 2 písm. a), aby se zajistilo, že příslušné orgány referenčního členského státu a příslušné orgány hostitelských členských států obdrží dostatečné informace nezbytné k tomu, aby mohly vykonávat své dohledové a vyšetřovací pravomoci podle této směrnice.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
14. Za účelem důsledné harmonizace tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy návrh regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví pro koordinaci a výměnu informací mezi příslušnými orgány referenčního členského státu a příslušnými orgány hostitelských členských států správce.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
15. Pokud příslušný orgán odmítne žádost o výměnu informací podle regulačních technických norem uvedených v odstavci 14, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
16. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem, kterými se stanoví:
a)
forma a obsah vzoru oznámení uvedených v odstavcích 3 a 5;
b)
forma a obsah vzoru prohlášení uvedeného v odstavci 6;
c)
forma předání uvedeného v odstavci 6 a
d)
forma písemného oznámení uvedeného v odstavci 10.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
17. Aniž je dotčen čl. 43 odst. 1, členské státy vyžadují, aby byly alternativní investiční fondy spravované a nabízené správcem nabízeny pouze profesionálním investorům.
Článek 41
Podmínky správy alternativních investičních fondů usazených v jiných členských státech, než je referenční členský stát, mimounijními správci
1. Členské státy zajistí, aby směl povolený mimounijní správce spravovat unijní alternativní investiční fondy, které jsou usazeny v jiném členském státě, než je jeho referenční členský stát, buď přímo, nebo prostřednictvím pobočky, pokud má tento správce povolení ke správě daného typu alternativního investičního fondu.
2. Každý mimounijní správce, který hodlá spravovat unijní alternativní investiční fondy usazené v jiném členském státě, než je jeho referenční členský stát, poprvé, sdělí příslušným orgánům svého referenčního členského státu tyto informace:
a)
členský stát, v němž hodlá spravovat alternativní investiční fondy přímo nebo prostřednictvím pobočky;
b)
plán obchodních činností, v němž jsou uvedeny zejména služby, které hodlá poskytovat, a určení alternativních investičních fondů, které hodlá spravovat.
3. Pokud mimounijní správce hodlá zřídit pobočku, poskytne kromě údajů požadovaných v odstavci 2 ještě tyto informace:
a)
organizační strukturu pobočky;
b)
adresu v domovském členském státě alternativního investičního fondu, kde lze získat potřebné dokumenty;
c)
jména a kontaktní údaje osob odpovědných za vedení pobočky.
4. Do jednoho měsíce od přijetí všech nezbytných dokumentů podle odstavce 2 nebo do dvou měsíců od přijetí těchto dokumentů podle odstavce 3 předají příslušné orgány referenčního členského státu tyto dokumenty příslušným orgánům hostitelských členských států správce. K tomuto předání dojde pouze tehdy, pokud správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem je a bude v souladu s touto směrnicí a správce i jinak dodržuje tuto směrnici.
Příslušné orgány referenčního členského státu správce přiloží k těmto dokumentům prohlášení o tom, že dotyčnému správci bylo uděleno povolení.
Příslušné orgány referenčního členského státu předání všech nezbytných dokumentů neprodleně oznámí správci. Po obdržení oznámení o předání všech dokumentů smí správce zahájit poskytování služeb v hostitelských členských státech správce.
Příslušné orgány referenčního členského státu rovněž informují orgán pro cenné papíry a trhy, že správce může začít spravovat alternativní investiční fond v hostitelských členských státech správce.
5. Hostitelské členské státy správce nestanoví pro dotyčného správce žádné další požadavky týkající se záležitostí spadajících do oblasti působnosti této směrnice.
6. V případě změny kterékoli z informací poskytovaných podle odstavce 2 nebo podle odstavce 3 oznámí správce tuto změnu písemně příslušným orgánům svého referenčního členského státu nejpozději jeden měsíc před jejím provedením, jedná-li se o změnu plánovanou, nebo okamžitě poté, co došlo k neplánované změně.
Pokud by v důsledku provedení plánované změny správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správcem přestala být v souladu s touto směrnicí nebo by v jejím důsledku již správce jinak nedodržoval tuto směrnici, příslušné orgány referenčního členského státu správce neprodleně oznámí správci, že takovou změnu nesmí provést.
Je-li plánovaná změna provedena bez ohledu na první a druhý pododstavec nebo dojde-li k neplánované změně, v jejímž důsledku správa alternativního investičního fondu prováděná tímto správce přestane být v souladu s touto směrnicí nebo v jejímž důsledku již správce jinak nedodržuje tuto směrnici, přijmou příslušné orgány referenčního členského státu veškerá náležitá opatření podle článku 46, včetně výslovného zákazu nabízení tohoto alternativního investičního fondu, je-li to nezbytné.
Pokud jsou změny přijatelné, protože se nedotýkají souladu správy daného alternativního investičního fondu prováděné správcem s touto směrnicí nebo jiného dodržování této směrnice správcem, příslušné orgány referenčního členského státu bez zbytečného prodlení informují o těchto změnách příslušné orgány hostitelských členských států správce.
7. Za účelem zajištění důsledné harmonizace tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy regulačních technických norem, kterými se blíže stanoví informace, jež mají být oznamovány podle odstavců 2 a 3.
Na Komisi je přenesena pravomoc přijímat regulační technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článků 10 až 14 nařízení (EU) č. 1095/2010.
8. Za účelem zajištění jednotných podmínek uplatňování tohoto článku může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících standardní formuláře, šablony a postupy pro předávání informací v souladu s odstavci 2 a 3.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 42
Podmínky, za nichž mohou být alternativní investiční fondy spravované mimounijními správci nabízeny v členských státech bez pasu
1. Aniž jsou dotčeny články 37, 39 a 40, mohou členské státy dovolit mimounijním správcům, aby nabízeli profesionálním investorům výhradně na jejich území podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravují, pokud dodržují alespoň následující pravidla:
a)
mimounijní správce dodržuje články 22, 23 a 24 s ohledem na každý alternativní investiční fond, který nabízí podle tohoto článku, a články 26 až 30, pokud alternativní investiční fond, který nabízí podle tohoto článku, spadá do oblasti působnosti čl. 26 odst. 1. Za příslušné orgány a investory alternativních investičních fondů uvedené v těchto článcích se považují příslušné orgány a investoři alternativních investičních fondů členských států, v nichž je alternativní investiční fond nabízen;
b)
byly za účelem dohledu nad systémovým rizikem a v souladu s mezinárodními standardy uzavřeny náležité dohody o spolupráci mezi příslušnými členských států, v nichž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány dotčeného unijního alternativního investičního fondu, a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, a podle okolností orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen, zajišťující alespoň účinnou výměnu informací, která příslušným orgánům dotčených členských států umožní plnit jejich povinnosti podle této směrnice;
c)
třetí země, v níž je mimounijní správce nebo mimounijní alternativní investiční fond usazen, není uvedena na seznamu nespolupracujících zemí a území vypracovaném Finančním akčním výborem proti praní peněz a financování terorismu.
Pokud příslušné orgány unijního alternativního investičního fondu neuzavřou požadované dohody o spolupráci uvedené v prvním pododstavci písm. b) v přiměřené lhůtě, mohou příslušné orgány členského státu, v němž má být daný alternativní investiční fond nabízen, předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
2. Členské státy mohou přijmout přísnější pravidla týkající se mimounijních správců nabízejících podílové jednotky nebo akcie alternativního investičního fondu investorům na jejich území pro účely tohoto článku.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření týkající se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1, za účelem vytvoření společného rámce usnadňujícího uzavírání těchto dohod o spolupráci se třetími zeměmi.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku vypracuje orgán pro cenné papíry a trhy obecné pokyny, kterými se stanoví podmínky uplatňování opatření Komise týkajících se dohod o spolupráci uvedených v odstavci 1.
KAPITOLA VIII
NABÍZENÍ NEPROFESIONÁLNÍM INVESTORŮM
Článek 43
Nabízení alternativních investičních fondů správci neprofesionálním investorům
1. Aniž jsou dotčeny jiné nástroje práva Unie, mohou členské státy správcům povolit, aby podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů, které spravují v souladu s touto směrnicí, nabízeli neprofesionálním investorům na jejich území bez ohledu na to, zda jsou tyto alternativní investiční fondy nabízeny vnitrostátně či přeshraničně nebo zda jsou unijní či mimounijní.
V těchto případech mohou členské státy stanovit pro správce nebo pro alternativní investiční fondy přísnější požadavky než ty, které se vztahují na alternativní investiční fondy nabízené na jejich území v souladu s touto směrnicí profesionálním investorům. Členské státy však nemohou stanovit přísnější nebo dodatečné požadavky pro unijní alternativní investiční fondy, jež jsou usazeny v jiném členském státě a nabízeny přeshraničně, než pro alternativní investiční fondy nabízené pouze vnitrostátně.
2. Členské státy, které na svém území povolí nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům, oznámí do 22. července 2014 Komisi a orgánu pro cenné papíry a trhy:
a)
typy alternativních investičních fondů, které mohou správci na jejich území nabízet neprofesionálním investorům;
b)
veškeré dodatečné požadavky, které členský stát stanoví pro nabízení alternativních investičních fondů neprofesionálním investorům.
Členské státy informují Komisi a orgán pro cenné papíry a trhy rovněž o veškerých pozdějších změnách týkajících se prvního pododstavce.
KAPITOLA IX
PŘÍSLUŠNÉ ORGÁNY
ODDÍL 1
Určení, pravomoci a postupy pro zjednávání nápravy
Článek 44
Určení příslušných orgánů
Členské státy určí příslušné orgány, které mají plnit povinnosti stanovené touto směrnicí.
O určení těchto orgánů a o případném rozdělení jejich působnosti informují orgán pro cenné papíry a trhy a Komisi.
Příslušné orgány musí být orgány veřejné moci.
Členské státy vyžadují, aby jejich příslušné orgány stanovily vhodné metody kontroly, zda správci plní své povinnosti podle této směrnice, a to případně na základě obecných pokynů vydaných orgánem pro cenné papíry a trhy.
Článek 45
Působnost příslušných orgánů v členských státech
1. Obezřetnostní dohled nad správcem spadá do působnosti příslušných orgánů domovského členského státu správce, ať již tento správce spravuje nebo nabízí alternativní investiční fondy v jiném členském státě či nikoli, aniž jsou tím dotčena ustanovení této směrnice, která svěřují dohled příslušným orgánům hostitelského členského státu správce.
2. Dohled nad dodržováním článků 12 a 14 správcem spadá do působnosti příslušných orgánů hostitelského členského státu správce, pokud správce spravuje nebo nabízí alternativní investiční fondy prostřednictvím pobočky v tomto členském státě.
3. Příslušné orgány hostitelského členského státu správce mohou vyžadovat, aby správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy na jeho území, ať už prostřednictvím pobočky či jinak, poskytoval informace nezbytné pro výkon dohledu nad dodržováním příslušných pravidel správcem spadajících do působnosti dohledu příslušných orgánů.
Tyto požadavky nesmějí být přísnější než ty, které stanoví hostitelský členský stát správce v souvislosti s kontrolou dodržování stejných pravidel správci, pro něž je tento členský stát domovským členským státem.
4. Zjistí-li příslušné orgány hostitelského členského státu správce, že správce spravující nebo nabízející alternativní investiční fondy na území tohoto členského státu, prostřednictvím pobočky či jinak, porušuje jedno z pravidel, jejichž dodržování spadá do působnosti jejich dohledu, nařídí dotyčnému správci, aby ukončil toto porušování, a informují o tom příslušné orgány jeho domovského členského státu.
5. Pokud dotyčný správce odmítne poskytnout příslušným orgánům svého hostitelského členského státu informace spadající do jejich působnosti nebo nepřijme opatření nezbytná k ukončení porušování podle odstavce 4, příslušné orgány hostitelského členského státu správce o tom informují příslušné orgány domovského členského státu správce. Příslušné orgány domovského členského státu správce při nejbližší příležitosti:
a)
přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily, že dotyčný správce poskytne informace požadované příslušnými orgány svého hostitelského členského státu podle odstavce 4 nebo ukončí dané porušování;
b)
vyžádají si nezbytné informace od příslušných orgánů dohledu ve třetích zemích.
Povahu opatření uvedených v písmenu a) sdělí příslušným orgánům hostitelského členského státu správce.
6. Pokud i přes opatření přijatá příslušnými orgány domovského členského státu správce podle odstavce 5 anebo proto, že se tato opatření ukáží v daném členském státě jako nedostatečná nebo v něm nejsou k dispozici, správce i nadále odmítá poskytnout informace požadované příslušnými orgány svého hostitelského členského státu podle odstavce 3 nebo nadále porušuje právní nebo správní předpisy uvedené v odstavci 4 platné ve svém hostitelském členském státě, mohou příslušné orgány hostitelského členského státu tohoto správce poté, co informují příslušné orgány jeho domovského členského státu, přijmout vhodná opatření, aby mu zabránily v dalším porušování nebo aby ho postihly, a to včetně opatření podle článků 46 a 48, a pokud je to nezbytné, aby mu zabránily uskutečnit jakékoli další operace v jeho hostitelském členském státě. Pokud správce vykonává v hostitelském členském státě správu alternativních investičních fondů, může hostitelský členský stát vyžadovat, aby správce přestal dané alternativní investiční fondy spravovat.
7. Pokud mají příslušné orgány hostitelského členského státu správce zjevné a prokazatelné důvody se domnívat, že tento správce porušuje povinnosti vyplývající z pravidel nespadajících do působnosti jejich dohledu, postoupí tato svá zjištění příslušným orgánům domovského členského státu správce a ty přijmou vhodná opatření; mimo jiné si v nezbytném případě vyžádají dodatečné informace od příslušných orgánů dohledu v třetích zemích.
8. Pokud i přes opatření přijatá příslušnými orgány domovského členského státu správce anebo proto, že se tato opatření ukáží jako nedostatečná nebo že domovský členský stát správce v přiměřené lhůtě opatření nepřijme, jedná správce i nadále způsobem, který zjevně poškozuje zájmy investorů dotčeného alternativního investičního fondu, finanční stabilitu nebo integritu trhu v hostitelském členském státě správce, mohou příslušné orgány hostitelského členského státu správce poté, co informují příslušné orgány domovského členského státu správce, přijmout veškerá vhodná opatření na ochranu investorů dotčeného alternativního investičního fondu, finanční stability a integrity trhu v hostitelském členském státě, včetně toho, že dotčenému správci mohou zabránit v dalším nabízení podílových jednotek nebo akcií dotčeného alternativního investičního fondu v hostitelském členském státě.
9. Postup uvedený v odstavcích 7 a 8 se použije i v případě, že příslušné orgány hostitelského členského státu mají zjevné a prokazatelné důvody pro nesouhlas s povolením mimounijního správce, které udělil referenční členský stát.
10. Pokud dotčené příslušné orgány nesouhlasí s kterýmkoli z opatření, která přijaly příslušné orgány podle odstavců 4 až 9, mohou věc předložit orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
11. Orgán pro cenné papíry a trhy je podle okolností nápomocen při sjednávání a uzavírání dohod o spolupráci mezi příslušnými orgány členských států a orgány dohledu třetích zemí, které jsou požadovány podle této směrnice.
Článek 46
Pravomoci příslušných orgánů
1. Příslušné orgány musí mít veškeré dohledové a vyšetřovací pravomoci, které jsou nezbytné pro plnění jejich úkolů. Tyto pravomoci vykonávají těmito způsoby:
a)
přímo;
b)
ve spolupráci s jinými orgány;
c)
na vlastní odpovědnost přenesením svých úkolů na jiné subjekty;
d)
podáním žádosti u příslušných soudních orgánů.
2. Příslušné orgány musí mít tyto pravomoci:
a)
mít přístup k jakémukoli dokumentu v jakékoli formě a obdržet jeho kopii;
b)
vyžadovat od kterékoli osoby informace, jež souvisejí s činnostmi správce nebo alternativního investičního fondu, a v případě nutnosti ji předvolat a vyslechnout za účelem získání informací;
c)
provádět kontroly na místě s předchozím ohlášením nebo bez předchozího ohlášení;
d)
požadovat existující záznamy telefonních hovorů a datových přenosů;
e)
vyžadovat ukončení jakéhokoli jednání, které je v rozporu s předpisy přijatými k provedení této směrnice;
f)
požadovat zmrazení nebo obstavení aktiv;
g)
požadovat dočasný zákaz výkonu profesní činnosti;
h)
požadovat od správců, depozitářů či auditorů poskytování informací;
i)
přijmout jakékoli opatření k zajištění toho, aby správci nebo depozitáři nadále splňovali příslušné požadavky této směrnice;
j)
požadovat pozastavení emise, odkupu nebo vyplácení podílových jednotek v zájmu podílníků nebo veřejnosti;
k)
odejmout povolení udělené správci nebo depozitáři;
l)
postoupit věc k trestnímu řízení;
m)
požadovat, aby auditoři nebo odborníci provedli ověřování či vyšetřování.
3. Pokud se příslušné orgány referenčního členského státu domnívají, že povolený mimounijní správce porušuje povinnosti vyplývající z této směrnice, co nejdříve to oznámí orgánu pro cenné papíry a trhy s uvedením veškerých důvodů.
4. Členské státy zajistí, aby příslušné orgány měly pravomoci, které jsou nutné k přijetí všech nezbytných opatření k zajištění řádného fungování trhů v případech, kdy by činnost jednoho nebo více alternativních investičních fondů na trhu určitého finančního nástroje mohla ohrozit řádné fungování daného trhu.
Článek 47
Pravomoci a působnost orgánu pro cenné papíry a trhy
1. Orgán pro cenné papíry a trhy může vypracovat a pravidelně revidovat obecné pokyny týkající se výkonu pravomocí příslušných orgánů členských států vydávat povolení a jejich povinností vydávat zprávy uložených touto směrnicí.
Orgán pro cenné papíry a trhy má dále pravomoci nezbytné k plnění úkolů, které mu svěřuje tato směrnice, včetně úkolů uvedených v čl. 48 odst. 3.
2. Pro všechny osoby, které pracují nebo pracovaly pro orgán pro cenné papíry a trhy a pro příslušné orgány nebo pro jakoukoli jinou osobu, již orgán pro cenné papíry a trhy pověřil určitými úkoly, včetně auditorů a odborníků, s nimiž má orgán pro cenné papíry a trhy uzavřeny smlouvy, platí povinnost mlčenlivosti. Informace, na které se vztahuje povinnost mlčenlivosti, nesmějí být poskytnuty žádné osobě ani orgánu s výjimkou případů, kdy je jejich poskytnutí nutné pro soudní řízení.
3. Veškeré informace vyměňované podle této směrnice mezi orgánem pro cenné papíry a trhy, příslušnými orgány, orgánem pro bankovnictví, Evropským orgánem dohledu (Evropským orgánem pro pojišťovnictví a zaměstnanecké penzijní pojištění) zřízeným nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1094/2010 (29) a Evropskou radou pro systémová rizika se považují za důvěrné, ledaže orgán pro cenné papíry a trhy nebo dotyčný příslušný orgán nebo jiný orgán či subjekt při jejich sdělení uvede, že dané informace mohou být poskytnuty, nebo že je jejich poskytnutí nutné pro soudní řízení.
4. Jsou-li splněny všechny podmínky uvedené v odstavci 5, může orgán pro cenné papíry a trhy požádat v souladu s článkem 9 nařízení (EU) č. 1095/2010 příslušné orgány, aby podle okolností přijaly tato opatření:
a)
zakázaly nabízet v Unii podílové jednotky nebo akcie alternativních investičních fondů spravovaných mimounijními správci, nebo mimounijních alternativních investičních fondů spravovaných unijními správci bez povolení požadovaného článkem 37, bez oznámení požadovaného články 35, 39 a 40, nebo bez dovolení dotčeného členského státu podle článku 42;
b)
uložily mimounijním správcům omezení v souvislosti se správou alternativního investičního fondu, pokud dojde k nadměrné koncentraci rizika na specifickém trhu na přeshraničním základě;
c)
uložily mimounijním správcům omezení v souvislosti se správou alternativního investičního fondu, pokud se jeho činnost může stát významným zdrojem rizika selhání protistrany ve vztahu k úvěrové instituci nebo jiné systémově významné instituci.
5. Orgán pro cenné papíry a trhy může přijmout rozhodnutí podle odstavce 4 a v souladu s požadavky stanovenými v odstavci 6, jsou-li splněny obě tyto podmínky:
a)
existuje významné nebezpečí, způsobené nebo posílené činností správce, že dojde k narušení řádného fungování a integrity finančního trhu nebo stability celého finančního systému v Evropské unii nebo jeho části, které má přeshraniční dopady, a
b)
dotčený příslušný orgán nepřijal opatření, která by toto nebezpečí řešila, anebo přijatá opatření neřeší toto nebezpečí dostatečně.
6. Opatření, která příslušný orgán nebo příslušné orgány přijmou podle odstavce 4:
a)
musí účinně řešit nebezpečí narušení řádného fungování a integrity finančního trhu nebo stability celého finančního systému v Unii nebo jeho části nebo podstatně zlepšovat schopnost příslušných orgánů toto nebezpečí sledovat;
b)
nesmějí vytvářet riziko regulační arbitráže;
c)
nesmějí narušovat účinnost finančních trhů neúměrně k přínosům daného opatření; mimo jiné nesmějí snižovat likviditu na těchto trzích ani zvyšovat nejistotu účastníků trhu.
7. Než orgán pro cenné papíry a trhy požádá příslušné orgány, aby přijaly či obnovily jakékoli opatření podle odstavce 4, konzultuje tam, kde je to vhodné, Evropskou radu pro systémová rizika a další relevantní orgány.
8. Orgán pro cenné papíry a trhy oznámí své rozhodnutí, kterým žádá příslušné orgány, aby přijaly nebo obnovily opatření podle článku 4, příslušným orgánům referenčního členského státu mimounijního správce a příslušným orgánům hostitelského členského státu tohoto správce. V tomto oznámení se uvedou alespoň tyto údaje:
a)
správce a činnosti, na něž se opatření vztahují, a délku jejich trvání;
b)
důvody, proč se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že je nutné přijmout opatření v souladu s výše uvedenými podmínkami a požadavky stanovenými tímto článkem, včetně důkazů, na nichž se tyto důvody zakládají.
9. Orgán pro cenné papíry a trhy přezkoumává v přiměřených intervalech, nejméně však každé tři měsíce, opatření uvedená v odstavci 4. Není-li opatření po uplynutí tohoto tříměsíčního období obnoveno, automaticky pozbývá platnosti. Na obnovování opatření se vztahují odstavce 5 až 8.
10. Příslušné orgány referenčního členského státu dotčeného mimounijního správce mohou orgán pro cenné papíry a trhy požádat, aby své rozhodnutí přezkoumal. Použije se postup stanovený v čl. 44 odst. 1 druhém pododstavci nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 48
Správní sankce
1. Členské státy stanoví pravidla pro ukládání opatření a sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice a přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Aniž jsou dotčeny postupy pro odnětí povolení nebo právo členských států ukládat trestní sankce, zajistí členské státy v souladu se svým vnitrostátním právem, aby mohla být přijata vhodná správní opatření nebo ukládány správní sankce odpovědným osobám za nedodržení předpisů přijatých k provedení této směrnice. Členské státy zajistí, aby tato opatření byla účinná, přiměřená a odrazující.
2. Členské státy stanoví, že příslušné orgány mohou zveřejnit jakékoli opatření nebo sankci, které uloží za porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice, ledaže by toto zveřejnění vážně ohrozilo finanční trhy, poškodilo zájmy investorů nebo způsobilo nepřiměřenou škodu dotčeným osobám.
3. Orgán pro cenné papíry a trhy vypracuje výroční zprávu o uplatňování správních opatření a ukládání sankcí za porušení předpisů přijatých k provedení této směrnice v jednotlivých členských státech. Příslušné orgány poskytují orgánu pro cenné papíry a trhy informace, které jsou k tomuto účelu nezbytné.
Článek 49
Právo na přezkum
1. Příslušné orgány písemně odůvodní každé rozhodnutí o zamítnutí nebo odnětí povolení správci ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů a každé zamítavé rozhodnutí učiněné při uplatňování opatření přijatých k provedení této směrnice a toto odůvodnění sdělí žadatelům.
2. Členské státy zajistí, aby každé rozhodnutí na základě právních a správních předpisů přijatých v souladu s touto směrnicí bylo řádně odůvodněno a aby podléhalo soudnímu přezkumu.
Právo na soudní přezkum platí rovněž v případě, že do šesti měsíců od podání žádosti o povolení obsahující všechny požadované informace není vydáno žádné rozhodnutí.
ODDÍL 2
Spolupráce mezi jednotlivými příslušnými orgány
Článek 50
Povinnost spolupracovat
1. Příslušné orgány členských států spolupracují mezi sebou, s orgánem pro cenné papíry a trhy a s Evropskou radou pro systémová rizika, kdykoli je to nezbytné pro účely plnění jejich úkolů podle této směrnice nebo pro výkon jejich pravomocí podle této směrnice nebo vnitrostátního práva.
2. Členské státy usnadňují spolupráci podle tohoto oddílu.
3. Příslušné orgány využijí pro účely spolupráce svých pravomocí i v případech, kdy vyšetřované jednání nezakládá porušení předpisu platného v jejich vlastním členském státě.
4. Příslušné orgány členských států neprodleně poskytnou sobě navzájem i orgánu pro cenné papíry a trhy informace požadované pro účely plnění jejich úkolů podle této směrnice.
Příslušné orgány domovského členského státu předají kopii příslušných dohod o spolupráci, které uzavřely v souladu s článkem 35, 37 nebo 40, hostitelským členským státům dotčeného správce. V souladu s postupy týkajícími se příslušných regulačních technických norem uvedenými v čl. 35 odst. 14, čl. 37 odst. 17 nebo čl. 40 odst. 14 předají příslušné orgány domovského členského státu informace, které získaly od orgánů dohledu třetích zemí na základě dohod o spolupráci, jež s těmito orgány dohledu ve vztahu ke správci uzavřely, nebo případně podle čl. 45 odst. 6 nebo 7 příslušným orgánům hostitelských členských států dotčeného správce.
Pokud se příslušný orgán hostitelského členského státu domnívá, že obsah dohody o spolupráci, kterou domovský členský stát dotčeného správce uzavřel v souladu s článkem 35, 37 nebo 40, nesplňuje požadavky příslušných regulačních technických norem, mohou dotčené příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
5. Pokud mají příslušné orgány některého členského státu zjevné a prokazatelné důvody k podezření, že správce, nad nímž nevykonávají dohled, jedná nebo jednal v rozporu s touto směrnicí, informují o tom co nejkonkrétněji orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány domovského a hostitelského členského státu dotčeného správce. Přijímající orgány podniknou vhodné kroky a informují orgán pro cenné papíry a trhy a příslušné orgány, které informace předaly, o výsledku těchto kroků a, pokud je to možné, také o významném vývoji, k němuž došlo v mezidobí. Tímto odstavcem nejsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů, které informace předaly.
6. Za účelem zajištění jednotného uplatňování této směrnice, pokud jde o výměnu informací, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem ke stanovení podmínek uplatňování této směrnice v souvislosti s postupy pro výměnu informací jak mezi příslušnými orgány navzájem, tak mezi příslušnými orgány a orgánem pro cenné papíry a trhy.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010.
Článek 51
Předávání a uchovávání osobních údajů
1. Na předávání osobních údajů mezi příslušnými orgány použijí příslušné orgány směrnici 95/46/ES. Pokud jde o předávání osobních údajů orgánem pro cenné papíry a trhy příslušným orgánům členských států nebo třetích zemí, dodržuje orgán pro cenné papíry a trhy nařízení (ES) č. 45/2001.
2. Údaje se uchovávají po dobu nejvýše pěti let.
Článek 52
Poskytování informací třetím zemím
1. Příslušný orgán členského státu může třetí zemi v jednotlivých případech předat údaje a analýzu údajů, jsou-li splněny podmínky stanovené v článku 25 nebo 26 směrnice 95/46/ES a pokud je příslušný orgán členského státu přesvědčen, že je předání nezbytné pro účely této směrnice. Třetí země nesmí tyto údaje předat jiné třetí zemi bez výslovného písemného souhlasu příslušného orgánu členského státu.
2. Příslušný orgán členského státu poskytne informace, které obdržel od příslušného orgánu jiného členského státu, orgánu dohledu třetí země, pouze pokud příslušný orgán dotčeného členského státu obdržel výslovný souhlas příslušného orgánu, který tyto informace poskytl, a za předpokladu, že se informace poskytují výlučně pro účely, ke kterým tento příslušný orgán udělil souhlas.
Článek 53
Výměna informací týkajících se možných systémových důsledků činnosti správce
1. Příslušné orgány členských států, které jsou odpovědné za udělování povolení správcům nebo dohled nad nimi podle této směrnice, sdělují informace příslušným orgánům jiných členských států, je-li to důležité pro sledování a řešení možných důsledků činnosti jednotlivých správců nebo skupin správců pro stabilitu systémově významných finančních institucí a pro řádné fungování trhů, na nichž správci působí. Informovány jsou rovněž orgán pro cenné papíry a trhy a Evropská rada pro systémová rizika, které tyto informace předají příslušným orgánům ostatních členských států.
2. Za podmínek stanovených v článku 35 nařízení (EU) č. 1095/2010 sdělují příslušné orgány souhrnné informace o činnosti správců spadajících do jejich působnosti orgánu pro cenné papíry a trhy a Evropské radě pro systémová rizika.
3. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 1.
4. Komise přijme prováděcí akty, kterými se blíže stanoví, jakým způsobem a jak často má docházet k výměně informací podle odstavce 1. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 59 odst. 2.
Článek 54
Spolupráce při dohledu
1. Příslušné orgány jednoho členského státu mohou požádat příslušné orgány jiného členského státu o spolupráci při dohledu nebo ověřování na místě nebo šetření na území tohoto jiného členského státu v rámci svých pravomocí podle této směrnice.
Pokud příslušné orgány obdrží žádost o ověření na místě nebo šetření, učiní jeden z těchto kroků:
a)
ověření nebo šetření provedou samy;
b)
umožní provést ověření nebo šetření žádajícímu orgánu;
c)
umožní provést ověření nebo šetření auditorům nebo odborníkům.
2. V případě uvedeném v odst. 1 písm. a) může příslušný orgán členského státu, který požádal o spolupráci, požádat, aby pracovníky provádějící ověřování nebo šetření mohli doprovodit jeho vlastní pracovníci. Ověřování nebo šetření však podléhá obecnému dohledu členského státu, na jehož území probíhá.
V případě uvedeném v odst. 1 písm. b) může příslušný orgán členského státu, na jehož území ověřování nebo šetření probíhá, požádat, aby pracovníky provádějící ověřování nebo šetření mohli doprovodit jeho vlastní pracovníci.
3. Příslušné orgány mohou odmítnout výměnu informací nebo vyhovět žádosti o spolupráci při provádění šetření nebo ověřování na místě pouze v těchto případech:
a)
šetření, ověřování na místě nebo výměna informací by mohly nepříznivě ovlivnit svrchovanost, bezpečnost nebo veřejný pořádek dožádaného členského státu;
b)
před orgány dožádaného členského státu již bylo zahájeno soudní řízení ve vztahu ke stejným osobám a stejným činům;
c)
v dožádaném členském státě již bylo ve vztahu ke stejným osobám a za stejné činy vydáno pravomocné rozhodnutí.
Příslušné orgány informují příslušné orgány žádající o spolupráci o všech rozhodnutích přijatých podle prvního pododstavce včetně příslušných odůvodnění.
4. Za účelem zajištění jednotného uplatňování tohoto článku, může orgán pro cenné papíry a trhy vypracovat návrhy prováděcích technických norem zavádějících jednotné postupy pro spolupráci mezi příslušnými orgány při provádění ověřování na místě a šetření.
Komisi je svěřena pravomoc přijímat prováděcí technické normy uvedené v prvním pododstavci postupem podle článku 15 nařízení (EU) č. 1095/2010
Článek 55
Urovnávání sporů
V případě sporu mezi příslušnými orgány členských států ohledně posouzení, jednání nebo opomenutí jednoho z příslušných orgánů v oblastech, kde tato směrnice vyžaduje spolupráci a koordinaci mezi příslušnými orgány z více než jednoho členského státu, mohou příslušné orgány předložit věc orgánu pro cenné papíry a trhy, který může jednat na základě pravomocí, jež mu svěřuje článek 19 nařízení (EU) č. 1095/2010.
KAPITOLA X
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 56
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článcích 3, 4, 9, 12, 14 až 25, 34 až 37, 40, 42, 53, 67 a 68 je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 21. července 2011. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději šest měsíců před koncem tohoto čtyřletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud je Evropský parlament nebo Rada nezruší v souladu s článkem 57.
2. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
3. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci je svěřena Komisi za podmínek stanovených v článcích 57 a 58.
Článek 57
Zrušení přenesení pravomoci
1. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 3, 4, 9, 12, 14 až 25, 34 až 37, 40, 42, 53, 67 a 68 kdykoli zrušit.
2. Orgán, který zahájil vnitřní postup s cílem rozhodnout, zda zrušit přenesení pravomoci, uvědomí v přiměřené lhůtě před přijetím konečného rozhodnutí druhý orgán a Komisi a uvede pravomoc, jejíž přenesení by mohlo být zrušeno, a možné důvody tohoto zrušení.
3. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku okamžitě nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci. Bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 58
Námitky proti aktům v přenesené pravomoci
1. Evropský parlament nebo Rada mohou proti aktu v přenesené pravomoci vyslovit námitku ve lhůtě tří měsíců ode dne oznámení. Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o tři měsíce.
2. Pokud Evropský parlament ani Rada ve lhůtě uvedené v odstavci 1 námitku proti aktu v přenesené pravomoci nevysloví, zveřejní se akt v přenesené pravomoci v Úředním věstníku Evropské unie a vstupuje v platnost dnem v něm stanoveným.
Pokud na základě odůvodněné žádosti Komise Evropský parlament a Rada uvědomí Komisi o svém úmyslu námitky proti aktu v přenesené pravomoci nevyslovit, může být tento akt zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie a vstupuje v platnost před uplynutím této lhůty.
3. Akt v přenesené pravomoci nevstoupí v platnost, pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada ve lhůtě uvedené v odstavci 1 vysloví námitku. Orgán, který vyslovuje námitku proti aktu v přenesené pravomoci, ji odůvodní v souladu s článkem 296 Smlouvy o fungování EU.
Článek 59
Prováděcí opatření
1. Komisi je nápomocen Evropský výbor pro cenné papíry, zřízený rozhodnutím Komise 2001/528/ES (30). Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení (EU) č. 182/2011.
2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
Článek 60
Povinnost informovat o odchylných úpravách
Pokud členský stát využije možnost odchýlit se od této směrnice nebo zvolit si určitou úpravu podle článků 6, 9, 21, 22, 28, 43 a čl. 61 odst. 5, informuje o této skutečnosti a případných následných změnách Komisi. Komise zveřejní tyto informace na internetových stránkách nebo jiným způsobem, který zajistí snadný přístup k těmto informacím.
Článek 61
Přechodná ustanovení
1. Správci, kteří vykonávají činnost podle této směrnice před 22. červencem 2013, přijmou veškerá opatření nezbytná k dosažení souladu s vnitrostátním právem založeném na této směrnici a podají žádost o udělení povolení do jednoho roku od uvedeného dne.
2. Články 31, 32 a 33 se nepoužijí na nabízení podílových jednotek nebo akcií alternativních investičních fondů, jež jsou v současnosti předmětem veřejné nabídky na základě prospektu, který byl vypracován a zveřejněn v souladu se směrnicí 2003/71/ES před 22. červencem 2013, dokud je tento prospekt platný.
3. Pokud správce spravuje před 22. červencem 2013 uzavřený alternativní investiční fond, který po 22. červenci 2013 neprovádí žádné další investice, smí pokračovat ve správě tohoto alternativního investičního fondu bez povolení podle této směrnice.
4. Pokud správce spravuje uzavřený alternativní investiční fond, jehož upisovací období pro investory skončilo přede dnem vstupu této směrnice v platnost a který je zřízen na období, jež uplyne nejpozději tři roky od 22. července 2013, může tento správce i nadále daný alternativní investiční fond spravovat, aniž by musel dodržovat tuto směrnici, s výjimkou článku 22 a případně článků 26 až 30, anebo může podat žádost o povolení podle této směrnice.
5. Příslušné orgány domovského členského státu alternativního investičního fondu nebo případně příslušné orgány domovského členského státu správce, není-li alternativní investiční fond právně upraven, mohou do 22. července 2017 povolit, aby byly depozitářem jmenovány instituce uvedené v čl. 21 odst. 3 písm. a) a usazené v jiném členském státě. Tím není dotčeno plné uplatňování článku 21, s výjimkou odst. 5 písm. a) uvedeného článku o místě, kde má být depozitář usazen.
Článek 62
Změny směrnice 2003/41/ES
Směrnice 2003/41/ES se mění takto:
1)
V čl. 2 odst. 2 se písmeno b) nahrazuje tímto:
„b)
instituce, na něž se vztahují směrnice 73/239/EHS (31), směrnice 85/611/EHS (32), směrnice 93/22/EHS (33), směrnice 2000/12/ES (34), směrnice 2002/83/ES (35) a směrnice 2011/61/EU (36);
2)
V článku 19 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
1. Členské státy nesmí bránit institucím jmenovat pro účely správy investičního portfolia investiční správce usazené v jiném členské státě, kteří mají náležité povolení k této činnosti v souladu se směrnicemi 85/611/EHS, 93/22/EHS, 2000/12/ES a 2002/83/ES a 2011/61/EU; totéž platí pro instituce uvedené v čl. 2 odst. 1 této směrnice.“
Článek 63
Změny směrnice 2009/65/ES
Směrnice 2009/65/ES se mění takto:
1)
Vkládá se článek, který zní:
„Článek 50a
S cílem zajistit soudržnost mezi odvětvími a odstranit nesoulad mezi zájmy firem, které transformují úvěry na obchodovatelné cenné papíry a jiné finanční nástroje (původci), a zájmy SKIPCP, které do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů investují, přijme Komise prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 112a a za podmínek stanovených v článcích 112b a 112c opatření, jimiž se stanoví:
a)
požadavky, které musí splnit původce, aby SKIPCP směl investovat do cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů tohoto typu vydaných po 1. lednu 2011, včetně požadavků, které zajistí, že si původce ponechá čistý ekonomický podíl ve výši nejméně 5 %;
b)
kvalitativní požadavky, které musí splnit SKIPCP, který investuje do těchto cenných papírů nebo jiných finančních nástrojů.“
2)
V článku 112 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
2. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v článcích 12, 14, 23, 33, 43, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 a 111 je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 4. ledna 2011. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedená v článku 50a je svěřena Komisi na dobu čtyř let od 21. července 2011. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději šest měsíců před koncem tohoto čtyřletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud je Evropský parlament nebo Rada nezruší v souladu s článkem 112a.“
3)
V článku 112a se odstavec 1 nahrazuje tímto:
1. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článcích 12, 14, 23, 33, 43, 50a, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 a 111 kdykoli zrušit.“
Článek 64
Změna nařízení (ES) č. 1060/2009
V čl. 4 odst. 1 nařízení (ES) č. 1060/2009 se první pododstavec nahrazuje tímto:
1. Úvěrové instituce ve smyslu směrnice 2006/48/ES, investiční podniky ve smyslu směrnice 2004/39/ES, pojišťovny v oblasti působnosti první směrnice Rady 73/239/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu (37), pojišťovny ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/83/ES ze dne 5. listopadu 2002 o životním pojištění (38), zajišťovny ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/68/ES ze dne 16. listopadu 2005 o zajištění (39), SKIPCP ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (40), instituce zaměstnaneckého penzijního pojištění ve smyslu směrnice 2003/41/ES a alternativní investiční fondy ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady EU/61/2011 ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (41) mohou používat k regulatorním účelům pouze ratingy vydané ratingovými agenturami usazenými v Unii a registrovanými v souladu s tímto nařízením.
Článek 65
Změna nařízení (EU) č. 1095/2010
V čl. 1 odst. 2 nařízení (EU) č. 1095/2010 se slova „jakéhokoliv právního předpisu týkajícího se správců alternativních investičních fondů přijatého v budoucnu“ nahrazují slovy „směrnice Evropského parlamentu a Rady EU/61/2011 ze dne 8. června 2011 o správcích alternativních investičních fondů (42).
Článek 66
Provedení
1. Do 22. července 2013 členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku mezi ustanoveními těchto předpisů a této směrnice.
2. Členské státy použijí právní a správní předpisy uvedené v odstavci 1 ode dne 22. července 2013.
3. Bez ohledu na odstavec 2 použijí členské státy právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 35 a 37 až 41 v souladu s aktem v přenesené pravomoci přijatým Komisí podle čl. 67 odst. 6 a ode dne v něm uvedeného.
4. Členské státy zajistí, že právní a správní předpisy přijaté členskými státy v souladu s články 36 a 42 pozbydou platnosti v souladu s aktem v přenesené pravomoci přijatým Komisí podle čl. 68 odst. 6 a ode dne v něm uvedeného.
5. Předpisy uvedené v odstavci 1 přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení.
6. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 67
Akt v přenesené pravomoci v souvislosti s uplatňováním článku 35 a článků 37 až 41
1. Do 22. července 2015 předloží orgán pro cenné papíry a trhy Evropskému parlamentu, Radě a Komisi:
a)
stanovisko k fungování pasu při správě nebo nabízení unijních alternativních investičních fondů unijními správci i podle článků 32 a 33 a k tomu, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů stanovených v článcích 36 a 42, a
b)
radu týkající se používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zohledňuje ve svém stanovisku a radě k používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a ke správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci mimo jiné:
a)
pokud jde o fungování pasu při správě nebo nabízení unijních alternativních investičních fondů unijními správci:
i)
využívání pasu,
ii)
potíže zaznamenané v souvislosti s:
-
účinností spolupráce mezi příslušnými orgány,
-
účinností fungování systému oznamování,
-
ochranou investorů,
-
úlohou orgánu pro cenné papíry a trhy jako zprostředkovatele, včetně počtu případů a účinností zprostředkování,
iii)
účinnost shromažďování a sdílení informací týkajících se sledování systémového rizika příslušnými vnitrostátními orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika;
b)
pokud jde o to, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů:
i)
dodržování veškerých požadavků této směrnice, s výjimkou článku 21, unijními správci,
ii)
dodržování článků 22, 23 a 24 a případně také článků 26 až 30 mimounijními správci, pokud jde o každý nabízený alternativní investiční fond,
iii)
existenci a účinnost dohod o spolupráci v oblasti dohledu nad systémovým rizikem, jež jsou v souladu s mezinárodními standardy, mezi příslušnými orgány členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány domovského členského státu unijního alternativního investičního fondu a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, a případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen,
iv)
veškeré otázky týkající se případné ochrany investorů,
v)
veškeré vlastnosti regulačního a dohledového rámce třetí země, které by mohly příslušným orgánům bránit v účinném dohledu podle této směrnice;
c)
pokud jde o fungování obou systémů, případná narušení trhu a hospodářské soutěže (rovných podmínek) nebo jakékoli konkrétní obtíže, na něž správci narazí při vlastním usazování nebo při nabízení jimi spravovaných alternativních investičních fondů ve kterékoli třetí zemi.
3. Za tímto účelem příslušné orgány členských států předkládají čtvrtletně orgánu pro cenné papíry a trhy informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů, a informace potřebné k posouzení bodů uvedených v odstavci 2, a to počínaje vstupem v platnost vnitrostátních právních a správních předpisů nezbytných k dosažení souladu s touto směrnicí a až do doby, kdy orgán pro cenné papíry a trhy vydá stanovisko podle odst. 1 písm. a).
4. Pokud se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že v souvislosti s ochranou investorů, narušením trhu a hospodářské soutěže a sledováním systémového rizika neexistují závažné překážky, které by bránily používání pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41, vydá v této souvislosti kladnou radu.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 2.
6. V souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 přijme Komise akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od přijetí kladné rady a stanoviska orgánu pro cenné papíry a trhy a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika, a stanoví datum použitelnosti pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41 ve všech členských státech.
Pokud je proti aktu v přenesené pravomoci uvedeném v prvním pododstavci tohoto odstavce vyslovena námitka v souladu s článkem 58, Komise znovu přijme akt v přenesené pravomoci, na jehož základě se pravidla stanovená v článku 35 a článcích 37 až 41 stávají použitelnými ve všech členských státech, v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 později v okamžiku, který se jí bude zdát vhodný, a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika.
7. Pokud orgán pro cenné papíry a trhy nevydá radu ve lhůtě stanovené v odstavci 1, vyžádá si Komise tuto radu v nové lhůtě.
Článek 68
Akt v přenesené pravomoci v souvislosti s ukončením uplatňování článků 36 až 42
1. Tři roky ode dne vstupu v platnost aktu v přenesené pravomoci uvedeného v čl. 67 odst. 6, na jehož základě se stávají pravidla stanovená v článku 35 a v článcích 37 až 41 použitelnými ve všech členských státech, vydá orgán pro cenné papíry a trhy Evropskému parlamentu, Radě a Komisi:
a)
stanovisko k fungování pasu unijních správců při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii podle článku 35 a mimounijních správců při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii podle článků 37 až 41 a k tomu, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42, a
b)
radu ohledně ukončení vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42 souběžně se zavedením režimu pasu v souladu s pravidly stanovenými v článku 35 a v článcích 37 až 41.
2. Orgán pro cenné papíry a trhy zohlední ve svém stanovisku a radě ohledně ukončení vnitrostátních režimů upravených v článcích 36 a 42 mimo jiné:
a)
pokud jde o fungování pasu unijních správců při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii,
i)
využívání pasu,
ii)
potíže zaznamenané v souvislosti s:
-
účinností spolupráce mezi příslušnými orgány,
-
účinností fungování systému oznamování,
-
označováním referenčního členského státu,
-
tím, že příslušným orgánům brání v účinném dohledu právní a správní předpisy třetí země vztahující se na správce nebo omezení dohledových a vyšetřovacích pravomocí orgánů dohledu třetí země,
-
ochranou investorů,
-
přístupem investorů v Unii,
-
dopadem na rozvojové země,
-
úlohou orgánu pro cenné papíry a trhy jako zprostředkovatele, včetně počtu případů a účinnosti zprostředkování,
iii)
sjednávání, uzavírání, existenci a efektivitu požadovaných dohod o spolupráci,
iv)
efektivitu shromažďování a sdílení informací týkajících se sledování systémového rizika vnitrostátními příslušnými orgány, orgánem pro cenné papíry a trhy a Evropskou radou pro systémová rizika,
v)
výsledky srovnávacího hodnocení uvedeného v článku 38;
b)
pokud jde o to, jak funguje nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci a správa nebo nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle příslušných vnitrostátních režimů,
i)
dodržování veškerých požadavků podle této směrnice, s výjimkou článku 21, správci,
ii)
dodržování článků 22, 23 a 24 a případně článků 26 až 30 mimounijními správci, pokud jde o každý nabízený alternativní investiční fond,
iii)
existenci a účinnost dohod o spolupráci v oblasti dohledu nad systémovým rizikem, jež jsou v souladu s mezinárodními standardy, mezi příslušnými orgány členského státu, v němž jsou alternativní investiční fondy nabízeny, případně příslušnými orgány domovského členského státu dotčeného unijního alternativního investičního fondu a orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní správce usazen, případně orgány dohledu třetí země, v níž je mimounijní alternativní investiční fond usazen,
iv)
veškeré otázky týkající se případné ochrany investorů,
v)
veškeré vlastnosti regulačního a dohledového rámce třetí země, které by mohly příslušným orgánům Unie bránit v účinném dohledu podle této směrnice;
c)
pokud jde o fungování obou systémů, případná narušení trhu a hospodářské soutěže (rovných podmínek) a jakékoli případné negativní dopady na přístup investorů nebo investice do rozvojových zemí či v jejich prospěch;
d)
kvantitativní posouzení, jež určí počet jurisdikcí třetích zemí, v nichž mají sídlo správci, kteří nabízejí alternativní investiční fond v některém členském státě podle režimu pasu upraveného v článku 40 nebo podle vnitrostátních režimů upravených v článku 42.
3. Za tímto účelem příslušné orgány předkládají čtvrtletně orgánu pro cenné papíry a trhy informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů, a to počínaje vstupem v platnost aktu v přenesené pravomoci uvedeného v čl. 67 odst. 6 a až do doby, kdy orgán pro cenné papíry a trhy vydá stanovisko podle odst. 1 písm. a) tohoto článku.
4. Pokud se orgán pro cenné papíry a trhy domnívá, že v souvislosti s ochranou investorů, narušením trhu a hospodářské soutěže nebo se sledováním systémového rizika neexistují závažné překážky, které by bránily ukončení vnitrostátních režimů podle článků 36 a 42 a zavedení pasu při nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v Unii unijními správci a při správě nebo nabízení alternativních investičních fondů v Unii mimounijními správci podle pravidel stanovených v článku 35 a v článcích 37 až 41 jako jediného možného režimu platného pro tyto činnosti správců v Unii, vydá v této souvislosti radu podporující toto ukončení.
5. Komise přijme prostřednictvím aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 opatření, kterými se blíže stanoví obsah informací poskytovaných podle odstavce 2.
6. V souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 přijme Komise akt v přenesené pravomoci do tří měsíců od přijetí kladné rady a stanoviska orgánu pro cenné papíry a trhy a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika, a stanoví datum, k němuž se musí ukončit vnitrostátní režimy upravené v článcích 36 a 42 a režim pasu stanovený v článku 35 a v článcích 37 až 41 se stane jediným povinným režimem platným ve všech členských státech.
Pokud je proti aktu v přenesené pravomoci uvedeném v prvním pododstavci tohoto odstavce vyslovena námitka v souladu s článkem 58, Komise znovu přijme akt v přenesené pravomoci, jímž se ukončují vnitrostátní režimy upravené v článcích 36 a 42 a režim pasu stanovený v článku 35 a v článcích 37 až 41 se stane jediným povinným režimem platným ve všech členských státech, v souladu s článkem 56 a za podmínek stanovených v článcích 57 a 58 později v okamžiku, který se jí bude zdát vhodný, a vezme přitom v úvahu kritéria uvedená v odstavci 2 a cíle této směrnice, jako například vnitřní trh, ochranu investorů a účinné sledování systémového rizika.
7. Pokud orgán pro cenné papíry a trhy nevydá radu ve lhůtě stanovené v odstavci 1, vyžádá si Komise tuto radu v nové lhůtě.
Článek 69
Přezkum
1. Do 22. července 2017 zahájí Komise na základě veřejné konzultace a po projednání s příslušnými orgány přezkum uplatňování a oblasti působnosti této směrnice. Tento přezkum provede analýzu zkušeností získaných při uplatňování této směrnice, posoudí dopad této směrnice na investory, alternativní investiční fondy nebo správce v Unii i ve třetích zemích, a zhodnotí, nakolik byly splněny její cíle. Komise v případě potřeby navrhne vhodné změny. Součástí přezkumu bude všeobecný přehled fungování pravidel této směrnice a zkušenosti získané při jejich uplatňování, k nimž patří:
a)
nabízení mimounijních alternativních investičních fondů v členských státech unijními správci podle vnitrostátních režimů;
b)
nabízení alternativních investičních fondů v členských státech mimounijními správci podle vnitrostátních režimů;
c)
správa a nabízení alternativních investičních fondů v Unii povolenými správci v souladu s touto směrnicí podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí;
d)
nabízení alternativních investičních fondů v Unii jinými osobami nebo subjekty, než jsou správci, nebo jejich jménem;
e)
investice do alternativních investičních fondů uskutečněné evropskými profesionálními investory nebo jejich jménem;
f)
dopady pravidel pro depozitáře stanovených v článku 21 na trh depozitářů v Unii;
g)
dopady požadavků na transparentnost a informačních povinností podle článků 22 až 24 a 28 a 29 na posuzování systémových rizik;
h)
případné negativní dopady na neprofesionální investory;
i)
dopady této směrnice na fungování a životaschopnost fondů soukromého kapitálu a fondů rizikového kapitálu;
j)
dopad této směrnice na přístup investorů v Unii;
k)
dopad této směrnice na investice do rozvojových zemí či v jejich prospěch;
l)
dopad této směrnice na ochranu nekótovaných společností nebo emitentů podle článků 26 až 30 této směrnice a na rovné podmínky mezi alternativními investičními fondy a jinými investory po nabytí významné účasti nebo kontroly v nekótovaných společnostech nebo emitentech.
Při přezkumu nabízení nebo správy alternativních investičních fondů podle prvního pododstavce písm. a), b) a c) Komise posoudí otázku, zda je vhodné svěřit v této oblasti orgánu pro cenné papíry a trhy další dohledové pravomoci.
2. Pro účely přezkumu podle odstavce 1 poskytují členské státy Komisi každoročně informace o správcích, kteří spravují nebo nabízejí alternativní investiční fondy pod jejich dohledem jak podle režimu pasu stanoveného touto směrnicí, tak podle vnitrostátních režimů a uvedou přitom datum provedení a datum nabytí účinnosti režimu pasu v jejich jurisdikci.
Orgán pro cenné papíry a trhy poskytuje Komisi informace o všech mimounijních správcích, kteří získali povolení nebo požádali o povolení podle článku 37.
K informacím uvedeným v prvním a druhém pododstavci patří:
a)
informace o tom, kde jsou dotčení správci usazeni;
b)
identifikace unijních alternativních investičních fondů případně spravovaných nebo nabízených těmito správci;
c)
identifikace mimounijních alternativních investičních fondů případně spravovaných unijními správci, ale nenabízených v Unii;
d)
identifikace mimounijních alternativních investičních fondů případně nabízených v Unii;
e)
informace o příslušném režimu, ať vnitrostátním či unijním, v němž provozují příslušní správci svou činnost, a
f)
veškeré další informace, které umožní porozumět tomu, jak správa a nabízení alternativních investičních fondů v Unii správci probíhá v praxi.
3. Při přezkumu podle odstavce 1 se náležitě zohlední vývoj na mezinárodní úrovni a jednání se třetími zeměmi a mezinárodními organizacemi.
4. Po dokončení přezkumu předloží Komise bez zbytečného prodlení zprávu Evropskému parlamentu a Radě. Bude-li to vhodné, navrhne Komise změny této směrnice, pokud jde o její cíle, důsledky pro ochranu investorů, narušení trhu a hospodářské soutěže, sledování systémového rizika a potenciální dopady na investory, alternativní investiční fondy a správce v Unii i ve třetích zemích.
Článek 70
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 71
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 8. června 2011.
DIRECTIVA 2011/61/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
din 8 iunie 2011
privind administratorii fondurilor de investiții alternative și de modificare a Directivelor 2003/41/CE și 2009/65/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și (UE) nr. 1095/2010
(Text cu relevanță pentru SEE)
PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 53 alineatul (1),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (1),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (3),
întrucât:
(1)
Administratorii de fonduri de investiții alternative (AFIA) sunt responsabili de administrarea unui volum important de active investite în Uniune, răspund pentru o parte importantă a tranzacțiilor cu instrumente financiare pe piețe și pot exercita o influență semnificativă asupra piețelor și societăților în care investesc.
(2)
Impactul AFIA asupra piețelor pe care își desfășoară activitatea este în mare parte benefic, însă recentele dificultăți financiare au scos în evidență faptul că activitățile AFIA pot servi la răspândirea sau amplificarea riscurilor în sistemul financiar. Răspunsurile naționale necoordonate îngreunează administrarea eficientă a respectivelor riscuri. Prin urmare, scopul prezentei directive este de a stabili cerințe comune de autorizare și de supraveghere a AFIA pentru a defini o abordare coerentă a riscurilor legate de aceasta și a impactului lor asupra investitorilor și piețelor din Uniune.
(3)
Recentele dificultăți de pe piețele financiare au scos în evidență faptul că multe dintre strategiile AFIA sunt vulnerabile la unele sau mai multe riscuri importante referitoare la investitori, alți participanți pe piață și piețe. Pentru a avea dispoziții comune și cuprinzătoare privind supravegherea, este necesar să se creeze un cadru capabil să încadreze respectivele riscuri, ținând seama de diferitele tipuri de strategii și tehnici de investiții utilizate de AFIA. Prin urmare, prezenta directivă ar trebui să se aplice AFIA care administrează toate tipurile de fonduri care nu intră sub incidența Directivei 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) (4), indiferent de modul legal sau contractual prin care li s-a încredințat această responsabilitate AFIA. Pe baza unei autorizații obținute în temeiul prezentei directive, AFIA nu ar trebui să aibă dreptul de a administra OPCVM-uri în sensul Directivei 2009/65/CE.
(4)
Scopul prezentei directive este de a asigura o piață internă pentru AFIA și un cadru de reglementare și supraveghere armonizat și riguros pentru activitățile desfășurate în Uniune de toate AFIA, inclusiv cele care își au sediul social într-un stat membru (AFIA din UE) și cele care își au sediul social într-o țară terță (AFIA din afara UE). Deoarece consecințele practice și posibilele dificultăți generate de un cadru de reglementare armonizat și o piață internă a Uniunii pentru AFIA din afara UE care desfășoară activități de administrare și/sau de distribuire în Uniune și pentru AFIA din UE care administrează fondurile de investiții alternative (FIA) din afara UE sunt incerte și dificil de prevăzut din cauza lipsei de experiență anterioară în acest domeniu, ar trebui creat un mecanism de revizuire. Se intenționează ca, după o perioadă de tranziție de doi ani, un sistem armonizat de pașapoarte europene să devină aplicabil AFIA din afara UE care desfășoară activități de administrare și/sau de distribuire în Uniune și pentru AFIA din UE care administrează FIA din afara UE, după intrarea în vigoare a unui act delegat adoptat de Comisie în acest sens. Se intenționează ca sistemul armonizat respectiv să coexiste, pe durata unei perioade de tranziție de trei ani, cu sistemele naționale ale statelor membre, sub rezerva îndeplinirii unor anumite condiții armonizate minime. După această perioadă de trei ani de coexistență, se intenționează ca sistemele naționale să fie desființate la intrarea în vigoare a unui viitor act delegat al Comisiei.
(5)
La patru ani de la data limită de transpunere a prezentei directive, Comisia ar trebui să examineze aplicarea și domeniul de aplicare al prezentei directive ținând seama de obiectivele sale și ar trebui să analizeze dacă abordarea armonizată a Uniunii a cauzat sau nu o denaturare majoră continuă a pieței și dacă prezenta directivă funcționează sau nu eficace din punctul de vedere al principiilor pieței interne și al concurenței echitabile.
(6)
Domeniul de aplicare al prezentei directive ar trebui să fie limitat la entitățile care administrează FIA ca obiect principal de activitate - indiferent dacă FIA este de tip deschis sau de tip închis, indiferent de forma juridică de constituire a FIA și indiferent dacă FIA este admis la tranzacționare sau nu - care atrag fonduri de la o serie de investitori în vederea investirii respectivelor fonduri în interesul respectivilor investitori în conformitate cu o politică de investiții definită.
(7)
Societățile de investiții, precum vehiculele investiționale de tip „family office”, care investesc patrimoniul privat al unor investitori, fără a atrage fonduri externe, nu ar trebui să fie considerate FIA în conformitate cu prezenta directivă.
(8)
Entitățile care nu sunt considerate AFIA în conformitate cu prezenta directivă nu sunt incluse în domeniul de aplicare al acesteia. Prin urmare, prezenta directivă nu ar trebui să se aplice holdingurilor în sensul definiției din prezenta directivă. Cu toate acestea, nu ar trebui excluși din domeniul de aplicare al prezentei directivei administratorii unor fonduri de capital privat sau AFIA care administrează FIA ale căror acțiuni sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată. De asemenea, prezenta directivă ar trebui să nu se aplice administrării fondurilor de pensii, schemelor de participare sau de economii ale angajaților, instituțiilor supranaționale, băncilor centrale naționale sau administrațiilor naționale, regionale și locale ori organismelor sau instituțiilor care administrează fonduri care susțin sistemele de asigurări sociale și de pensii, entităților cu scop special de securitizare și nici contractelor de asigurări și asociațiilor în participațiune.
(9)
Firmele de investiții autorizate în temeiul Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare (5) și instituțiile de credit autorizate în temeiul Directivei 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit (6) nu ar trebui să fie obligate să obțină o autorizație în temeiul prezentei directive pentru a furniza servicii de investiții, cum ar fi administrarea de portofolii individuale în ceea ce privește FIA. Cu toate acestea, firmele de investiții ar trebui să poată, direct sau indirect, să ofere unități sau acțiuni ale unui FIA ori să plaseze astfel de unități sau acțiuni unor investitori din Uniune numai în măsura în care unitățile ori acțiunile pot fi distribuite în conformitate cu prezenta directivă. La transpunerea prezentei directive în dreptul intern, statele membre ar trebui să țină seama de această cerință și ar trebui să se asigure că firmele de investiții stabilite într-o țară terță care pot să furnizeze, în conformitate cu dreptul intern relevant, servicii de investiții în ceea ce privește FIA intră și ele sub incidența respectivei cerințe. Furnizarea serviciilor de investiții legate de FIA de către aceste entități nu ar trebui să aibă niciodată drept efect încălcarea de facto a dispozițiilor prezentei directive prin transformarea AFIA într-o entitate de tip „cutie poștală”, indiferent dacă AFIA este stabilit în Uniune sau într-o țară terță.
(10)
Prezenta directivă nu reglementează FIA. Prin urmare, FIA ar trebui să poată fi reglementate și supravegheate în continuare la nivel național. Reglementarea structurii sau a compoziției portofoliilor FIA administrate de AFIA la nivelul Uniunii ar fi disproporționată, iar realizarea unei armonizări atât de exhaustive ar fi dificilă din cauza numeroaselor tipuri de FIA administrate de AFIA. Prin urmare, prezenta directivă nu împiedică statele membre să adopte sau să continue să aplice cerințe naționale legate de FIA stabilite pe teritoriul lor. Faptul că un stat membru poate impune FIA stabilite pe teritoriul său cerințe suplimentare față de cele aplicabile în alte state membre nu ar trebui să împiedice exercitarea drepturilor AFIA autorizați în temeiul prezentei directive în alte state membre de a distribui către investitorii profesionali din Uniune acțiuni sau unități ale anumitor FIA stabilite în alt stat membru decât statul membru care impune cerințe suplimentare și care, prin urmare, nu intră sub incidența acestor cerințe suplimentare și nu trebuie să le respecte.
(11)
Conform mai multor dispoziții prevăzute în prezenta directivă, AFIA sunt obligați să asigure respectarea unor cerințe care, în cazul anumitor structuri de fonduri, nu țin de responsabilitatea AFIA. Un exemplu în acest sens îl constituie structurile de fond în care responsabilitatea de numire a depozitarului îi revine FIA sau unei alte entități care acționează în numele FIA. În astfel de cazuri, AFIA nu deține controlul final cu privire la numirea efectivă a unui depozitar, cu excepția cazului în care FIA este administrat intern. Întrucât prezenta directivă nu reglementează FIA, ea nu poate obliga un FIA să numească un depozitar. În cazurile în care un AFIA nu asigură conformitatea cu cerințele aplicabile pentru care este responsabil FIA sau o altă entitate care acționează în numele FIA, autoritățile competente ar trebui să impună AFIA să ia măsurile necesare pentru remedierea situației. În cazul în care, în ciuda măsurilor respective, neconformitatea persistă și în măsura în care este vorba despre un AFIA din UE sau un AFIA autorizat din afara UE care administrează un FIA din UE, AFIA ar trebui să își înceteze activitatea de administrator al FIA în cauză. În cazul în care AFIA nu își încetează activitatea de administrator, autoritățile competente din statul membru de origine al acestuia ar trebui să îi solicite încetarea activității, iar acțiunile sau unitățile FIA respectiv ar trebui să nu mai poată fi distribuite în Uniune. Aceeași interdicție ar trebui să se aplice și în cazul AFIA autorizate din afara UE care distribuie acțiuni sau unități ale unui FIA din afara UE.
(12)
Atunci când în prezenta directivă se face trimitere la interesele investitorilor unui FIA, se au în vedere interesele investitorilor în capacitatea lor specifică de investitori ai FIA, și nu interesele lor individuale, cu excepția cazului în care se prevede altfel.
(13)
Sub rezerva excepțiilor și restricțiilor prevăzute în prezenta directivă, aceasta ar trebui să se aplice tuturor AFIA din UE care administrează FIA din UE sau FIA din afara UE, indiferent dacă acțiunile sau unitățile acestora sunt distribuite sau nu în Uniune, AFIA din afara UE care administrează FIA din UE, indiferent dacă acțiunile sau unitățile acestora sunt distribuite sau nu în Uniune, și AFIA din afara UE care distribuie în Uniune acțiuni sau unități ale FIA din UE sau FIA din afara UE.
(14)
Prezenta directivă stabilește cerințe referitoare la modul în care AFIA ar trebui să administreze FIA aflate în responsabilitatea lor. În ceea ce privește AFIA din afara UE, acestea se limitează la administrarea FIA din UE și a altor FIA ale căror unități sau acțiuni sunt, de asemenea, distribuite către investitori profesionali din Uniune.
(15)
Autorizarea AFIA din UE în conformitate cu prezenta directivă vizează administrarea de FIA din UE stabilite în statul membru de origine al AFIA. Sub rezerva unor cerințe suplimentare de notificare, acest lucru include distribuirea către investitori profesionali din Uniune a acțiunilor sau unităților unor FIA din UE administrate de AFIA din UE și administrarea unor FIA din UE stabilite într-un alt stat membru decât statul membru de origine al AFIA. Prezenta directivă prevede, de asemenea, condițiile în care AFIA autorizate din UE pot distribui acțiuni sau unități ale unor FIA din afara UE către investitori profesionali din Uniune și condițiile în care un AFIA din afara UE poate obține o autorizație pentru a administra FIA din UE și/sau a distribui acțiuni sau unități ale unor FIA către investitori profesionali din Uniune pe baza unui pașaport. În cursul unei perioade care se dorește a fi tranzitorie, statele membre ar trebui să poată permite, de asemenea, AFIA din UE să distribuie acțiuni sau unități ale unor FIA din afara UE numai pe teritoriul lor și/sau să permită AFIA din afara UE să administreze FIA din UE și/sau să distribuie acțiuni sau unități ale unor FIA către investitori profesionali, numai pe teritoriul lor, în condițiile prevăzute de dreptul intern, în măsura în care sunt îndeplinite anumite condiții minime prevăzute în prezenta directivă.
(16)
Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice AFIA care administrează FIA ai căror unici investitori sunt AFIA acestor fonduri sau societățile lor mamă, filialele lor sau alte filiale ale societăților lor mamă, iar acești investitori nu sunt, la rândul lor, FIA.
(17)
Prezenta directivă prevede, de asemenea, un regim mai puțin strict pentru AFIA care administrează FIA a căror valoare cumulată nu depășește pragul de 100 de milioane EUR, precum și pentru AFIA care administrează doar FIA care nu utilizează efectul de levier și care nu acordă investitorilor dreptul la răscumpărare pentru o perioadă de cinci ani, dacă valoarea cumulată a FIA pe care le administrează nu depășește pragul de 500 de milioane EUR. Deși este puțin probabil ca activitățile AFIA în cauză să aibă consecințe individuale semnificative pentru stabilitatea financiară, combinația poate determina ca activitățile acestora să genereze riscuri sistemice. În consecință, AFIA în cauză nu ar trebui să facă obiectul autorizării ca atare, ci al unei înregistrări în statele lor membre de origine și ar trebui, printre altele, să furnizeze autorităților competente informațiile relevante privind principalele instrumente pe care le tranzacționează, principalele expuneri și cele mai importante concentrări ale FIA pe care le administrează. Cu toate acestea, pentru a putea beneficia de drepturile conferite prin prezenta directivă, ar trebui să se permită ca AFIA mai mici să fie tratați drept AFIA cu condiția respectării procedurii privind opțiunea de participare prevăzute în prezenta directivă. Această derogare nu ar trebui să limiteze capacitatea statelor membre de a impune cerințe mai stricte AFIA care nu au exercitat opțiunea de participare.
(18)
Niciun AFIA din UE nu ar trebui să poată administra și/sau distribui către investitori profesionali acțiuni sau unități ale FIA în Uniune decât dacă este autorizat în conformitate cu prezenta directivă. Un AFIA autorizat în conformitate cu prezenta directivă ar trebui să îndeplinească în orice moment condițiile de autorizare prevăzute în prezenta directivă.
(19)
Imediat ce acest lucru este permis în temeiul prezentei directive, un AFIA din afara UE care intenționează să administreze un FIA din UE și/sau să distribuie acțiuni sau unități ale unui FIA în Uniune pe baza unui pașaport sau un AFIA din UE care intenționează să distribuie acțiuni sau unități ale unui FIA din afara UE în Uniune pe baza unui pașaport ar trebui, de asemenea, să fie autorizat în temeiul prezentei directive. Cel puțin în perioada de tranziție, un stat membru ar trebui de asemenea să poată permite unui AFIA din afara UE să distribuie unități sau acțiuni ale FIA în respectivul stat membru și să poată autoriza un AFIA din UE să distribuie unități sau acțiuni ale FIA din afara UE în respectivul stat membru în măsura în care sunt respectate condițiile minime prevăzute în prezenta directivă.
(20)
În funcție de forma sa juridică, FIA ar trebui să poată fi administrat extern sau intern. Ar trebui să se considere că FIA este administrat intern atunci când funcțiile de administrare sunt îndeplinite de organul de conducere sau de orice altă resursă internă a FIA. Atunci când forma juridică a FIA permite administrarea internă, iar organismul de conducere al FIA decide să nu numească un AFIA extern, FIA este, de asemenea, AFIA și, prin urmare, ar trebui să respecte cerințele impuse AFIA prin prezenta directivă și să fie autorizat ca atare. Cu toate acestea, un AFIA care este un FIA administrat intern nu ar trebui să fie autorizat ca administrator extern al unui alt FIA sau al altor FIA. Ar trebui să se considere că un FIA este administrat extern atunci când o persoană juridică din exterior a fost numită drept administrator de către FIA sau pentru FIA, aceasta devenind, prin numirea respectivă, responsabilă de administrarea FIA. Atunci când a fost numit un AFIA extern pentru a administra un anumit FIA, nu ar trebui să se considere că respectivul AFIA asigură servicii de investiții referitoare la administrarea de portofolii, în sensul definițiilor de la articolul 4 alineatul (1) punctul 9 din Directiva 2004/39/CE, ci că asigură administrarea portofoliului colectiv în conformitate cu prezenta directivă.
(21)
Administrarea FIA ar trebui să însemne prestarea, cel puțin, a unor servicii de administrare a investițiilor. AFIA unic care urmează a fi numit în conformitate cu prezenta directivă nu ar trebui în niciun caz să fie autorizat să administreze portofoliul, dacă nu furnizează serviciul de administrare a riscului, sau invers. Sub rezerva îndeplinirii condițiilor stabilite în prezenta directivă, un AFIA autorizat nu ar trebui să fie împiedicat să desfășoare și activități de administrare și distribuire a acțiunilor și unităților FIA sau să desfășoare activități legate de activele FIA. Un AFIA extern nu ar trebui să fie împiedicat să furnizeze și serviciul de administrare a portofoliilor de investiții în temeiul unor mandate acordate de investitori în mod discreționar și individualizat, inclusiv a portofoliilor deținute de fondurile de pensii și de instituțiile pentru furnizarea de pensii ocupaționale reglementate prin Directiva 2003/41/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 iunie 2003 privind activitățile și supravegherea instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale (7), să presteze servicii conexe privind consultanța de investiții, păstrarea și administrarea legate de unitățile organismelor de plasament colectiv și preluarea și transmiterea ordinelor. În temeiul autorizării prevăzute în Directiva 2009/65/CE, unui AFIA extern ar trebui să i se permită să administreze și OPCVM.
(22)
Este necesar să se asigure că activitatea AFIA este supusă unor controale stricte de guvernanță. AFIA ar trebui să fie administrate și organizate în așa fel încât să se reducă la minimum conflictele de interese. Cerințele de organizare prevăzute în prezenta directivă ar trebui să nu aducă atingere sistemelor și controalelor instituite de legislația internă privind înregistrarea persoanelor fizice care lucrează în cadrul sau pentru AFIA.
(23)
Este necesar să se prevadă aplicarea unor cerințe minime de capital pentru a asigura continuitatea și regularitatea serviciilor de administrare de FIA prestate de AFIA și pentru a acoperi posibila expunere a AFIA la riscurile legate de răspunderea profesională în cadrul activității lor, inclusiv administrarea de FIA în temeiul unui mandat delegat. AFIA ar trebui să fie liberi să aleagă să își acopere eventualele riscuri legate de răspunderea profesională din fonduri proprii sau prin intermediul unei asigurări adecvate de răspundere profesională.
(24)
În scopul contracarării impactului potențial negativ pe care structurile de remunerare concepute deficitar îl au asupra bunei administrări a riscurilor și asupra controlului comportamentelor care implică asumarea de riscuri de către persoane, ar trebui să existe o obligație explicită pentru AFIA de a concepe și de a menține politici și practici de remunerare compatibile cu o administrare sigură și eficace a riscurilor pentru categoriile de angajați ale căror activități profesionale au un impact semnificativ asupra profilului de risc al FIA pe care le administrează. Printre aceste categorii de personal ar trebui să se numere persoanele cu funcții de conducere, persoanele care își asumă riscuri și cele cu funcții de control, precum și orice angajat care primește o remunerație totală care îl plasează în aceeași categorie de remunerare cu persoanele cu funcții de conducere și persoanele care își asumă riscuri.
(25)
Principiile care reglementează politicile de remunerare ar trebui să recunoască faptul că AFIA sunt capabile să aplice respectivele politici în diferite moduri, în funcție de dimensiunea lor și de mărimea FIA pe care le administrează, de organizarea lor internă și de natura, amploarea și complexitatea activităților lor.
(26)
Principiile referitoare la politicile de remunerare solide prevăzute în Recomandarea 2009/384/CE a Comisiei din 30 aprilie 2009 privind politicile de remunerare în sectorul serviciilor financiare (8) sunt coerente cu principiile din prezenta directivă și complementare acestora.
(27)
Pentru a promova convergența practicilor de supraveghere în evaluarea politicilor și practicilor de remunerare, Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea europeană pentru piețe și valori mobiliare) stabilită prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (9) (AEVMP) ar trebui să asigure existența unor ghiduri privind politicile de remunerare sănătoase în sectorul AFIA. Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea bancară europeană) stabilită prin Regulamentul (UE) nr. l093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (10) ar trebui să îi ofere sprijin la elaborarea acestor ghiduri.
(28)
Dispozițiile referitoare la remunerare ar trebui să nu aducă atingere exercitării pe deplin a drepturilor fundamentale garantate de tratate, în special articolului 153 alineatul (5) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), principiilor generale din dreptul contractual și dreptul muncii de la nivel național, legislației aplicabile privind drepturile și participarea acționarilor și responsabilitățile generale ale organelor administrative și de supraveghere din cadrul instituțiilor vizate, precum și, dacă este cazul, dreptului partenerilor sociali de a încheia și aplica acorduri colective în conformitate cu legislația și cutumele naționale.
(29)
O evaluare fiabilă și obiectivă este esențială pentru protejarea intereselor investitorilor. AFIA utilizează metodologii și sisteme diferite de evaluare a activelor, în funcție de activele și piețele pe care investesc cu precădere. Deși este oportună recunoașterea acestor diferențe, ar trebui să se impună în toate cazurile obligația ca AFIA să utilizeze proceduri de evaluare care să permită o evaluare adecvată a activelor FIA. Procesul de evaluare a activelor și de calculare a valorii activului net ar trebui să fie independent din punct de vedere funcțional de administrarea portofoliului de către AFIA și politica de remunerare a AFIA, iar alte măsuri ar trebui să asigure prevenirea conflictelor de interese și a unei influențe inadecvate asupra angajaților. Sub rezerva anumitor condiții, AFIA ar trebui să poată numi un evaluator extern pentru îndeplinirea funcției de evaluare.
(30)
Sub rezerva unor restricții și cerințe stricte, inclusiv a existenței unor motive obiective, un AFIA ar trebui să poată delega exercitarea în numele său a unora dintre funcțiile ce îi revin în temeiul prezentei directive, astfel încât să își sporească eficiența în desfășurarea activității. Subdelegarea ar trebui să fie permisă, la rândul său, sub rezerva îndeplinirii acelorași condiții. AFIA ar trebui însă să rămână în orice moment responsabil pentru exercitarea corespunzătoare a funcțiilor delegate și respectarea prezentei directive.
(31)
Restricțiile și cerințele stricte stabilite pentru delegarea sarcinilor de către AFIA ar trebui să se aplice delegării funcțiilor de administrare prevăzute în anexa I. Delegarea sarcinilor de sprijin, cum ar fi funcțiile administrative sau tehnice executate de AFIA în cadrul sarcinilor sale de administrare, ar trebui să nu fie supusă restricțiilor și cerințelor stabilite de prezenta directivă.
(32)
Evoluțiile recente scot în evidență nevoia stringentă de a separa funcțiile de păstrare și de administrare a activelor și de a separa activele investitorilor de cele ale administratorilor. Deși AFIA administrează FIA potrivit unor modele diferite de afaceri și modalități diverse, printre altele, de păstrare a activelor, este esențial să fie numit un depozitar separat de AFIA pentru a exercita funcțiile de depozitar cu privire la FIA.
(33)
Dispozițiile prezentei directive privind numirea și sarcinile depozitarului ar trebui să se aplice tuturor FIA administrate de un AFIA care intră sub incidența prezentei directive și, prin urmare, tuturor modelelor de afaceri ale FIA. Acestea ar trebui, totuși, să fie adaptate la caracteristicile specifice fiecărui model de afaceri. Pentru anumite modele de afaceri, anumite sarcini ce revin depozitarului sunt mai importante decât pentru altele, în funcție de tipul de active în care investesc FIA și de sarcinile legate de activele în cauză.
(34)
Pentru FIA care nu au drepturi de răscumpărare exercitabile într-o perioadă de cinci ani de la investițiile inițiale și care, în conformitate cu principala lor politică de investiții, nu investesc în general în active care trebuie păstrate în custodie în conformitate cu prezenta directivă sau investesc în general în emitenți sau societăți necotate pentru a putea obține controlul asupra societăților respective în conformitate cu prezenta directivă, cum ar fi fonduri de capital privat, fonduri de capital de risc sau fonduri imobiliare, statele membre ar trebui să poată permite numirea unui notar, a unui avocat, a unui registratar sau a altei entități pentru îndeplinirea funcțiilor de depozitar. În astfel de cazuri, funcțiile de depozitar ar trebui să fie parte a activităților profesionale sau comerciale pentru care entitatea numită face obiectul unei obligații de înregistrare profesională recunoscută de lege sau unor dispoziții legale ori de reglementare sau unor reguli de deontologie profesională și furnizează suficiente garanții financiare și profesionale că este în măsură să îndeplinească în mod eficace funcțiile de depozitar în cauză și angajamentele inerente acestor funcții. Aceste dispoziții țin seama de practicile actuale pentru anumite tipuri de fonduri închise. Cu toate acestea, pentru toate celelalte FIA, depozitarul ar trebui să fie o instituție de credit, o firmă de investiții sau o altă entitate permisă de Directiva 2009/65/CE, având în vedere importanța funcției de custodie. Exclusiv în cazul FIA din afara UE, depozitarul ar trebui, de asemenea, să poată fi o instituție de credit sau orice altă entitate de aceeași natură ca entitățile menționate în prezentul considerent, cu condiția să facă obiectul unei reglementări prudențiale și unei supravegheri eficace care au aceleași efecte ca dispozițiile din legislația Uniunii și care sunt efectiv aplicate.
(35)
Depozitarul ar trebui să aibă sediul social sau o sucursală în aceeași țară cu FIA. Un FIA din afara UE ar trebui să poată avea depozitarul stabilit în țara terță relevantă doar dacă sunt îndeplinite anumite condiții suplimentare. Pe baza criteriilor stabilite în actele delegate, Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte măsuri de punere în aplicare care să confirme că reglementarea prudențială și măsurile de supraveghere dintr-o țară terță au aceleași efecte ca legislația Uniunii și sunt aplicate efectiv. În plus, în cazul în care autoritățile competente nu se pun de acord cu privire la aplicarea corectă a celorlalte condiții suplimentare, ar trebui să se aplice procedura de mediere stabilită la articolul 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010. Alternativ, în cazul FIA din afara UE depozitarul ar trebui, de asemenea, să poată fi stabilit în statul membru de origine sau în statul membru de referință al AFIA care administrează FIA.
(36)
Comisia este invitată să analizeze posibilitatea de a prezenta o propunere legislativă adecvată, cu caracter orizontal, care să clarifice responsabilitățile și obligațiile unui depozitar și să reglementeze dreptul unui depozitar dintr-un stat membru de a presta servicii într-un alt stat membru.
(37)
Depozitarul ar trebui să fie responsabil pentru monitorizarea adecvată a fluxurilor de numerar ale FIA și, în special, pentru asigurarea corectitudinii înregistrării, în conturile deschise în numele FIA, în numele AFIA care acționează în numele FIA sau în numele depozitarului care acționează în numele FIA, a fondurilor și a numerarului investitorilor aparținând FIA sau aparținând AFIA care acționează în numele FIA. Depozitarul ar trebui, de asemenea, să fie responsabil pentru păstrarea activelor FIA, inclusiv păstrarea în custodie a instrumentelor financiare care pot fi înregistrate într-un cont de instrumente financiare deschis în registrul depozitarului și a tuturor instrumentelor financiare care pot fi livrate fizic depozitarului, și pentru verificarea dreptului de proprietate asupra tuturor activelor FIA sau ale AFIA care acționează în numele FIA. Pentru a se asigura că banii investitorilor sunt înregistrați în conturile de numerar, depozitarul ar trebui să ia în considerare principiile stabilite la articolul 16 din Directiva 2006/73/CE a Comisiei din 10 august 2006 de punere în aplicare a Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind cerințele organizatorice și condițiile de funcționare ale întreprinderilor de investiții și termenii definiți în sensul directivei menționate (11).
(38)
Depozitarul ar trebui să acționeze în mod onest, echitabil, profesionist, independent și în interesul FIA sau al investitorilor FIA.
(39)
Ar trebui să fie posibil ca depozitarul să poată delega unei părți terțe păstrarea activelor, parte terță care, la rândul său, ar trebui să poată delega această funcție. Cu toate acestea, delegarea și subdelegarea ar trebui să fie justificate în mod obiectiv și supuse unor cerințe stricte în ceea ce privește eligibilitatea părții terțe căreia i se încredințează funcția delegată și în ceea ce privește abilitățile, grija și diligența de care ar trebui să dea dovadă depozitarul atunci când selectează, numește și monitorizează această parte terță.
(40)
Partea terță căreia îi este delegată păstrarea activelor ar trebui să poată ține un cont comun segregat pentru mai multe FIA, un așa-numit „cont colectiv” („omnibus account”).
(41)
Încredințarea custodiei activelor unui operator de sistem de decontare a valorilor mobiliare în sensul definiției din Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare (12) sau încredințarea furnizării de servicii similare unor sisteme de decontare a valorilor mobiliare din țări terțe nu ar trebui considerat a fi o delegare de funcții de custodie.
(42)
Restricțiile și cerințele stricte prevăzute pentru delegarea sarcinilor de către depozitar ar trebui să se aplice delegării funcțiilor sale specifice în calitate de depozitar, adică funcțiilor de monitorizare a fluxurilor de numerar, de păstrare a activelor și de supraveghere. Delegarea sarcinilor de sprijin conexe sarcinilor sale de depozitar, cum ar fi funcții administrative sau tehnice executate de depozitar ca parte a sarcinilor sale de depozitar, nu este supusă restricțiilor și cerințelor specifice din prezenta directivă.
(43)
Directiva ține seama, de asemenea, de faptul că multe FIA, în special fondurile speculative, utilizează în prezent un broker principal. Prezenta directivă permite FIA să utilizeze în continuare unul sau mai mulți brokeri principali. Cu toate acestea, cu excepția cazului în care a separat funcțional și ierarhic executarea funcțiilor sale de depozitar de sarcinile sale de broker principal, iar potențialele conflicte de interese au fost identificate, gestionate și comunicate în mod adecvat investitorilor FIA, un broker principal nu ar trebui să fie numit depozitar, deoarece brokerii principali intervin ca contrapartide ale FIA și, prin urmare, nu pot acționa în același timp în interesul FIA, conform cerințelor impuse unui depozitar. Depozitarii ar trebui să poată delega sarcini de custodie unuia sau mai multor brokeri principali sau altor părți terțe. În plus față de sarcinile de custodie delegate, brokerilor principali ar trebui să li se permită să realizeze pentru FIA servicii de broker principal. Serviciile de broker principal în cauză nu ar trebui să facă parte din delegare.
(44)
Depozitarul ar trebui să fie răspunzător pentru pierderile suferite de AFIA, FIA și investitori. Prezenta directivă distinge între pierderea de instrumente financiare păstrate în custodie și orice alte pierderi. În situația pierderii, alta decât de instrumente financiare păstrate în custodie, depozitarul ar trebui să fie răspunzător în caz de intenție sau neglijență. În situația în care depozitarul păstrează active în custodie, iar aceste active sunt pierdute, depozitarul ar trebui să fie răspunzător, cu excepția cazului în care pierderea intervine ca rezultat al unui eveniment exterior în afara controlului său rezonabil ale cărui consecințe nu le-ar fi putut evita în ciuda tuturor eforturilor sale rezonabile de a le contracara. În acest context, un depozitar nu ar trebui, de exemplu, să poată invoca anumite situații interne, cum ar fi o acțiune frauduloasă a unui angajat, pentru a fi exonerat de răspundere.
(45)
În cazul în care depozitarul deleagă sarcini de custodie, acesta ar trebui să fie răspunzător pentru pierderea instrumentelor financiare aflate în custodia unei părți terțe. Cu toate acestea, în cazul în care depozitarului i se permite în mod expres să se exonereze de răspundere cu respectarea unui transfer contractual de răspundere către partea terță în cauză, în temeiul unui contract scris încheiat între depozitar și FIA sau AFIA care acționează în numele FIA, în care exonerarea de răspundere este justificată în mod obiectiv și partea terță poate fi considerată răspunzătoare pentru pierdere în temeiul unui contract încheiat între depozitar și partea terță, depozitarul ar trebui să poată fi exonerat de răspundere dacă poate dovedi că a manifestat competența, grija și diligența necesare și că sunt îndeplinite cerințele specifice privind delegarea. Impunând cerința unui transfer contractual de răspundere către partea terță, prezenta directivă intenționează să confere efecte externe unui astfel de contract, atribuind părții terțe răspunderea directă față de FIA sau față de investitorii FIA pentru pierderea instrumentelor financiare păstrate în custodie.
(46)
În plus, în cazul în care legislația țării terțe impune păstrarea în custodie a anumitor instrumente financiare de către o entitate locală și nu există entități locale care să îndeplinească toate cerințele pentru delegarea sarcinilor de depozitar, depozitarul ar trebui să poată fi exonerat de răspundere dacă: regulile sau actul constitutiv ale FIA în cauză permit în mod expres o astfel de exonerare; investitorii au fost informați în mod expres cu privire la exonerare și la circumstanțele care justifică exonerarea înainte de a investi; FIA sau AFIA care acționează în numele FIA a solicitat depozitarului să delege custodia instrumentelor financiare în cauză unei entități locale; există un contract scris între depozitar și FIA sau AFIA care acționează în numele FIA care permite în mod expres o astfel de exonerare; și există un contract scris între depozitar și terța parte care transferă în mod expres răspunderea depozitarului asupra terței părți în cauză și oferă FIA sau AFIA care acționează în numele FIA posibilitatea de a solicita terței părți despăgubiri pentru pierderea instrumentelor financiare sau oferă depozitarului posibilitatea de a solicita despăgubirile respective în numele lor.
(47)
Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere niciunei viitoare măsuri legislative referitoare la depozitar din Directiva 2009/65/CE, întrucât OPCVM și FIA diferă atât în ceea ce privește strategiile de investiții pe care le urmăresc, cât și în ceea ce privește tipul de investitori cărora li se adresează.
(48)
AFIA ar trebui să publice, pentru fiecare FIA din UE pe care îl administrează și pentru fiecare FIA ale cărui acțiuni sau unități le distribuie în Uniunea Europeană, un raport anual pentru fiecare exercițiu financiar în termen de șase luni de la sfârșitul exercițiului în conformitate cu dispozițiile din prezenta directivă. Termenul de șase luni nu ar trebui să aducă atingere dreptului statelor membre de a impune o perioadă mai scurtă.
(49)
Având în vedere că este posibil pentru un AFIA să utilizeze efectul de levier și să contribuie, în anumite condiții, la acumularea de riscuri sistemice sau de piețe dezordonate, ar trebui impuse cerințe speciale pentru AFIA care utilizează efectul de levier. Informațiile necesare pentru a depista, a monitoriza și a răspunde acestor riscuri nu au fost colectate în mod uniform în Uniune și nici comunicate între statele membre astfel încât să ajute la identificarea surselor potențiale de risc pentru stabilitatea piețelor financiare din Uniune. Pentru a remedia această situație, ar trebui să se aplice cerințe speciale pentru AFIA care utilizează în mod substanțial efectul de levier la nivelul FIA. AFIA în cauză ar trebui să fie obligați să publice informații privind nivelul global al efectului de levier utilizat, efectul de levier generat din împrumutul de numerar și valori mobiliare și efectul de levier generat din poziții deținute în instrumente financiare derivate, reutilizarea activelor și principalele surse de levier în cadrul fondurilor lor de investiții alternative. Informațiile colectate de autoritățile competente ar trebui comunicate altor autorități din Uniune, AEVMP și Comitetului european pentru risc sistemic (CERS) înființat prin Regulamentul (UE) nr. 1092/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind supravegherea macroprudențială la nivelul Uniunii Europene a sistemului financiar și de înființare a unui Comitet european pentru risc sistemic (13) facilitând astfel analiza colectivă a impactului instrumentelor cu efect de levier ale FIA administrate de AFIA asupra sistemului financiar din Uniune, precum și răspunsul comun la acesta. Dacă unul sau mai multe FIA administrate de un AFIA ar putea să devină o sursă importantă de risc de contrapartidă pentru o instituție de credit sau pentru o altă instituție importantă din punct de vedere sistemic din alte state membre, aceste informații ar trebui comunicate, de asemenea, autorităților relevante.
(50)
Pentru a asigura o evaluare adecvată a riscurilor induse de utilizarea efectului de levier de către un AFIA în legătură cu FIA pe care le administrează, AFIA ar trebui să demonstreze că limitele efectului de levier pentru fiecare FIA pe care îl administrează sunt rezonabile și că respectă în orice moment limitele respective. În cazul în care stabilitatea și integritatea sistemului financiar poate fi amenințată, autoritățile competente din statele membre de origine ale AFIA ar trebui să poată impune limite ale nivelului de levier care poate fi utilizat de un AFIA în FIA pe care le administrează. AEVMP și CERS ar trebui să fie informate cu privire la acțiunile întreprinse în acest sens.
(51)
Se consideră necesar, de asemenea, să se permită AEVMP să stabilească, luând în considerare opinia CERS, că nivelul levierului utilizat de un AFIA sau de către un grup de AFIA generează riscuri substanțiale pentru stabilitatea și integritatea sistemului financiar și să adreseze autorităților competente recomandări în care să specifice măsurile de remediere care ar trebui luate.
(52)
Este necesar să se asigure că autorităților competente ale statului membru de origine al AFIA, societăților asupra cărora FIA administrate de un AFIA exercită un control și angajaților unor astfel de societăți li se comunică anumite informații necesare pentru ca societățile respective să fie în măsură să evalueze influența pe care controlul respectiv îl va avea asupra situației acestora.
(53)
Atunci când AFIA administrează FIA care se află în situația de a exercita controlul asupra unui emitent ale cărui acțiuni sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată, informațiile ar trebui comunicate în general în conformitate cu Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare (14) și cu Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată (15). Cerințe specifice ar trebui să se aplice AFIA care administrează FIA care exercită controlul asupra unei societăți necotate. Pentru a garanta transparența în ceea ce privește societatea controlată, ar trebui să se aplice cerințe mai stricte de transparență, publicare și raportare. În plus, rapoartele anuale ale FIA relevante ar trebui completate cu informații privind societatea controlată sau informațiile suplimentare în cauză ar trebui să fie incluse în raportul anual al societății controlate. Informațiile în cauză ar trebui să fie puse la dispoziția reprezentanților angajaților sau, în cazul în care nu există reprezentanți, direct angajaților, precum și investitorilor FIA relevant.
(54)
Cerințele specifice de informare a angajaților din anumite societăți se aplică în cazurile în care FIA obțin controlul asupra societăților în cauză în conformitate cu prezenta directivă. Cu toate acestea, în majoritatea cazurilor, AFIA nu are controlul asupra FIA, cu excepția situației în care este vorba despre un FIA administrat intern. În plus, în conformitate cu principiile generale ale dreptului societăților comerciale, nu există o relație directă între acționari și reprezentanții angajaților sau, în cazul în care nu există reprezentanți, direct cu angajații. Pentru aceste motive, unui acționar sau administratorului său, respectiv FIA și AFIA, nu se i pot impune, în conformitate cu prezenta directivă, cerințe de informare directă a reprezentanților angajaților, sau, în cazul în care nu există reprezentanți, direct a angajaților. În ceea ce privește cerințele de informare a reprezentanților angajaților, sau, în cazul în care nu există reprezentanți, direct a angajaților, prezenta directivă ar trebui să impună AFIA în cauză obligația de a depune toate eforturile pentru a se asigura că, consiliul de administrație al societății respective comunică informațiile relevante reprezentanților angajaților, sau, în cazul în care nu există reprezentanți, direct angajaților.
(55)
Comisia este invitată să examineze necesitatea și posibilitățile de a modifica cerințele de informare și de publicare aplicabile în caz de control asupra unei societăți necotate sau asupra unor emitenți prevăzute în prezenta directivă la nivel general, indiferent de tipul de investitor.
(56)
În cazul în care un AFIA administrează unul sau mai multe FIA care obțin controlul asupra unei societăți necotate, AFIA ar trebui să prezinte autorităților competente din statul său membru de origine informații privind finanțarea achiziției. Această obligație de a furniza informații privind finanțarea ar trebui să se aplice și atunci când un AFIA administrează FIA care obțin controlul asupra unui emitent ale cărui acțiuni sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată.
(57)
În cazul în care un AFIA administrează unul sau mai multe FIA care obțin controlul asupra unei societăți necotate sau asupra unui emitent, AFIA ar trebui, pentru o perioadă de 24 de luni de la obținerea controlului asupra societății de către FIA, în primul rând, să nu poată să faciliteze, să sprijine sau să solicite distribuția, reducerea capitalului, răscumpărarea de acțiuni și/sau achiziționarea de acțiuni proprii de către societatea în cauză în conformitate cu prezenta directivă; în al doilea rând, în măsura în care AFIA este autorizat să voteze pentru FIA în cadrul organelor de conducere ale societății, nu votează în favoarea distribuției, reducerii capitalului, răscumpărării de acțiuni și/sau achiziționării de acțiuni proprii de către societatea în cauză în conformitate cu prezenta directivă; și, în al treilea rând, va depune, în orice caz, toate eforturile pentru a preveni distribuția, reducerea capitalului, răscumpărarea de acțiuni și/sau achiziționarea de acțiuni proprii de către societatea în cauză în conformitate cu prezenta directivă. La transpunerea prezentei directive în dreptul național, statele membre ar trebui să țină seama de obiectivul de reglementare al dispozițiilor din capitolul V secțiunea 2 din prezenta directivă și, în acest context, să acorde atenția cuvenită necesității asigurării unui mediu concurențial echitabil între FIA din UE și FIA din afara UE la obținerea controlului asupra unor societăți din Uniune.
(58)
Cerințele de notificare și publicare și măsurile specifice de protecție împotriva dezmembrării activelor în caz de control asupra unei societăți necotate sau asupra unui emitent ar trebui să facă obiectul unei excepții generale pentru controlul asupra întreprinderilor mici și mijlocii și asupra unor entități cu scop special care vizează achiziționarea, deținerea sau administrarea de bunuri imobiliare. În plus, cerințele menționate nu vizează publicarea unor informații care fac obiectul unui drept de proprietate care ar crea un dezavantaj pentru AFIA față de potențialii competitori, cum ar fi fondurile suverane de investiții, sau față de competitori care ar putea încerca să scoată societatea țintă din afaceri utilizând informațiile respective în avantajul lor. Obligațiile de notificare și publicare a informațiilor ar trebui să se aplice, așadar, cu respectarea condițiilor și restricțiilor privind informațiile confidențiale prevăzute în Directiva 2002/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 de stabilire a unui cadru general de informare și consultare a lucrătorilor din Comunitatea Europeană (16) și fără a aduce atingere Directivelor 2004/25/CE și 2004/109/CE. Acest lucru înseamnă că statele membre ar trebui să prevadă că, în limitele și în condițiile prevăzute în dreptul intern, reprezentanții angajaților și orice persoană care le oferă asistență nu sunt autorizați să dezvăluie angajaților și terților informații care ar putea leza interesele legitime ale societății și care le-au fost comunicate în mod expres în condiții de confidențialitate. Cu toate acestea, statele membre ar trebui să poată autoriza reprezentanții angajaților și orice persoană care le oferă asistență să comunice informații confidențiale angajaților și terților care sunt supuși unei obligații de confidențialitate. Statele membre ar trebui să prevadă că AFIA relevanți nu solicită comunicarea de informații de către consiliul de administrație reprezentanților angajaților sau, în cazul în care nu există reprezentanți direct angajaților, în situația în care, prin natura lor, informațiile în cauză ar putea, conform unor criterii obiective, să dăuneze grav funcționării societății vizate sau să îi provoace prejudicii. Cerințele de notificare și publicare și măsurile specifice de protecție împotriva dezmembrării activelor ar trebui, de asemenea, să se aplice fără a aduce atingere oricăror norme mai stricte adoptate de statele membre.
(59)
Prezenta directivă prevede, de asemenea, condițiile în care AFIA din UE pot distribui unități sau acțiuni ale FIA din UE către investitori profesionali din Uniune. Distribuirea în aceste condiții de către un AFIA din UE ar trebui să fie permisă numai în măsura în care AFIA în cauză respectă prezenta directivă, iar distribuirea de acțiuni sau unități se face pe baza unui pașaport, fără să aducă atingere distribuirii de unități sau acțiuni ale unor FIA de către AFIA care se încadrează în limitele prevăzute în prezenta directivă. Ar trebui să fie posibil ca statele membre să permită distribuirea unităților sau acțiunilor FIA de către AFIA care se încadrează în aceste limite, în temeiul unor dispoziții naționale.
(60)
Ar trebui să fie posibil ca unitățile sau acțiunile unui FIA să poată fi admise la tranzacționare pe o piață reglementată din Uniune sau oferite sau puse la dispoziție de către părți terțe care acționează în numele AFIA într-un anumit stat membru doar dacă AFIA care administrează FIA este, la rândul său, autorizat să distribuie unități sau acțiuni ale FIA în respectivul stat membru. În plus, distribuirea FIA către investitori din Uniune poate fi reglementată, de asemenea, de alte dispoziții de drept intern sau de la nivelul Uniunii, cum ar fi Directiva 2003/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind prospectul care trebuie publicat în cazul unei oferte publice de valori mobiliare sau pentru admiterea valorilor mobiliare la tranzacționare (17) și Directiva 2004/39/CE.
(61)
Mulți AFIA din UE administrează în prezent FIA din afara UE. Ar fi oportun să se permită AFIA autorizați din UE să administreze FIA din afara UE fără a distribui acțiuni sau unități ale acestora în Uniune, fără a le impune cerințe stricte privind depozitarul sau cerințele privind rapoartele anuale prevăzute în prezenta directivă, acestea fiind incluse pentru protecția investitorilor din Uniune.
(62)
După intrarea în vigoare a actelor delegate adoptate de Comisie în această privință, care va interveni, în principiu, ținând seama de recomandările emise de AEVMP, la doi ani de la termenul de transpunere a prezentei directive, AFIA autorizați din UE care intenționează să distribuie acțiuni sau unități ale unor FIA din afara UE către investitori profesionali în statul lor membru de origine și/sau în alte state membre ar trebui să poată face acest lucru pe baza unui pașaport, în măsura în care respectă prezenta directivă. Dreptul în cauză ar trebui să fie obiectul procedurilor de notificare și este determinat de îndeplinirea condițiilor referitoare la țara terță a FIA din afara UE.
(63)
Pentru o perioadă de tranziție care, în principiu, având în vedere recomandările emise de AEVMP, va fi încheiată prin intermediul unui act delegat la trei ani de la înființarea pașaportului european pentru AFIA din afara UE, AFIA din UE care intenționează să distribuie acțiuni sau unități ale unor FIA din afara UE în anumite state membre ale Uniunii, dar fără un pașaport, ar trebui să primească permisiunea statului membru relevant în acest sens, dar numai în măsura în care respectă prezenta directivă, cu excepția cerințelor privind depozitarul. Cu toate acestea, astfel de AFIA din UE ar trebui să se asigure că sunt numite una sau mai multe entități care să îndeplinească sarcinile de depozitar. În plus, ar trebui să fie instituite mecanisme adecvate de cooperare pentru supravegherea riscurilor sistemice, în conformitate cu standardele internaționale, între autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA și autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE pentru a se asigura schimburi eficiente de informații care să le permită autorităților competente din statul membru de origine al AFIA să își îndeplinească atribuțiile care le revin în conformitate cu prezenta directivă. Acordurile de cooperare nu ar trebui folosite drept barieră pentru a împiedica distribuirea FIA din afara UE într-un stat membru. În plus, țara terță în care este stabilit FIA din afara UE nu ar trebui să fie inclusă în categoria de țări și teritorii necooperante de către Grupul de Acțiune Financiară Internațională de luptă împotriva spălării banilor și a finanțării terorismului (GAFI).
(64)
După intrarea în vigoare a unui act delegat adoptat de Comisie în această privință, care ar trebui să intervină, în principiu, ținând seama de recomandările emise de AEVMP, la doi ani de la termenul de transpunere a prezentei directive, un principiu de bază al prezentei directive ar trebui să fie acela că un AFIA din afara UE stabilit într-o țară terță urmează să beneficieze de drepturile conferite în temeiul prezentei directive, cum ar fi dreptul de a distribui unități sau acțiuni ale unor FIA pe teritoriul Uniunii pe baza unui pașaport, dacă respectă prezenta directivă. Acest lucru ar trebui să asigure condiții echitabile de concurență între AFIA din UE și AFIA din afara UE. Prin urmare, prezenta directivă prevede o autorizare aplicabilă AFIA din afara UE, procedură care va deveni aplicabilă după intrarea în vigoare a actului delegat adoptat de Comisie în acest sens. Pentru a asigura aplicarea acestor obligații, autoritățile competente ale unui stat membru ar trebui să asigure respectarea prezentei directive. Pentru astfel de AFIA din afara UE, autoritățile competente de supraveghere ar trebui să fie autoritățile competente din statul membru de referință, în sensul definiției din prezenta directivă.
(65)
Prin urmare, în cazul în care un AFIA din afara UE intenționează să administreze FIA din UE și/sau să distribuie acțiuni sau unități ale unor FIA în Uniune pe baza unui pașaport, acesta ar trebui să fie obligat să respecte prezenta directivă, astfel încât să fie supus acelorași obligații ca AFIA din UE. În circumstanțe absolut excepționale, dacă și în măsura în care respectarea unei dispoziții a prezentei directive este incompatibilă cu legea aplicabilă AFIA din afara UE sau FIA din afara UE ale cărui acțiuni sau unități sunt distribuite în Uniune, atunci ar trebui ca AFIA din afara UE să poată fi scutit de obligația de a respecta dispoziția relevantă din prezenta directivă dacă poate demonstra că: este imposibil să combine respectarea unei dispoziții din prezenta directivă cu respectarea unei dispoziții obligatorii din legislația aplicabilă AFIA din afara UE sau FIA din afara UE ale cărui acțiuni sau unități sunt distribuite în Uniune; legislația aplicabilă unui AFIA din afara UE sau unui FIA din afara UE prevede o normă echivalentă care are același obiectiv de reglementare și oferă același nivel de protecție pentru investitorii FIA relevant; și AFIA din afara UE sau FIA din afara UE respectă norma echivalentă în cauză.
(66)
În plus, un AFIA din afara UE care intenționează să administreze FIA din UE și/sau să distribuie acțiuni sau unități ale unor FIA în Uniune pe baza unui pașaport ar trebui să respecte o procedură specifică de autorizare și ar trebui îndeplinite anumite cerințe specifice în ceea ce privește țara terță a AFIA din afara UE și țara terță a FIA din afara UE.
(67)
AEVMP ar trebui să ofere recomandări pentru identificarea statului membru de referință și pentru derogări în privința incompatibilității cu o normă echivalentă. Ar trebui să se aplice cerințele specifice pentru schimbul de informații dintre autoritățile competente din statul membru de referință și autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA. În plus, în caz de dezacord între autoritățile competente din statele membre referitor la identificarea statului membru de referință, la aplicarea derogărilor în cazurile de incompatibilitate între respectarea prezentei directive și respectarea normelor echivalente dintr-o țară terță și la evaluarea măsurii în care sunt îndeplinite cerințele specifice privind țara terță a AFIA din afara UE și din țara terță a FIA din afara UE, ar trebui să se aplice procedura de mediere prevăzută la articolul 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(68)
AEVMP ar trebui să realizeze, în fiecare an, evaluări („peer reviews”) ale activităților de supraveghere desfășurate de autoritățile competente în legătură cu autorizarea și supravegherea AFIA din afara UE pentru a asigura un nivel mai ridicat de consecvență a rezultatelor supravegherii, în conformitate cu articolul 30 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(69)
Pentru o perioadă de tranziție care, în principiu, având în vedere recomandările AEVMP, va fi încheiată prin intermediul unui act delegat la trei ani de la înființarea pașaportului european pentru AFIA din afara UE, AFIA din afara UE care intenționează să distribuie acțiuni sau unități ale unui FIA doar în anumite state membre și fără un pașaport, ar trebui să primească permisiunea statelor membre relevante în acest sens, dar numai în măsura în care sunt îndeplinite anumite condiții minime. AFIA din afara UE în cauză ar trebui să facă cel puțin obiectul unor norme similare celor aplicabile AFIA din UE care administrează FIA din UE în ceea ce privește informarea investitorilor. Pentru a facilita monitorizarea riscului sistemic, AFIA din afara UE în cauză ar trebui, de asemenea, să facă obiectul obligațiilor de raportare față de autoritățile competente ale statelor membre în care sunt distribuite unități sau acțiuni ale FIA. Prin urmare, astfel de AFIA ar trebui să respecte cerințele de transparență stabilite în prezenta directivă și obligațiile privind AFIA care administrează FIA care obțin controlul asupra unor societăți necotate și a unor emitenți. În plus, ar trebui să existe acorduri adecvate de cooperare pentru supravegherea riscurilor sistemice, în conformitate cu standardele internaționale, între autoritățile competente din statele membre în care sunt distribuite acțiunile sau unitățile FIA, dacă este cazul, autoritățile competente pentru FIA din UE respective și autoritățile de supraveghere din țara terță unde este stabilit AFIA din afara UE și, dacă este cazul, autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE, pentru a se asigura schimburi eficiente de informații care să le permită autorităților competente din statele membre relevante să își îndeplinească atribuțiile care le revin în conformitate cu prezenta directivă. Acordurile de cooperare nu ar trebui folosite drept barieră pentru a împiedica distribuirea fondurilor din țările terțe într-un stat membru. În fine, țara terță în care este stabilit AFIA din afara UE și, țara terță în care este stabilit FIA din afara UE nu ar trebui să fie incluse în categoria țărilor și teritoriilor necooperante de către GAFI.
(70)
Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere situației actuale în care un investitor profesional stabilit în Uniune poate investi din proprie inițiativă într-un FIA, indiferent de locul în care este stabilit AFIA și/sau FIA.
(71)
Statele membre ar trebui să poată permite distribuirea pe teritoriul lor a acțiunilor sau unităților tuturor sau ale anumitor tipuri de FIA administrate de AFIA către investitorii de retail. Dacă un stat membru permite distribuirea acțiunilor sau unităților anumitor tipuri de FIA, statul membru în cauză ar trebui să facă o evaluare de la caz la caz pentru a determina dacă un anumit FIA ar trebui considerat un tip de FIA ale cărui acțiuni sau unități pot fi distribuite către investitorii de retail pe teritoriul său. Fără a aduce atingere aplicării altor instrumente ale dreptului Uniunii, statele membre ar trebui să poată impune, în aceste cazuri, obligații mai stricte pentru FIA și AFIA drept condiție preliminară pentru distribuirea către investitorii de retail decât este cazul pentru FIA ale căror acțiuni sau unități sunt distribuite către investitorii profesionali pe teritoriul lor, indiferent dacă acțiunile sau unitățile FIA sunt distribuite pe piața națională sau pe piața transfrontalieră. În cazul în care un stat membru permite distribuirea acțiunilor sau unităților FIA către investitorii de retail pe teritoriul său, această posibilitate ar trebui să fie disponibilă indiferent de statul membru în care este stabilit AFIA care administrează FIA, iar statele membre nu ar trebui să impună cerințe mai stricte sau suplimentare pentru FIA din UE stabilite în alt stat membru ale căror acțiuni sau unități sunt distribuite pe piața transfrontalieră decât pentru FIA ale căror acțiuni sau unități sunt distribuite pe piața națională. În plus, AFIA, firmele de investiții autorizate în temeiul Directivei 2004/39/CE și instituțiile de credit autorizate în temeiul Directivei 2006/48/CE care furnizează servicii de investiții pentru clienții de retail ar trebui să ia în considerare orice cerințe suplimentare atunci când evaluează dacă un anumit FIA este corespunzător sau adecvat pentru un anumit client de retail sau dacă este un instrument financiar complex sau noncomplex.
(72)
Este necesară clarificarea competențelor și obligațiilor autorităților competente responsabile cu punerea în aplicare a prezentei directive și consolidarea mecanismelor necesare pentru asigurarea unei cooperări transfrontaliere eficace în domeniul supravegherii. În anumite circumstanțe, ar trebui să fie posibil pentru autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA să ia măsuri directe de supraveghere a respectării dispozițiilor pentru care sunt responsabile. Pentru alte dispoziții, ar trebui să li se permită autorităților competente din statele membre gazdă, în anumite circumstanțe, să solicite măsuri din partea autorităților competente din statele membre de origine și să intervină în cazul în care nu sunt luate măsurile în cauză.
(73)
Prezenta directivă prevede un rol de coordonare generală pentru AEVMP și posibilitatea de a impune proceduri de mediere obligatorii, conduse de AEVMP pentru soluționarea disputelor dintre autoritățile competente.
(74)
AEVMP ar trebui să elaboreze proiecte de reglementare a standardelor tehnice referitoare la conținutul acordurilor de cooperare care trebuie încheiate de statul membru de origine sau de statul membru de referință al AFIA și autoritățile de supraveghere relevante din țările terțe și la procedurile de realizare a schimburilor de informații. Proiectele de standarde tehnice de reglementare ar trebui să garanteze că, în temeiul acestor acorduri de cooperare, autoritățile competente din statul membru de origine și din statul membru gazdă urmează să primească toate informațiile necesare pentru a-și putea exercita competențele de supraveghere și de investigare în temeiul prezentei directive. AEVMP ar trebui, de asemenea, să aibă un rol de mediator în negocierea și încheierea acordurilor de cooperare. De exemplu, AEVMP ar trebui să poată să își utilizeze rolul de mediator pentru a elabora un format standard pentru aceste acorduri de cooperare.
(75)
Statele membre trebuie să stabilească norme privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor prezentei directive și trebuie să garanteze faptul că acestea sunt implementate. Sancțiunile trebuie să fie eficace, proporționale și disuasive.
(76)
Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și este conformă cu principiile recunoscute în special în TFUE și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (Carta), în special dreptul la protecția datelor personale recunoscut prin articolul 16 din TFUE și articolul 8 din Cartă. Schimbul sau transmiterea de informații de către autoritățile competente ar trebui să se facă în conformitate cu normele privind transferul datelor personale prevăzute de Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (18). Schimbul sau transmiterea de informații de către AEVMP ar trebui să se facă în conformitate cu normele privind transferul datelor personale prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (19), care se aplică integral prelucrării datelor personale în scopul prezentei directive.
(77)
În cazul în care sunt necesare condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentei directive, ar trebui conferite competențe de executare Comisiei. Respectivele competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (20).
(78)
Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 290 din TFUE, în cazurile expres prevăzute de prezenta directivă. În special, Comisia ar trebui să fie împuternicită să adopte acte delegate pentru a stabili metodele de utilizare a efectului de levier, în sensul definiției din prezenta directivă, inclusiv eventualele structuri financiare și/sau juridice care implică părți terțe controlate de FIA relevant, în cazul în care structurile respective au fost înființate cu scopul specific de a crea, direct sau indirect, un efect de levier la nivelul FIA. În special, pentru fondurile de capital privat și pentru fondurile de capital de risc, aceasta înseamnă că nu se intenționează ca efectul de levier existent la nivelul unei companii din portofoliu să fie inclus în momentul în care se face trimitere la astfel de structuri financiare sau juridice.
(79)
Ar trebui, de asemenea, să se adopte acte delegate pentru a stabili modul în care se calculează pragurile pentru un regim mai puțin strict și modul în care trebuie considerați AFIA ale căror active aflate în administrare, inclusiv orice active dobândite prin utilizarea efectului de levier, în unul și același an calendaristic, depășesc ocazional și/sau se situează sub pragul corespunzător; pentru a stabili obligațiile de înregistrare pentru AFIA care se încadrează sub praguri, obligațiile de furnizare de informații pentru a monitoriza în mod eficace riscul sistemic în cazul unor astfel de AFIA și obligațiile de notificare a autorităților competente relevante în cazul în care aceștia nu mai îndeplinesc condițiile pentru aplicarea regimului mai puțin strict.
(80)
Ar trebui, de asemenea, să se adopte acte delegate pentru a clarifica metodele de utilizare a efectului de levier, inclusiv eventualele structuri financiare și/sau juridice care implică părți terțe controlate de FIA relevant și metoda de calcul a levierului; pentru a stabili riscurile pe care trebuie să le acopere fondurile proprii și asigurarea de răspundere civilă profesională, condițiile pentru a determina caracterul corespunzător al fondurilor proprii suplimentare sau acoperirea furnizată de asigurarea de răspundere civilă profesională și modalitatea de determinare a adaptărilor permanente ale fondurilor proprii suplimentare sau ale acoperirii furnizate de asigurarea de răspundere civilă profesională. De asemenea, ar trebui să se adopte acte delegate pentru a stabili criteriile utilizate de autoritățile competente atunci când evaluează dacă AFIA își respectă obligațiile referitoare la exercitarea activității, obligația care le revine de a acționa în interesul FIA, al investitorilor FIA pe care le administrează și al integrității pieței; pentru a deține și de a utiliza în mod eficace resursele și procedurile necesare pentru buna desfășurare a activităților lor; pentru a lua toate măsurile rezonabile pentru a evita conflictele de interese și, în cazul în care acestea nu pot fi evitate, pentru a identifica, a gestiona și a monitoriza și, după caz, a face publice conflictele de interese cu scopul de a le împiedica să afecteze negativ interesele FIA și ale investitorilor acestora și de a garanta că FIA pe care le administrează sunt tratate în mod echitabil, de a se conforma tuturor reglementărilor aplicabile în desfășurarea activităților lor, astfel încât să promoveze interesele FIA sau ale investitorilor FIA pe care le administrează și integritatea pieței și de a trata toți investitorii FIA în mod echitabil.
(81)
Ar trebui, de asemenea, să se adopte acte delegate pentru a preciza tipurile de conflicte de interese pe care AFIA trebuie să le identifice, precum și măsurile rezonabile pe care AFIA trebuie să le ia în ceea ce privește structurile și procedurile organizatorice și administrative pentru identificarea, prevenirea, gestionarea, monitorizarea și divulgarea conflictelor de interese. Ar trebui să se adopte acte delegate și pentru a preciza funcțiile de administrare a riscurilor care urmează a fi utilizate; frecvența adecvată pentru examinarea sistemului de administrare a riscurilor; modul în care funcția de administrare a riscurilor ar trebui să fie separată din punct de vedere funcțional și ierarhic de unitățile operaționale, inclusiv de funcția de administrare a portofoliului; măsurile specifice de protecție împotriva conflictelor de interese și cerințele de administrare a riscurilor care trebuie aplicate de AFIA. Ar trebui să se adopte acte delegate și pentru a descrie sistemele și procedurile de administrare a lichidităților pe care ar trebui să le utilizeze AFIA, alinierea strategiei de investiții, profilul de lichiditate și politica de răscumpărare. Ar trebui să se adopte acte delegate și pentru a stabili cerințele pe care trebuie să le îndeplinească inițiatorii, sponsorii sau creditorii inițiali de instrumente financiare securitizate pentru ca AFIA să aibă dreptul de a investi în asemenea instrumente emise după 1 ianuarie 2011.
(82)
Ar trebui, de asemenea, să se adopte acte delegate pentru a stabili cerințele pe care trebuie să le îndeplinească AFIA atunci când investesc în asemenea instrumente financiare securitizate; pentru a stabili procedurile administrative și contabile, modalitățile de control și protecție pentru prelucrarea datelor electronice și mecanisme adecvate de control intern; pentru a stabili procedurile care să asigure o evaluare corectă a activelor și calcularea valorii activului net pe unitate sau pe acțiune al FIA, garanțiile profesionale pe care evaluatorul extern trebuie să le poată prezenta și frecvența evaluării corespunzătoare pentru FIA de tip deschis.
(83)
Ar trebui, de asemenea, să se adopte acte delegate pentru a stabili condițiile în care ar trebui aprobată delegarea funcțiilor AFIA și condițiile în care AFIA și-a delegat atât de multe funcții încât a devenit o societate de tip „cutie poștală” și nu mai poate fi considerat administrator al FIA; în ceea ce privește depozitarii, pentru a stabili criteriile pe baza cărora se evaluează în ce măsură reglementarea prudențială și măsurile de supraveghere din țările terțe în care sunt stabiliți depozitarii au aceleași efecte ca dispozițiile din dreptul Uniunii și sunt efectiv puse în aplicare, detaliile care ar trebui incluse într-un acord standard, condițiile pentru desfășurarea funcțiilor de depozitar, inclusiv tipul de instrumente financiare care sunt incluse în sfera sarcinilor de custodie ale depozitarului, condițiile în care depozitarul își poate exercita sarcinile de custodie pentru instrumentele financiare înregistrate la un depozitar central și condițiile în care depozitarul păstrează instrumentele financiare emise sub formă nominativă și înregistrate la un emitent sau într-un registru, sarcinile de diligență ale depozitarilor, obligația de segregare, condițiile și circumstanțele în care instrumentele financiare păstrate în custodie ar trebui considerate pierdute, ce se înțelege prin evenimente exterioare în afara controlului rezonabil, ale căror consecințe ar fi fost inevitabile în ciuda tuturor eforturilor rezonabile de a le contracara și condițiile și circumstanțele în care există un motiv obiectiv de a încheia un contract de exonerare de răspundere. Ar trebui să se adopte acte delegate și pentru a preciza conținutul și formatul raportului anual pe care AFIA trebuie să îl pună la dispoziție pentru fiecare FIA pe care îl administrează și a stabili obligațiile AFIA de a furniza informații investitorilor și rapoarte autorităților competente, precum și frecvența acestora.
(84)
Ar trebui, de asemenea, să se adopte acte delegate pentru a stabili cazurile în care se consideră că efectul de levier este utilizat în mod considerabil și principiile pe care ar trebui să le utilizeze autoritățile competente atunci când iau în considerare plafonarea efectului de levier pe care AFIA îl poate aplica. Ar trebui, de asemenea, să se adopte acte delegate pentru a stabili mecanismele de cooperare în legătură cu AFIA din afara UE și/sau cu FIA din afara UE pentru a elabora un cadru comun în vederea facilitării instituirii respectivelor mecanisme de cooperare cu țările terțe. Ar trebui, de asemenea, să se adopte acte delegate pentru a preciza conținutul schimburilor de informații cu privire la AFIA dintre autoritățile competente și a impune furnizarea anumitor informații AEVMP.
(85)
În funcție de recomandările emise de AEVMP în acest sens și de criteriile stabilite în prezenta directivă, ar trebui, de asemenea, să se adopte un act delegat pentru a extinde pașaportul european al AFIA din UE care distribuie în Uniune acțiuni sau unități ale unor FIA din afara UE și la AFIA din afara UE care administrează și/sau distribuie acțiuni sau unități ale unor FIA în Uniunea Europeană, precum și un act delegat care ar trebui să prevadă încetarea aplicării regimurilor naționale privind plasamentele private în acest sens.
(86)
Parlamentul European și Consiliul ar trebui să poată formula obiecțiuni la actul delegat în termen de trei luni de la data notificării. La inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului, ar trebui să se poată prelungi acest termen cu trei luni în privința domeniilor de interes importante. Ar trebui, de asemenea, să fie posibil pentru Parlamentul European și Consiliu să informeze celelalte instituții în legătură cu intenția lor de a nu formula obiecțiuni. Aprobarea rapidă a actelor delegate prin această procedură prezintă o importanță deosebită în cazurile în care trebuie respectate termene limită, de exemplu, pentru a permite statelor membre să transpună actele delegate în termenul de transpunere prevăzut în prezenta directivă, dacă este cazul.
(87)
În Declarația cu privire la articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, anexată la Actul final al Conferinței interguvernamentale care a adoptat Tratatul de la Lisabona, Conferința a luat act de intenția Comisiei de a consulta în continuare experții desemnați de statele membre pentru elaborarea proiectelor sale de acte delegate în domeniul serviciilor financiare, în conformitate cu practicile consacrate.
(88)
La doi ani de la termenul de transpunere a prezentei directive, AEVMP ar trebui să emită un aviz cu privire la funcționarea pașaportului european în vigoare în acel moment și la funcționarea regimurilor naționale de plasament privat. AEVMP ar trebui, de asemenea, să emită un aviz în ceea ce privește extinderea pașaportului AFIA din UE care distribuie în Uniune acțiuni sau unități ale unor FIA din afara UE și la AFIA din afara UE care administrează și/sau distribuie acțiuni sau unități ale unor FIA în Uniune. Comisia ar trebui să adopte un act delegat în termen de trei luni de la primirea recomandărilor și avizului emise de AEVMP, ținând cont de criteriile enumerate în prezenta directivă și de obiectivele acesteia, printre altele cele privind piața internă, protecția investitorilor și monitorizarea eficace a riscului sistemic, stabilind data la care normele privind extinderea pașaportului prevăzute în prezenta directivă ar trebui să devină aplicabile în toate statele membre.
(89)
La reuniunea la nivel înalt din aprilie 2009 de la Londra, liderii G20 au convenit ca fondurile speculative și administratorii lor să fie înregistrați și să fie obligați să comunice permanent informații adecvate autorităților de supraveghere și de reglementare. Aceștia ar trebui să fie supuși unor măsuri de supraveghere pentru a se garanta că administrează în mod adecvat riscurile. În iunie 2010 la Toronto, liderii G20 și-au reafirmat angajamentul în această direcție și s-au angajat, de asemenea, să accelereze aplicarea unor măsuri stricte pentru îmbunătățirea transparenței și a supravegherii legale asupra fondurilor speculative în mod consecvent la nivel internațional și nediscriminatoriu. În sprijinul obiectivelor G20, Organizația Internațională a Comisiilor de Valori Mobiliare a emis în iunie 2009 principii la nivel înalt cu privire la supravegherea fondurilor speculative pentru a ghida dezvoltarea de reglementări consecvente la nivel internațional în acest domeniu. La 16 septembrie 2010, Consiliul European a convenit asupra necesității ca Europa să își apere interesele și valorile într-un mod mai ferm și într-un spirit de reciprocitate și de beneficiu reciproc în contextul relațiilor externe ale Uniunii și să ia măsuri, printre altele, pentru a asigura un acces mai larg pe piață pentru societățile europene și pentru a consolida cooperarea în materie de reglementare cu partenerii comerciali majori. Comisia se va strădui să garanteze că aceste angajamente vor fi implementate în mod similar și de partenerii internaționali ai Uniunii.
(90)
La trei ani de la intrarea în vigoare a actelor delegate în temeiul cărora pașaportul european urmează să se aplice tuturor AFIA, AEVMP ar trebui să emită un aviz cu privire la funcționarea pașaportului aflat în vigoare în acel moment și la funcționarea regimurilor naționale de plasament privat. Ar trebui, de asemenea, să emită recomandări cu privire la încetarea aplicării regimurilor naționale în cauză. Comisia ar trebui să adopte un act delegat în termen de trei luni de la primirea recomandărilor și avizului emis de AEVMP, ținând seama de criteriile enumerate în prezenta directiva și de obiectivele acesteia, printre altele cele privind piața internă, protecția investitorilor și monitorizarea eficace a riscului sistemic, stabilind data de la care regimurile naționale prevăzute în prezenta directivă s-ar încheia în toate statele membre.
(91)
La patru ani de la termenul de transpunere a prezentei directive, pe baza unei consultări publice și în urma discuțiilor cu autoritățile competente, Comisia ar trebui să înceapă examinarea aplicării și domeniul de aplicare al prezentei directive. Examinarea ar trebui să vizeze experiența acumulată în aplicarea directivei, impactul acesteia asupra investitorilor, a FIA și a AFIA, în interiorul Uniunii și în țările terțe, și măsura în care au fost atinse obiectivele prezentei directive, propunând, dacă este necesar, modificări corespunzătoare. Examinarea ar trebui să includă un studiu general asupra aplicării normelor stabilite de prezenta directivă și a experienței acumulate în cadrul aplicării acestora. În cadrul acestei examinări, Comisia ar trebui să analizeze funcțiile AEVMP și a autorităților competente din Uniune care contribuie la supravegherea eficace a tuturor AFIA care operează pe piețele Uniunii în contextul prezentei directive, inclusiv, printre altele - în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 - posibilitatea de a-i conferi AEVMP noi responsabilități în domeniul autorizării și supravegherii AFIA din afara UE. În acest context, Comisia ar trebui să evalueze costurile și beneficiile implicate încredințarea de astfel de sarcini AEVMP.
(92)
Prezenta directivă are ca obiectiv crearea unui cadru care să fie în măsură să contracareze riscurile potențiale care pot fi generate de activitățile AFIA și asigurarea unei monitorizări eficace a acestor riscuri de către autoritățile competente din Uniune. Este necesar să se prevadă un cadru strict de reglementare și de supraveghere care să nu lase lacune în reglementările financiare. În acest sens, se face trimitere la cerințele existente de diligență aplicabile investitorilor profesionali în conformitate cu reglementările relevante care le sunt aplicabile. În plus, Comisia este invitată să revadă legislația relevantă referitoare la investitorii profesionali pentru a răspunde nevoii de cerințe mai stricte referitoare la procedura de verificare prealabilă care urmează să fie aplicată de investitorii profesionali europeni care investesc din proprie inițiativă în produse financiare din afara UE, cum ar fi, printre altele, FIA din afara UE.
(93)
La finalul examinării sale, Comisia ar trebui să prezinte un raport Parlamentului European și Consiliului, incluzând în raport, dacă este cazul, propuneri de modificări elaborate ținând seama de obiectivele prezentei directive și de potențialul impact asupra investitorilor, a FIA și a AFIA, atât din Uniune, cât și din țările terțe.
(94)
Deoarece obiectivul prezentei directive, mai precis asigurarea unui nivel înalt de protecție a investitorilor prin stabilirea unui cadru comun de autorizare și supraveghere a AFIA, nu poate fi atins în mod satisfăcător de statele membre, după cum o demonstrează deficiențele legislațiilor naționale și ale supravegherii existente a acestor actori, și, prin urmare, poate fi atins mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, prevăzut la articolul menționat anterior, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestui obiectiv.
(95)
Prin urmare, Directivele 2003/41/CE și 2009/65/CE, Regulamentul (CE) nr. 1060/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 privind agențiile de rating de credit (21) și Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 ar trebui modificate în consecință,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
CAPITOLUL I
DISPOZIȚII GENERALE
Articolul 1
Obiectul
Prezenta directivă stabilește normele în materie de autorizarea, desfășurarea activității și transparența cu privire la administratorii de fonduri de investiții alternative (AFIA) care administrează și/sau distribuie acțiuni sau unități ale unor fonduri de investiții alternative (FIA) în Uniune.
Articolul 2
Domeniul de aplicare
(1) Sub rezerva alineatului (3) din prezentul articol și a articolului 3, prezenta directivă se aplică:
(a)
AFIA din UE care administrează unul sau mai multe FIA, indiferent dacă este vorba de FIA din UE sau FIA din afara UE;
(b)
AFIA din afara UE care administrează unul sau mai multe FIA din UE; și
(c)
AFIA din afara UE care distribuie unități sau acțiuni ale unuia sau mai multor FIA în Uniune, indiferent dacă este vorba de FIA din UE sau FIA din afara UE.
(2) În sensul alineatului (1), nu are importanță:
(a)
dacă FIA este de tip deschis sau închis;
(b)
dacă FIA este constituit în conformitate cu legea aplicabilă în materie de contracte, în temeiul dreptului în materie de trusturi, prin act constitutiv sau sub orice altă formă juridică;
(c)
care este structura juridică a AFIA.
(3) Prezenta directivă nu se aplică următoarelor entități:
(a)
holdingurilor;
(b)
instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale care intră sub incidența Directivei 2003/41/CE, inclusiv, după caz, entităților autorizate care sunt responsabile de administrarea unor astfel de instituții și care acționează în numele lor, menționate la articolul 2 alineatul (1) din directiva în cauză, sau administratorilor de investiții numiți în temeiul articolului 19 alineatul (1) din aceeași directivă, cu condiția să nu administreze FIA;
(c)
instituțiilor supranaționale, precum Banca Centrală Europeană, Banca Europeană de Investiții, Fondul European de Investiții, instituțiile europene de finanțare a dezvoltării și băncile bilaterale de dezvoltare, Banca Mondială, Fondul Monetar Internațional, altor instituții supranaționale și organizații internaționale similare, în cazul în care aceste instituții sau organizații administrează unul sau mai multe FIA și în măsura în care FIA în cauză acționează în interes public;
(d)
băncilor centrale naționale;
(e)
autorităților și organelor naționale, regionale și locale sau altor instituții care administrează fonduri ce sprijină sistemele de asigurări sociale și sistemele de pensii;
(f)
schemelor de participare a angajaților sau schemelor de economii ale angajaților;
(g)
entităților cu scop special de securitizare.
(4) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că AFIA menționați la alineatul (1) respectă în orice moment prezenta directivă.
Articolul 3
Derogări
(1) Prezenta directivă nu se aplică AFIA care administrează unul sau mai multe FIA ai căror unici investitori sunt AFIA, societățile-mamă sau sucursalele AFIA sau alte sucursale ale acestor societăți-mamă, cu condiția ca niciunul dintre acești investitori să nu fie el însuși un FIA.
(2) Fără a aduce atingere aplicării articolului 41, alineatele (3) și (4) din prezentul articol sunt singurele care se aplică în cazul următorilor AFIA:
(a)
AFIA care fie direct, fie indirect printr-o societate de care AFIA este legat printr-o administrare sau un control comun sau printr-o participație directă sau indirectă importantă, administrează portofolii de FIA ale căror active administrate, inclusiv activele obținute prin utilizarea efectului de levier, nu depășesc în total un prag de 100 de milioane EUR; sau
(b)
AFIA care fie direct, fie indirect printr-o societate de care AFIA este legat printr-o administrare sau un control comun sau printr-o participație directă sau indirectă importantă, administrează portofolii de FIA ale căror active administrate nu depășesc în total un prag de 500 de milioane EUR în cazul în care portofoliile FIA sunt compuse din FIA care nu utilizează efectul de levier, iar drepturile de răscumpărare nu pot fi exercitate într-o perioadă de cinci ani de la data investiției inițiale în fiecare FIA.
(3) Statele membre se asigură că AFIA menționați la alineatul (2) îndeplinesc cel puțin următoarele cerințe:
(a)
fac obiectul înregistrării de către autoritățile competente din statele lor membre de origine;
(b)
transmit autorităților competente din statele lor membre de origine datele de identificare proprii și cele ale FIA pe care le administrează în momentul înregistrării;
(c)
furnizează autorităților competente din statele lor membre de origine informații privind strategiile de investiții pentru FIA pe care le administrează în momentul înregistrării;
(d)
furnizează periodic autorităților competente din statele lor membre de origine informații privind principalele instrumente financiare în care investesc și principalele expuneri și cele mai importante concentrări ale FIA pe care le administrează, pentru a permite autorităților competente să monitorizeze în mod eficace riscul sistemic; și
(e)
informează autoritățile competente din statele lor membre de origine în cazul în care nu mai întrunesc condițiile menționate la alineatul (2).
Prezentul alineat și alineatul (2) din prezentul articol se aplică fără a aduce atingere altor norme mai stricte adoptate de statele membre în ceea ce privește AFIA menționați la alineatul (2).
Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că, în cazurile în care nu mai sunt întrunite condițiile prevăzute la alineatul (2), AFIA în cauză solicită autorizarea în termen de 30 de zile calendaristice în conformitate cu procedurile relevante prevăzute în prezenta directivă.
(4) AFIA menționați la alineatul (2) nu beneficiază de niciunul dintre drepturile acordate prin prezenta directivă, cu excepția cazului în care AFIA decid să intre sub incidența prezentei directive. În cazul în care AFIA decide astfel, prezenta directivă devine aplicabilă în întregime.
(5) Comisia adoptă actele de punere în aplicare în vederea precizării procedurilor pentru AFIA care optează să intre sub incidența prezentei directive în conformitate cu alineatul (4). Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 59 alineatul (2).
(6) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează:
(a)
modul de calculare a pragurilor menționate la alineatul (2) și regimul aplicabil AFIA care administrează FIA ale căror active administrate, inclusiv activele obținute prin utilizarea efectului de levier, depășesc ocazional și/sau cad ocazional sub pragul relevant, în același an calendaristic;
(b)
obligațiile de înregistrare și obligațiile de informare pentru a asigura monitorizarea eficace a riscului sistemic în conformitate cu alineatul (3); și
(c)
obligațiile de notificare a autorităților competente prevăzute la alineatul (3).
Articolul 4
Definiții
(1) În sensul prezentei directive se aplică următoarele definiții, cu excepția cazului în care prezenta directivă prevede altfel în mod expres:
(a)
„FIA” înseamnă organisme de plasament colectiv, inclusiv compartimentele de investiții ale acestora, care:
(i)
atrag capital de la o serie de investitori, în vederea plasării acestuia în conformitate cu o politică de investiții definită în interesul respectivilor investitori; și
(ii)
nu necesită autorizare în conformitate cu articolul 5 din Directiva 2009/65/CE;
(b)
„AFIA” înseamnă persoane juridice a căror activitate curentă este administrarea unuia sau mai multor FIA;
(c)
„sucursală”, când se referă la AFIA, înseamnă un punct de lucru care face parte din AFIA, nu are personalitate juridică și prestează servicii pentru care AFIA a fost autorizat; toate punctele de lucru deschise în același stat membru de un AFIA al cărui sediu social se află într-un alt stat membru sau într-o țară terță sunt considerate ca fiind o singură sucursală;
(d)
„comision de performanță” înseamnă o cotă din profitul FIA obținută de AFIA drept compensație pentru administrarea FIA, dar nu include cota din profitul FIA dobândită de AFIA ca randament al investițiilor AFIA în FIA;
(e)
„legături strânse” înseamnă o situație în care cel puțin două persoane fizice sau juridice sunt legate prin:
(i)
participare, adică deținerea, directă sau prin intermediul controlului, a cel puțin 20 % din drepturile de vot sau din capitalul social al unei societăți;
(ii)
control, adică relația dintre o societate-mamă și o filială, prevăzută la articolul 1 din A șaptea directivă 83/349/CEE a Consiliului din 13 iunie 1983 privind conturile consolidate (22), sau o relație similară între orice persoană fizică sau juridică și o societate; în acest sens o filială a unei filiale este considerată a fi o filială a societății-mamă a filialelor respective.
O situație în care două sau mai multe persoane fizice sau juridice sunt legate în mod permanent de aceeași persoană printr-o relație de control se consideră, de asemenea, ca determinând o „legătură strânsă” între persoanele respective;
(f)
„autorități competente” înseamnă autoritățile naționale din statele membre care sunt împuternicite în temeiul unui act cu putere de lege sau al unei norme administrative să supravegheze AFIA;
(g)
„autoritățile competente” în legătură cu un depozitar înseamnă:
(i)
dacă depozitarul este o instituție de credit autorizată în temeiul Directivei 2006/48/CE, autoritățile competente în sensul definiției de la articolul 4 punctul 4 din directiva în cauză;
(ii)
dacă depozitarul este o firmă de investiții autorizată în temeiul Directivei 2004/39/CE, autoritățile competente în sensul definiției de la articolul 4 alineatul (1) punctul 22 din directiva în cauză;
(iii)
dacă depozitarul intră în una dintre categoriile de instituții menționate la articolul 21 articolul 3 primul paragraf litera (c) din prezenta directivă, autoritățile naționale din statul său membru de origine care sunt împuternicite în temeiul unui act cu putere de lege sau al unei norme administrative să supravegheze astfel de categorii de instituții;
(iv)
dacă depozitarul este o entitate menționată la articolul 21 alineatul (3) al treilea paragraf din prezenta directivă, autoritățile naționale din statul membru în care entitatea în cauză își are sediul social și care sunt împuternicite în temeiul unui act cu putere de lege sau al unei norme administrative să supravegheze aceste entități sau organul oficial competent să înregistreze sau să supravegheze aceste entități în temeiul normelor de deontologie profesională care le sunt aplicabile;
(v)
dacă depozitarul este numit depozitar pentru un FIA din afara UE în conformitate cu articolul 21 alineatul (5) litera (b) din prezenta directivă și nu face parte din domeniul de aplicare al punctelor (i)-(iv) de la prezenta literă, autoritățile naționale relevante din țara terță în care depozitarul își are sediul social;
(h)
„autorități competente pentru FIA din UE” înseamnă autoritățile naționale dintr-un stat membru care sunt împuternicite în temeiul unui act cu putere de lege sau al unei norme administrative să supravegheze FIA;
(i)
„control” înseamnă control în sensul definiției de la articolul 1 din Directiva 83/349/CEE;
(j)
„stabilit” înseamnă:
(i)
pentru AFIA, „care are sediul social”,
(ii)
pentru FIA, „autorizat sau înregistrat” sau dacă FIA nu este autorizat sau înregistrat, „care are sediul social”,
(iii)
pentru depozitari, „care are sediul social sau o sucursală”,
(iv)
pentru reprezentanții legali persoane juridice, „care are sediul social sau o sucursală”,
(v)
iar pentru reprezentanții legali persoane fizice, „domiciliat”;
(k)
„FIA din UE” înseamnă:
(i)
orice FIA care este autorizat sau înregistrat într-un stat membru al Uniunii Europene conform legislației interne aplicabile; sau
(ii)
orice FIA care nu este autorizat sau înregistrat într-un stat membru, dar are sediul social și/sau sediul principal într-un stat membru;
(l)
„AFIA din UE” înseamnă orice AFIA care are sediul social într-un stat membru;
(m)
„FIA de tip «feeder»” înseamnă un FIA care:
(i)
investește cel puțin 85 % din activele sale în unitățile sau acțiunile unui alt FIA (FIA de tip „master”);
(ii)
investește cel puțin 85 % din activele sale în mai multe FIA de tip „master”, în cazul în care FIA respective de tip „master” au strategii de investiții identice; sau
(iii)
are, în orice alt fel, o expunere de 85 % din active la unul sau multe astfel de FIA de tip „master”;
(n)
„instrument financiar” înseamnă un instrument conform specificațiilor din anexa I secțiunea C din Directiva 2004/39/CE;
(o)
„holding” înseamnă o societate care deține participații la una sau mai multe alte societăți și al cărei obiectiv comercial este de a aplica una sau mai multe strategii de afaceri prin intermediul filialelor sale, al societăților sale asociate sau al participațiilor sale pentru a contribui la valoarea lor pe termen lung, și care:
(i)
fie este o societate care acționează în nume propriu și ale cărei acțiuni sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată din Uniune; fie
(ii)
nu este înființată cu scopul principal de a genera beneficii pentru investitorii săi prin vânzarea filialelor sale sau a societăților sale asociate, în conformitate cu raportul anual sau alte documente oficiale ale societății;
(p)
„stat membru de origine al FIA” înseamnă:
(i)
statul membru în care FIA este autorizat sau înregistrat conform legislației interne aplicabile sau, în cazul unor autorizări sau înregistrări multiple, statul membru în care FIA a fost autorizat sau înregistrat pentru prima dată; sau
(ii)
dacă FIA nu este nici autorizat, nici înregistrat într-un stat membru, statul membru în care FIA are sediul social și/sau sediul principal;
(q)
„stat membru de origine al AFIA” înseamnă statul membru în care AFIA are sediul social; pentru AFIA din afara UE, toate referirile la „statul membru de origine al AFIA” din prezenta directivă se citesc ca „stat membru de referință”, astfel cum este prevăzut la capitolul VII;
(r)
„stat membru gazdă al unui AFIA” înseamnă oricare dintre următoarele:
(i)
un stat membru, altul decât statul membru de origine, în care un AFIA din UE administrează un FIA din UE;
(ii)
un stat membru, altul decât statul membru de origine, în care un AFIA din UE distribuie unități sau acțiuni ale unui FIA din UE;
(iii)
un stat membru, altul decât statul membru de origine, în care un AFIA din UE distribuie unități sau acțiuni ale unui FIA din afara UE;
(iv)
un stat membru, altul decât statul membru de referință, în care un AFIA din afara UE administrează FIA din UE;
(v)
un stat membru, altul decât statul membru de referință, în care un AFIA din afara UE distribuie unități sau acțiuni ale unui FIA din UE; sau
(vi)
un stat membru, altul decât statul membru de referință, în care un AFIA din afara UE distribuie unități sau acțiuni ale unui FIA din afara UE;
(s)
„capital inițial” înseamnă fonduri astfel cum se menționează la articolul 57 primul paragraf literele (a) și (b) din Directiva 2006/48/CE;
(t)
„emitentul” înseamnă un emitent în sensul articolului 2 alineatul (1) litera (d) din Directiva 2004/109/CE care are sediul social în Uniune și ale cărui acțiuni sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 14 din Directiva 2004/39/CE;
(u)
„reprezentant legal” înseamnă o persoană fizică domiciliată în Uniune sau o persoană juridică având sediul social în Uniune și care, fiind numită în mod expres de către un AFIA din afara UE, acționează în numele AFIA din afara UE în cauză pe lângă autorități, clienți, organisme și parteneri de afaceri din Uniune ai AFIA din afara UE în ceea ce privește obligațiile ce le revin AFIA din afara UE în temeiul prezentei directive;
(v)
„efect de levier” înseamnă orice metodă prin care AFIA mărește expunerea unui FIA pe care îl administrează fie prin împrumut de numerar sau valori mobiliare, fie printr-un efect de levier încorporat în poziții de instrumente financiare derivate sau prin orice alte mijloace;
(w)
„administrarea de FIA” înseamnă îndeplinirea, cu privire la unul sau mai multe FIA, cel puțin a funcțiilor de administrare a investițiilor menționate la punctul 1 literele (a) și (b) din anexa I;
(x)
„distribuire” înseamnă o ofertă sau un plasament, direct sau indirect, efectuat la inițiativa AFIA sau în numele AFIA, de unități sau acțiuni ale unui FIA pe care acesta îl administrează și adresat unor investitori domiciliați sau care au sediul social în Uniune;
(y)
„FIA de tip «master»” înseamnă un FIA în care investește un alt FIA sau față de care un alt FIA are o expunere în conformitate cu litera (m);
(z)
„stat membru de referință” înseamnă statul membru determinat în conformitate cu articolul 37 alineatul (4);
(aa)
„FIA din afara UE” înseamnă un FIA care nu este un FIA din UE;
(ab)
„AFIA din afara UE” înseamnă un AFIA care nu este un AFIA din UE;
(ac)
„societate necotată” înseamnă o societate care are sediul social în Uniune și ale cărei acțiuni nu sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 14 din Directiva 2004/39/CE;
(ad)
„fonduri proprii” înseamnă fondurile proprii prevăzute la articolele 56-67 din Directiva 2006/48/CE;
(ae)
„societate-mamă” înseamnă o societate-mamă în sensul articolelor 1 și 2 din Directiva 83/349/CEE;
(af)
„broker principal” înseamnă o instituție de credit, o firmă de investiții reglementată sau altă entitate supusă unor reglementări prudențiale și unei supravegheri constante care oferă servicii unor investitori profesionali, în special pentru finanțarea sau executarea unor tranzacții cu instrumente financiare în calitate de contrapartidă, și care poate furniza și alte servicii, cum ar fi compensarea și decontarea tranzacțiilor, servicii de custodie, împrumuturi de valori mobiliare, servicii personalizate de asistență tehnologică și operațională;
(ag)
„investitor profesional” înseamnă un investitor care este considerat a fi un client profesional sau poate fi, la cerere, considerat a fi un client profesional în sensul definiției din anexa II la Directiva 2004/39/CE;
(ah)
„participație calificată” înseamnă o participație, directă sau indirectă, într-un AFIA care reprezintă cel puțin 10 % din capital sau din drepturile de vot, în conformitate cu articolele 9 și 10 din Directiva 2004/109/CE, având în vedere condițiile de cumulare prevăzute la articolul 12 alineatele (4) și (5) din directiva respectivă, sau care permite exercitarea unei influențe semnificative asupra administrării AFIA în care este deținută participația respectivă;
(ai)
„reprezentanții angajaților” înseamnă reprezentanții angajaților conform definiției de la articolul 2 litera (e) din Directiva 2002/14/CE;
(aj)
„investitor de retail” înseamnă un investitor care nu este investitor profesional;
(ak)
„filială” înseamnă o filială astfel cum este definită la articolele 1 și 2 din Directiva 83/349/CEE;
(al)
„autorități de supraveghere” în ceea ce privește un FIA din afara UE înseamnă autoritățile naționale dintr-o țară terță care sunt împuternicite în temeiul unui act cu putere de lege sau al unei norme administrative să supravegheze FIA;
(am)
„autorități de supraveghere” în ceea ce privește un AFIA din afara UE înseamnă autoritățile naționale dintr-o țară terță care sunt împuternicite în temeiul unui act cu putere de lege sau al unei norme administrative să supravegheze AFIA;
(an)
„entități cu scop special de securitizare” înseamnă entități al căror unic scop este de a desfășura activități de securitizare în sensul articolului 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 24/2009 al Băncii Centrale Europene din 19 decembrie 2008 privind statisticile referitoare la activele și pasivele societăților vehicul investițional angajate în operațiuni de securitizare (23) și alte activități adecvate pentru îndeplinirea acestui scop;
(ao)
„OPCVM” înseamnă un organism de plasament colectiv în valori mobiliare autorizat în conformitate cu articolul 5 din Directiva 2009/65/CE;
(2) În sensul prezentului articol alineatul (1) litera (ad), se aplică mutatis mutandis articolele 13-16 din Directiva 2006/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit (24).
(3) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează:
(a)
metodele de utilizare a efectului de levier, definit la alineatul (1) litera (v), inclusiv eventualele structuri financiare și/sau juridice care implică părți terțe controlate de FIA relevant; și
(b)
modul de calculare a efectului de levier.
(4) Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe) (AEVMP) elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a determina tipurile de AFIA, atunci când acest lucru este relevant pentru punerea în aplicare a prezentei directive și pentru a asigura condiții uniforme de aplicare a prezentei directive.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 5
Determinarea AFIA
(1) Statele membre se asigură că fiecare FIA care intră sub incidența prezentei directive are un singur AFIA, care este responsabil pentru respectarea prezentei directive. AFIA este:
(a)
fie un administrator extern, care este persoana juridică numită de FIA sau pentru FIA și care, prin această numire, este responsabil de administrarea FIA (AFIA extern); fie
(b)
în cazul în care forma juridică a FIA permite administrarea internă, iar organismul de conducere al FIA decide să nu numească un AFIA extern, FIA însuși, care, în acest caz, este autorizat drept AFIA.
(2) În cazul în care un AFIA extern nu este în măsură să asigure respectarea prezentei directive, pentru care este responsabil un FIA sau a o altă entitate care acționează în numele unui FIA, AFIA respectiv informează de îndată autoritățile competente din statul său membru de origine și, dacă este cazul, autoritățile competente pentru FIA din UE în cauză. Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA impun AFIA să ia măsurile necesare pentru remedierea situației.
(3) În cazul în care, fără a aduce atingere măsurilor menționate la alineatul (2), neconformitatea persistă și în măsura în care privește un AFIA din UE sau un FIA din UE, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA îi impun acestuia să înceteze activitatea de AFIA al FIA în cauză. În acest caz, acțiunile sau unitățile respectivului FIA nu mai sunt distribuite în Uniune. În cazul în care este vorba despre un AFIA din afara UE care administrează un FIA din afara UE, acțiunile sau unitățile respectivului FIA nu mai sunt distribuite în Uniune. Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează de îndată autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA.
CAPITOLUL II
AUTORIZAREA AFIA
Articolul 6
Condiții pentru inițierea activităților de AFIA
(1) Statele membre se asigură că niciun AFIA nu administrează FIA, în afara cazului în care sunt autorizați în temeiul prezentei directive.
AFIA autorizați în conformitate cu prezenta directivă îndeplinesc în orice moment condițiile de autorizare prevăzute în prezenta directivă.
(2) Statele membre prevăd că un AFIA extern nu are dreptul să se implice în alte activități decât cele prevăzute în anexa I la prezenta directivă și administrarea suplimentară a OPCVM sub rezerva autorizării în conformitate cu Directiva 2009/65/CE.
(3) Statele membre prevăd că FIA administrate intern nu au dreptul de a se implica în alte activități decât administrarea internă a FIA în cauză în conformitate cu anexa I.
(4) Prin derogare de la alineatul (2), statele membre pot autoriza un AFIA extern să furnizeze următoarele servicii:
(a)
administrarea de portofolii de investiții, inclusiv cele deținute de fonduri de pensii și de instituții pentru furnizarea de pensii ocupaționale în sensul articolului 19 alineatul (1) din Directiva 2003/41/CE în conformitate cu mandatele acordate de investitori în mod individual și discreționar;
(b)
servicii conexe care cuprind:
(i)
consultanță de investiții;
(ii)
activități de păstrare și administrare legate de acțiunile sau unitățile organismelor de plasament colectiv;
(iii)
preluarea și transmiterea de ordine privind instrumente financiare.
(5) AFIA nu sunt autorizați în temeiul prezentei directive să presteze:
(a)
numai serviciile prevăzute la alineatul (4);
(b)
serviciile conexe menționate la alineatul (4) litera (b) fără a fi, de asemenea, autorizați să presteze serviciile menționate la alineatul (4) litera (a);
(c)
activitățile menționate la punctul 2 din anexa I; sau
(d)
serviciile menționate la punctul 1 litera (a) din anexa I fără a presta, de asemenea, serviciile menționate la punctul 1 litera (b) din anexa I ori invers.
(6) Articolul 2 alineatul (2) și articolele 12, 13 și 19 din Directiva 2004/39/CE se aplică prestării de către AFIA a serviciilor menționate la alineatul (4) din prezentul articol.
(7) Statele membre solicită AFIA să furnizeze autorităților competente din statul lor membru de origine informațiile care le sunt necesare acestora pentru a monitoriza în orice moment respectarea condițiilor prevăzute prin prezenta directivă.
(8) Firmele de investiții autorizate în temeiul Directivei 2004/39/CE și instituțiile de credit autorizate în temeiul Directivei 2006/48/CE nu sunt obligate să obțină o autorizație în temeiul prezentei directive pentru a furniza servicii de investiții, cum ar fi administrarea de portofolii individuale în ceea ce privește FIA. Cu toate acestea, firmele de investiții, în mod direct sau indirect, oferă sau plasează unități sau acțiuni ale FIA unor investitori din Uniune, numai în măsura în care unitățile sau acțiunile pot fi distribuite în conformitate cu prezenta directivă.
Articolul 7
Cererea de autorizare
(1) Statele membre impun ca AFIA să solicite autorizarea de către autoritățile competente din statul lor membru de origine.
(2) Statele membre impun ca AFIA care solicită autorizarea să furnizeze autorităților competente din statul membru de origine următoarele informații privind AFIA:
(a)
informații despre persoanele care conduc în mod efectiv activitatea AFIA;
(b)
informații cu privire la identitatea acționarilor sau membrilor direcți sau indirecți ai AFIA, persoane fizice sau juridice, care dețin participații calificate, precum și valoarea respectivelor participații;
(c)
un program de activitate care prezintă structura organizatorică a AFIA, inclusiv informații despre modul în care AFIA intenționează să își respecte obligațiile ce îi revin în temeiul capitolelor II, III și IV și, după caz, capitolelor V, VI, VII și VIII;
(d)
informații privind politicile și practicile de remunerare în conformitate cu articolul 13;
(e)
informații cu privire la dispozițiile luate în vederea delegării și subdelegării către părți terțe a funcțiilor menționate la articolul 20.
(3) Statele membre impun ca AFIA care solicită autorizarea să furnizeze autorităților competente din statul membru de origine următoarele informații privind FIA pe care intenționează să le administreze:
(a)
informații privind strategiile de investiții, inclusiv tipurile de fonduri de bază, dacă FIA este un fond de fonduri, politica AFIA cu privire la utilizarea efectului de levier, profilurile de risc și alte caracteristici ale FIA pe care le administrează sau intenționează să le administreze, inclusiv informații privind statele membre sau țările terțe în care FIA sunt stabiliți sau se așteaptă să fie stabiliți;
(b)
informații cu privire la locul unde este stabilit FIA de tip „master”, dacă FIA în cauză este un fond de tip „feeder”;
(c)
regulile sau actul constitutiv ale fiecărui FIA pe care AFIA intenționează să îl administreze;
(d)
informații privind dispozițiile luate pentru numirea depozitarului în conformitate cu articolul 21 pentru fiecare FIA pe care AFIA intenționează să îl administreze;
(e)
orice informații suplimentare menționate la articolul 23 alineatul (1) pentru fiecare FIA pe care AFIA intenționează să îl administreze.
(4) În cazul în care o societate de administrare este autorizată în conformitate cu Directiva 2009/65/CE (denumită în continuare „societate de administrare a OPCVM”) și solicită autorizarea în calitate de AFIA în temeiul prezentei directive, autoritățile competente nu solicită societății de administrare a OPCVM să furnizeze informații sau documente pe care aceasta le-a furnizat deja pentru autorizarea în temeiul Directivei 2009/65/CE, dacă informațiile și documentele în cauză sunt în continuare actuale.
(5) Autoritățile competente informează trimestrial AEVMP cu privire la autorizațiile acordate sau retrase în conformitate cu prezentul capitol.
AEVMP păstrează un registru central public care identifică fiecare AFIA autorizat în temeiul prezentei directive, FIA pe care AFIA în cauză le administrează sau ale căror acțiuni sau unități le distribuie în Uniune și autoritatea competentă pentru fiecare AFIA în cauză. Registrul este accesibil în format electronic.
(6) În vederea asigurării armonizării consecvente a prezentului articol, AEVPM poate elabora proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza informațiile ce urmează a fi furnizate autorităților competente în cererea de autorizare a AFIA, inclusiv programul de activitate.
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(7) În vederea asigurării unor condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a elabora formulare, modele și proceduri standard pentru transmiterea informațiilor prevăzute la alineatul (6) primul paragraf.
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 8
Condiții de acordare a autorizației
(1) Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA acordă autorizația doar dacă:
(a)
acestea estimează că AFIA va putea să îndeplinească condițiile prevăzute în prezenta directivă;
(b)
AFIA deține un capital inițial și fonduri proprii suficiente în conformitate cu articolul 9;
(c)
persoanele care conduc în mod efectiv activitatea AFIA au o bună reputație și o experiență suficientă inclusiv în legătură cu strategiile de investiții urmărite de FIA administrate de AFIA; identitatea respectivelor persoane și a oricărei persoane care le succede în funcție este comunicată de îndată autorităților competente din statul membru de origine al AFIA, iar conducerea activității AFIA este asigurată de cel puțin două persoane care întrunesc astfel de condiții;
(d)
acționarii sau membrii AFIA care dețin participații calificate corespund cerințelor privind necesitatea de a asigura administrarea solidă și prudentă a AFIA; și
(e)
sediul central și sediul social ale AFIA sunt situate în același stat membru.
Autorizația este valabilă în toate statele membre.
(2) Autoritățile competente din celelalte state membre implicate sunt consultate anterior autorizării următorilor AFIA:
(a)
o filială a altui AFIA, a unei societăți de administrare a OPCVM, a unei firme de investiții, a unei instituții de credit sau a unei societăți de asigurare, autorizate într-un alt stat membru;
(b)
o filială a societății-mamă a unui alt AFIA, a unei societăți de administrare a OPCVM, a unei firme de investiții, a unei instituții de credit sau a unei societăți de asigurare, autorizate într-un alt stat membru; și
(c)
o societate controlată de aceleași persoane fizice sau juridice ca și cele care controlează: un alt AFIA, o societate de administrare a OPCVM, o firmă de investiții, o instituție de credit sau o societate de asigurare autorizată într-un alt stat membru.
(3) Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA refuză autorizarea când buna desfășurare a activităților lor de supraveghere este împiedicată de:
(a)
legături strânse între AFIA și alte persoane fizice sau juridice;
(b)
actele cu putere de lege sau actele administrative ale unei țări terțe aplicabile persoanelor fizice sau juridice cu care AFIA are legături strânse;
(c)
dificultățile legate de aplicarea respectivelor acte cu putere de lege și acte administrative.
(4) Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA pot restrânge domeniul de aplicare al autorizației, în special în privința strategiilor de investiții ale FIA pe care AFIA este autorizat să le administreze.
(5) Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează solicitantul în scris, în termen de trei luni de la data depunerii unei cereri complete, dacă i s-a acordat sau nu autorizația. Autoritățile competente pot prelungi acest termen cu maximum trei luni suplimentare, în cazul în care consideră necesar, având în vedere circumstanțele specifice cazului și după ce au notificat AFIA cu privire la aceasta.
În sensul prezentului alineat, se consideră că o cerere este completă dacă AFIA a prezentat cel puțin informațiile menționate la articolul 7 alineatul (2) literele (a)-(d) și la articolul 7 alineatul (3) literele (a) și (b).
AFIA pot începe administrarea FIA prin utilizarea strategiilor de investiții descrise în cerere în conformitate cu articolul 7 alineatul (3) litera (a) în statul lor membru de origine din momentul acordării autorizației, dar nu mai devreme de o lună de la transmiterea eventualelor informații lipsă în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) litera (e) și cu articolul 7 alineatul (3) literele (c), (d) și (e).
(6) În vederea asigurării armonizării consecvente a prezentului articol, AEVPM poate elabora proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a determina:
(a)
cerințele aplicabile AFIA în conformitate cu alineatul (3);
(b)
cerințele aplicabile acționarilor și membrilor care dețin participații calificate menționați la alineatul (1) litera (d);
(c)
obstacolele care ar putea împiedica exercitarea eficace a funcțiilor de supraveghere ale autorității competente.
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 9
Capital inițial și fonduri proprii
(1) Statele membre solicită ca un AFIA care este un FIA administrat intern să aibă un capital inițial de cel puțin 300 000 EUR.
(2) Atunci când un AFIA este numit ca administrator extern al FIA, AFIA în cauză are un capital inițial de cel puțin 125 000 EUR.
(3) Atunci când valoarea portofoliilor FIA administrate de AFIA depășește 250 de milioane EUR, AFIA dispune de fonduri proprii suplimentare. Valoarea fondurilor proprii suplimentare este egală cu 0,02 % din suma cu care valoarea portofoliilor AFIA depășește 250 de milioane EUR. Cu toate acestea, totalul necesar al capitalului inițial și al sumei suplimentare nu depășește 10 milioane EUR.
(4) În sensul alineatului (3), FIA administrate de AFIA, inclusiv FIA pentru care AFIA a delegat funcții în conformitate cu articolul 20, cu excepția portofoliilor FIA pe care AFIA le administrează prin delegare, sunt considerate a fi portofoliile AFIA.
(5) Independent de alineatul (3), valoarea fondurilor proprii ale AFIA nu este niciodată inferioară valorii prevăzute la articolul 21 din Directiva 2006/49/CE.
(6) Statele membre pot autoriza AFIA să nu asigure până la 50 % din fondurile proprii suplimentare menționate la alineatul (3) în cazul în care aceștia beneficiază de o garanție egală cu suma specificată emisă de o instituție de credit sau de o societate de asigurare care are sediul social într-un stat membru sau într-o țară terță, cu condiția să facă obiectul unor norme prudențiale pe care autoritățile competente le consideră echivalente cu cele prevăzute în legislația Uniunii.
(7) Pentru a acoperi eventualele riscuri de răspundere civilă profesională aferente activităților pe care AFIA le pot desfășura în temeiul prezentei directive, atât FIA administrate intern, cât și AFIA externi:
(a)
fie dețin fonduri proprii suplimentare corespunzătoare pentru a acoperi eventualele riscuri de răspundere civilă care decurg din neglijența profesională; fie
(b)
dețin o asigurare de răspundere civilă profesională pentru răspunderea care decurge din neglijența profesională care este corespunzătoare riscurilor acoperite.
(8) Fondurile proprii, inclusiv fondurile proprii suplimentare menționate la alineatul (7) litera (a), sunt investite în active lichide sau în active ușor convertibile în numerar pe termen scurt și nu includ poziții speculative.
(9) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri în legătură cu alineatul (7) de la prezentul articol, care precizează:
(a)
riscurile pe care trebuie să le acopere fondurile proprii suplimentare sau asigurarea de răspundere civilă profesională;
(b)
condițiile pentru a determina adecvarea fondurilor proprii suplimentare sau acoperirea furnizată de asigurarea de răspundere civilă profesională; și
(c)
modalitatea de determinare a adaptărilor permanente ale fondurilor proprii suplimentare sau ale acoperirii furnizate de asigurarea de răspundere civilă profesională.
(10) Cu excepția alineatelor (7) și (8) și a măsurilor lor de aplicare adoptate în temeiul alineatului (9), prezentul articol nu se aplică AFIA care sunt și societăți de administrare a OPCVM.
Articolul 10
Modificarea domeniului de aplicare al autorizației
(1) Statele membre solicită ca, înainte de punerea în aplicare, AFIA să notifice autorităților competente din statul membru de origine al acestora orice schimbări substanțiale aduse condițiilor pentru autorizarea inițială, în special schimbările substanțiale aduse informațiilor comunicate în conformitate cu articolul 7.
(2) Dacă autoritățile competente din statul membru de origine decid să impună restricții sau să respingă respectivele schimbări, acestea informează AFIA în termen de o lună de la primirea notificării. Autoritățile competente pot prelungi acest termen cu până la o lună, în cazul în care consideră necesar datorită circumstanțelor specifice cazului și după ce au notificat AFIA cu privire la aceasta. Modificările sunt puse în aplicare dacă autoritățile competente nu se opun schimbărilor în decursul perioadei de evaluare prevăzute.
Articolul 11
Retragerea autorizației
Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA pot retrage autorizația eliberată unui AFIA în cazul în care acesta:
(a)
nu își începe activitatea în termen de 12 luni de la data obținerii autorizației, renunță în mod expres la autorizație sau a renunțat să exercite activitatea reglementată prin prezenta directivă în ultimele șase luni, cu excepția cazului în care statul membru în cauză a prevăzut că în aceste cazuri autorizația devine caducă;
(b)
a obținut autorizația prin declarații false sau alte modalități neregulamentare;
(c)
nu mai îndeplinește condițiile în care i-a fost acordată autorizația;
(d)
nu mai respectă dispozițiile Directivei 2006/49/CE în cazul în care autorizația acoperă și serviciul de administrare de portofolii în mod discreționar, menționat la articolul 6 alineatul (4) litera (a) din prezenta directivă;
(e)
a încălcat în mod grav sau sistematic dispozițiile adoptate în temeiul prezentei directive; sau
(f)
se încadrează în oricare dintre cazurile în care dreptul intern prevede retragerea autorizației pentru aspecte care nu intră în domeniul de aplicare al prezentei directive.
CAPITOLUL III
CONDIȚII DE FUNCȚIONARE A AFIA
SECȚIUNEA 1
Cerințe generale
Articolul 12
Principii generale
(1) Statele membre se asigură că AFIA respectă în permanență dispozițiile următoare:
(a)
acționează cu onestitate, competență, grijă, diligență și echitate în desfășurarea activităților lor;
(b)
acționează în interesul FIA sau al investitorilor FIA pe care le administrează și al integrității pieței;
(c)
dețin și utilizează eficient resursele și procedurile necesare pentru buna desfășurare a activităților lor;
(d)
iau toate măsurile rezonabile pentru a evita conflictele de interese și, în cazul în care acestea nu pot fi evitate, pentru a identifica, a gestiona și a monitoriza și, după caz, a face publice conflictele de interese cu scopul de a le împiedica să afecteze negativ interesele FIA și ale investitorilor acestora și de a garanta că FIA pe care le administrează sunt tratate în mod echitabil;
(e)
se conformează tuturor reglementărilor aplicabile desfășurării activităților lor, astfel încât să promoveze interesul FIA sau al investitorilor FIA pe care le administrează și integritatea pieței;
(f)
tratează toți investitorii FIA în mod echitabil.
Investitorii într-un FIA obțin tratament preferențial doar dacă acest tratament preferențial este menționat în regulile sau în actul constitutiv ale FIA în cauză.
(2) AFIA autorizați să presteze și serviciul de administrare de portofolii în mod discreționar menționat la articolul 6 alineatul (4) litera (a):
(a)
nu sunt autorizați să investească întregul portofoliu al clientului sau o parte a acestuia în unități sau acțiuni ale FIA pe care le administrează, cu excepția cazului în care primesc aprobarea generală prealabilă a clientului;
(b)
în ceea ce privește serviciile menționate la articolul 6 alineatul (4), intră sub incidența Directivei 97/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 martie 1997 privind sistemele de compensare pentru investitori (25).
(3) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează criteriile care trebuie utilizate de autoritățile competente relevante pentru a stabili dacă AFIA își respectă obligațiile prevăzute la alineatul (1).
Articolul 13
Remunerarea
(1) Statele membre solicită AFIA să aplice politici și practici de remunerare pentru categoriile de personal, ale căror activități profesionale au un impact semnificativ asupra profilului său de risc sau asupra profilurilor de risc ale FIA pe care le administrează, inclusiv pentru cadrele superioare de conducere, persoanele care își asumă riscurile și cele cu funcții de control, precum și orice angajat ce primește o remunerație totală care îl plasează în aceeași categorie de remunerare cu persoanele aflate în funcții de conducere și persoanele care își asumă riscurile, care să fie compatibile cu o administrare solidă și eficace a riscurilor și să promoveze acest tip de administrare și care să nu încurajeze asumarea de riscuri incompatibilă cu profilurile de risc, cu regulile sau cu actul constitutiv ale FIA pe care le administrează.
AFIA stabilesc politicile și practicile de remunerare în conformitate cu dispozițiile din anexa II.
(2) AEVMP elaborează ghiduri cu privire la politicile solide de remunerare conforme cu principiile prevăzute în anexa II. Ghidurile țin seama de principiile politicilor solide de remunerare menționate în Recomandarea 2009/384/CE, de dimensiunea AFIA și a FIA pe care aceștia le administrează, de organizarea lor internă și de natura, amploarea și complexitatea activităților lor. AEVMP cooperează strâns cu Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea bancară europeană) (ABE)
Articolul 14
Conflicte de interese
(1) Statele membre solicită AFIA să ia toate măsurile rezonabile în vederea identificării conflictelor de interese care apar în cursul administrării FIA între:
(a)
AFIA, inclusiv directorii și angajații acestuia sau orice altă persoană legată direct sau indirect de AFIA prin control, și FIA administrat de AFIA sau investitorii acestui FIA;
(b)
FIA sau investitorii acestui FIA și un alt FIA sau investitorii acestui FIA;
(c)
FIA sau investitorii acestui FIA și un alt client al AFIA;
(d)
FIA sau investitorii acestui FIA și un OCPVM administrat de AFIA sau investitorii acestui OPCVM; sau
(e)
doi clienți ai AFIA.
AFIA mențin și aplică dispoziții organizatorice și administrative eficace, în vederea adoptării tuturor măsurilor rezonabile destinate să identifice, să prevină, să gestioneze și să monitorizeze conflictele de interese pentru a le împiedica să afecteze negativ interesele FIA și ale investitorilor lor.
AFIA separă, în cadrul mediului lor de lucru, sarcinile și responsabilitățile care pot fi considerate incompatibile sau care pot eventual genera conflicte de interese sistematice. AFIA evaluează dacă condițiile lor de funcționare pot implica orice alte conflicte importante de interese și îi informează în acest sens pe investitorii FIA.
(2) În cazul în care dispozițiile organizatorice luate de AFIA pentru a identifica, a preveni, a gestiona și a monitoriza conflictele de interese nu sunt suficiente pentru a garanta, cu o certitudine rezonabilă, că riscul de a afecta interesele investitorilor va fi evitat, AFIA îi informează în mod clar pe aceștia, înainte de a acționa în numele lor, în legătură cu natura generală sau sursa acestor conflicte de interese și elaborează politici și proceduri adecvate.
(3) Atunci când AFIA, acționând pentru un FIA, utilizează serviciile unui broker principal, condițiile se prevăd în scris într-un contract. În contract se stipulează în special posibilitatea transferului și a reutilizării activelor FIA, care respectă regulile sau actul constitutiv ale FIA. Contractul prevede informarea depozitarului cu privire la contractul în cauză.
AFIA acționează cu competența, grija și diligența necesare în selectarea și numirea brokerilor principali cu care se încheie un contract.
(4) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează,:
(a)
tipurile de conflicte de interese menționate la alineatul (1);
(b)
măsurile rezonabile care trebuie să fie luate de AFIA în ceea ce privește structurile și procedurile organizaționale și administrative pentru a identifica, a preveni, a gestiona, a monitoriza și a face publice conflictele de interese.
Articolul 15
Administrarea riscurilor
(1) AFIA separă din punct de vedere funcțional și ierarhic funcțiile de administrare a riscurilor de unitățile operaționale, inclusiv de funcțiile de administrare a portofoliului.
Separarea funcțională și ierarhică a funcțiilor de administrare a riscurilor în conformitate cu primul paragraf este verificată de autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA conform principiului proporționalității, înțelegându-se că AFIA poate demonstra, în orice caz, că măsurile specifice de protecție împotriva conflictelor de interese permit desfășurarea independentă a activităților de administrare a riscurilor și că procesul de administrare a riscurilor satisface cerințele de la prezentul articol și prezintă o eficacitate constantă.
(2) AFIA implementează sisteme adecvate de administrare a riscurilor pentru a identifica, evalua, administra și monitoriza în mod corespunzător toate riscurile relevante pentru strategia de investiții a fiecărui FIA și la care este sau poate fi expus fiecare FIA.
AFIA evaluează sistemele de administrare a riscurilor cu o frecvență adecvată, cel puțin o dată pe an, și le adaptează atunci când este necesar.
(3) AFIA trebuie cel puțin:
(a)
să implementeze o procedură documentată și actualizată regulat de verificare prealabilă când investesc în numele FIA, conform strategiei de investiții, obiectivelor și profilului de risc ale FIA;
(b)
să se asigure că riscurile asociate fiecărei poziții de investiții a FIA și efectul general al acestora asupra portofoliului FIA pot fi permanent identificate, evaluate, administrate și monitorizate în mod corespunzător, inclusiv prin utilizarea unor proceduri adecvate de simulări de criză;
(c)
să se asigure că profilul de risc al FIA corespunde dimensiunii, structurii portofoliului și strategiilor și obiectivelor de investiții ale FIA stabilite în regulile sau actul constitutiv ale acestuia, în prospect și în documentele de ofertă.
(4) AFIA stabilesc nivelul maxim al efectului de levier pe care îl pot utiliza pentru fiecare FIA pe care îl administrează, precum și drepturile de reutilizare a garanțiilor colaterale sau de orice alt tip acordate în cadrul acordului privind utilizarea efectului de levier, ținând cont, printre altele, de:
(a)
tipul de FIA;
(b)
strategia de investiții a FIA;
(c)
sursele de levier ale FIA;
(d)
orice altă interconexiune sau relație relevantă cu alte instituții prestatoare de servicii financiare care ar putea genera riscuri sistemice;
(e)
necesitatea de a limita expunerea față de o singură contrapartidă;
(f)
măsura în care levierul este garantat;
(g)
raportul dintre active și pasive;
(h)
volumul, natura și importanța activităților AFIA pe piețele în cauză.
(5) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează:
(a)
sistemele de administrare a riscurilor care trebuie utilizate de AFIA în funcție de riscurile la care sunt expuși în numele FIA pe care le administrează;
(b)
frecvența corespunzătoare a revizuirii sistemului de administrare a riscurilor;
(c)
modul în care funcția de administrare a riscurilor este separată din punct de vedere funcțional și ierarhic de unitățile operaționale, inclusiv de funcția de administrare a portofoliului;
(d)
măsurile specifice de protecție împotriva conflictelor de interese menționate la alineatul (1) al doilea paragraf;
(e)
cerințele prevăzute la alineatul (3).
Articolul 16
Administrarea lichidităților
(1) Pentru fiecare FIA administrat și care nu este un FIA de tip închis care nu utilizează efectul de levier, AFIA utilizează un sistem adecvat de administrare a lichidităților și adoptă proceduri care le permit să monitorizeze riscul de lichiditate al FIA și să garanteze că profilul de lichiditate al investițiilor FIA respectă obligațiile sale de bază.
AFIA realizează în mod regulat simulări de criză, în condiții normale și în condiții excepționale de lichiditate, care le permit să evalueze riscul de lichiditate al FIA și să monitorizeze în consecință riscul de lichiditate al FIA.
(2) AFIA se asigură că, pentru fiecare FIA administrat, strategia de investiții, profilul de lichiditate și politica de răscumpărare sunt coerente.
(3) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează:
(a)
sistemele și procedurile de administrare a lichidităților; și
(b)
alinierea strategiei de investiții, a profilului de lichiditate și a politicii de răscumpărare prevăzută la alineatul (2).
Articolul 17
Investiții în poziții din securitizare
În vederea garantării coerenței transsectoriale și a eliminării divergențelor dintre interesele firmelor care transformă împrumuturile în valori mobiliare tranzacționabile și inițiatori în sensul articolului 4 punctul 41 din Directiva 2006/48/CE și AFIA care investesc în respectivele valori mobiliare sau în alte instrumente financiare pentru unul sau mai multe FIA, Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care stabilesc cerințele în următoarele domenii:
(a)
cerințele care trebuie îndeplinite de inițiator, de sponsor sau de creditorul inițial pentru ca un AFIA să poată investi în valori mobiliare sau alte instrumente financiare de acest tip emise după 1 ianuarie 2011 pentru FIA, inclusiv cerințele care garantează că inițiatorul, sponsorul sau creditorul inițial menține un interes economic net de cel puțin 5 %;
(b)
cerințele cantitative care trebuie îndeplinite de AFIA care investesc în respectivele valori mobiliare sau în alte instrumente financiare pentru unul sau mai multe FIA.
SECȚIUNEA 2
Cerințe organizaționale
Articolul 18
Principii generale
(1) Statele membre solicită ca AFIA să utilizeze în orice moment resursele umane și tehnice adecvate și corespunzătoare necesare pentru buna administrare a FIA.
Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA, ținând seama, de asemenea, de natura FIA administrat de AFIA, solicită în special ca AFIA să aibă proceduri administrative și contabile solide și dispozitive de control și de protecție în domeniul prelucrării electronice a datelor, precum și mecanisme adecvate de control intern, incluzând, în special, norme privind tranzacțiile personale ale angajaților săi sau deținerea ori administrarea investițiilor cu scopul de a investi pe cont propriu și garantând, cel puțin, că fiecare tranzacție în care sunt implicate FIA poate fi reconstituită în ceea ce privește originea sa, părțile la aceasta, natura sa, precum și momentul și locul în care a fost efectuată și că activele FIA administrate de AFIA sunt investite în conformitate cu regulile sau actul constitutiv ale FIA și dispozițiile legale în vigoare.
(2) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care stabilesc, procedurile și dispozitivele menționate la alineatul (1).
Articolul 19
Evaluare
(1) AFIA se asigură că, pentru fiecare FIA administrat, sunt stabilite proceduri adecvate și consecvente astfel încât să se poată realiza o evaluare corespunzătoare și independentă a activelor FIA în conformitate cu prezentul articol, cu dreptul intern aplicabil și cu regulile sau actul constitutiv ale FIA.
(2) Normele aplicabile evaluării activelor și calculării valorii activului net pe unitate sau pe acțiune a FIA sunt stabilite în legislația țării unde este stabilit FIA și/sau în regulile ori actul constitutiv ale acestuia.
(3) AFIA se asigură, de asemenea, că valoarea activului net pe unitate sau pe acțiune a FIA este calculată și comunicată investitorilor în conformitate cu prezentul articol, dreptul intern aplicabil și cu regulile sau actul constitutiv ale FIA.
Procedurile de evaluare utilizate asigură evaluarea activelor, precum și calcularea valorii activului net pe unitate sau pe acțiune cel puțin o dată pe an.
Dacă FIA este de tip deschis, aceste evaluări și calcule se efectuează, de asemenea, cu o frecvență adecvată atât activelor deținute de FIA, cât și frecvenței sale de emisiune și de răscumpărare.
Dacă FIA este de tip închis, aceste evaluări și calcule se efectuează, de asemenea, în cazul majorării sau diminuării capitalului de către FIA în cauză.
Investitorii sunt informați cu privire la evaluări și calcule astfel cum este stabilit în dispozițiile relevante din regulile sau actul constitutiv ale FIA.
(4) AFIA se asigură că funcția de evaluare este exercitată fie de:
(a)
un evaluator extern, care este o persoană juridică sau fizică independentă de FIA, de AFIA și de orice altă persoană ce are legături strânse cu FIA sau AFIA; fie
(b)
AFIA însuși, cu condiția ca sarcina de evaluare să fie independentă din punct de vedere funcțional de administrarea portofoliului și de politica de remunerare și ca alte măsuri să garanteze limitarea conflictelor de interese și prevenirea influenței nejustificate asupra angajaților.
Depozitarul numit pentru un FIA nu poate fi numit ca evaluator extern al respectivului FIA decât în cazul în care a separat din punct de vedere funcțional și ierarhic exercitarea funcțiilor sale de depozitar de sarcinile sale de evaluator extern, iar eventualele conflicte de interese sunt identificate, gestionate, monitorizate și comunicate în mod corespunzător investitorilor FIA.
(5) În cazul în care funcția de evaluare este exercitată de un evaluator extern, AFIA trebuie să demonstreze că:
(a)
evaluatorul extern face obiectul înregistrării profesionale obligatorii recunoscute prin lege sau al unor dispoziții legale sau reglementare sau al unor norme de conduită profesională;
(b)
evaluatorul extern poate oferi suficiente garanții profesionale pentru a-și putea îndeplini în mod eficace funcția corespunzătoare de evaluare în conformitate cu alineatele (1), (2) și (3); și
(c)
numirea evaluatorului extern respectă dispozițiile de la articolul 20 alineatele (1) și (2) și actele delegate adoptate în temeiul articolului 20 alineatul (7).
(6) Evaluatorul extern numit nu deleagă funcția de evaluare unei părți terțe.
(7) AFIA notifică numirea evaluatorului extern autorităților competente din statul lor membru de origine, care pot solicita numirea unui alt evaluator extern în locul acestuia, în cazul în care condițiile prevăzute la alineatul (5) nu sunt sau nu mai sunt îndeplinite.
(8) Evaluarea se realizează cu imparțialitate, competență, grijă și diligență.
(9) În cazul în care funcția de evaluare nu este exercitată de un evaluator extern, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA pot cere AFIA să dispună verificarea procedurilor sale de evaluare și/sau a evaluărilor sale de către un evaluator extern sau, după caz, de către un auditor.
(10) AFIA sunt responsabili de corecta evaluare a activelor FIA, precum și de calcularea valorii activului net și de publicarea acestei valori a activului net. Prin urmare, numirea de către AFIA a unui evaluator extern nu poate afecta în niciun caz răspunderea AFIA față de FIA și de investitorii acestuia.
Fără a aduce atingere primului paragraf și indiferent de eventualele clauze contractuale care prevăd altfel, evaluatorul extern răspunde față de AFIA pentru pierderile suferite de AFIA ca urmare a neglijenței evaluatorului extern sau a neîndeplinirii intenționate a sarcinilor sale.
(11) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează:
(a)
criteriile referitoare la procedurile pentru o evaluare corectă a activelor și calcularea valorii activului net pe unitate sau pe acțiune;
(b)
garanțiile profesionale pe care evaluatorul extern trebuie să le poată prezenta pentru a exercita cu eficacitate funcția de evaluare;
(c)
frecvența evaluărilor realizate de FIA de tip deschis, care este adecvată atât activelor deținute de FIA, cât și politicii sale de emisiune și de răscumpărare.
SECȚIUNEA 3
Delegarea funcțiilor AFIA
Articolul 20
Delegarea
(1) AFIA care intenționează să delege unei părți terțe sarcina efectuării de funcții în numele lor notifică autoritățile competente din statul lor membru de origine înainte ca dispozițiile privind delegarea să intre în vigoare. Se îndeplinesc următoarele condiții:
(a)
AFIA trebuie să poată justifica întreaga sa structură de delegare cu motive obiective;
(b)
delegatul trebuie să dispună de resurse suficiente pentru a îndeplini sarcinile respective, iar persoanele care desfășoară în mod efectiv activitatea delegatului trebuie să aibă o reputație suficient de bună și o experiență suficientă;
(c)
în cazul în care delegarea vizează administrarea de portofoliu sau administrarea de riscuri, trebuie acordată numai unor entități care sunt autorizate sau înregistrate cu scopul de administrare a activelor și care sunt supuse unei supravegheri sau, în cazul în care această condiție nu poate fi îndeplinită, trebuie acordată numai cu condiția autorizării prealabile din partea autorităților competente din statul membru de origine al AFIA;
(d)
în cazul în care delegarea se referă la administrarea de portofoliu sau la administrarea de riscuri și este acordată unei entități dintr-o țară terță, trebuie să fie asigurată, în plus față de cerințele de la litera (c), cooperarea dintre autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA și autoritatea de supraveghere a entității în cauză;
(e)
delegarea nu trebuie să împiedice buna desfășurare a supravegherii AFIA și, în special, nu trebuie să împiedice nici AFIA să acționeze, nici FIA să fie administrat în interesul investitorilor săi;
(f)
AFIA trebuie să poată demonstra că delegatul este calificat și capabil să exercite funcțiile în cauză, că a fost selecționat cu toată atenția cuvenită și că AFIA poate să monitorizeze în mod eficace și în orice moment activitatea delegată, să dea în orice moment instrucțiuni suplimentare delegatului și să retragă delegarea cu efect imediat atunci când acest lucru este în interesul investitorilor.
AFIA evaluează în permanență serviciile furnizate de fiecare delegat.
(2) Administrarea portofoliului sau administrarea riscurilor nu este delegată:
(a)
depozitarului ori unui delegat al depozitarului; sau
(b)
oricărei alte entități ale cărei interese pot intra în conflict cu cele ale AFIA sau ale investitorilor FIA, cu excepția cazului în care entitatea în cauză a separat din punct de vedere funcțional și ierarhic exercitarea sarcinilor sale de administrare a portofoliului sau de administrare a riscurilor de celelalte sarcini ale sale potențial conflictuale, iar eventualele conflicte de interese sunt identificate, gestionate, monitorizate și comunicate în mod corespunzător investitorilor FIA.
(3) Faptul că AFIA a delegat funcții unei părți terțe sau orice altă subdelegare nu afectează răspunderea AFIA față de FIA și investitorii săi și AFIA nu își deleagă funcțiile într-o asemenea măsură încât să nu mai poată fi considerat administratorul FIA și să devină o entitate de tip „cutie poștală”.
(4) Terța parte poate subdelega oricare dintre funcțiile delegate ei cu condiția să fie îndeplinite următoarele cerințe:
(a)
AFIA și-a dat acordul prealabil pentru subdelegare;
(b)
AFIA a notificat autoritățile competente din statul său membru de origine înainte ca dispozițiile privind subdelegarea să intre în vigoare;
(c)
condițiile prevăzute la alineatul (1), toate trimiterile la „delegat” înțelegându-se ca trimiteri la „subdelegat”.
(5) Nu se atribuie o subdelegare a administrării de portofoliu sau a administrării de riscuri:
(a)
depozitarului ori unui delegat al depozitarului; sau
(b)
oricărei alte entități ale cărei interese pot intra în conflict cu cele ale AFIA sau ale investitorilor FIA, decât în cazul în care entitatea în cauză a separat din punct de vedere funcțional și ierarhic exercitarea sarcinilor sale de administrare a portofoliului sau de administrare a riscurilor de celelalte sarcinilor ale sale potențial conflictuale, iar eventualele conflicte de interese sunt identificate, gestionate, monitorizate și comunicate în mod corespunzător investitorilor FIA.
Delegatul relevant evaluează în permanență serviciile furnizate de fiecare subdelegat.
(6) Atunci când subdelegatul deleagă oricare dintre funcțiile care i-au fost delegate, condițiile prevăzute la alineatul (4) se aplică mutatis mutandis.
(7) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează:
(a)
condițiile pentru îndeplinirea cerințelor prevăzute la alineatele (1), (2), (4) și (5);
(b)
condițiile în care AFIA își deleagă funcțiile într-o asemenea măsură încât devine o entitate de tip „cutie poștală” și nu mai poate fi considerat administrator al FIA în conformitate cu alineatul (3).
SECȚIUNEA 4
Depozitarul
Articolul 21
Depozitarul
(1) Pentru fiecare FIA administrat, AFIA se asigură că se numește un depozitar unic în conformitate cu dispozițiile prezentului articol.
(2) Numirea depozitarului face obiectul unui contract scris. Printre altele, contractul reglementează fluxul informațiilor considerate necesare pentru a permite depozitarului să își îndeplinească funcțiile pentru FIA pentru care a fost numit depozitar, în conformitate cu prezenta directivă și cu alte acte cu putere de lege sau acte administrative relevante.
(3) Depozitarul este:
(a)
o instituție de credit cu sediul social în Uniune și autorizată în conformitate cu Directiva 2006/48/CE;
(b)
o firmă de investiții cu sediul social în Uniune, care face obiectul cerințelor privind adecvarea capitalului conform articolului 20 alineatul (1) din Directiva 2006/49/CE, inclusiv al cerințelor de capital pentru riscurile operaționale, și este autorizată în temeiul Directivei 2004/39/CE și care prestează, de asemenea, servicii conexe de păstrare și administrare a instrumentelor financiare în numele clienților în conformitate cu secțiunea B punctul 1 din anexa I la directiva 2004/39/CE; astfel de firme de investiții dețin, în orice caz, fonduri proprii cel puțin egale cu valoarea capitalului inițial menționat la articolul 9 din Directiva 2006/49/CE; sau
(c)
o altă categorie de instituții care face obiectul reglementării prudențiale și al supravegherii continue și care, la 21 iulie 2011, se încadrează în categoriile de instituții stabilite de statele membre ca fiind eligibile pentru funcția de depozitar, în conformitate cu articolul 23 alineatul (3) din Directiva 2009/65/CE;
Exclusiv în cazul FIA din afara UE și fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (5) litera (b), depozitarul poate fi, de asemenea, o instituție de credit sau orice altă entitate de aceeași natură ca entitățile menționate la literele (a) și (b) de la primul paragraf al prezentului alineat, cu condiția îndeplinirii condițiilor de la alineatul (6) litera (b).
În plus, statele membre pot permite, în relația cu FIA care nu au drepturi de răscumpărare exercitabile într-o perioadă de cinci ani de la data investițiilor inițiale și care, în conformitate cu principala lor politică de investiții, nu investesc în general în active care trebuie păstrate în custodie în conformitate cu alineatul (8) litera (a) sau investesc în general în emitenți sau societăți necotate pentru a putea obține controlul asupra societăților respective în conformitate cu articolul 26, ca depozitarul să poată fi o entitate care îndeplinește funcții de depozitar ca parte a activităților sale profesionale sau comerciale, pentru care face obiectul înregistrării profesionale obligatorii recunoscute prin lege sau al unor dispoziții legale ori reglementare sau al unor norme de conduită profesională și care poate furniza suficiente garanții financiare și profesionale care să îi permită să îndeplinească în mod eficace funcțiile de depozitar în cauză și angajamentele inerente acestor funcții.
(4) Pentru a evita conflictele de interese dintre depozitar, AFIA și/sau FIA și/sau investitorii săi:
(a)
un AFIA nu acționează ca depozitar;
(b)
un broker principal care acționează drept contrapartidă pentru un FIA nu acționează ca depozitar pentru FIA în cauză decât în cazul în care a separat din punct de vedere funcțional și ierarhic exercitarea funcțiilor sale de depozitar de sarcinile sale de broker principal, iar eventualele conflicte de interese sunt identificate, gestionate, monitorizate și comunicate în mod corespunzător investitorilor FIA. Delegarea de către depozitar a sarcinilor sale de custodie unui astfel de broker principal în conformitate cu alineatul (11) este permisă dacă sunt îndeplinite condițiile relevante.
(5) Depozitarul este stabilit în una dintre următoarele locații:
(a)
în cazul FIA din UE, în statul membru de origine al FIA;
(b)
în cazul FIA din afara UE, în țara terță în care este stabilit FIA sau în statul membru de origine al AFIA care administrează FIA sau în statul membru de referință al AFIA care administrează FIA.
(6) Fără a aduce atingere cerințelor prevăzute la alineatul (3), numirea unui depozitar stabilit într-o țară terță este, în toate cazurile, supusă următoarelor condiții:
(a)
autoritățile competente din statele membre în care se intenționează a fi distribuite unități sau acțiuni ale FIA din afara UE și, în măsura în care este diferit, din statul membru de origine al AFIA au semnat acorduri de cooperare și de schimb de informații cu autoritățile competente ale depozitarului;
(b)
depozitarul este supus unei reglementări prudențiale, inclusiv unor cerințe minime de capital, și unor măsuri de supraveghere eficace care au aceleași efecte ca legislația Uniunii și sunt aplicate efectiv;
(c)
țara terță în care este stabilit depozitarul nu este inclusă în categoria de țări și teritorii necooperante de către GAFI;
(d)
statele membre în care se intenționează a fi distribuite unități sau acțiuni ale FIA din afara UE și, dacă este diferit, statul membru de origine al AFIA au semnat cu țara terță în care este stabilit depozitarul un acord care respectă în totalitate standardele stabilite la articolul 26 din Modelul OCDE de convenție fiscală privind venitul și capitalul și garantează un schimb eficace de informații în materie fiscală, inclusiv eventuale acorduri fiscale multilaterale;
(e)
depozitarul răspunde prin contract față de FIA sau față de investitorii FIA în conformitate cu alineatele (12) și (13) și acceptă în mod expres să respecte alineatul (11).
În cazul în care o autoritate competentă dintr-un alt stat membru nu este de acord cu evaluarea aplicării dispozițiilor de la primul paragraf litera (a), (c) sau (e) de către autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA, autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Pe baza criteriilor menționate la alineatul (17) litera (b), Comisia adoptă acte de punere în aplicare, confirmând că reglementarea prudențială și măsurile de supraveghere dintr-o țară terță au aceleași efecte ca legislația Uniunii și sunt aplicate efectiv. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 59 alineatul (2).
(7) Depozitarul se asigură în general că fluxurile de numerar ale FIA sunt monitorizate adecvat și se asigură în special că toate plățile efectuate de investitori sau în numele acestora la subscrierea de unități sau acțiuni ale unui FIA au fost încasate și că numerarul FIA este înregistrat integral în conturile de numerar deschise în numele FIA sau în numele AFIA care acționează în numele FIA sau în numele depozitarului care acționează în numele FIA la o entitate menționată la articolul 18 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) din Directiva 2006/73/CE sau la o altă entitate de aceeași natură pe piața relevantă în care sunt necesare conturi în numerar, cu condiția ca entitatea respectivă să fie supusă unei reglementări prudențiale și unei supravegheri eficace care au aceleași efecte cu legislația Uniunii și care sunt aplicate efectiv și în conformitate cu principiile prevăzute la articolul 16 din Directiva 2006/73/CE.
În cazul în care conturile de numerar sunt deschise în numele depozitarului care acționează în numele FIA, în aceste conturi nu se înregistrează numerarul entității menționate la primul paragraf și nici numerarul propriu al depozitarului.
(8) Activele FIA sau ale AFIA care acționează în numele FIA sunt încredințate depozitarului spre păstrare după cum urmează:
(a)
în cazul instrumentelor financiare care pot fi păstrate în custodie:
(i)
depozitarul păstrează în custodie toate instrumentele financiare care pot fi înregistrate într-un cont de instrumente financiare deschis în evidențele depozitarului și toate instrumentele financiare care pot fi livrate fizic depozitarului;
(ii)
în acest scop, depozitarul se asigură că toate instrumentele financiare care pot fi înregistrate într-un cont de instrumente financiare deschis în evidențele depozitarului sunt înregistrate în evidențele depozitarului în conturi separate în conformitate cu principiile stabilite la articolul 16 din Directiva 2006/73/CE, deschise în numele FIA sau al AFIA care acționează în numele FIA, astfel încât să poată fi în orice moment identificate clar ca aparținând FIA în conformitate cu legislația aplicabilă;
(b)
în cazul altor active:
(i)
depozitarul verifică dreptul de proprietate al FIA sau al AFIA care acționează în numele FIA cu privire la respectivele active și ține evidența activelor cu privire la care are certitudinea că FIA sau AFIA care acționează în numele FIA deține dreptul de proprietate;
(ii)
pentru a verifica dacă FIA sau AFIA care acționează în numele FIA deține dreptul de proprietate, depozitarul se bazează pe informații sau documente furnizate de FIA sau de AFIA și, atunci când sunt disponibile, pe dovezi externe;
(iii)
depozitarul își actualizează permanent evidența.
(9) Pe lângă sarcinile menționate la alineatele (7) și (8), depozitarul:
(a)
se asigură că vânzarea, emisiunea, răscumpărarea, rambursarea și anularea de unități sau acțiuni ale FIA sunt realizate în conformitate cu legislația națională aplicabilă și cu regulile sau actul constitutiv ale FIA;
(b)
se asigură că valoarea unităților sau a acțiunilor FIA este calculată în conformitate cu legislația națională aplicabilă, cu regulile sau actul constitutiv ale FIA și cu procedurile prevăzute la articolul 19;
(c)
îndeplinește instrucțiunile AFIA, cu excepția cazului în care acestea contravin legislației naționale aplicabile sau regulilor ori actului constitutiv ale FIA;
(d)
se asigură că, în tranzacțiile care implică activele FIA, contravaloarea este achitată FIA în termenele uzuale;
(e)
se asigură că veniturile FIA sunt folosite în conformitate cu legislația națională aplicabilă și cu regulile sau actul constitutiv ale FIA.
(10) În contextul rolurilor lor respective, AFIA și depozitarul acționează în mod onest, echitabil, profesionist și independent și în interesul FIA și al investitorilor FIA.
Depozitarul nu desfășoară activități cu privire la FIA sau la AFIA care acționează în numele FIA care pot crea conflicte de interese între FIA, investitorii în FIA, AFIA și depozitarul însuși, cu excepția cazului în care depozitarul a separat din punct de vedere funcțional și ierarhic exercitarea sarcinilor sale de depozitar de celelalte sarcini ale sale potențial conflictuale, iar eventualele conflicte de interese sunt identificate, gestionate, monitorizate și comunicate în mod corespunzător investitorilor FIA.
Activele menționate la alineatul (7) nu sunt reutilizate de depozitar fără acordul prealabil al FIA sau al AFIA care acționează în numele FIA.
(11) Depozitarul nu deleagă unor părți terțe funcțiile sale descrise la prezentul articol, cu excepția celor menționate la alineatul (8).
Depozitarul poate delega unor părți terțe funcțiile menționate la alineatul (8), sub rezerva îndeplinirii următoarelor condiții:
(a)
sarcinile să nu fie delegate cu intenția de a eluda cerințele prezentei directive;
(b)
depozitarul să poată demonstra existența unui motiv obiectiv pentru delegare;
(c)
depozitarul să dea dovadă de competența, precauția și diligența necesare atunci când selectează și numește o parte terță căreia dorește să îi delege o parte din sarcinile sale și să dea dovadă în continuare de competența, precauția și diligența necesare când verifică periodic și supraveghează permanent partea terță căreia i-a delegat o parte din sarcinile sale și măsurile luate de partea terță în legătură cu sarcinile care i-au fost delegate; și
(d)
depozitarul să se asigure că partea terță îndeplinește permanent condițiile de mai jos în cursul efectuării sarcinilor care i-au fost delegate:
(i)
partea terță are structurile și experiența adecvate și proporționale cu natura și complexitatea activelor FIA sau ale AFIA care acționează în numele FIA care i-au fost încredințate;
(ii)
în ceea ce privește delegarea sarcinilor de custodie menționate la alineatul (8) litera (a), partea terță este supusă unei reglementări prudențiale, inclusiv unor cerințe minime de capital, și unei supravegheri eficace în jurisdicția în cauză, iar partea terță este supusă unui control extern periodic pentru verifica dacă instrumentele financiare sunt în posesia sa;
(iii)
partea terță separă activele clienților depozitarului de propriile sale active și de activele depozitarului, astfel încât să poată fi identificate clar în orice moment ca aparținând clienților unui anumit depozitar;
(iv)
partea terță nu utilizează activele fără acordul prealabil al FIA sau al AFIA care acționează în numele FIA și fără o notificare prealabilă către depozitar; și
(v)
partea terță respectă obligațiile și interdicțiile generale prevăzute la alineatele (8) și (10).
Fără a aduce atingere literei (d) punctul (ii) paragraful al doilea, în cazul în care legislația țării terțe impune păstrarea în custodie a anumitor instrumente financiare de către o entitate locală și nicio entitate locală nu îndeplinește cerințele privind delegarea prevăzute la punctul menționat, depozitarul își poate delega sarcinile unei astfel de entități locale numai în măsura în care se prevede în legislația țării terțe și numai atât timp cât nu există entități locale care să îndeplinească cerințele delegării, sub rezerva îndeplinirii următoarelor cerințe:
(a)
investitorii FIA în cauză trebuie să fie informați corespunzător că delegarea este necesară ca urmare a constrângerilor juridice din legislația țării terțe și a circumstanțelor care justifică delegarea, înainte de a face investiția; și
(b)
FIA sau AFIA care acționează în numele FIA trebuie să solicite depozitarului să delege custodia instrumentelor financiare în cauză unei astfel de entități locale.
Partea terță poate subdelega, la rândul său, aceste funcții, cu condiția îndeplinirii acelorași cerințe. În astfel de cazuri, alineatul (13) se aplică mutatis mutandis părților relevante.
În sensul prezentului alineat, prestarea de servicii de către sistemele de decontare a valorilor mobiliare prevăzută în Directiva 98/26/CE, în sensul definiției din directiva respectivă, sau prestarea de servicii similare de către sisteme de decontare a valorilor mobiliare din țări terțe nu se consideră o delegare a funcțiilor sale de custodie.
(12) Depozitarul răspunde față de FIA sau față de investitorii FIA pentru pierderea de către depozitar ori de către o parte terță căreia i s-a delegat custodia a instrumentelor financiare păstrate în custodie în conformitate cu alineatul (8) litera (a).
În cazul pierderii unui instrument financiar din custodie, depozitarul returnează fără întârziere FIA sau AFIA care acționează în numele FIA un instrument financiar identic sau cu o valoare corespunzătoare. Depozitarul nu este răspunzător dacă poate dovedi că pierderea a intervenit ca rezultat al unui eveniment exterior în afara controlului său rezonabil, ale cărui consecințe ar fi fost inevitabile în ciuda tuturor eforturilor sale rezonabile de a le contracara.
Depozitarul răspunde, de asemenea, față de FIA sau față de investitorii FIA pentru toate celelalte pierderi suferite de aceștia ca urmare a neîndeplinirii intenționate sau din neglijență a obligațiilor care îi revin în temeiul prezentei directive.
(13) Răspunderea depozitarului nu este afectată de delegările menționate la alineatul (11).
Fără a aduce atingere primului paragraf de la prezentul alineat, în cazul pierderii unor instrumente financiare păstrate în custodie de o parte terță în conformitate cu alineatul (11), depozitarul poate fi exonerat de răspundere dacă poate dovedi că:
(a)
sunt îndeplinite toate cerințele pentru delegarea sarcinilor sale de custodie prevăzute la alineatul (11) al doilea paragraf;
(b)
un contract scris între depozitar și partea terță transferă în mod expres răspunderea depozitarului asupra persoanei terțe în cauză și oferă FIA sau AFIA care acționează în numele FIA posibilitatea de a solicita părții terțe despăgubiri pentru pierderea instrumentelor financiare sau depozitarului posibilitatea de a solicita despăgubirile respective în numele lor; și
(c)
un contract scris între depozitar și FIA sau AFIA care acționează în numele FIA permite în mod expres o exonerare a depozitarului și stabilește motivul obiectiv pentru o astfel de exonerare.
(14) În plus, în cazul în care legislația țării terțe impune păstrarea în custodie a anumitor instrumente financiare de către o entitate locală și nu există entități locale care să îndeplinească cerințele privind delegarea prevăzute la alineatul (11) litera (d) punctul (ii), depozitarul poate fi exonerat de răspundere dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
(a)
regulile sau actul constitutiv ale FIA în cauză permit în mod expres o astfel de exonerare în condițiile prevăzute la prezentul alineat;
(b)
investitorii FIA în cauză au fost informați în mod adecvat cu privire la exonerare și circumstanțele care justifică exonerarea înainte de a face investiția;
(c)
FIA sau AFIA care acționează în numele FIA a solicitat depozitarului să delege custodia instrumentelor financiare în cauză unei entități locale;
(d)
există un contract scris între depozitar și FIA sau AFIA care acționează în numele FIA care permite în mod expres o astfel de exonerare; și
(e)
există un contract scris între depozitar și partea terță care transferă în mod expres răspunderea depozitarului asupra entității locale în cauză și oferă FIA sau AFIA care acționează în numele FIA posibilitatea de a solicita entității locale despăgubiri pentru pierderea instrumentelor financiare sau depozitarului posibilitatea de a solicita despăgubirile respective în numele lor.
(15) Răspunderea față de investitorii FIA poate fi invocată direct sau indirect prin intermediul AFIA, în funcție de natura juridică a raporturilor dintre depozitar, AFIA și investitori.
(16) La cerere, depozitarul pune la dispoziția autorităților sale competente toate informațiile pe care le-a obținut în cadrul îndeplinirii sarcinilor sale și care pot fi necesare autorităților competente pentru FIA sau pentru AFIA. Dacă autoritățile competente pentru FIA sau pentru AFIA sunt diferite de cele pentru depozitar, autoritățile competente pentru depozitar transmit fără întârziere informațiile primite autorităților competente pentru FIA și pentru AFIA.
(17) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează:
(a)
elementele care trebuie incluse în contractul scris menționat la alineatul (2);
(b)
criteriile generale pentru a verifica dacă reglementarea prudențială și supravegherea din țările terțe, menționate la alineatul (6) litera (b), au aceleași efecte ca legislația Uniunii și sunt aplicate efectiv;
(c)
condițiile de exercitare a funcțiilor de depozitar în conformitate cu alineatele (7), (8) și (9), inclusiv:
(i)
tipul de instrumente financiare care trebuie incluse în sfera de aplicare a sarcinilor de custodie ale depozitarului în conformitate cu alineatul (8) litera (a);
(ii)
condițiile în care depozitarul își poate exercita sarcinilor de custodie asupra instrumentelor financiare înregistrate la un depozitar central; și
(iii)
condițiile în care depozitarul păstrează în custodie în conformitate cu alineatul (8) litera (b) instrumentele financiare emise în formă nominativă și înregistrate la un emitent sau un registratar;
(d)
obligațiile de diligență ale depozitarilor în conformitate cu alineatul (11) litera (c);
(e)
obligația de separare în conformitate cu alineatul (11) litera (d) punctul (iii);
(f)
condițiile și circumstanțele în care instrumentele financiare păstrate în custodie sunt considerate pierdute;
(g)
ce se înțelege prin evenimente exterioare în afara controlului rezonabil ale căror consecințe ar fi fost inevitabile în ciuda tuturor eforturilor rezonabile de a le contracara, în conformitate cu alineatul (12);
(h)
condițiile și circumstanțele în care există un motiv obiectiv pentru a încheia un contract de exonerare de răspundere în conformitate cu alineatul (13).
CAPITOLUL IV
CERINȚE PRIVIND TRANSPARENȚA
Articolul 22
Raportul anual
(1) AFIA face public, pentru fiecare FIA din UE pe care îl administrează și pentru fiecare FIA ale cărui acțiuni sau unități le distribuie în Uniune, un raport anual pentru fiecare exercițiu financiar în termen de șase luni de la sfârșitul exercițiului. Raportul anual se pune la dispoziția investitorilor la cerere. Raportul anual se pune la dispoziția autorităților competente din statul membru de origine al AFIA și, după caz, din statul membru de origine al FIA.
Atunci când FIA are obligația de a publica un raport financiar anual în conformitate cu Directiva 2004/109/CE, trebuie comunicate investitorilor, la cerere, numai informațiile suplimentare menționate la alineatul (2), fie separat, fie ca parte suplimentară a raportului financiar anual. În acest din urmă caz, raportul financiar anual se publică cel târziu la patru luni de la sfârșitul exercițiului.
(2) Raportul anual conține cel puțin:
(a)
un bilanț sau o situație a activelor și pasivelor;
(b)
un cont de venituri și cheltuieli pentru exercițiul financiar;
(c)
un raport al activităților din exercițiul financiar;
(d)
orice modificare substanțială a informațiilor enumerate la articolul 23 care a avut loc în exercițiul financiar vizat de raport;
(e)
cuantumul total al remunerațiilor pentru exercițiul financiar, defalcat în remunerații fixe și remunerații variabile, plătite de AFIA personalului său și numărul beneficiarilor, precum și, atunci când este cazul, comisioanele de performanță plătite de FIA;
(f)
cuantumul agregat al remunerației, defalcat pentru persoanele aflate în funcții de conducere și pentru membrii personalului AFIA ale căror acțiuni au un impact semnificativ asupra profilului de risc al FIA.
(3) Informațiile contabile din rapoartele anuale sunt pregătite în conformitate cu standardele de contabilitate din statul membru de origine al FIA sau în conformitate cu standardele de contabilitate din țara terță în care FIA este stabilit și cu normele contabile stabilite în regulile sau în actul constitutiv ale FIA.
Informațiile contabile din raportul anual sunt auditate de persoane abilitate prin lege să auditeze conturi în conformitate cu Directiva 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate (26). Raportul de audit, inclusiv aprecierile conținute, se reproduc integral în raportul anual.
Prin derogare de la al doilea paragraf, statele membre pot permite AFIA care distribuie acțiuni sau unități ale FIA din afara Uniunii să supună rapoartele anuale ale acelor FIA unui audit care respectă standardele internaționale de audit în vigoare în țara în care FIA are sediul social.
(4) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează conținutul și formatul raportului anual. Respectivele măsuri se adaptează tipului de FIA căruia i se aplică.
Articolul 23
Informarea investitorilor
(1) AFIA furnizează investitorilor FIA înainte de a investi în FIA, pentru fiecare FIA din UE pe care îl administrează și pentru fiecare FIA ale cărui acțiuni sau unități le distribuie în Uniune, în conformitate cu regulile sau actul constitutiv ale FIA, următoarele informații, precum și modificările substanțiale ale acestora:
(a)
o descriere a strategiei de investiții și a obiectivelor FIA, informații cu privire la locul unde este stabilit FIA de tip „master” și locul unde sunt stabilite fondurile de bază, dacă FIA este un fond de fonduri, o descriere a tipurilor de active în care FIA poate investi, tehnicile pe care acesta le poate utiliza toate riscurile asociate, orice restricție aplicabilă privind investițiile, situațiile în care FIA poate utiliza efectul de levier, tipurile și a sursele de levier autorizate și riscurile asociate acestuia, orice restricție în utilizarea efectului de levier și orice acorduri de reutilizare a activelor și a garanțiilor, precum și informații privind nivelul maxim al efectului de levier pe care AFIA sunt îndreptățiți să îl utilizeze pentru FIA;
(b)
o descriere a procedurilor prin care FIA își poate schimba strategia sau politica de investiții sau ambele;
(c)
o descriere a principalelor implicații juridice ale relației contractuale stabilite în scopul investirii, inclusiv informații cu privire la jurisdicție, legislația aplicabilă și eventuala existență a unor instrumente juridice care să permită recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești pe teritoriul pe care este stabilit FIA;
(d)
identitatea AFIA, a depozitarului, a auditorului și a oricăror alți furnizori de servicii ai FIA și o descriere a îndatoririlor acestora, precum și a drepturilor investitorilor;
(e)
o descriere a modului în care AFIA respectă cerințele de la articolul 9 alineatul (7);
(f)
o descriere a oricărei funcții de administrare delegate de AFIA în conformitate cu anexa I și a oricărei funcții de custodie delegate de depozitar, identitatea delegatului și orice conflicte de interese care pot apărea ca urmare a acestor delegări;
(g)
o descriere a procedurii de evaluare a FIA și a metodologiei de determinare a valorii activelor, inclusiv metodele utilizate pentru evaluarea activelor greu de evaluat în conformitate cu articolul 19;
(h)
o descriere a administrării riscului de lichiditate al FIA, inclusiv drepturile de răscumpărare atât în situații normale, cât și excepționale și acordurile de răscumpărare cu investitorii existente;
(i)
o descriere a tuturor comisioanelor, taxelor și cheltuielilor care sunt suportate direct sau indirect de investitori, precum și valoarea maximă a acestora;
(j)
o descriere a modului în care AFIA asigură tratamentul echitabil al investitorilor și, dacă un investitor obține tratament preferențial sau dreptul de a obține tratament preferențial, descrierea respectivului tratament preferențial, tipul de investitori care obțin un astfel de tratament preferențial, precum și, atunci când este cazul, legăturile lor juridice sau economice cu FIA sau AFIA;
(k)
ultimul raport anual în conformitate cu articolul 22;
(l)
procedura și condițiile de emisiune și de vânzare a unităților sau a acțiunilor;
(m)
cea mai recentă valoare a activului net al FIA sau cel mai recent preț de piață pentru unitățile sau acțiunile FIA, în conformitate cu articolul 19;
(n)
după caz, istoricul performanțelor FIA;
(o)
identitatea brokerului principal și o descriere a oricărui acord semnificativ al FIA cu brokerii săi principali și a modului în care sunt gestionate conflictele de interese în relația cu aceștia și clauza din contractul încheiat cu depozitarul referitoare la posibilitatea de transfer și reutilizare a activelor FIA și informații privind orice eventual transfer al răspunderii către brokerul principal;
(p)
o descriere a modului și a momentului în care sunt furnizate informațiile prevăzute la alineatele (4) și (5).
(2) AFIA informează investitorii înainte de a investi în FIA cu privire la orice acord încheiat de depozitar pentru fi exonerat în mod contractual de răspundere în conformitate cu articolul 21 alineatul (13). AFIA informează, de asemenea, fără întârziere investitorii cu privire la orice modificare a răspunderii depozitarului.
(3) Atunci când FIA are obligația de a publica un prospect în conformitate cu Directiva 2003/71/CE sau în conformitate cu legislația națională, numai informațiile menționate la alineatele (1) și (2) care completează informațiile din prospect trebuie furnizate separat sau ca informații suplimentare în prospect.
(4) Pentru fiecare FIA din UE pe care îl administrează și pentru fiecare FIA ale cărui acțiuni sau unități le distribuie în Uniune, AFIA comunică periodic investitorilor:
(a)
procentajul din activele FIA care fac obiectul unor măsuri speciale din cauza naturii lor nelichide;
(b)
noile măsuri de administrare a lichidității FIA;
(c)
profilul actual de risc al FIA și sistemele de administrare a riscurilor utilizate de AFIA pentru administrarea acestor riscuri.
(5) AFIA care administrează FIA din UE care utilizează efectul de levier sau AFIA care distribuie în Uniune acțiuni sau unități ale unuia sau mai multor FIA care utilizează efectul de levier, comunică periodic pentru fiecare astfel de FIA:
(a)
orice modificări ale nivelului maxim al efectului de levier pe care AFIA îl poate utiliza pentru FIA, precum și drepturile de reutilizare a garanțiilor colaterale sau de orice alt tip acordate în cadrul acordului privind utilizarea efectului de levier;
(b)
valoarea totală a efectului de levier utilizat de FIA respectiv.
(6) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează obligațiile de informare ale AFIA menționate la alineatele (4) și (5), inclusiv frecvența comunicării menționate la alineatul (5). Aceste măsuri se adaptează tipului de AFIA la care se referă.
Articolul 24
Obligații de raportare către autoritățile competente
(1) AFIA raportează periodic autorităților competente din statul membru de origine principalele piețe pe care operează și instrumentele principale pe care le tranzacționează în numele FIA pe care le administrează.
AFIA comunică informații referitoare la principalele instrumente pe care le tranzacționează, la piețele pe care sunt membri sau pe care tranzacționează în mod activ, precum și la principalele expuneri și cele mai importante concentrări ale fiecărui FIA administrat.
(2) Pentru fiecare FIA din UE pe care îl administrează și pentru fiecare FIA ale cărui unități sau acțiuni le distribuie în Uniune, AFIA transmite autorităților competente din statul său membru de origine următoarele:
(a)
procentajul din activele FIA care fac obiectul unor măsuri speciale din cauza naturii lor nelichide;
(b)
orice măsura nouă de administrare a lichidității FIA;
(c)
profilul actual de risc al FIA și sistemele de administrare a riscurilor utilizate de AFIA pentru administrarea riscurilor de piață, a riscului de lichiditate, a riscului de contrapartidă și a altor riscuri, inclusiv a riscurilor operaționale;
(d)
informații privind principalele categorii de active în care a investit FIA; și
(e)
rezultatele simulărilor de criză realizate în conformitate cu articolul 15 alineatul (3) litera (b) și articolul 16 alineatul (1) al doilea paragraf.
(3) La cerere, AFIA transmite autorităților competente din statul său membru de origine următoarele documente:
(a)
un raport anual pentru fiecare FIA din UE administrat de AFIA și pentru fiecare FIA ale cărui unități sau acțiuni le distribuie acesta în Uniune pentru fiecare exercițiu financiar, în conformitate cu articolul 22 alineatul (1);
(b)
la sfârșitul fiecărui trimestru, o listă detaliată a tuturor FIA pe care AFIA le administrează.
(4) Un AFIA care administrează unul sau mai multe FIA care utilizează în mod considerabil efectul de levier furnizează în mod regulat autorităților competente ale statului său membru de origine informații referitoare la nivelul global al efectului de levier utilizat de fiecare FIA administrat, o defalcare pe efect de levier rezultat din împrumuturi de numerar sau valori imobiliare și pe efect de levier încorporat în instrumente financiare derivate, precum și măsura în care activele FIA au fost reutilizate în temeiul unor acorduri care au dat naștere efectului de levier.
Informațiile includ identitatea celor mai mari cinci surse de împrumut de numerar sau valori mobiliare pentru fiecare FIA administrat de AFIA și valoarea levierului primit de la fiecare dintre sursele respective pentru fiecare dintre FIA respective.
În cazul AFIA din afara UE, obligațiile de raportare menționate la prezentul alineat se limitează la FIA din UE pe care le administrează și la FIA din afara UE ale căror acțiuni sau unități le distribuie în Uniune.
(5) Atunci când monitorizarea eficace a riscului sistemic o impune, autoritățile competente din statul membru de origine pot solicita alte informații pe lângă cele descrise la prezentul articol, atât periodic, cât și ad-hoc. Autoritățile competente informează AEVMP cu privire la obligațiile de furnizare a unor informații suplimentare.
În situații excepționale și în cazul în care acest lucru este necesar pentru a garanta stabilitatea și integritatea sistemului financiar sau pentru a promova creșterea durabilă pe termen lung, AEVMP poate solicita autorităților competente din statul membru de origine să impună obligații de raportare suplimentare.
(6) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează:
(a)
cazurile în care se consideră că efectul de levier este utilizat în mod considerabil în sensul alineatului (4); și
(b)
obligațiile de raportare și de furnizare de informații prevăzute în prezentul articol.
Măsurile respective țin seama de necesitatea evitării unei sarcini administrative excesive pentru autoritățile competente.
CAPITOLUL V
AFIA CARE ADMINISTREAZĂ ANUMITE TIPURI DE FIA
SECȚIUNEA 1
AFIA care administrează FIA cu efect de levier
Articolul 25
Utilizarea informațiilor de către autoritățile competente, cooperarea în domeniul supravegherii și plafonarea efectului de levier
(1) Statele membre garantează că autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA utilizează informațiile care trebuie colectate în temeiul articolului 24 pentru a determina în ce măsură utilizarea efectului de levier contribuie la crearea de riscuri sistemice în sistemul financiar, a riscului de piețe dezordonate sau de riscuri care pot afecta creșterea pe termen lung a economiei.
(2) Autoritățile competente din statele membre de origine ale AFIA garantează că toate informațiile colectate în temeiul articolului 24, cu privire la toți AFIA pe care îi supraveghează, precum și informațiile colectate în temeiul articolului 7 sunt comunicate autorităților competente din celelalte state membre, AEVMP și CERS prin procedurile prevăzute la articolul 50 privind cooperarea în domeniul supravegherii. Acestea furnizează, de asemenea, fără întârziere informații prin respectivele proceduri și în mod bilateral autorităților competente din alte state membre direct interesate în cazul în care un AFIA aflat sub responsabilitatea lor sau un FIA administrat de acest AFIA ar putea să devină o sursă importantă de risc de contrapartidă pentru o instituție de credit sau alte instituții importante din punct de vedere sistemic în alte state membre.
(3) AFIA demonstrează că limitele efectului de levier stabilite de acesta pentru fiecare FIA pe care îl administrează sunt rezonabile și că le respectă în permanență. Autoritățile competente evaluează riscurile aferente utilizării efectului de levier de către un AFIA în privința FIA pe care îl administrează și, atunci când se consideră necesar pentru asigurarea stabilității și integrității sistemului financiar, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA, după notificarea AEVMP, a CERS și a autorităților competente pentru FIA în cauză, plafonează efectul de levier pe care AFIA sunt îndreptățiți să îl utilizeze sau alte restricții asupra administrării AFIA cu privire la FIA administrat pentru a limita măsura în care utilizarea efectului de levier contribuie la crearea de riscuri sistemice în sistemul financiar sau a riscului de piețe dezordonate. Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează în mod corespunzător AEVMP, CERS și autoritățile competente pentru FIA cu privire la măsurile luate în acest sens, prin procedurile prevăzute la articolul 50.
(4) Notificarea menționată la alineatul (3) se realizează cu cel puțin zece zile lucrătoare înainte ca măsura propusă să intre în vigoare sau să fie reînnoită. Notificarea include detalii privind măsura propusă, motivele pentru adoptarea măsurii și momentul prevăzut pentru intrarea ei în vigoare. În situații excepționale, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA pot decide ca măsura propusă să intre în vigoare în perioada menționată în prima teză.
(5) AEVMP exercită un rol de facilitare și de coordonare și încearcă în special să asigure o abordare consecventă de către autoritățile competente cu privire la măsurile propuse în conformitate cu alineatul (3).
(6) După primirea notificării menționate la alineatul (3), AEVMP emite o recomandare către autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA cu privire la măsura propusă sau adoptată. Recomandarea se poate referi în special la îndeplinirea condițiilor pentru a se lua măsuri, la caracterul adecvat al măsurilor și la durata acestora.
(7) Pe baza informațiilor primite în conformitate cu alineatul (2) și ținând cont de recomandarea CERS, AEVMP poate hotărî că efectul de levier utilizat de un AFIA sau de un grup de AFIA reprezintă un risc semnificativ pentru stabilitatea și integritatea sistemului financiar și poate emite o recomandare către autoritățile competente în care precizează măsurile corective care trebuie luate, inclusiv plafonarea efectului de levier îndreptățit a fi utilizat de AFIA sau de grupul de AFIA în cauză. AEVMP informează imediat autoritățile competente implicate, CERS și Comisia cu privire la cele hotărâte.
(8) Dacă o autoritate competentă propune să se ia măsuri contrare recomandării AEVMP menționate la alineatul (6) sau (7), autoritatea informează AEVMP în acest sens și își explică motivele. AEVMP poate da publicității faptul că o autoritate competentă nu respectă sau intenționează să nu respecte recomandarea emisă de ea. De asemenea, AEVMP poate decide, de la caz la caz, să publice motivele prezentate de autoritatea competentă cu privire la nerespectarea recomandării sale. Autoritățile competente vizate primesc o notificare prealabilă cu privire la această publicare.
(9) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care stabilesc principiile pentru determinarea situațiilor în care autoritățile competente aplică dispozițiile prevăzute la alineatul (3), luând în considerare diversele strategii ale FIA, diversele condiții de pe piața pe care funcționează FIA și posibilele efecte prociclice ale aplicării dispozițiilor respective.
SECȚIUNEA 2
Obligațiile AFIA care administrează FIA care obțin controlul asupra unor societăți necotate și a unor emitenți
Articolul 26
Domeniul de aplicare
(1) Această secțiune se aplică:
(a)
AFIA care administrează unul sau mai multe FIA care, fie individual, fie în comun în temeiul unui acord destinat obținerii controlului, obțin controlul asupra unei societăți necotate în conformitate cu alineatul (5);
(b)
AFIA care cooperează cu unul sau mai mulți alți AFIA în temeiul unui acord în urma căruia FIA administrate de respectivii AFIA în comun obțin controlul asupra unei societăți necotate în conformitate cu alineatul (5).
(2) Această secțiune nu se aplică în cazul în care societățile necotate în cauză sunt:
(a)
întreprinderi mici și mijlocii în sensul articolului 2 alineatul (1) din anexa la Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei din 6 mai 2003 privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii (27); sau
(b)
entități cu scop special care vizează achiziționarea, deținerea sau administrarea de bunuri imobiliare.
(3) Fără a aduce atingere alineatelor (1) și (2) din prezentul articol, articolul 27 alineatul (1) se aplică și AFIA care administrează FIA ce obțin o participare într-o societate necotată, dar fără a avea controlul asupra acesteia.
(4) Articolul 28 alineatele (1), (2) și (3) și articolul 30 se aplică și AFIA care administrează FIA care au obținut controlul asupra emitenților. În sensul articolelor respective, prezentul articol alineatele (1) și (2) se aplică mutatis mutandis.
(5) În sensul prezentei secțiuni, în cazul unei societăți necotate, controlul înseamnă peste 50 % din drepturile de vot ale societăților.
La calcularea procentajului de drepturi de vot deținute de FIA relevant, pe lângă drepturile de vot deținute direct de FIA relevant, se iau în considerare și drepturile de vot ale următorilor, sub rezerva condiției ca controlul, în sensul primului paragraf, să fie stabilit:
(a)
o societate controlată de FIA; și
(b)
o persoană fizică sau juridică care acționează în nume propriu, dar reprezentând FIA sau o societate controlată de FIA;
Procentajul drepturilor de vot se calculează pe baza numărului total al acțiunilor care conferă drepturi de vot, chiar dacă exercitarea acestora este suspendată.
Fără a se aduce atingere articolului 4 alineatul (1) litera (i), în sensul articolului 28 alineatele (1), (2) și (3) și al articolului 30, cu privire la emitenți, controlul se determină în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din Directiva 2004/25/CE.
(6) Prezenta secțiune se aplică în conformitate cu condițiile și restricțiile prevăzute la articolul 6 din Directiva 2002/14/CE.
(7) Prezenta secțiune se aplică fără a aduce atingere niciunei norme mai stricte adoptate de statele membre cu privire la obținerea de participații la capitalul emitenților și al societăților necotate de pe teritoriul lor.
Articolul 27
Notificarea obținerii unor participații semnificative și a controlului asupra unor societăți necotate
(1) Statele membre solicită ca, în cazul în care un FIA obține, înstrăinează sau deține acțiuni ale unei societăți necotate, AFIA care administrează FIA respectiv să notifice autorităților competente din statul său membru de origine proporția drepturilor de vot ale societății necotate deținute de FIA ori de câte ori proporția respectivă atinge, depășește sau scade sub pragurile de 10 %, 20 %, 30 %, 50 % și 75 %.
(2) Statele membre solicită ca, în cazul în care, individual sau în comun, un FIA obține controlul asupra unei societăți necotate în conformitate cu articolul 26 alineatul (1) coroborat cu alineatul (5) al articolului respectiv, AFIA care administrează FIA respectiv să îi notifice în legătură cu obținerea controlului pe următorii:
(a)
societatea necotată;
(b)
acționarii ale căror identitate și adresă AFIA le cunoaște sau pot fi comunicate de societatea necotată ori de un registru la care AFIA are sau poate obține acces; și
(c)
autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA.
(3) Notificarea prevăzută la alineatul (2) conține următoarele informații suplimentare:
(a)
situația care rezultă în urma operațiunii în ceea ce privește drepturile de vot;
(b)
condițiile în care s-a obținut controlul, inclusiv informații despre identitatea diferiților acționari implicați, despre orice persoană fizică sau entitate juridică îndreptățită să exercite drepturi de vot pentru acționari și, după caz, seria de societăți prin intermediul cărora sunt deținute efectiv drepturile de vot;
(c)
data obținerii controlului.
(4) În notificarea adresată societății necotate, AFIA solicită consiliului de administrație al societății să îi informeze fără întârziere pe reprezentanții angajaților sau, în cazul în care nu există asemenea reprezentanți, pe angajații înșiși, cu privire la obținerea controlului de către FIA administrat de AFIA și să le transmită informațiile menționate la alineatul (3). AFIA depune toate eforturile pentru a se asigura că reprezentanții angajaților sau, în cazul în care nu există asemenea reprezentanți, angajații înșiși sunt informați în mod corespunzător de către consiliul de administrație în conformitate cu prezentul articol.
(5) Notificările menționate la alineatele (1), (2) și (3) de mai sus se fac cât mai repede, dar nu mai târziu de zece zile lucrătoare de la data în care FIA a atins, a depășit sau a scăzut sub pragul relevant ori în care a obținut controlul asupra societății necotate.
Articolul 28
Comunicarea de informații în cazul obținerii controlului
(1) Statele membre solicită ca, în cazul în care, individual sau în comun, un FIA obține controlul asupra unei societăți necotate sau a unui emitent în conformitate cu articolul 26 alineatul (1) coroborat cu alineatul (5) de la articolul respectiv, AFIA care administrează FIA respectiv să comunice informațiile menționate la alineatul (2) din prezentul articol:
(a)
societății în cauză;
(b)
acționarilor societății ale căror identitate și adresă AFIA le cunoaște sau pot fi comunicate de societate ori prin intermediul unui registru la care AFIA are sau poate obține acces; și
(c)
autorităților competente din statul membru de origine al AFIA.
Statele membre pot solicita ca informațiile menționate la alineatul (2) să fie comunicate și autorităților competente pentru societatea necotată pe care statele membre le pot desemna în acest scop.
(2) AFIA comunică:
(a)
identitatea AFIA care, fie individual, fie în acord cu alți AFIA, administrează FIA care au obținut controlul;
(b)
politica de prevenire și gestionare a conflictelor de interese, în special între AFIA, FIA și societate, inclusiv informații despre măsurile specifice de protecție stabilite pentru a garanta că orice acord între AFIA și/sau FIA și societate se încheie în condiții obiective; și
(c)
politica de comunicare internă și externă a societății, în special în ceea ce privește angajații.
(3) În notificarea adresată societății în conformitate cu alineatul (1) litera (a), AFIA solicită consiliului de administrație al societății să le comunice fără întârziere reprezentanților angajaților sau, în cazul în care nu există asemenea reprezentanți, angajaților înșiși informațiile menționate la alineatul (1). AFIA depune toate eforturile pentru a se asigura că reprezentanții angajaților sau, în cazul în care nu există asemenea reprezentanți, angajații înșiși sunt informați în mod corespunzător de către consiliul de administrație în conformitate cu prezentul articol.
(4) Statele membre solicită ca, în cazul în care, individual sau în comun, un FIA obține controlul asupra unei societăți necotate în conformitate cu articolul 26 alineatul (1) coroborat cu alineatul (5) de la articolul respectiv, AFIA care administrează FIA respectiv comunică sau se asigură că FIA, sau AFIA care acționează în numele FIA, comunică intențiile FIA cu privire la activitatea viitoare a societății necotate, precum și consecințele probabile asupra locurilor de muncă, inclusiv orice modificare substanțială a condițiilor de angajare:
(a)
societății necotate; și
(b)
acționarilor societății necotate ale căror identitate și adresă AFIA le cunoaște sau pot fi comunicate de societatea necotată ori prin intermediul unui registru la care AFIA are sau poate obține acces.
În plus, AFIA care administrează FIA în cauză solicită și depune toate eforturile pentru a se asigura că consiliul de administrație al societății necotate comunică informațiile prevăzute la primul paragraf reprezentanților angajaților societății necotate sau, în cazul în care nu există asemenea reprezentanți, angajaților înșiși.
(5) Statele membre solicită ca, în cazul în care un FIA obține controlul asupra unei societăți necotate în conformitate cu articolul 26 alineatul (1) coroborat cu alineatul (5) de la articolul respectiv, AFIA care administrează FIA respectiv să comunice autorităților competente din statul său membru de origine și investitorilor FIA în cauză informații privind finanțarea achiziției.
Articolul 29
Dispoziții speciale privind raportul anual al FIA care exercită controlul asupra unor societăți necotate
(1) Statele membre solicită ca, în cazul în care, individual sau în comun, un FIA obține controlul asupra unei societăți necotate în conformitate cu articolul 26 alineatul (1) coroborat cu alineatul (5) de la articolul respectiv, AFIA care administrează FIA respectiv:
(a)
fie să solicite și să depună toate eforturile pentru a se asigura că raportul anual al societății necotate, întocmit în conformitate cu alineatul (2), este transmis de consiliul de administrație al societății tuturor reprezentanților angajaților sau, în cazul în care nu există asemenea reprezentanți, angajaților înșiși, în termenul prevăzut de legislația națională aplicabilă; fie
(b)
pentru fiecare asemenea FIA, să includă în raportul anual menționat la articolul 22 informațiile menționate la alineatul (2) referitoare la societatea necotată în cauză.
(2) Informațiile suplimentare care trebuie incluse în raportul anual al societății sau al FIA, în conformitate cu alineatul (1), cuprind cel puțin o analiză justă a evoluției activității societății care prezintă situația la sfârșitul perioadei vizate de raportul anual. Raportul indică, de asemenea:
(a)
orice evenimente importante survenite după sfârșitul exercițiului financiar;
(b)
evoluția probabilă a societății; și
(c)
în ceea ce privește achizițiile de acțiuni proprii, informațiile prevăzute la articolul 22 alineatul (2) din Directiva 77/91/CEE a Consiliului (28).
(3) AFIA care administrează FIA în cauză:
(a)
fie solicită și depune toate eforturile pentru a se asigura că consiliul de administrație al societății necotate comunică informațiile menționate la alineatul (1) litera (b) referitoare la societatea în cauză reprezentanților angajaților societății în cauză sau, în cazul în care nu există asemenea reprezentanți, angajaților înșiși, în termenul prevăzut la articolul 22 alineatul (1); fie
(b)
comunică investitorilor FIA informațiile menționate la alineatul (1) litera (a) în măsura în care sunt deja disponibile, în termenul prevăzut la articolul 22 alineatul (1) și, în orice caz, nu mai târziu de data la care este întocmit raportul anual al societății necotate în conformitate cu legislația națională aplicabilă.
Articolul 30
Dezmembrarea activelor
(1) Statele membre solicită ca, în cazul în care, individual sau în comun, un FIA obține controlul asupra unei societăți necotate sau a unui emitent în conformitate cu articolul 26 alineatul (1) coroborat cu alineatul (5) de la articolul respectiv, în perioada de 24 de luni de la obținerea controlului asupra societății de către FIA, AFIA care administrează FIA respectiv:
(a)
nu este autorizat să faciliteze, să sprijine sau să solicite distribuția, reducerea capitalului, răscumpărarea de acțiuni și/sau achiziționarea de acțiuni proprii de către societatea în cauză în conformitate cu alineatul (2);
(b)
în măsura în care AFIA este autorizat să voteze pentru FIA în cadrul adunărilor organelor de conducere ale societății, nu votează în favoarea distribuției, reducerii capitalului, răscumpărării de acțiuni și/sau achiziționării de acțiuni proprii de către societatea în cauză în conformitate cu alineatul (2); și
(c)
în orice caz depune toate eforturile să împiedice distribuția, reducerea capitalului, răscumpărarea de acțiuni și/sau achiziționarea de acțiuni proprii de către societatea în cauză în conformitate cu alineatul (2).
(2) Obligațiile impuse AFIA în conformitate cu alineatul (1) vizează următoarele:
(a)
orice distribuție către acționari făcută în cazul în care, la data închiderii ultimului exercițiu financiar, valoarea netă a activelor prezentată în conturile anuale ale societății este sau, ca urmare a unei astfel de distribuții, ar deveni mai mică decât valoarea capitalului subscris plus rezervele care nu pot fi distribuite conform legii sau statutului, înțelegându-se că, în cazul în care partea nevărsată a capitalului subscris nu este inclusă în activele prezentate în bilanț, această valoare se deduce din valoarea capitalului subscris;
(b)
orice distribuție către acționari al cărei cuantum ar depăși cuantumul profitului de la sfârșitul ultimului exercițiu financiar plus eventualul profit reportat și sumele retrase din rezervele disponibile în acest scop, minus orice pierderi reportate și sumele înscrise în rezervă conform legii sau statutului;
(c)
în măsura în care achizițiile de acțiuni proprii sunt permise, achizițiile realizate de societate, inclusiv acțiunile achiziționate anterior de societate și aflate în posesia ei și acțiunile achiziționate de o persoană care acționează în nume propriu, dar pentru societate, al căror efect ar fi scăderea valorii nete a activelor sub valoarea menționată la litera (a).
(3) În sensul alineatului (2):
(a)
termenul „distribuție” menționat la alineatul (2) literele (a) și (b) include, în special, plata dividendelor și a dobânzii aferente acțiunilor;
(b)
dispozițiile privind reducerea capitalului nu se aplică unei reduceri a capitalului subscris, scopul acesteia fiind să compenseze pierderile suferite sau să înscrie anumite sume într-o rezervă care nu poate fi distribuită, cu condiția ca, în urma acestei operațiuni, valoarea acestei rezerve să nu depășească 10 % din capitalul subscris redus; și
(c)
restricția prevăzută la alineatul (2) litera (c) face obiectul articolului 20 alineatul (1) literele (b)-(h) din Directiva 77/91/CEE.
CAPITOLUL VI
DREPTURILE AFIA DIN UE DE A DISTRIBUI ȘI DE A ADMINISTRA FIA DIN UE ÎN UNIUNE
Articolul 31
Distribuirea de unități sau acțiuni ale FIA din UE în statul membru de origine al AFIA
(1) Statele membre se asigură că un AFIA din UE autorizat poate distribui către investitori profesionali în statul membru de origine al AFIA unități sau acțiuni ale oricărui FIA din UE pe care îl administrează, imediat ce sunt îndeplinite condițiile prevăzute la prezentul articol.
Atunci când FIA din UE este de tip „feeder”, dreptul de distribuire prevăzut la primul paragraf este supus condiției ca FIA de tip „master” să fie tot un FIA din UE administrat de un AFIA autorizat din UE.
(2) AFIA trimite autorităților competente din statul său membru de origine o notificare referitoare la fiecare FIA din UE ale cărui acțiuni sau unități intenționează să le distribuie.
Notificarea conține documentația și informațiile prevăzute în anexa III.
(3) În termen de 20 de zile lucrătoare de la data primirii dosarului complet de notificare în conformitate cu alineatul (2), autoritățile competente ale statului membru de origine al AFIA informează AFIA dacă poate începe distribuirea acțiunilor sau unităților FIA identificat în notificarea menționată la alineatul (2). Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA împiedică distribuirea unităților sau acțiunilor FIA doar dacă modul de administrare a FIA de către AFIA nu respectă sau nu va respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu respectă sau nu va respecta prezenta directivă. În cazul unei decizii pozitive, AFIA poate începe distribuirea acțiunilor sau unităților FIA în statul său membru de origine de la data notificării în acest sens a autorităților competente.
Dacă sunt diferite, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează și autoritățile competente pentru FIA cu privire la faptul că AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA.
(4) În caz de modificare substanțială a informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (2), AFIA notifică acest lucru în scris autorităților competente din statul său membru de origine, cu cel puțin o lună înainte de implementarea modificării respective în cazul oricăror modificări planificate de AFIA sau imediat după apariția unei modificări neplanificate.
În cazul în care, ca urmare a unei modificări planificate, modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente în cauză informează fără întârziere AFIA că modificarea respectivă nu urmează să fie pusă în aplicare.
În cazul în care o modificare planificată este pusă în aplicare fără a aduce atingere primului și celui de al doilea paragraf sau dacă a avut loc o modificare neplanificată în urma căreia modul de administrare a FIA de către AFIA nu mai respectă prezenta directivă ori AFIA nu mai respectă prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA iau toate măsurile necesare în conformitate cu articolul 46, inclusiv, dacă este necesar, interzicerea expresă a distribuirii acțiunilor sau unităților FIA.
(5) Pentru a asigura condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a preciza:
(a)
forma și conținutul unui model pentru scrisoarea de notificare menționată la alineatul (2); și
(b)
forma notificării scrise menționate la alineatul (4).
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(6) Fără a aduce atingere articolului 43 alineatul (1), statele membre solicită ca FIA care sunt administrate și ale căror unități sau acțiuni sunt distribuite de AFIA să facă obiectul distribuirii doar către investitori profesionali.
Articolul 32
Distribuirea de unități sau acțiuni ale FIA din UE în alte state membre decât statul membru de origine al AFIA
(1) Statele membre se asigură că un AFIA din UE autorizat poate distribui către investitorii profesionali din alte state membre decât statul membru de origine al AFIA unități sau acțiuni ale unui FIA din UE pe care îl administrează, imediat ce sunt îndeplinite condițiile prevăzute la prezentul articol.
Atunci când FIA din UE este de tip „feeder”, dreptul de distribuire prevăzut la primul paragraf este supus condiției ca FIA de tip „master” să fie tot un FIA din UE administrat de un AFIA autorizat din UE.
(2) AFIA trimite autorităților competente din statul său membru de origine o notificare referitoare la fiecare FIA din UE ale cărui acțiuni sau unități intenționează să le distribuie.
Notificarea conține documentația și informațiile prevăzute în anexa IV.
(3) În termen de 20 de zile lucrătoare de la data primirii dosarului complet de notificare menționat la alineatul (2), autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA transmit dosarul complet de notificare autorităților competente din statele membre în care se intenționează distribuirea unităților sau acțiunilor FIA. Transmiterea are loc numai dacă modul de administrare a FIA de către AFIA respectă și va respecta în continuare prezenta directivă și dacă AFIA respectă prezenta directivă.
Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA includ o declarație în acest sens a faptului că AFIA în cauză este autorizat să administreze FIA pe baza unei anumite strategii de investiții.
(4) La transmiterea dosarului de notificare, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA notifică, fără întârziere, AFIA cu privire la transmitere. AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statul membru gazdă al AFIA de la data respectivei notificări.
Dacă sunt diferite, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează și autoritățile competente pentru FIA cu privire la faptul că AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statul membru gazdă al AFIA.
(5) Dispozițiile menționate în anexa IV litera (h) intră sub incidența legislației și a măsurilor de supraveghere ale statului membru gazdă al AFIA.
(6) Statele membre se asigură că scrisoarea de notificare trimisă de AFIA în conformitate cu alineatul (2) și declarația menționată la alineatul (3) sunt transmise într-o limbă uzuală în mediul financiar internațional.
Statele membre se asigură că transmiterea și completarea pe cale electronică a documentelor menționate la alineatul (3) sunt acceptate de autoritățile lor competente.
(7) În caz de modificare substanțială a informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (2), AFIA notifică acest lucru în scris autorităților competente din statul său membru de origine, cu cel puțin o lună înainte de punerea în aplicare a modificării planificate sau imediat după apariția unei modificări neplanificate.
În cazul în care, ca urmare a modificării planificate, modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente relevante informează fără întârziere AFIA că modificarea respectivă nu urmează să fie pusă în aplicare.
În cazul în care o modificare planificată este pusă în aplicare fără a aduce atingere primului și celui de al doilea paragraf sau dacă a avut loc o modificare neplanificată în urma căreia modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA iau toate măsurile necesare în conformitate cu articolul 46, inclusiv, dacă este necesar, interzicerea expresă a distribuirii acțiunilor sau unităților FIA.
În cazul în care modificările sunt acceptabile deoarece nu afectează conformitatea modului de administrare a FIA de către AFIA cu prezenta directivă ori respectarea de către AFIA a prezentei directive, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează, fără întârziere, autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA în legătură cu respectivele modificări.
(8) Pentru a asigura condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a preciza:
(a)
forma și conținutul unui model pentru scrisoarea de notificare menționată la alineatul (2);
(b)
forma și conținutul unui model pentru declarația menționată la alineatul (3);
(c)
forma de transmitere menționată la alineatul (3); și
(d)
forma notificării scrise menționate la alineatul (7).
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(9) Fără a aduce atingere articolului 43 alineatul (1), statele membre solicită ca FIA care sunt administrate și ale căror unități sau acțiuni sunt distribuite de AFIA să facă obiectul distribuirii doar către investitori profesionali.
Articolul 33
Condiții pentru administrarea FIA din UE stabilite în alte state membre
(1) Statele membre se asigură că un AFIA din UE autorizat poate administra FIA din UE stabilite într-un alt stat membru fie direct, fie prin crearea unei sucursale, cu condiția ca AFIA să fie autorizat să administreze acel tip de FIA.
(2) AFIA care intenționează să administreze pentru prima oară FIA din UE stabilite în alt stat membru comunică autorităților competente din statele lor membre de origine următoarele informații:
(a)
statul membru în care dorește să administreze FIA, direct sau prin crearea unei sucursale;
(b)
un program de activitate care să menționeze în special serviciile pe care dorește să le presteze și FIA pe care dorește să le administreze.
(3) În cazul în care AFIA dorește să creeze o sucursală, acesta comunică și următoarele informații, în plus față de informațiile cerute la alineatul (2):
(a)
structura organizațională a sucursalei;
(b)
adresa din statul membru de origine al FIA de la care pot fi obținute documentele;
(c)
numele și datele de contact ale persoanelor care răspund de administrarea sucursalei.
(4) În termen de o lună de la primirea documentației complete în conformitate cu alineatul (2) sau în termen de două luni de la primirea documentației complete în conformitate cu alineatul (3), autoritățile competente din statul membru de origine transmit această documentație completă autorităților competente din statul membru gazdă al AFIA. Transmiterea are loc numai dacă modul de administrare a FIA de către AFIA respectă și va respecta în continuare prezenta directivă și dacă AFIA respectă prezentă directivă.
Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA includ o declarație în acest sens a faptului că AFIA în cauză este autorizat de către acestea.
Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează imediat AFIA cu privire la transmitere.
La primirea notificării de transmitere, AFIA poate începe furnizarea serviciilor respective în statul său membru gazdă.
(5) Statul membru gazdă al AFIA nu impune AFIA în cauză obligații suplimentare legate de chestiunile care intră sub incidența prezentei directive.
(6) În caz de modificare a informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (2) și, după caz, cu alineatul (3), AFIA notifică acest lucru în scris autorităților competente din statul său membru de origine, cu cel puțin o lună înainte de punerea în aplicare a modificării planificate sau imediat după ce a avut loc o modificare neplanificată.
În cazul în care, ca urmare a modificării planificate, modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează fără întârziere AFIA că modificarea respectivă nu urmează să fie pusă în aplicare.
În cazul în care o modificare planificată este pusă în aplicare fără a aduce atingere primului și celui de-al doilea paragraf sau dacă a avut loc o modificare neplanificată în urma căreia modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA iau toate măsurile necesare în conformitate cu articolul 46.
În cazul în care modificările sunt acceptabile deoarece nu afectează conformitatea modului de administrare a FIA de către AFIA cu prezenta directivă ori respectarea de către AFIA a prezentei directive, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează, fără întârziere nejustificată, autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA în legătură cu respectivele modificări.
(7) În vederea asigurării unei armonizări consecvente a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza informațiile care trebuie notificate în conformitate cu alineatele (2) și (3).
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(8) În vederea asigurării unor condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a stabili formatele, modelele și procedurile standard pentru transmiterea informațiilor în conformitate cu alineatele (2) și (3).
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
CAPITOLUL VII
NORME SPECIFICE REFERITOARE LA ȚĂRILE TERȚE
Articolul 34
Condițiile pentru AFIA din UE care administrează FIA din afara UE ale căror unități sau acțiuni nu sunt distribuite în statele membre
(1) Statele membre se asigură că un AFIA din UE autorizat poate administra FIA din afara UE ale căror unități sau acțiuni nu sunt distribuite în Uniune cu următoarele condiții:
(a)
AFIA respectă toate cerințele prezentei directive, cu excepția articolelor 21 și 22 în privința FIA în cauză; și
(b)
există mecanisme adecvate de cooperare între autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA și autoritățile de supraveghere din țara terță în care FIA din afara UE este stabilit pentru a se asigura cel puțin un schimb eficient de informații care să permită autorităților competente din statul membru de origine al AFIA să își îndeplinească atribuțiile care le revin în conformitate cu prezenta directivă.
(2) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri privind acordurile de cooperare menționate la alineatul (1) pentru a elabora un cadru comun cu scopul de a facilita instituirea respectivelor acorduri de cooperare cu țările terțe.
(3) Pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului articol, AEVMP elaborează ghiduri pentru stabilirea condițiilor de aplicare a măsurilor adoptate de Comisie cu privire la acordurile de cooperare menționate la alineatul (1).
Articolul 35
Condiții pentru distribuirea în Uniune, pe baza unui pașaport, a unităților sau acțiunilor unui FIA din afara UE administrat de un AFIA din UE
(1) Statele membre se asigură că un AFIA din UE autorizat poate distribui către investitori profesionali din Uniune unitățile sau acțiunile FIA din afara UE pe care le administrează și ale FIA din UE de tip „feeder” care nu respectă cerințele menționate la articolul 31 alineatul (1) al doilea paragraf imediat ce sunt îndeplinite condițiile stabilite la prezentul articol.
(2) AFIA respectă toate cerințele stabilite în prezenta directivă, cu excepția capitolului VI. În plus, se aplică următoarele condiții:
(a)
este necesară existența unor acorduri adecvate de cooperare între autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA și autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE pentru a se asigura cel puțin un schimb eficient de informații, având în vedere articolul 50 alineatul (4), care să permită autorităților competente să își îndeplinească atribuțiile care le revin în conformitate cu prezenta directivă;
(b)
țara terță în care este stabilit FIA din afara UE nu este inclusă în categoria de țări și teritorii necooperante de către GAFI;
(c)
țara terță în care este stabilit FIA din afara UE a semnat un acord cu statul membru de origine al AFIA autorizat și cu fiecare stat membru în care se intenționează distribuirea de unități sau acțiuni ale FIA din afara UE, care respectă în totalitate standardele stabilite la articolul 26 din Modelul OCDE de convenție fiscală privind venitul și capitalul și garantează un schimb eficace de informații în materie fiscală, inclusiv eventuale acorduri fiscale multilaterale.
În cazul în care o autoritate competentă dintr-un alt stat membru nu este de acord cu evaluarea aplicării dispozițiilor de la primul paragraf literele (a) și (b) de către autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA, autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(3) În cazul în care AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unui FIA din afara UE în statul său membru de origine, AFIA respectiv trimite o notificare autorităților competente din statul său membru de origine în legătură cu fiecare dintre FIA din afara UE ale căror acțiuni sau unități intenționează să le distribuie.
Notificarea conține documentația și informațiile prevăzute în anexa III.
(4) În termen de 20 de zile lucrătoare de la data primirii notificării complete în temeiul alineatului (3), autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează AFIA dacă poate începe distribuirea pe teritoriul acestuia a acțiunilor sau unităților FIA identificat în notificarea menționată la alineatul (3). Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA împiedică distribuirea acțiunilor sau unităților FIA respectiv doar dacă modul de administrare a FIA de către AFIA nu respectă sau nu va respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu va respecta sau nu respectă prezenta directivă. În cazul unei decizii pozitive, AFIA poate începe comercializarea acțiunilor sau unităților FIA în statul său membru de origine de la data notificării de către autoritățile competente în acest sens.
Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează și AEVMP cu privire la faptul că AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statul membru de origine al AFIA.
(5) În cazul în care AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unui/unor FIA din afara UE într-un stat membru, altul decât statul membru de origine, AFIA respectiv trimite o notificare autorităților competente din statul membru de origine în legătură cu fiecare FIA din afara UE ale căror acțiuni sau unități intenționează să le distribuie.
Notificarea conține documentația și informațiile prevăzute în anexa IV.
(6) În termen de 20 de zile lucrătoare de la data primirii dosarului complet de notificare menționat la alineatul (5), autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA transmit dosarul complet de notificare autorităților competente din statul membru în care se intenționează distribuirea unităților sau acțiunilor FIA. Transmiterea are loc numai dacă modul de administrare a FIA de către AFIA respectă și va respecta în continuare prezenta directivă și dacă AFIA respectă prezenta directivă.
Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA includ o declarație privind faptul că AFIA în cauză este autorizat să administreze FIA pe baza unei anumite strategii de investiții.
(7) La transmiterea dosarului de notificare, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA notifică fără întârziere AFIA cu privire la transmitere. AFIA poate începe distribuirea acțiunilor sau unităților FIA în statele membre gazdă relevante ale AFIA de la data respectivei notificări din partea autorităților competente.
Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează și AEVMP cu privire la faptul că AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statele membre gazdă ale AFIA.
(8) Dispozițiile menționate în anexa IV litera (h) intră sub incidența legislației și a măsurilor de supraveghere ale statelor membre gazdă ale AFIA.
(9) Statele membre se asigură că scrisoarea de notificare trimisă de AFIA în conformitate cu alineatul (5) și declarația menționată la alineatul (6) sunt transmise într-o limbă uzuală în mediul financiar internațional.
Statele membre se asigură că transmiterea și completarea pe cale electronică a documentelor menționate la alineatul (6) sunt acceptate de autoritățile lor competente.
(10) În caz de modificare substanțială a informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (3) sau alineatul (5), AFIA anunță acest lucru în scris autorităților competente din statul său membru de origine cu cel puțin o lună înainte de punerea în aplicare a modificării planificate sau imediat după apariția unei modificări neplanificate.
În cazul în care, ca urmare a modificării planificate, modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează fără întârziere AFIA că modificarea respectivă nu urmează să fie pusă în aplicare.
În cazul în care o modificare planificată este pusă în aplicare fără a aduce atingere primului și celui de-al doilea paragraf sau dacă a avut loc o modificare neplanificată în urma căreia modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA iau toate măsurile necesare în conformitate cu articolul 46, inclusiv, dacă este necesar, interzicerea expresă a distribuirii acțiunilor sau unităților FIA.
În cazul în care modificările sunt acceptabile deoarece nu afectează conformitatea modului de administrare a FIA de către AFIA cu prezenta directivă ori respectarea de către AFIA a prezentei directive, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează, fără întârziere, AVMP în măsura în care modificările privesc încetarea distribuirii unităților sau acțiunilor anumitor FIA sau distribuirea unităților sau acțiunilor unor FIA suplimentare și, după caz, autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA în legătură cu respectivele modificări.
(11) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri privind acordurile de cooperare menționate la alineatul (2) litera (a) pentru a elabora un cadru comun cu scopul de a facilita instituirea respectivelor acorduri de cooperare cu țările terțe.
(12) Pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului articol, AEVMP poate elabora ghiduri pentru stabilirea condițiilor de aplicare a măsurilor adoptate de Comisie cu privire la acordurile de cooperare menționate la alineatul (2) litera (a).
(13) AEVMP elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a stabili conținutul minim al acordurilor de cooperare menționate la alineatul (2) litera (a) pentru a se asigura că autoritățile competente din statul membru de origine și autoritățile competente din statul membru gazdă primesc informații suficiente pentru a-și putea exercita competențele de supraveghere și de investigare în temeiul prezentei directive.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(14) În vederea asigurării armonizării consecvente a prezentului articol, AEVPM elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a stabili procedurile de coordonare și de schimb de informații între autoritățile competente din statul membru de origine și autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(15) În cazul în care o autoritate competentă refuză o cerere de schimb de informații în conformitate cu standardele tehnice menționate la alineatul (14), autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(16) Pentru a asigura condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a preciza:
(a)
forma și conținutul unui model pentru scrisoarea de notificare menționată la alineatul (3);
(b)
forma și conținutul unui model pentru scrisoarea de notificare menționată la alineatul (5);
(c)
forma și conținutul unui model pentru declarația menționată la alineatul (6);
(d)
forma de transmitere menționată la alineatul (6);
(e)
forma notificării scrise menționate la alineatul (10).
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(17) Fără a aduce atingere articolului 43 alineatul (1), statele membre solicită ca FIA care sunt administrate și ale căror unități sau acțiuni sunt distribuite de AFIA să facă obiectul distribuirii doar către investitori profesionali.
Articolul 36
Condiții pentru distribuirea în statele membre, fără pașaport, a unităților sau acțiunilor unui FIA din afara UE administrat de un AFIA din UE
(1) Fără a aduce atingere articolului 35, statele membre pot permite unui AFIA din UE autorizat să distribuie către investitori profesionali, exclusiv pe teritoriul lor, unități sau acțiuni ale FIA din afara UE pe care le administrează și ale FIA de tip „feeder” care nu respectă cerințele prevăzute la articolul 31 alineatul (1) al doilea paragraf, sub rezerva îndeplinirii următoarelor condiții:
(a)
AFIA respectă toate cerințele stabilite în prezenta directivă, cu excepția articolului 21. AFIA în cauză se asigură totuși că sunt desemnate una sau mai multe entități pentru a efectua sarcinile prevăzute la articolul 21 alineatele (7), (8) și (9). AFIA nu îndeplinește funcțiile menționate. AFIA furnizează autorităților sale de supraveghere informații privind identitatea entităților responsabile de efectuarea sarcinilor prevăzute la articolul 21 alineatele (7), (8) și (9);
(b)
există acorduri adecvate de cooperare în scopul supravegherii riscului sistemic și în conformitate cu standardele internaționale, între autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA și autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE, pentru a se asigura cel puțin un schimb eficient de informații care să permită autorităților competente din statul membru de origine al AFIA să își îndeplinească atribuțiile care le revin în temeiul prezentei directive;
(c)
țara terță în care este stabilit FIA din afara UE nu este inclusă în categoria de țări și teritorii necooperante de către GAFI.
(2) Statele membre pot impune AFIA norme mai stricte în ceea ce privește distribuirea pe teritoriul lor a unităților sau acțiunilor FIA din afara UE către investitori profesionali în sensul prezentului articol.
(3) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri privind acordurile de cooperare menționate la alineatul (1) pentru a elabora un cadru comun cu scopul de a facilita instituirea respectivelor acorduri de cooperare cu țările terțe.
(4) Pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului articol, AEVMP elaborează ghiduri pentru stabilirea condițiilor de aplicare a măsurilor adoptate de Comisie cu privire la acordurile de cooperare menționate la alineatul (1).
Articolul 37
Autorizarea AFIA din afara UE care intenționează să administreze FIA din UE și/sau să distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA pe care le administrează în Uniune, în conformitate cu articolul 39 sau cu articolul 40
(1) Statele membre solicită AFIA din afara UE care intenționează să administreze FIA din UE și/sau să le distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA pe care le administrează în Uniune în conformitate cu articolul 39 sau cu articolul 40 să obțină o autorizare prealabilă din partea autorităților competente din statul lor membru de referință în conformitate cu prezentul articol.
(2) Un AFIA din afara UE, care intenționează să obțină autorizația prealabilă astfel cum este prevăzut la alineatul (1), respectă prezenta directivă, cu excepția capitolului VI. În cazul și în măsura în care respectarea unei dispoziții din prezenta directivă este incompatibilă cu legislația aplicabilă AFIA din afara UE și/sau FIA din afara UE ale cărui unități sau acțiuni sunt distribuite în Uniune, AFIA nu este ținută să respecte respectiva dispoziție din prezenta directivă dacă poate demonstra că:
(a)
este imposibil să combine respectarea respectivei dispoziții și respectarea unei dispoziții obligatorii din legislația aplicabilă AFIA din afara UE și/sau FIA din afara UE ale cărui unități sau acțiuni sunt distribuite în Uniune;
(b)
legislația aplicabilă AFIA din afara UE și/sau FIA din afara UE prevede o normă echivalentă care are același obiectiv de reglementare și oferă același nivel de protecție pentru investitorii FIA în cauză; și
(c)
AFIA din afara UE și/sau FIA din afara UE respectă norma echivalentă menționată la litera (b).
(3) Un AFIA din afara UE care intenționează să obțină autorizația prealabilă menționată la alineatul (1) dispune de un reprezentant legal stabilit în statul său membru de referință. Reprezentantul legal este punctul de contact al AFIA în Uniune și orice corespondență oficială dintre autoritățile competente și AFIA și dintre investitorii din UE ai respectivului fond și AFIA în conformitate cu prezenta directivă se efectuează prin intermediul acestui reprezentant legal. Reprezentantul legal îndeplinește împreună cu AFIA funcția de asigurare a conformității în ceea ce privește activitățile de administrare și de distribuire desfășurate de AFIA în temeiul prezentei directive.
(4) Statul membru de referință al AFIA din afara UE se stabilește după cum urmează:
(a)
dacă AFIA din afara UE intenționează să administreze numai un singur FIA din UE sau mai multe astfel de fonduri din UE stabilite în același stat membru și nu intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale FIA în conformitate cu articolul 39 sau cu articolul 40 în Uniune, atunci statul membru de origine al acestui fond sau al acestor fonduri este considerat statul membru de referință, iar autoritățile competente din acest stat membru sunt autoritățile competente pentru procedura de autorizare și pentru supravegherea AFIA;
(b)
dacă AFIA din afara UE intenționează să administreze mai multe FIA din UE stabilite în state membre diferite și nu intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA în conformitate cu articolul 39 sau cu articolul 40 în Uniune, atunci statul membru de referință este:
(i)
fie statul membru în care este stabilită cea mai mare parte a fondului; fie
(ii)
statul membru în care este administrată cea mai mare parte a activelor;
(c)
dacă AFIA din afara UE intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unui singur FIA din UE într-un singur stat membru al Uniunii Europene, atunci statul membru de referință se stabilește după cum urmează:
(i)
statul membru de origine al fondului sau statul membru în care AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale fondului, în cazul în care fondul este autorizat sau înregistrat într-un stat membru;
(ii)
statul membru în care AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale fondului, în cazul în care fondul nu este autorizat sau înregistrat într-un stat membru;
(d)
dacă AFIA din afara UE intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unui singur FIA din afara UE într-un singur stat membru, atunci statul membru de referință este acel stat membru;
(e)
dacă AFIA din afara UE intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unui singur FIA din UE, dar în state membre diferite, atunci statul membru de referință se stabilește după cum urmează:
(i)
statul membru de origine al fondului sau unul dintre statele membre în care AFIA intenționează să desfășoare o distribuire efectivă, în cazul în care fondul este autorizat sau înregistrat într-un stat membru; sau
(ii)
unul dintre statele membre în care AFIA intenționează să desfășoare o distribuire efectivă, în cazul în care fondul nu este autorizat sau înregistrat într-un stat membru;
(f)
dacă AFIA din afara UE intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unui singur FIA din afara UE, dar în state membre diferite, atunci statul membru de referință este unul dintre acele state membre;
(g)
dacă AFIA din afara UE intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale mai multor FIA din UE în Uniunea Europeană, atunci statul membru de referință se stabilește după cum urmează:
(i)
statul membru de origine al acestor fonduri sau statul membru în care AFIA intenționează să desfășoare o distribuire efectivă pentru cea mai mare parte a acestor fonduri, în măsura în care fondurile respective sunt toate înregistrate sau autorizate în același stat membru;
(ii)
statul membru în care AFIA intenționează să desfășoare o distribuire efectivă pentru cea mai mare parte a acestor fonduri, în măsura în care nu toate fondurile respective sunt înregistrate sau autorizate în același stat membru;
(h)
dacă AFIA din afara UE intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale mai multor FIA din UE și din afara UE ori ale mai multor astfel de fonduri din afara UE în Uniune, atunci statul membru de referință este statul membru în care AFIA intenționează să desfășoare o distribuire efectivă pentru cea mai mare parte a fondurilor respective.
În conformitate cu criteriile stabilite la primul paragraf litera (b), litera (c) punctul (i), litera (e), litera (f) și litera (g) punctul (i), este posibilă existența a mai mult de un singur stat membru de referință. Într-un astfel de caz, statele membre solicită ca AFIA din afara UE care intenționează să administreze FIA din UE fără a distribui unități sau acțiuni ale acestor fonduri și/sau să distribuie acțiuni sau unități ale FIA pe care le administrează în Uniune în conformitate cu articolul 39 sau cu articolul 40, să depună o cerere pe lângă autoritățile competente din toate statele membre care pot fi state membre de referință în conformitate cu criteriile stabilite la literele respective pentru a se stabili statul membru de referință din rândul lor. Autoritățile competente respective decid împreună statul membru de referință pentru AFIA din afara UE în termen de o lună de la primirea unei cereri în acest sens. Autoritățile competente din statul membru care este desemnat stat membru de referință informează fără întârziere AFIA din afara UE în legătură cu această desemnare. Dacă AFIA din afara UE nu este informat corespunzător cu privire la decizia autorităților competente relevante în termen de șapte zile de la luarea deciziei sau dacă autoritățile competente relevante nu au luat o decizie în termen de o lună, AFIA din afara UE își poate alege statul membru de referință pe baza criteriilor stabilite în prezentul alineat.
AFIA este capabil să își dovedească intenția de a desfășura o distribuire efectivă într-un anumit stat membru prin prezentarea strategiei sale de marketing în fața autorităților competente din statul membru indicat de acesta.
(5) Statele membre solicită AFIA din afara UE care intenționează să administreze FIA din UE fără a distribui unități sau acțiuni ale acestora și/sau să distribuie, în conformitate cu articolul 39 sau cu articolul 40, unități sau acțiuni ale FIA pe care le administrează în Uniunea Europeană să depună o cerere de autorizare pe lângă statul său membru de referință.
După primirea cererii de autorizare, autoritățile competente evaluează dacă modul în care AFIA și-a stabilit statul membru de referință respectă criteriile stabilite la alineatul (4). În cazul în care autoritățile competente constată nerespectarea acestor criterii, acestea refuză cererea de autorizare a AFIA din afara UE și explică motivele refuzului. În cazul în care autoritățile competente constată respectarea criteriilor de la alineatul (4), acestea informează în acest sens AEVMP și solicită AEVMP să emită un aviz cu privire la evaluarea efectuată de ele. În notificarea adresată AEVMP, autoritățile competente includ justificarea prezentată de AFIA cu privire la evaluarea sa privind statul membru de referință și prezintă informații referitoare la strategia de marketing a AFIA.
În termen de o lună de la primirea notificării menționate la al doilea paragraf, AEVMP emite un aviz către autoritățile competente relevante cu privire la evaluarea realizată de acestea în ceea ce privește stabilirea statului membru de referință în conformitate cu criteriile prevăzute la alineatul (4). AEVMP poate emite un aviz negativ numai în cazul în care consideră că nu au fost respectate criteriile prevăzute la alineatul (4).
Termenul menționat la articolul 8 alineatul (5) se suspendă pe perioada evaluării deliberării AEVMP în conformitate cu prezentul alineat.
Dacă autoritățile competente propun acordarea autorizației în pofida avizului negativ al AEVMP menționat la al treilea paragraf, acestea informează AEVMP în acest sens și își explică motivele. AEVMP dă publicității faptul că autoritățile competente nu respectă sau intenționează să nu respecte avizul emis de ea. De asemenea, AEVMP poate decide, de la caz la caz, să publice motivele prezentate de autoritățile competente cu privire la nerespectarea avizului respectiv. Autoritățile competente primesc o notificare prealabilă cu privire la această publicare.
Dacă autoritățile competente propun acordarea autorizației în pofida avizului negativ al AEVMP menționat la al treilea paragraf, iar AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale FIA pe care îl administrează în alte state membre decât statul membru de referință, atunci autoritățile competente din statul membru de referință informează în acest sens și autoritățile competente din statele membre vizate și își explică motivele. După caz, autoritățile competente din statul membru de referință informează și autoritățile competente din statele membre de origine ale FIA administrate de AFIA cu privire la decizia lor și își explică motivele.
(6) În cazul în care o autoritate competentă dintr-un stat membru nu este de acord cu stabilirea unui anumit stat membru de referință de către AFIA, atunci autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(7) Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (8), autorizația nu poate fi eliberată dacă nu sunt îndeplinite următoarele condiții suplimentare:
(a)
statul membru de referință este indicat de AFIA în conformitate cu criteriile stabilite la alineatul (4), decizia AFIA este justificată prin prezentarea strategiei sale de marketing, iar autoritățile competente relevante au aplicat procedura stabilită la alineatul (5);
(b)
AFIA a numit un reprezentant legal stabilit în statul membru de referință;
(c)
reprezentantul legal, împreună cu AFIA, este persoana de contact a AFIA din afara UE pentru investitorii FIA în cauză, pentru AEVMP și pentru autoritățile competente în ceea ce privește activitățile pentru care AFIA deține o autorizație în Uniune și dispune de instrumentele necesare pentru a îndeplini funcția de asigurare a conformității în temeiul prezentei directive;
(d)
există acorduri adecvate de cooperare între autoritățile competente din statul membru de referință, autoritățile competente ale statului membru de origine al FIA din UE în cauză și autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit AFIA din afara UE pentru a se asigura cel puțin un schimb eficient de informații care să le permită autorităților competente să își îndeplinească atribuțiile care le revin conform prezentei directive;
(e)
țara terță în care este stabilit AFIA din afara UE nu este inclusă în categoria de țări și teritorii necooperante de către GAFI;
(f)
țara terță în care este stabilit AFIA din afara UE a semnat un acord cu statul membru de referință, care respectă în totalitate standardele stabilite la articolul 26 din Modelul OCDE de convenție fiscală privind venitul și capitalul și garantează un schimb eficace de informații în materie fiscală, inclusiv eventuale acorduri fiscale multilaterale;
(g)
exercitarea efectivă de către autoritățile competente a funcțiilor lor de supraveghere în temeiul prezentei directive nu este obstrucționată de actele cu putere de lege sau de actele administrative ale unei țări terțe care se aplică AFIA și nici de limitări ale competențelor de supraveghere și de investigare ale autorităților de supraveghere din țările terțe.
În cazul în care o autoritate competentă dintr-un stat membru nu este de acord cu evaluarea aplicării condițiilor stabilite la literele (a)-(e) și (g) ale prezentului alineat de către autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA, atunci autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
În cazul în care o autoritate competentă pentru un FIA din UE nu încheie acordurile de cooperare necesare prevăzute la primul paragraf litera (d) într-un termen rezonabil, autoritățile competente din statul membru de referință pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(8) Autorizarea se acordă în conformitate cu dispozițiile capitolului II, care se aplică mutatis mutandis, înțelegându-se că:
(a)
informațiile menționate la articolul 7 alineatul (2) sunt completate cu:
(i)
o justificare elaborată de AFIA cu privire la evaluarea sa privind stabilirea statului membru de referință în conformitate cu criteriile stabilite la alineatul (4) însoțită de informații privind strategia sa de marketing;
(ii)
o listă a dispozițiilor din prezenta directivă pe care AFIA nu le poate respecta, întrucât, în conformitate cu alineatul (2), respectarea de către AFIA a acestor dispoziții este incompatibilă cu respectarea unei dispoziții a legislației aplicabile AFIA din afara UE și/sau FIA din afara UE ale cărui unități sau acțiuni sunt distribuite în Uniune;
(iii)
dovezi scrise bazate pe standardele tehnice de reglementare elaborate de AEVMP potrivit cărora legislația relevantă a țării terțe prevede o normă care este echivalentă cu dispozițiile a căror respectare este imposibilă, care are același obiectiv de reglementare și oferă același nivel de protecție pentru investitorii fondului în cauză și AFIA respectă norma echivalentă în cauză; aceste dovezi scrise sunt însoțite de un aviz juridic cu privire la existența dispoziției obligatorii incompatibile relevante în legislația țării terțe și includ o descriere a obiectivului de reglementare urmărit și a naturii protecției oferite investitorilor; și
(iv)
numele reprezentatului legal al AFIA și locul unde este stabilit;
(b)
informațiile menționate la articolul 7 alineatul (3) pot fi limitate la FIA din UE pe care AFIA intenționează să le administreze și la acele fonduri administrate de AFIA ale căror unități sau acțiuni AFIA intenționează să le distribuie în Uniune pe baza unui pașaport;
(c)
articolul 8 alineatul (1) litera (a) nu aduce atingere dispozițiilor de la prezentul articol alineatul (2);
(d)
articolul 8 alineatul (1) litera (e) nu se aplică;
(e)
articolul 8 alineatul (5) al doilea paragraf se citește cu includerea unei trimiteri la „informațiile menționate la articolul 37 alineatul (8) litera (a)”.
În cazul în care o autoritate competentă dintr-un alt stat membru nu este de acord cu autorizația eliberată de autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA, atunci autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(9) În cazul în care autoritățile competente din statul membru de referință consideră că AFIA se poate baza pe alineatul (2) pentru a obține o derogare de la respectarea anumitor dispoziții ale prezentei directive, atunci acestea notifică fără întârziere AEVMP în acest sens. Autoritățile respective documentează această evaluare cu informațiile furnizate de AFIA în conformitate cu alineatul (8) litera (a) punctele (ii) și (iii).
În termen de o lună de la primirea notificării menționate la primul paragraf, AEVMP emite un aviz către autoritățile competente cu privire la cererea de derogare de la respectarea dispozițiilor directivei bazată pe incompatibilitatea în conformitate cu alineatul (2). Avizul se poate referi în special la îndeplinirea condițiilor pentru acordarea unei astfel de derogări, pe baza informațiilor furnizate de AFIA în conformitate cu alineatul (8) litera (a) punctele (ii) și (iii) și a standardelor tehnice de reglementare privind echivalența. AEVMP depune eforturi pentru a crea o cultură europeană comună a supravegherii și practici de supraveghere consecvente, precum și pentru a asigura abordări consecvente la nivelul autorităților competente în ceea ce privește aplicarea dispozițiilor prezentului alineat.
Termenul menționat la articolul 8 alineatul (5) se suspendă pe perioada evaluării realizate de AEVMP în conformitate cu prezentul alineat.
Dacă autoritățile competente din statul membru de referință propun acordarea autorizației în pofida avizului negativ al AEVMP menționat la al doilea paragraf, acestea informează AEVMP în acest sens și își explică motivele. AEVMP dă publicității faptul că autoritățile competente nu respectă sau intenționează să nu respecte avizul emis de ea. De asemenea, AEVMP poate decide, de la caz la caz, să publice motivele prezentate de autoritățile competente cu privire la nerespectarea avizului respectiv. Autoritățile competente în cauză primesc o notificare prealabilă cu privire la această publicare.
Dacă autoritățile competente propun acordarea autorizației în pofida avizului negativ al AEVMP menționat la al doilea paragraf, iar AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale FIA pe care le administrează în statele membre, altele decât statul membru de referință, atunci autoritățile competente din statul membru de referință informează în acest sens și autoritățile competente din statele membre vizate și își explică motivele.
În cazul în care o autoritate competentă dintr-un alt stat membru nu este de acord cu evaluarea aplicării dispozițiilor prezentului alineat de către autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA, atunci autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(10) Autoritățile competente din statul membru de referință informează fără întârziere AEVMP cu privire la procesul de autorizare inițială, la orice modificări ale autorizației AFIA și la orice retragere a autorizației.
Autoritățile competente informează AEVMP cu privire la cererile de autorizare pe care le-au respins, oferind informații referitoare la AFIA care au solicitat o autorizație și la motivele acestor respingeri. AEVMP păstrează un registru central cu aceste date, care este pus la dispoziția autorităților competente, la cerere. Autoritățile competente tratează aceste informații ca fiind confidențiale.
(11) Stabilirea statului membru de referință nu este afectată de activitatea economică ulterioară a AFIA în Uniune. Totuși, în cazul în care AFIA își schimbă strategia de marketing în următorii doi ani după autorizarea sa inițială și dacă această schimbare ar fi afectat stabilirea statului membru de referință în cazul în care strategia modificată ar fi fost strategia inițială, atunci AFIA informează autoritățile competente din statul membru de referință inițial cu privire la această schimbare înainte să își implementeze strategia și indică noul stat membru de referință în conformitate cu criteriile stabilite la alineatul (4) și pe baza noii strategii. AFIA își justifică evaluarea prezentându-și noua strategie de marketing statelor membre de referință inițiale. În același timp, AFIA furnizează informații cu privire la reprezentantul său legal, inclusiv numele și locul în care este stabilit. Reprezentantul legal este stabilit în noul stat membru de referință.
Statul membru de referință inițial evaluează dacă stabilirea realizată de AFIA în conformitate cu primul paragraf este corectă și notifică AEVMP cu privire la această evaluare. AEVMP emite un aviz cu privire la evaluarea realizată de autoritățile competente. În notificarea adresată AEVMP, autoritățile competente includ justificarea prezentată de AFIA cu privire la evaluarea sa privind statul membru de referință și prezintă informații referitoare la noua strategie de marketing a AFIA.
În termen de o lună de la primirea notificării menționate la al doilea paragraf, AEVMP emite un aviz către autoritățile competente relevante cu privire la evaluarea realizată de acestea. AEVMP emite un aviz negativ numai în cazul în care consideră că nu au fost respectate criteriile prevăzute la alineatul (4).
După primirea avizului AEVMP în conformitate cu paragraful al treilea, autoritățile competente din statul membru de referință inițial informează AFIA din afara UE, reprezentantul legal al acestuia și AEVMP cu privire la decizia lor.
În cazul în care autoritățile competente din statul membru de referință inițial sunt de acord cu evaluarea realizată de AFIA, atunci acestea informează și autoritățile competente din noul stat membru de referință cu privire la schimbare. Statul membru de referință inițial transferă, fără întârziere, o copie a autorizației și a dosarului de supraveghere al AFIA către noul stat membru de referință. De la data transmiterii autorizației și a dosarului de supraveghere, autoritățile competente din noul stat membru de referință devin competente să autorizeze și supravegheze AFIA.
În cazul în care evaluarea finală a autorităților competente este contrară avizului AEVMP menționat la al treilea paragraf:
(a)
acestea informează AEVMP în acest sens și își explică motivele. AEVMP dă publicității faptul că autoritățile competente nu respectă sau intenționează să nu respecte avizul emis de ea. De asemenea, AEVMP poate decide, de la caz la caz, să publice motivele prezentate de autoritățile competente cu privire la nerespectarea avizului respectiv. Autoritățile competente în cauză primesc o notificare prealabilă cu privire la această publicare;
(b)
în cazul în care AFIA distribuie unități sau acțiuni ale FIA pe care le administrează în alte state membre decât statul membru de referință inițial, atunci autoritățile competente din statul membru de referință inițial informează în acest sens și autoritățile competente din statele membre vizate și explică motivele. După caz, autoritățile competente din statul membru de referință informează și autoritățile competente din statele membre de origine ale FIA administrate de AFIA cu privire la decizia lor și explică motivele.
(12) În cazul în care din evoluția activității economice curente a AFIA în Uniune pe parcursul a doi ani de la autorizare reiese că strategia de marketing, astfel cum a fost prezentată de AFIA la momentul autorizării, nu a fost respectată, reiese că AFIA a făcut declarații false în legătură cu strategia sau AFIA nu a respectat alineatul (11) în momentul în care și-a schimbat strategia de marketing, atunci autoritățile competente din statul membru de referință inițial solicită AFIA să indice statul membru de referință corect pe baza strategiei de marketing pe care o aplică efectiv. Procedura prevăzută la alineatul (11) se aplică mutatis mutandis. Dacă AFIA nu se conformează cererii autorităților competente, acestea retrag autorizația AFIA.
În cazul în care AFIA își schimbă strategia de marketing după perioada menționată la alineatul (11) și intenționează să își schimbe statul membru de referință pe baza noii sale strategii de marketing, AFIA poate depune o cerere de schimbare a statului membru de referință pe lângă autoritățile competente din statul membru de referință inițial. Procedura menționată la alineatul (11) se aplică mutatis mutandis.
În cazul în care o autoritate competentă dintr-un stat membru nu este de acord cu evaluarea referitoare la stabilirea unui anumit stat membru de referință în temeiul alineatului (11) sau în temeiul prezentului alineat, atunci autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(13) Orice litigiu apărut între AFIA și autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA se soluționează în conformitate cu legislația statului membru de referință și intră în jurisdicția acestuia.
Orice litigiu apărut între AFIA sau FIA și investitorii din UE ai FIA respectiv se soluționează în conformitate cu legislația unui stat membru și intră în jurisdicția acestuia.
(14) Comisia adoptă acte de punere în aplicare în vederea stabilirii procedurii care trebuie urmată de posibilele state membre de referință pentru a determina un stat membru de referință din rândul lor, în conformitate cu alineatul (4) al doilea paragraf. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 59 alineatul (2).
(15) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri privind acordurile de cooperare menționate la alineatul (7) litera (d) pentru a elabora un cadru comun cu scopul de a facilita instituirea respectivelor acorduri de cooperare cu țările terțe.
(16) Pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului articol, AEVMP poate elabora ghiduri pentru stabilirea condițiilor de aplicare a măsurilor adoptate de Comisie cu privire la acordurile de cooperare menționate la alineatul (7) litera (d).
(17) AEVMP elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a stabili conținutul minim al acordurilor de cooperare menționate la alineatul (7) litera (d) pentru a se asigura că autoritățile competente din statul membru de referință și autoritățile competente din statele membre gazdă primesc informații suficiente pentru a-și putea exercita competențele de supraveghere și de investigare în temeiul prezentei directive.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(18) În vederea asigurării armonizării consecvente a prezentului articol, AEVPM elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a stabili procedurile de coordonare și de schimb de informații între autoritățile competente din statul membru de referință și autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(19) În cazul în care o autoritate competentă refuză o cerere de schimb de informații în conformitate cu standardele tehnice de reglementare menționate la alineatul (17), autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(20) În conformitate cu articolul 29 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, AEVMP promovează un schimb bilateral și multilateral eficace de informații între autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA din afara UE și autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA în cauză, cu respectarea deplină a confidențialității aplicabile și a dispozițiilor privind protecția datelor prevăzute în legislația relevantă a Uniunii.
(21) În conformitate cu articolul 31 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, AEVMP asigură un rol de coordonare generală între autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA din afara UE și autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA în cauză. În special, AEVMP poate:
(a)
facilita schimbul de informații între autoritățile competente în cauză;
(b)
stabili sfera informațiilor pe care autoritatea competentă din statul membru de referință trebuie să le comunice autorităților competente din statele membre gazdă în cauză;
(c)
lua toate măsurile necesare în cazul unor evoluții care pot pune în pericol funcționarea piețelor financiare, cu scopul de a facilita coordonarea acțiunilor întreprinse de autoritatea competentă din statul membru de referință și autoritățile competente din statele membre gazdă în ceea ce privește AFIA din afara UE.
(22) În vederea asigurării unor condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a stabili forma și conținutul cererii menționate la alineatul (12) paragraful al doilea.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(23) Pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului articol, AEVMP elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare cu privire la următoarele:
(a)
modul în care AFIA trebuie să se conformeze cerințelor stabilite prin prezenta directivă, ținând seama de faptul că AFIA este stabilit într-o țară terță și, în special, modul de prezentare a informațiilor solicitate la articolele 22-24;
(b)
condițiile în temeiul cărora se poate considera că legislația aplicabilă unui AFIA din afara UE sau unui FIA din afara UE prevede o normă echivalentă care are același obiectiv de reglementare și oferă același nivel de protecție pentru investitorii relevanți.
Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 38
Evaluarea („peer review”) a autorizării și a supravegherii AFIA din afara UE
(1) În fiecare an, AEVMP realizează evaluări („peer reviews”) ale activităților de supraveghere desfășurate de autoritățile competente în legătură cu autorizarea și supravegherea AFIA din afara UE în aplicarea articolelor 37, 39, 40 și 41, pentru a asigura un nivel mai ridicat de consecvență a rezultatelor supravegherii, în conformitate cu articolul 30 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(2) Până la 22 iulie 2013 AEVMP elaborează metode care să permită evaluarea obiectivă și compararea autorităților ale căror activități sunt examinate.
(3) Evaluarea („peer review”) include în special o evaluare:
(a)
a gradului de convergență a practicilor de supraveghere obținut în activitățile de autorizare și de supraveghere a AFIA din afara UE;
(b)
a măsurii în care practicile de supraveghere îndeplinesc obiectivele stabilite prin prezenta directivă;
(c)
a eficacității și a gradului de convergență obținute în ceea ce privește executarea prezentei directive, a normelor sale de punere în aplicare și a standardelor tehnice de reglementare și de punere în aplicare elaborate de AEVMP în temeiul prezentei directive, inclusiv măsurile și sancțiunile administrative impuse AFIA din afara UE în cazul în care aceștia nu s-au conformat prezentei directive.
(4) Pe baza concluziilor evaluării („peer review”), AEVMP poate emite ghiduri și recomandări în temeiul articolului 16 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, în vederea stabilirii unor practici consecvente, eficiente și eficace de supraveghere a AFIA din afara UE.
(5) Autoritățile competente depun toate eforturile necesare pentru a respecta aceste orientări și recomandări.
(6) În termen de două luni de la emiterea unei orientări sau recomandări, fiecare autoritate competentă confirmă dacă respectă sau intenționează să respecte ghidul sau recomandarea în cauză. În cazul în care o autoritate competentă nu respectă sau nu intenționează să respecte ghidul sau recomandarea în cauză, aceasta informează AEVMP, prezentându-și motivele.
(7) AEVMP dă publicității faptul că o autoritate competentă nu respectă sau nu intenționează să respecte ghidul sau recomandarea în cauză. AEVMP poate decide, de la caz la caz, să publice motivele prezentate de autoritatea competentă cu privire la nerespectarea ghidului sau a recomandării respective. Autoritatea competentă primește o notificare prealabilă cu privire la această publicare.
(8) În raportul menționat la articolul 43 alineatul (5) din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, AEVMP informează Parlamentul European, Consiliul și Comisia cu privire la ghidurile și recomandările emise în temeiul prezentului articol, menționând autoritățile competente care nu le-au respectat și explicând modalitatea prin care AEVMP intenționează să se asigure că autoritățile competente respective vor respecta recomandările și ghidurile sale în viitor.
(9) Comisia ține seama în mod corespunzător de aceste rapoarte în examinarea directivei în conformitate cu articolul 69 și în orice evaluare pe care o realizează ulterior.
(10) AEVMP face publice cele mai bune practici care pot fi identificate pe baza acestor evaluări („peer reviews”). În plus, toate celelalte rezultate ale evaluărilor („peer reviews”) pot fi făcute publice sub rezerva acordului autorității competente care face obiectul evaluării („peer review”).
Articolul 39
Condiții pentru distribuirea în Uniune, pe baza unui pașaport, a unităților sau acțiunilor unui FIA din UE administrat de un AFIA din afara UE
(1) Statele membre se asigură că un AFIA din afara UE autorizat în mod corespunzător poate distribui unitățile sau acțiunile unui FIA din UE pe care îl administrează către investitori profesionali din Uniune, pe baza unui pașaport, de îndată ce sunt îndeplinite condițiile stabilite la prezentul articol.
(2) În cazul în care AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unui FIA din UE în statul său membru de referință, AFIA respectiv trimite o notificare autorităților competente din statul său membru de referință în legătură cu fiecare FIA din UE ale cărui acțiuni sau unități intenționează să le distribuie.
Notificarea conține documentația și informațiile prevăzute în anexa III.
(3) În termen de 20 de zile lucrătoare de la data primirii notificării complete în temeiul alineatului (2), autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA informează AFIA dacă poate începe distribuirea pe teritoriul acestuia a acțiunilor sau unităților fondului identificat în notificarea menționată la alineatul (2). Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA pot împiedica distribuirea unităților sau acțiunilor fondului respectiv doar dacă modul de administrare a fondului de către AFIA nu este sau nu va fi conform cu prezenta directivă ori dacă AFIA în general nu respectă sau nu va respecta prezenta directivă. În cazul unei decizii pozitive, AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statul său membru de referință de la data notificării în acest sens efectuate de către autoritățile competente.
Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA informează și AEVMP și autoritățile competente pentru FIA cu privire la faptul că AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statul membru de referință al AFIA.
(4) În cazul în care AFIA intenționează să distribuie unități sau acțiuni ale unui FIA din UE în alte state membre decât statul său membru de referință, AFIA respectiv trimite o notificare autorităților competente din statul său membru de referință în legătură cu fiecare FIA din UE ale cărui acțiuni sau unități intenționează să le distribuie.
Notificarea conține documentația și informațiile prevăzute în anexa IV.
(5) În termen de 20 de zile lucrătoare de la data primirii dosarului complet de notificare menționat la alineatul (4), autoritățile competente din statul membru de referință transmit dosarul complet de notificare autorităților competente din statele membre unde se intenționează distribuirea unităților sau acțiunilor FIA. Transmiterea are loc numai dacă modul de administrare a fondului de către AFIA respectă și va respecta în continuare prezenta directivă și dacă AFIA respectă prezenta directivă.
Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA includ o declarație privind faptul că AFIA în cauză este autorizat să administreze FIA pe baza unei anumite strategii de investiții.
(6) La transmiterea dosarului de notificare, autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA notifică fără întârziere AFIA cu privire la transmitere. AFIA poate începe distribuirea acțiunilor sau unităților FIA în statele membre gazdă relevante ale AFIA de la data respectivei notificări.
Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA informează și AEVMP și autoritățile competente pentru FIA cu privire la faptul că AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statele membre gazdă ale AFIA.
(7) Dispozițiile menționate în anexa IV litera (h) intră sub incidența legislației și a supravegherii statelor membre gazdă ale AFIA.
(8) Statele membre se asigură că scrisoarea de notificare trimisă de AFIA în conformitate cu alineatul (4) și declarația menționată la alineatul (5) sunt transmise într-o limbă uzuală în mediul financiar internațional.
Statele membre se asigură că transmiterea și completarea pe cale electronică a documentelor menționate la alineatul (6) sunt acceptate de autoritățile lor competente.
(9) În caz de modificare substanțială a informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (2) și/sau cu alineatul (4), AFIA notifică acest lucru în scris autorităților competente din statul său membru de referință, cu cel puțin o lună înainte de punerea în aplicare a modificării planificate sau imediat după apariția unei modificări neplanificate.
În cazul în care, ca urmare a modificării planificate, modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează fără întârziere AFIA că modificarea respectivă nu urmează să fie pusă în aplicare.
În cazul în care o modificare planificată este pusă în aplicare fără a aduce atingere primului și celui de al doilea paragraf sau dacă a avut loc o modificare neplanificată în urma căreia modul de administrare a FIA de către AFIA nu mai respectă prezenta directivă ori AFIA nu mai respectă prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA iau toate măsurile necesare în conformitate cu articolul 46, inclusiv, dacă este necesar, interzicerea expresă a distribuirii acțiunilor sau unităților FIA.
În cazul în care modificările sunt acceptabile deoarece nu afectează conformitatea modului de administrare a FIA de către AFIA cu prezenta directivă ori respectarea de către AFIA a prezentei directive, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează, fără întârziere, AEVMP în măsura în care modificările privesc încetarea distribuirii unităților sau acțiunilor anumitor FIA sau distribuirea unităților sau acțiunilor unor FIA suplimentare și, după caz, autoritățile competente din statele membre gazdă în legătură cu respectivele modificări.
(10) Pentru a asigura condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a stabili:
(a)
forma și conținutul unui model pentru scrisoarea de notificare menționată la alineatele (2) și (4);
(b)
forma și conținutul unui model pentru declarația menționată la alineatul (5);
(c)
forma de transmitere menționată la alineatul (5); și
(d)
forma notificării scrise menționate la alineatul (9).
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(11) Fără a aduce atingere articolului 43 alineatul (1), statele membre solicită ca FIA care sunt administrate și ale căror unități sau acțiuni sunt distribuite de AFIA să facă obiectul distribuirii doar către investitori profesionali.
Articolul 40
Condiții pentru distribuirea în Uniunea Europeană, pe baza unui pașaport, a unităților sau acțiunilor unui FIA din afara UE administrat de un AFIA din afara UE
(1) Statele membre se asigură că un AFIA din afara UE autorizat în mod corespunzător poate distribui unitățile sau acțiunile unui FIA din afara UE pe care îl administrează către investitori profesionali din Uniunea Europeană, pe baza unui pașaport, de îndată ce sunt îndeplinite condițiile stabilite la prezentul articol.
(2) În completarea cerințelor prezentei directive privind AFIA din UE, în cazul AFIA din afara UE trebuie îndeplinite următoarele condiții:
(a)
există acorduri adecvate de cooperare între autoritățile competente din statul membru de referință și autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE pentru a se asigura cel puțin un schimb eficient de informații care să le permită autorităților competente să își îndeplinească atribuțiile care le revin în conformitate cu prezenta directive;
(b)
țara terță în care este stabilit FIA din afara UE nu este inclusă în categoria de țări și teritorii necooperante de către GAFI;
(c)
țara terță în care este stabilit FIA din afara UE a semnat un acord cu statul membru de referință și cu fiecare stat membru în care se intenționează distribuirea de unități sau acțiuni ale FIA din afara UE, care respectă în totalitate standardele stabilite la articolul 26 din Modelul OCDE de convenție fiscală privind venitul și capitalul și garantează un schimb eficace de informații în materie fiscală, inclusiv orice acorduri fiscale multilaterale.
În cazul în care o autoritate competentă dintr-un alt stat membru nu este de acord cu evaluarea aplicării dispozițiilor de la primul paragraf literele (a) și (b) de către autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA, atunci autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(3) AFIA trimite autorităților competente din statul său membru de referință o notificare referitoare la fiecare FIA din afara UE ale cărui unități sau acțiuni intenționează să le distribuie în statul său membru de referință.
Notificarea conține documentația și informațiile prevăzute în anexa III.
(4) În termen de 20 de zile lucrătoare de la data primirii notificării complete în temeiul alineatului (3), autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA informează AFIA dacă poate începe distribuirea pe teritoriul acestuia a acțiunilor sau unităților fondului identificat în notificarea menționată la alineatul (3). Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA pot împiedica distribuirea unităților sau acțiunilor fondului respectiv doar dacă modul de administrare a fondului de către AFIA nu respectă sau nu va respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu respectă sau nu va respecta prezenta directivă. În cazul unei decizii pozitive, AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statul său membru de referință de la data notificării în acest sens de către autoritățile competente.
Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA informează și AEVMP cu privire la faptul că AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statul membru de referință al AFIA.
(5) În cazul în care AFIA intenționează să distribuie acțiuni sau unități ale unui FIA din afara UE și în alte state membre decât statul său membru de referință, AFIA respectiv trimite o notificare autorităților competente din statul său membru de referință în legătură cu fiecare FIA din afara UE ale cărui acțiuni sau unități intenționează să le distribuie.
Notificarea conține documentația și informațiile prevăzute în anexa IV.
(6) În termen de 20 de zile lucrătoare de la data primirii dosarului complet de notificare menționat la alineatul (5), autoritățile competente din statul membru de referință transmit dosarul complet de notificare autorităților competente din statele membre unde se intenționează distribuirea unităților sau acțiunilor FIA. Transmiterea are loc numai dacă modul de administrare a fondului de către AFIA respectă și va respecta în continuare prezenta directivă și dacă, în general, AFIA respectă prezenta directivă.
Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA includ o declarație privind faptul că AFIA în cauză este autorizat să administreze FIA pe baza unei anumite strategii de investiții.
(7) La transmiterea dosarului de notificare, autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA notifică fără întârziere AFIA cu privire la transmitere. AFIA poate începe distribuirea acțiunilor sau unităților FIA în statele membre gazdă relevante ale AFIA de la data respectivei notificări.
Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA informează și AEVMP cu privire la faptul că AFIA poate începe distribuirea unităților sau acțiunilor FIA în statele membre gazdă ale AFIA.
(8) Dispozițiile menționate în anexa IV litera (h) intră sub incidența legislației și a supravegherii statelor membre gazdă ale AFIA dacă acestea sunt diferite de statul membru de referință.
(9) Statele membre se asigură că scrisoarea de notificare trimisă de AFIA în conformitate cu alineatul (5) și declarația menționată la alineatul (6) sunt transmise într-o limbă uzuală în mediul financiar internațional.
Statele membre se asigură că transmiterea și completarea pe cale electronică a documentelor menționate la alineatul (6) sunt acceptate de autoritățile lor competente.
(10) În caz de modificare substanțială a informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (3) sau cu alineatul (5), AFIA notifică acest lucru în scris autorităților competente din statul său membru de referință, cu cel puțin o lună înainte de punerea în aplicare a modificării planificate sau imediat după o modificare neplanificată.
În cazul în care, ca urmare a modificării planificate, modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează fără întârziere AFIA că modificarea respectivă nu urmează să fie pusă în aplicare.
În cazul în care o modificare planificată este pusă în aplicare fără a aduce atingere primului și celui de al doilea paragraf sau dacă a avut loc o modificare neplanificată în urma căreia modul de administrare a FIA de către AFIA nu mai respectă prezenta directivă ori AFIA nu mai respectă prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA iau toate măsurile necesare în conformitate cu articolul 46, inclusiv, dacă este necesar, interzicerea expresă a distribuirii acțiunilor sau unităților FIA.
În cazul în care modificările sunt acceptabile deoarece nu afectează conformitatea modului de administrare a FIA de către AFIA cu prezenta directivă ori respectarea de către AFIA a prezentei directive, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează, fără întârziere, AEVMP în măsura în care modificările privesc încetarea distribuirii unităților sau acțiunilor anumitor FIA sau distribuirea unităților sau acțiunilor unor FIA suplimentare și, după caz, autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA în legătură cu respectivele modificări.
(11) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri privind acordurile de cooperare menționate la alineatul (2) litera (a) pentru a elabora un cadru comun cu scopul de a facilita instituirea respectivelor acorduri de cooperare cu țările terțe.
(12) Pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului articol, AEVMP poate elabora ghiduri pentru stabilirea condițiilor de aplicare a măsurilor adoptate de Comisie cu privire la acordurile de cooperare menționate la alineatul (2) litera (a).
(13) AEVMP elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a stabili conținutul minim al acordurilor de cooperare menționate la alineatul (2) litera (a) pentru a se asigura că autoritățile competente din statul membru de referință și autoritățile competente din statele membre gazdă primesc informații suficiente pentru a-și putea exercita competențele de supraveghere și de investigare în temeiul prezentei directive.
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(14) În vederea asigurării armonizării consecvente a prezentului articol, AEVPM elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a stabili procedurile de coordonare și de schimb de informații între autoritățile competente din statul membru de referință și autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA.
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(15) În cazul în care o autoritate competentă refuză o cerere de schimb de informații în conformitate cu standardele tehnice de reglementare menționate la alineatul (14), autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(16) Pentru a asigura condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a stabili:
(a)
forma și conținutul unui model pentru scrisoarea de notificare menționată la alineatele (3) și (5);
(b)
forma și conținutul unui model pentru declarația menționată la alineatul (6);
(c)
forma de transmitere menționată la alineatul (6); și
(d)
forma notificării scrise menționate la alineatul (10).
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(17) Fără a aduce atingere articolului 43 alineatul (1), statele membre solicită ca FIA care sunt administrate și ale căror unități sau acțiuni sunt comercializate de AFIA să facă obiectul distribuirii doar către investitori profesionali.
Articolul 41
Condiții pentru administrarea unui FIA stabilit în alte state membre decât statul membru de referință de către un AFIA din afara UE
(1) Statele membre se asigură că un AFIA din afara UE autorizat poate administra un FIA din UE stabilit într-un alt stat membru decât statul său membru de referință fie direct, fie prin crearea unei sucursale, cu condiția ca AFIA să fie autorizat să administreze acel tip de FIA.
(2) Orice AFIA din afara UE care intenționează să administreze pentru prima dată un FIA din UE stabilit într-un alt stat membru decât statul său membru de referință transmite autorităților competente din statul său membru de referință următoarele informații:
(a)
statul membru în care intenționează să administreze FIA, direct sau prin crearea unei sucursale;
(b)
un program de activitate care să menționeze în special serviciile pe care intenționează să le presteze și FIA pe care intenționează să le administreze.
(3) În cazul în care AFIA din afara UE intenționează să creeze o sucursală, în plus față de informațiile cerute la alineatul (2), acesta comunică și următoarele informații:
(a)
structura organizațională a sucursalei;
(b)
adresa din statul membru de origine al FIA de la care pot fi obținute documentele;
(c)
numele și datele de contact ale persoanelor care răspund de administrarea sucursalei.
(4) Autoritățile competente din statul membru de referință transmit, în termen de o lună de la primirea documentației complete în conformitate cu alineatul (2) sau în termen de două luni de la primirea documentației complete în conformitate cu alineatul (3), această documentație completă autorităților competente din statul membru gazdă al AFIA. Transmiterea are loc numai dacă modul de administrare a FIA de către AFIA respectă și va respecta în continuare prezenta directivă și dacă AFIA respectă prezenta directivă.
Autoritățile competente din statul membru de referință includ o declarație privind faptul că AFIA în cauză este autorizat de către acestea.
Autoritățile competente din statul membru de referință notifică imediat AFIA cu privire la transmitere. La primirea notificării de transmitere, AFIA poate începe prestarea serviciilor respective în statul membru gazdă al AFIA.
Autoritățile competente din statul membru de referință informează și AEVMP cu privire la faptul că AFIA a fost autorizat să înceapă administrarea FIA în statele membre gazdă ale AFIA.
(5) Statul membru gazdă al AFIA nu impune AFIA în cauză obligații suplimentare legate de chestiunile care intră sub incidența prezentei directive.
(6) În caz de modificare a informațiilor comunicate în conformitate cu alineatul (2) și, dacă este relevant, cu alineatul (3), AFIA notifică acest lucru în scris autorităților competente din statul său membru de referință, cu cel puțin o lună înainte de punerea în aplicare a modificării planificate sau imediat după o modificare neplanificată.
În cazul în care, ca urmare a modificării planificate, modul de administrare a FIA de către AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă ori dacă AFIA nu ar mai respecta prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA informează fără întârziere nejustificată AFIA că modificarea respectivă nu urmează să fie pusă în aplicare.
În cazul în care o modificare planificată este pusă în aplicare fără a aduce atingere primului și celui de al doilea paragraf sau dacă a avut loc o modificare neplanificată în urma căreia modul de administrare a FIA de către AFIA nu mai respectă prezenta directivă ori AFIA nu mai respectă prezenta directivă, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA iau toate măsurile necesare în conformitate cu articolul 46, inclusiv, dacă este necesar, interzicerea explicită a distribuirii acțiunilor sau unităților FIA.
În cazul în care modificările sunt acceptabile deoarece nu afectează conformitatea modului de administrare a FIA de către AFIA cu prezenta directivă ori respectarea de către AFIA a prezentei directive, autoritățile competente din statul membru de referință informează, fără întârziere nejustificată, autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA în legătură cu respectivele modificări.
(7) În vederea asigurării unei armonizări consecvente a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru a preciza informațiile care trebuie notificate în conformitate cu alineatele (2) și (3).
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(8) În vederea asigurării unor condiții uniforme de aplicare a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a stabili formatele, modelele și procedurile standard pentru transmiterea informațiilor în conformitate cu alineatele (2) și (3).
Se conferă Comisiei competența de a adopta proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 42
Condiții pentru distribuirea în statele membre, fără a deține un pașaport, a unităților sau acțiunilor unui FIA administrat de un AFIA din afara UE
(1) Fără a aduce atingere articolelor 37, 39 și 40, statele membre pot permite AFIA din afara UE să distribuie către investitori profesionali, exclusiv pe teritoriul lor, unități sau acțiuni ale FIA pe care le administrează, sub rezerva îndeplinirii următoarelor condiții:
(a)
AFIA din afara UE respectă dispozițiile articolelor 22, 23 și 24 în cazul fiecărui FIA ale cărui unități sau acțiuni le distribuie în temeiul prezentului articol, precum și dispozițiile articolelor 26-30 în cazul în care un FIA ale cărui unități sau acțiuni sunt distribuite de AFIA respectiv în temeiul prezentului articol intră sub incidența articolului 26 alineatul (1). Autoritățile competente și investitorii FIA menționați la articolele respective sunt considerați a fi cei din statele membre în care sunt distribuite unități sau acțiuni ale FIA;
(b)
sunt încheiate acorduri adecvate de cooperare în vederea supravegherii riscului sistemic, conforme cu standardele internaționale, între autoritățile competente din statele membre în care sunt distribuite unități sau acțiuni ale FIA și, după caz, autoritățile competente ale FIA din UE în cauză și autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit AFIA din afara UE, precum și, după caz, autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE, pentru a asigura un schimb eficient de informații care să le permită autorităților competente să își îndeplinească atribuțiile care le revin în conformitate cu prezenta directivă;
(c)
țara terță în care este stabilit AFIA din afara UE sau FIA din afara UE nu este inclusă în categoria de țări și teritorii necooperante de către GAFI.
În cazul în care o autoritate competentă pentru un FIA din UE nu încheie acordurile de cooperare necesare prevăzute la primul paragraf litera (b) într-un termen rezonabil, autoritățile competente din statul membru de referință în care se intenționează distribuirea unităților sau acțiunilor FIA pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(2) Statele membre pot impune AFIA din afara UE norme mai stricte în ceea ce privește distribuirea unităților sau acțiunilor FIA către investitori pe teritoriul lor în sensul prezentului articol.
(3) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri privind acordurile de cooperare menționate la alineatul (1) pentru a elabora un cadru comun cu scopul de a facilita instituirea respectivelor acorduri de cooperare cu țările terțe.
(4) Pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului articol, AEVMP elaborează ghiduri pentru stabilirea condițiilor de aplicare a măsurilor adoptate de Comisie cu privire la acordurile de cooperare menționate la alineatul (1).
CAPITOLUL VIII
DISTRIBUIREA CĂTRE INVESTITORII DE RETAIL
Articolul 43
Distribuirea de către un AFIA a unităților sau a acțiunilor unui FIA către investitorii de retail
(1) Fără a aduce atingere altor instrumente ale dreptului Uniunii Europene, statele membre pot permite AFIA să distribuie către investitorii de retail de pe teritoriul lor unități sau acțiuni ale FIA pe care le administrează în conformitate cu prezenta directivă, indiferent dacă acțiunile sau unitățile FIA sunt distribuite pe piața națională sau pe piața transfrontalieră sau dacă aceste FIA sunt stabilite în UE sau într-o țară terță.
În aceste cazuri, statele membre pot impune FIA sau AFIA obligații mai stricte decât cele aplicabile FIA ale căror acțiuni sau unități sunt distribuite către investitori profesionali de pe teritoriul lor în conformitate cu prezenta directivă. Cu toate acestea, statele membre nu pot impune FIA din UE stabilite într-un alt stat membru și ale căror acțiuni sau unități sunt distribuite pe piața transfrontalieră cerințe suplimentare sau mai stricte decât pentru FIA ale căror acțiuni sau unități sunt distribuite pe piața națională.
(2) Până la 22 iulie 2014, statele membre care permit distribuirea de acțiuni sau unități ale FIA către investitorii de retail de pe teritoriul lor informează Comisia și AEVMP cu privire la:
(a)
tipurile de FIA ale căror acțiuni sau unități AFIA le poate distribui către investitorii de retail de pe teritoriul lor;
(b)
obligațiile suplimentare impuse de statul membru pentru distribuirea acțiunilor sau unităților FIA către investitorii de retail.
De asemenea, statele membre informează Comisia și AEVMP în legătură cu orice schimbări ulterioare referitoare la primul paragraf.
CAPITOLUL IX
AUTORITĂȚI COMPETENTE
SECȚIUNEA 1
Desemnare, competențe și căi de atac
Articolul 44
Desemnarea autorităților competente
Statele membre desemnează autoritățile competente care trebuie să îndeplinească atribuțiile prevăzute în prezenta directivă.
Acestea informează AEVMP și Comisia în acest sens, precizând împărțirea eventuală a atribuțiilor.
Autoritățile competente sunt autorități publice.
Statele membre solicită autorităților lor competente să stabilească metodele adecvate pentru a verifica, atunci când este relevant pe baza orientărilor elaborate de AEVMP, respectarea de către AFIA a obligațiilor care le revin în temeiul prezentei directive.
Articolul 45
Responsabilitatea autorităților competente din statele membre
(1) Autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA sunt responsabile de supravegherea prudențială a AFIA, indiferent dacă AFIA administrează și/sau distribuie acțiuni sau unități ale unui FIA într-un alt stat membru sau nu, fără a aduce atingere dispozițiilor din prezenta directivă care acordă responsabilitatea supravegherii autorităților competente din statul membru gazdă al AFIA.
(2) Autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA sunt responsabile de supravegherea respectării de către AFIA a articolelor 12 și 14 în cazul în care AFIA administrează și/sau distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA printr-o sucursală din statul membru respectiv.
(3) Autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA pot solicita unui AFIA care administrează sau distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA pe teritoriul acestuia, prin intermediul unei sucursale sau altfel, să furnizeze informațiile necesare pentru supravegherea respectării de către AFIA a normelor aplicabile care țin de responsabilitatea autorităților competente respective.
Aceste cerințe nu sunt mai stricte decât cele pe care statul membru gazdă al AFIA le impune AFIA pentru care acesta este statul membru de origine în vederea monitorizării respectării de către AFIA a acelorași norme.
(4) În cazul în care autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA constată că un AFIA, care administrează și/sau distribuie unități sau acțiuni ale unui FIA pe teritoriul acestuia prin intermediul unei sucursale sau nu, încalcă una dintre normele în legătură cu care acestea au o responsabilitate în ceea ce privește supravegherea respectării, atunci autoritățile respective solicită AFIA în cauză să pună capăt încălcării respective și să informeze autoritățile competente din statul membru de origine cu privire la aceasta.
(5) În cazul în care AFIA în cauză refuză să furnizeze autorităților competente din statul său membru gazdă informațiile care intră în sfera de responsabilitate a acestora sau nu ia măsurile necesare pentru a pune capăt încălcării menționate la alineatul (4), atunci autoritățile competente din statul său membru gazdă informează în consecință autoritățile competente din statul membru de origine al acestuia. În cel mai scurt timp, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA:
(a)
iau toate măsurile adecvate pentru ca AFIA în cauză să furnizeze informațiile solicitate de autoritățile competente din statul său membru gazdă în conformitate cu alineatul (3) sau să pună capăt încălcării menționate la alineatul (4);
(b)
solicită informațiile necesare autorităților de supraveghere competente din țările terțe.
Natura măsurilor menționate la litera (a) este comunicată autorităților competente din statul membru gazdă al AFIA.
(6) În cazul în care, în pofida măsurilor luate de autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA în temeiul alineatului (5) sau întrucât aceste măsuri se dovedesc inadecvate sau nu sunt disponibile în statul membru respectiv, AFIA refuză în continuare să furnizeze informațiile solicitate de autoritățile competente din statul său membru gazdă în conformitate cu alineatul (3) ori persistă în încălcarea actelor cu putere de lege sau a normelor administrative menționate la alineatul (4) și aflate în vigoare în statul său membru gazdă, atunci, după ce au informat autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA, autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA pot lua măsurile adecvate, inclusiv cele prevăzute la articolele 46 și 48, pentru a preveni sau a sancționa neregulile viitoare și pentru a împiedica AFIA în cauză să efectueze noi operațiuni în statul său membru gazdă. Dacă funcția asigurată în statul membru gazdă al AFIA este administrarea unor FIA, statul membru gazdă poate solicita AFIA să înceteze administrarea acelor FIA.
(7) În cazul în care autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA au motive clare și demonstrabile să creadă că AFIA încalcă obligațiile care îi revin în temeiul normelor în legătură cu care acestea nu au o responsabilitate în ceea ce privește supravegherea respectării, atunci ele comunică aceste constatări autorităților competente din statul membru de origine al AFIA, care iau măsurile necesare, inclusiv, dacă acest lucru se impune, solicitarea de informații suplimentare din partea autorităților de supraveghere competente din țările terțe.
(8) În cazul în care, în pofida măsurilor luate de autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA ori întrucât aceste măsuri se dovedesc inadecvate ori statul membru de origine al AFIA nu acționează într-un termen rezonabil, AFIA continuă să acționeze într-un mod care aduce prejudicii clare intereselor investitorilor FIA în cauză și stabilității financiare sau integrității pieței statului membru gazdă al AFIA, atunci, după ce au informat autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA, autoritățile competente din statul membru gazdă al AFIA pot lua măsurile adecvate necesare pentru a proteja investitorii FIA în cauză și stabilitatea financiară și integritatea pieței statului membru gazdă, aceste măsuri incluzând posibilitatea de a interzice AFIA să mai distribuie acțiuni sau unități ale FIA în cauză în statul membru gazdă.
(9) Procedura prevăzută la alineatele (7) și (8) se aplică și în cazul în care autoritățile competente din statul membru gazdă au motive clare și demonstrabile pentru a nu fi de acord cu autorizarea unui AFIA din afara UE de către statul membru de referință.
(10) În cazul în care autoritățile competente nu sunt de acord cu vreuna dintre măsurile luate de o autoritate competentă în temeiul alineatelor (4)-(9) de mai sus, ele pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(11) Dacă este cazul, AEVMP facilitează negocierea și stabilirea acordurilor de cooperare prevăzute în prezenta directivă între autoritățile competente din statele membre și autoritățile de supraveghere din țările terțe.
Articolul 46
Competențele autorităților competente
(1) Autoritățile competente sunt învestite cu toate competențele de supraveghere și de investigare necesare pentru exercitarea funcțiilor lor. Aceste competențe se exercită în oricare din următoarele moduri:
(a)
în mod direct;
(b)
în colaborare cu alte autorități;
(c)
sub responsabilitatea lor, prin delegare către entități cărora li s-au delegat sarcini;
(d)
prin sesizarea autorităților judiciare competente.
(2) Autoritățile competente au următoarele competențe:
(a)
de a avea acces la orice document, indiferent de forma acestuia, și de a primi o copie a acestuia;
(b)
de a solicita informații de la orice persoană care are legătură cu activitățile AFIA sau ale FIA și, în cazul în care este necesar, de a convoca și a audia persoane pentru a obține informații;
(c)
de a efectua inspecții la fața locului, cu sau fără avertisment prealabil;
(d)
de a solicita înregistrările telefonice existente și înregistrările schimburilor de date existente;
(e)
de a solicita încetarea oricărei practici contrare dispozițiilor adoptate în temeiul prezentei directive;
(f)
de a solicita înghețarea sau punerea sub sechestru a activelor;
(g)
de a solicita interzicerea temporară a exercitării activității profesionale;
(h)
de a solicita AFIA autorizați, depozitarilor sau auditorilor să furnizeze informații;
(i)
de a adopta orice tip de măsură pentru a se asigura că AFIA sau depozitarii continuă să respecte cerințele prezentei directive care li se aplică;
(j)
de a solicita suspendarea emiterii, răscumpărării sau rambursării unităților în interesul deținătorilor de unități sau în interes public;
(k)
de a retrage autorizația acordată unui AFIA sau unui depozitar;
(l)
de a face sesizări în vederea urmăririi penale;
(m)
de a solicita ca auditorii sau experții să efectueze verificări sau investigații.
(3) În cazul în care autoritatea competentă din statul membru de referință consideră că un AFIA din afara UE neautorizat încalcă obligațiile care îi revin în temeiul prezentei directive, aceasta notifică AEVMP în acest sens, de îndată și în mod detaliat.
(4) Statele membre se asigură că autoritățile competente au prerogativele necesare pentru a lua toate măsurile care se impun în scopul garantării funcționării ordonate a piețelor în cazul în care activitățile unuia sau mai multor FIA pe piața unui instrument financiar ar putea afecta funcționarea ordonată a respectivei piețe.
Articolul 47
Prerogativele și competențele AEVMP
(1) AEVMP poate dezvolta și revizui în mod periodic ghidurile destinate autorităților competente din statele membre cu privire la exercitarea competențele lor de autorizare și la obligațiile de raportare care le sunt impuse prin prezenta directivă.
AEVMP dispune de competențele necesare, inclusiv de cele enumerate la articolul 48 alineatul (3) pentru a-și îndeplini sarcinile care îi sunt conferite prin prezenta directivă.
(2) Obligația de a păstra secretul profesional se aplică tuturor persoanelor care lucrează sau care au lucrat pentru AEVMP, pentru autoritățile competente sau pentru oricare alte persoane cărora AEVMP le-a delegat sarcini, inclusiv auditorilor și experților cu care AEVMP a lucrat. Informațiile care intră sub incidența secretului profesional nu sunt divulgate niciunei alte persoane sau autorități, cu excepția cazului în care divulgarea este necesară în cadrul procedurilor judiciare.
(3) Toate informațiile schimbate în temeiul prezentei directive între AEVMP, autoritățile competente, ABE, Autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea europeană pentru asigurări și pensii ocupaționale) înființată prin Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului (29) și CERS sunt considerate confidențiale, cu excepția cazului în care AEVMP sau autoritățile competente sau celelalte autorități ori organisme în cauză precizează la momentul comunicării că astfel de informații pot fi divulgate sau cu excepția cazului în care divulgarea este necesară în cadrul procedurilor judiciare.
(4) În conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, în cazul în care sunt îndeplinite toate condițiile stabilite la alineatul (5), AEVMP poate solicita autorității competente sau autorităților competente să ia oricare dintre măsurile următoare, după caz:
(a)
să interzică distribuirea în Uniune a unităților sau a acțiunilor unor FIA administrate de AFIA din afara UE sau ale unor FIA din afara UE administrate de AFIA din UE în lipsa autorizației necesare în temeiul articolului 37 sau în lipsa notificării impuse în temeiul articolelor 35, 39 și 40 sau în lipsa permisiunii acordate în acest sens de statele membre în cauză în conformitate cu articolul 42;
(b)
să impună restricții asupra AFIA din afara UE cu privire la administrarea unui FIA în cazul unei concentrări excesive de riscuri pe o anumită piață sau la nivel transfrontalier;
(c)
să impună restricții asupra AFIA din afara UE cu privire la administrarea unui FIA în cazul în care activitățile acestuia ar putea constitui o sursă importantă de risc de contrapartidă pentru o instituție de credit sau pentru alte instituții cu importanță sistemică.
(5) AEVMP poate lua o decizie în temeiul alineatului (4) și sub rezerva condițiilor prevăzute la alineatul (6) dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele două condiții:
(a)
există o amenințare substanțială, generată sau agravată de activitățile AFIA, la adresa bunei funcționării și a integrității pieței financiare sau a stabilității întregului sistem financiar din Uniune sau a unei părți a acestuia și există consecințe transfrontaliere; și
(b)
autoritatea competentă sau autoritățile competente relevante nu au luat măsuri pentru eliminarea amenințării sau măsurile care au fost luate nu sunt suficiente pentru eliminarea amenințării.
(6) Măsurile luate de autoritatea competentă sau de autoritățile competente în temeiul alineatului (4):
(a)
elimină efectiv amenințarea la adresa bunei funcționării și a integrității pieței financiare sau a stabilității întregului sistem financiar din Uniune sau a unei părți a acestuia ori îmbunătățesc semnificativ capacitatea autorităților competente de a monitoriza amenințarea;
(b)
nu creează un risc de arbitraj de reglementare;
(c)
nu au un efect negativ asupra eficienței piețelor financiare, inclusiv prin reducerea lichidității de pe aceste piețe sau instaurarea incertitudinii pentru participanții la piață, într-un mod disproporționat față de beneficiile aduse de măsurile respective.
(7) Înainte de a solicita unei autorități competente să ia sau să reînnoiască o măsură menționată la alineatul (4), AEVMP se consultă, dacă este cazul, cu CERS și cu alte autorități relevante.
(8) AEVMP notifică autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA din afara UE și autoritățile competente din statele membre gazdă ale AFIA din afara UE în cauză cu privire la decizia de a solicita autorității competente sau autorităților competente să impună sau să reînnoiască o măsură menționată la alineatul (4). Notificarea cuprinde cel puțin următoarele informații:
(a)
AFIA și activitățile vizate de măsuri și durata acestora;
(b)
motivele pe baza cărora AEVMP consideră necesar să fie impuse măsuri în conformitate cu condițiile și cerințele prevăzute în prezentul articol, inclusiv dovezi care vin în sprijinul acestor motive.
(9) AEVMP examinează măsurile impuse de autoritatea competentă sau de autoritățile competente în temeiul alineatului (4), periodic și în orice caz cel puțin la fiecare trei luni. Dacă o măsură nu este reînnoită după o perioadă de trei luni, aceasta expiră în mod automat. Alineatele (5)-(8) se aplică în cazul reînnoirii de măsuri.
(10) Autoritățile competente din statul membru de referință al AFIA din afara UE în cauză poate cere AEVMP să își reconsidere decizia. Se aplică procedura stabilită la articolul 44 alineatul (1) al doilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 48
Sancțiuni administrative
(1) Statele membre stabilesc normele privind măsurile și sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor naționale adoptate în temeiul prezentei directive și iau toate măsurile necesare pentru a asigura respectarea normelor respective. Fără a aduce atingere procedurilor privind retragerea unei autorizații sau dreptului lor de a aplica sancțiuni penale, statele membre se asigură, în conformitate cu legislația lor internă, că pot fi adoptate măsurile adecvate sau că pot fi aplicate sancțiuni administrative adecvate împotriva persoanelor responsabile de o încălcare a dispozițiilor adoptate în vederea punerii în aplicare a prezentei directive. Statele membre acționează astfel încât aceste măsuri să fie eficace, proporționale și cu efect de descurajare.
(2) Statele membre abilitează autoritățile competente să facă publică orice măsură sau sancțiune aplicată în caz de încălcare a dispozițiilor adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive, în afara cazurilor în care această publicare riscă să perturbe în mod grav piețele financiare, să dăuneze intereselor investitorilor sau să aducă un prejudiciu disproporționat părților în cauză.
(3) AEVMP întocmește un raport anual cu privire la aplicarea măsurilor administrative și la impunerea de sancțiuni în cazul încălcării dispozițiilor adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive în diferitele state membre. Autoritățile competente pun la dispoziția AEVMP informațiile necesare în acest sens.
Articolul 49
Dreptul la o cale de atac
(1) Autoritățile competente motivează în scris orice decizie de refuzare sau de retragere a unei autorizații acordate AFIA pentru administrarea și/sau distribuirea de acțiuni sau unități ale FIA sau orice decizie negativă luată în cadrul punerii în aplicare a măsurilor adoptate în temeiul prezentei directive și comunică această motivație scrisă solicitanților.
(2) Statele membre se asigură că orice decizie luată în temeiul actelor cu putere de lege și al actelor administrative adoptate în conformitate cu prezenta directivă este justificată în mod corespunzător și poate face obiectul unui recurs în justiție.
Dreptul la o cale de atac jurisdicțională se aplică și în cazul în care, în privința unei cereri de autorizare care cuprinde toate informațiile necesare, nu s-a luat nicio hotărâre în termen de șase luni de la depunerea acesteia.
SECȚIUNEA 2
Cooperarea dintre diferitele autorități competente
Articolul 50
Obligația de a coopera
(1) Autoritățile competente din statele membre cooperează între ele și cu AEVMP și CERS ori de câte ori este necesar pentru îndeplinirea atribuțiilor care le revin în temeiul prezentei directive sau pentru exercitarea competențelor care le sunt conferite prin prezenta directivă sau prin legislația națională.
(2) Statele membre facilitează cooperarea prevăzută în prezenta secțiune.
(3) Autoritățile competente își exercită competențele în scopul cooperării, inclusiv în cazurile în care practicile care fac obiectul unei investigații nu constituie o încălcare a unei norme în vigoare în propriul stat membru.
(4) Autoritățile competente din statele membre își comunică de îndată între ele, precum și către AEVMP, informațiile necesare pentru a-și îndeplini atribuțiile care le revin în temeiul prezentei directive.
Autoritățile competente din statul membru de origine trimit statelor membre gazdă ale AFIA în cauză o copie a acordurilor de cooperare relevante pe care le-au încheiat în conformitate cu articolele 35, 37 și/sau 40. În conformitate cu dispozițiile prevăzute în standardele tehnice de reglementare aplicabile menționate la articolul 35 alineatul (14), la articolul 37 alineatul (17) și la articolul 40 alineatul (14), autoritățile competente din statul membru de origine trimit informațiile primite de la autoritățile de supraveghere din țările terțe în conformitate cu acordurile de cooperare încheiate cu acestea în ceea ce privește AFIA sau, după caz, în temeiul articolului 45 alineatul (6) sau alineatul (7) autorităților competente din statul membru gazdă al AFIA în cauză.
Dacă o autoritate competentă dintr-un stat membru gazdă consideră că acordul de cooperare încheiat între statul membru de origine al AFIA respectiv în conformitate cu articolele 35, 37 și/sau 40 are un conținut care nu respectă cerințele prevăzute de standardele tehnice de reglementare aplicabile, autoritățile competente în cauză pot sesiza în acest sens AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
(5) În cazul în care autoritățile competente dintr-un stat membru au motive clare și demonstrabile să suspecteze că un AFIA care nu face obiectul supravegherii lor comite sau a comis acte care încalcă prezenta directivă, acestea notifică AEVMP, autoritățile competente din statul membru de origine și pe cele din statul membru gazdă al AFIA în cauză cu privire la aceasta, într-un mod cât mai detaliat posibil. Autoritățile competente care au primit informațiile adoptă măsurile necesare, informează AEVMP, comunică rezultatele intervenției lor autorităților competente care le-au notificat și, în măsura posibilului, le comunică elementele importante apărute între timp. Prezentul alineat nu aduce atingere competențelor autorităților competente care au trimis notificarea.
(6) Pentru a asigura aplicarea uniformă a dispozițiilor prezentei directive privind schimbul de informații, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a stabili condițiile de aplicare referitoare la procedurile de schimb de informații între autoritățile competente, precum și între autoritățile competente și AEVMP.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 51
Transferul și păstrarea de date cu caracter personal
(1) În ceea ce privește transferul de date cu caracter personal între autoritățile competente, autoritățile competente aplică dispozițiile Directivei 95/46/CE. În ceea ce privește transferul de date cu caracter personal de la AEVMP către autoritățile competente dintr-un stat membru sau dintr-o țară terță, AEVMP se conformează dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 45/2001.
(2) Datele pot fi păstrate pentru maximum cinci ani.
Articolul 52
Divulgarea de informații către țările terțe
(1) Autoritatea competentă dintr-un stat membru poate transfera date și analize de date către o țară terță pentru fiecare caz în parte, în cazul în care sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 25 sau la articolul 26 din Directiva 95/46/CE, iar autoritatea competentă din statul membru se asigură că transferul este necesar în sensul prezentei directive. Țara terță în cauză nu transferă datele către o altă țară terță fără acordul expres în scris al autorității competente din statul membru.
(2) Autoritatea competentă dintr-un stat membru poate divulga informații primite de la o autoritate competentă dintr-un alt stat membru unei autorități de supraveghere dintr-o țară terță numai dacă a primit acordul expres al autorității competente care i-a transmis informațiile și dacă, atunci când este cazul, informațiile sunt divulgate numai în scopul pentru care acea autoritate competentă și-a dat acordul.
Articolul 53
Schimbul de informații referitoare la posibilele consecințe sistemice ale activității AFIA
(1) Autoritățile competente din statele membre responsabile cu autorizarea și/sau supravegherea AFIA în temeiul prezentei directive comunică informații autorităților competente din alte state membre în cazurile în care acest lucru este relevant pentru monitorizarea și reacția la implicațiile potențiale ale activității unui AFIA individual sau a mai multor AFIA luate împreună asupra stabilității instituțiilor financiare importante din punct de vedere sistemic și a funcționării ordonate a piețelor pe care activează AFIA. AEVMP și CERS sunt, de asemenea, informate și transmit aceste informații autorităților competente din celelalte state membre.
(2) Sub rezerva condițiilor prevăzute la articolul 35 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, autoritățile competente ale AFIA comunică informațiile agregate referitoare la activitățile AFIA aflate sub responsabilitatea lor către AEVMP și CERS.
(3) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează conținutul informațiilor ce fac obiectul unui schimb în temeiul alineatului (1).
(4) Comisia adoptă acte de punere în aplicare care să stabilească modalitățile și frecvența informațiilor ce fac obiectul unui schimb în temeiul alineatului (1). Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 59 alineatul (2).
Articolul 54
Cooperarea în activitățile de supraveghere
(1) Autoritățile competente dintr-un stat membru pot solicita cooperarea autorităților competente dintr-un alt stat membru în cadrul unei activități de supraveghere sau în scopul unei verificări la fața locului sau în cadrul unei investigații pe teritoriul acestuia din urmă în cadrul competențelor conferite de prezenta directivă.
În cazul în care autoritățile competente primesc o solicitare de verificare la fața locului sau de investigație, acestea întreprind una dintre următoarele acțiuni:
(a)
efectuează ele înseși verificarea sau investigația;
(b)
permit autorității solicitante să efectueze verificarea sau investigația;
(c)
permit auditorilor sau experților să efectueze verificarea sau investigația.
(2) În cazul menționat la alineatul (1) litera (a), autoritatea competentă din statul membru care a solicitat cooperarea poate cere ca membri ai propriului personal să asiste personalul care efectuează verificarea sau investigația. Verificarea sau investigația face însă obiectul controlului general al statului membru pe teritoriul căruia aceasta se desfășoară.
În cazul menționat la alineatul (1) litera (b), autoritatea competentă din statul membru pe teritoriul căruia se desfășoară verificarea sau investigația poate cere ca membri ai propriului său personal să asiste personalul care efectuează verificarea sau investigația.
(3) Statele membre pot refuza să facă schimb de informații sau să dea curs unei solicitări de cooperare în vederea efectuării unei investigații sau a unei verificări la fața locului doar în următoarele situații:
(a)
investigația, verificarea la fața locului sau schimbul de informații riscă să afecteze suveranitatea, securitatea sau ordinea publică a statului membru respectiv;
(b)
a fost deja angajată o procedură judiciară pentru aceleași fapte și împotriva acelorași persoane pe lângă autoritățile statului membru respectiv;
(c)
a fost deja pronunțată o hotărâre definitivă în statul membru respectiv pentru aceleași fapte și împotriva acelorași persoane.
Autoritățile competente notifică autorităților competente solicitante orice decizie adoptată în temeiul primului paragraf, precizând motivele deciziei lor.
(4) Pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentului articol, AEVMP poate elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare pentru a stabili proceduri comune pentru cooperarea dintre autoritățile competente în cadrul verificărilor la fața locului și al investigațiilor.
Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
Articolul 55
Soluționarea litigiilor
În caz de dezacord între autoritățile competente din statele membre cu privire la o evaluare, acțiune sau omisiune a unei autorități competente într-un domeniu în care prezenta directivă prevede cooperarea sau coordonarea între autoritățile competente din mai multe state membre, autoritățile competente pot înainta cazul AEVMP, care poate acționa în conformitate cu prerogativele care i-au fost conferite în temeiul articolului 19 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010.
CAPITOLUL X
DISPOZIȚII TRANZITORII ȘI FINALE
Articolul 56
Exercitarea competențelor delegate
(1) Competența de a adopta actele delegate menționate la articolele 3, 4, 9, 12, 14-25, 34-37, 40, 42, 53, 67 și 68 este conferită Comisiei pentru o perioadă de patru ani de la 21 iulie 2011. Comisia prezintă un raport privind competențele delegate cel târziu cu șase luni înaintea de încheierea perioadei de patru ani. Delegarea de competență se reînnoiește automat pentru perioade de timp identice, cu excepția cazului în care Parlamentul European sau Consiliul o revocă în conformitate cu articolul 57.
(2) De îndată ce adoptă un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European și Consiliului.
(3) Competența de a adopta acte delegate conferită Comisiei este supusă condițiilor prevăzute la articolele 57 și 58.
Articolul 57
Revocarea delegării
(1) Delegarea de competență menționată la articolele 3, 4, 9, 12, 14-25, 34-37, 40, 42, 53, 67 și 68 poate fi revocată în orice moment de Parlamentul European sau de Consiliu.
(2) Instituția care a inițiat o procedură internă pentru a decide dacă intenționează să revoce delegarea de competențe informează celălalt legiuitor și Comisia într-un termen rezonabil înaintea adoptării unei decizii finale, indicând competența delegată care ar putea face obiectul unei revocări, precum și motivele posibile ale acesteia.
(3) Decizia de revocare pune capăt delegării competențelor specificate în decizia respectivă. Decizia produce efecte imediat sau de la o dată ulterioară, menționată în decizie. Decizia nu aduce atingere actelor delegate deja în vigoare. Decizia se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 58
Obiecțiuni la actele delegate
(1) Parlamentul European și Consiliul se pot opune actului delegat în termen de trei luni de la data notificării. La inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului, respectiva perioadă se prelungește cu trei luni.
(2) În cazul în care, la expirarea perioadei menționate la alineatul (1), nici Parlamentul European și nici Consiliul nu s-au opus actului delegat, acesta se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și intră în vigoare la data prevăzută în dispozițiile acestuia.
Actul delegat poate fi publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și poate intra în vigoare înainte de expirarea termenului respectiv, în cazul în care, la cererea Comisiei, atât Parlamentul European, cât și Consiliul au informat Comisia cu privire la intenția lor de a nu formula obiecțiuni.
(3) În cazul în care Parlamentul European sau Consiliul se opun actului delegat adoptat în cursul perioadei menționate la alineatul (1), acesta nu intră în vigoare. În conformitate cu articolul 296 din TFUE, instituția care formulează obiecțiuni își expune motivele care au stat la baza acestora.
Articolul 59
Măsuri de punere în aplicare
(1) Comisia este asistată de Comitetul european pentru valori mobiliare, instituit prin Decizia 2001/528/CE (30). Respectivul comitet este un comitet în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 182/2011.
(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
Articolul 60
Publicarea derogărilor
În cazul în care un stat membru recurge la o derogare sau opțiune prevăzută la articolele 6, 9, 21, 22, 28, 43 și la articolul 61 alineatul (5), acesta informează Comisia în consecință, precum și cu privire la orice modificări ulterioare. Comisia pune informațiile la dispoziția publicului pe un site de internet sau printr-o altă modalitate ușor accesibilă.
Articolul 61
Dispoziții tranzitorii
(1) AFIA care desfășoară activități în temeiul prezentei directive înainte de 22 iulie 2013 iau toate măsurile necesare pentru a se conforma legislației naționale derivate din prezenta directivă și depun o cerere de autorizare în termen de un an de la data respectivă.
(2) Articolele 31, 32 și 33 din prezenta directivă nu se aplică distribuirii unităților sau acțiunilor FIA care fac obiectul unei oferte de vânzare în curs adresate publicului în baza unui prospect elaborat și publicat în conformitate cu Directiva 2003/71/CE înainte de 22 iulie 2013 pe durata valabilității prospectului.
(3) În măsura în care administrează FIA de tip închis înainte de 22 iulie 2013, AFIA care nu fac investiții suplimentare după 22 iulie 2013 pot continua totuși să administreze astfel de FIA fără o autorizare în temeiul prezentei directive.
(4) În măsura în care administrează FIA de tip închis, iar perioada de subscriere pentru investitorii acestora s-a încheiat înainte de intrarea în vigoare a prezentei directive și fondurile sunt constituite pentru o perioadă care expiră cel mai târziu la trei ani de la 22 iulie 2013, AFIA pot continua totuși să administreze astfel de FIA fără să trebuiască să se conformeze dispozițiilor prezentei directive, cu excepția articolului 22 și a articolelor 26-30, sau să depună o cerere de autorizare în temeiul prezentei directive.
(5) Autoritățile competente din statul membru de origine al FIA sau, în cazul în care FIA nu este reglementat, autoritățile competente din statul membru de origine al AFIA pot permite instituțiilor menționate la articolul 21 alineatul (3) litera (a) și stabilite într-un alt stat membru să fie desemnate drept depozitar până la 22 iulie 2017. Prezenta dispoziție nu aduce atingere aplicării în întregime a articolului 21, cu excepția alineatului (5) litera (a) de la articolul respectiv referitor la locul în care depozitarul urmează să fie stabilit.
Articolul 62
Modificări ale Directivei 2003/41/CE
Directiva 2003/41/CE se modifică după cum urmează:
1.
La articolul 2 alineatul (2), litera (b) se înlocuiește cu următorul text:
„(b)
instituțiilor prevăzute de Directivele 73/239/CEE (31), 85/611/CEE (32), 93/22/CEE (33), 2000/12/CE (34), 2002/83/CE (35) și 2011/61/UE (36);
2.
La articolul 19, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
(1) Statele membre nu restrâng libertatea instituțiilor de a desemna, pentru administrarea portofoliilor lor de investiții, administratori de investiții stabiliți în alt stat membru și autorizați corespunzător pentru această activitate, în conformitate cu Directivele 85/611/CEE, 93/22/CEE, 2000/12/CE, 2002/83/CEE și 2011/61/UE, precum și în conformitate cu directivele menționate la articolul 2 alineatul (1) din prezenta directivă.”
Articolul 63
Modificări ale Directivei 2009/65/CE
Directiva 2009/65/CE se modifică după cum urmează:
1.
Se introduce următorul articol:
„Articolul 50a
În vederea garantării coerenței transsectoriale și a eliminării divergențelor dintre interesele firmelor care «transformă» împrumuturile în valori mobiliare tranzacționabile și alte instrumente financiare (inițiatori) și OPCVM care investesc în respectivele valori mobiliare sau în alte instrumente financiare, Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 112a și în condițiile prevăzute la articolele 112b și 112c, măsuri care stabilesc obligații în următoarele domenii:
(a)
cerințele care trebuie îndeplinite de inițiator pentru ca un OPCVM să poată investi în valori mobiliare sau alte instrumente financiare de acest tip emise după 1 ianuarie 2011, inclusiv cerințele care garantează că inițiatorul menține un interes economic net de cel puțin 5 %;
(b)
cerințele calitative care trebuie îndeplinite de OPCVM care investesc în respectivele valori mobiliare sau în alte instrumente financiare.”
2.
La articolul 112, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:
(2) Competența de a adopta actele delegate menționate la articolele 12, 14, 23, 33, 43, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 și 111 este conferită Comisiei pentru o perioadă de patru ani de la 4 ianuarie 2011. Competența de a adopta actele delegate menționate la articolul 50a este conferită Comisiei pentru o perioadă de patru ani de la 21 iulie 2011. Comisia prezintă un raport privind competențele delegate cel târziu cu șase luni înaintea de încheierea perioadei de patru ani. Delegarea de competențe se reînnoiește automat pentru perioade de timp identice, cu excepția cazului în care Parlamentul European sau Consiliul o revocă în conformitate cu articolul 112a.”
3.
La articolul 112a, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
(1) Delegarea de competențe menționată la articolele 12, 14, 23, 33, 43, 50a, 51, 60, 61, 62, 64, 75, 78, 81, 95 și 111 poate fi revocată în orice moment de Parlamentul European sau de Consiliu.”
Articolul 64
Modificare a Regulamentului (CE) nr. 1060/2009
În Regulamentul (UE) nr. 1060/2009, articolul 4 alineatul (1) primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:
(1) Instituțiile de credit, astfel cum sunt definite în Directiva 2006/48/CE, firmele de investiții, astfel cum sunt definite în Directiva 2004/39/CE, societățile de asigurări generale care intră sub incidența Primei Directive 73/239/CEE a Consiliului din 24 iulie 1973 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare generală directă (37), societățile de asigurări de viață, astfel cum sunt definite în Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață (38), societățile de reasigurare, astfel cum sunt definite în Directiva 2005/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 noiembrie 2005 privind reasigurarea (39), OPCVM, astfel cum sunt definite în Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) (40), instituțiile pentru furnizarea de pensii ocupaționale, astfel cum sunt definite în Directiva 2003/41/CE și fondurile de investiții alternative astfel cum sunt definite în Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind administratorii fondurilor de investiții alternative (41) pot utiliza ratinguri de credit în scopuri de reglementare numai dacă acestea sunt acordate de agenții de rating de credit stabilite în Uniune și înregistrate în conformitate cu prezentul regulament.
Articolul 65
Modificarea Regulamentului (UE) nr. 1095/2010
La articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, cuvintele „orice viitoare acte legislative în domeniul administratorilor de fonduri de investiții alternative (AFIA)” se înlocuiesc cu cuvintele „Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind administratorii fondurilor de investiții alternative (42).
Articolul 66
Transpunere
(1) Până la 22 iulie 2013 statele membre adoptă și publică actele cu putere de lege și a actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor acte și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă.
(2) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative menționate la alineatul (1) începând cu 22 iulie 2013.
(3) Fără a aduce atingere alineatului (2), statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare conformării cu articolul 35 și articolele 37-41 în conformitate cu actul delegat al Comisiei adoptat în temeiul articolului 67 alineatul (6) începând cu data specificată de aceasta.
(4) Statele membre se asigură că actele cu putere de lege și actele administrative adoptate de acestea în conformitate cu articolele 36 și 42 încetează să se mai aplice în conformitate cu actele delegate adoptate de Comisie în temeiul articolului 68 alineatul (6) și la data prevăzută în acesta.
(5) Atunci când statele membre adoptă măsurile menționate la alineatul (1), acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale.
(6) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
Articolul 67
Act delegat referitor la aplicarea articolului 35 și articolelor 37-41
(1) Până la 22 iulie 2015, AEVMP prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comisiei:
(a)
un aviz referitor la funcționarea pașaportului european pentru AFIA din UE care administrează și/sau distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA din UE în temeiul articolelor 32 și 33 și la modul în care are loc distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE de către AFIA din UE și administrarea și/sau distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA de către AFIA din afara UE în temeiul regimurilor naționale aplicabile prevăzute la articolele 36 și 42; și
(b)
recomandări cu privire la aplicarea pașaportului european în ceea ce privește distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE de către AFIA din UE și administrarea și/sau distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA de către AFIA din afara UE în conformitate cu normele prevăzute la articolul 35 și articolele 37-41.
(2) AEVMP își bazează avizul și recomandările cu privire la aplicarea pașaportului în ceea ce privește distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE de către AFIA din UE și administrarea și/sau distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA de către AFIA din afara UE pe următoarele aspecte, printre altele:
(a)
în ceea ce privește funcționarea pașaportului european pentru AFIA din UE care administrează și/sau distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA din UE:
(i)
utilizarea pașaportului;
(ii)
problemele întâmpinate în legătură cu:
-
cooperarea efectivă dintre autoritățile competente;
-
funcționarea efectivă a sistemului de notificare;
-
protecția investitorilor;
-
medierea asigurată de AEVMP, inclusiv numărul de cazuri și eficacitatea medierii;
(iii)
eficacitatea colectării și schimburilor de informații legate de monitorizarea riscului sistemic de către autoritățile naționale competente, AEVMP și CERS;
(b)
în ceea ce privește distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE de către AFIA din UE și administrarea și/sau distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA de către AFIA din afara UE, în conformitate cu regimurile naționale aplicabile:
(i)
respectarea de către AFIA din UE a tuturor cerințelor stabilite prin prezenta directivă cu excepția articolului 21;
(ii)
respectarea de către AFIA din afara UE a articolelor 22, 23 și 24 în ceea ce privește fiecare FIA ale cărui unități sau acțiuni sunt distribuite de AFIA și, acolo unde este cazul, respectarea articolelor 26-30;
(iii)
existența și eficacitatea acordurilor de cooperare pentru supravegherea riscului sistemic, conforme cu standardele internaționale, dintre autoritățile competente din statul membru în care unitățile sau acțiunile FIA sunt distribuite și, după caz, autoritățile competente ale statului membru de origine al FIA din UE și autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit AFIA din afara UE și, după caz, autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE;
(iv)
orice aspecte legate de protecția investitorilor care a fost eventual asigurată;
(v)
orice caracteristici ale cadrului de reglementare sau de supraveghere dintr-o țară terță care ar putea împiedica exercitarea efectivă de către autoritățile competente a funcțiilor de supraveghere ce le revin în temeiul prezentei directive;
(c)
în ceea ce privește funcționarea ambelor sisteme, perturbările care ar putea apărea pe piață și posibilele denaturări ale concurenței (asigurarea unor condiții egale de concurență) sau orice dificultăți generale sau specifice cu care AFIA din UE se confruntă în ceea ce privește stabilirea lor într-o țară terță sau distribuirea de unități sau acțiuni ale FIA pe care le administrează într-o țară terță.
(3) În acest sens, de la intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare conformării cu prezenta directivă și până la emiterea avizului AEVMP menționat la alineatul (1) litera (a), autoritățile competente din statele membre comunică trimestrial AEVMP informații privind AFIA care administrează și/sau distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA sub supravegherea lor, fie în temeiul regimului pașapoartelor prevăzut de prezenta directivă, fie în temeiul regimurilor lor naționale, precum și informații necesare pentru evaluarea elementelor menționate la alineatul (2).
(4) În cazul în care consideră că nu există obstacole semnificative legate de protecția investitorilor, perturbarea pieței, concurență și monitorizarea riscului sistemic, de natură să împiedice aplicarea pașaportului european în ceea ce privește distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE de către AFIA din UE și administrarea și/sau distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA de către AFIA din afara UE în conformitate cu normele prevăzute la articolul 35 și articolele 37-41, AEVMP emite un aviz pozitiv în acest sens.
(5) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează conținutul informațiilor ce fac obiectul unui schimb în temeiul alineatului (2).
(6) În termen de trei luni de la primirea recomandărilor și avizului pozitiv ale AEVMP și ținând seama de criteriile enumerate la alineatul (2) și de obiectivele prezentei directive, cum ar fi cele referitoare la piața internă, protecția investitorilor și monitorizarea eficace a riscului sistemic, Comisia adoptă un act delegat în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, precizând data la care normele prevăzute la articolul 35 și articolele 37-41 devin aplicabile în toate statele membre.
În cazul în care se ridică obiecțiuni în conformitate cu articolul 58 la actul delegat menționat la primul paragraf, Comisia adoptă din nou actul delegat în temeiul căruia normele stabilite la articolul 35 și la articolele 37-41 devin aplicabile în toate statele membre, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, la o dată ulterioară pe care Comisia o consideră adecvată în acest sens, ținând seama de criteriile enumerate la alineatul (2) și de obiectivele prezentei directive, cum ar fi cele privind piața internă, protecția investitorilor și monitorizarea eficace a riscului sistemic.
(7) În cazul în care AEVMP nu a emis un aviz în termenul limită menționat la alineatul (1), Comisia solicită ca avizul să fie emis într-un nou termen limită.
Articolul 68
Act delegat privind încetarea aplicării articolelor 36 și 42
(1) În termen de trei ani de la intrarea în vigoare a actului delegat menționat la articolul 67 alineatul (6), în temeiul căruia normele stabilite la articolul 35 și articolele 37-41 au devenit aplicabile în toate statele membre, AEVMP prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comisiei:
(a)
un aviz referitor la funcționarea pașaportului european pentru AFIA din UE care distribuie în Uniune unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE în temeiul articolului 35 și pentru AFIA din afara UE care administrează și/sau distribuie în Uniune unități sau acțiuni ale unor FIA în temeiul articolelor 37-41 și referitor la distribuirea în statele membre de către AFIA din UE de unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE și la administrarea și/sau distribuirea în statele membre de către AFIA din afara UE de unități sau acțiuni ale unor FIA în temeiul regimurilor naționale aplicabile prevăzute la articolele 36 și 42; și
(b)
recomandări cu privire la încetarea existenței regimurilor naționale prevăzute la articolele 36 și 42 în paralel cu existența unui pașaport în conformitate cu normele stabilite la articolul 35 și la articolele 37-41.
(2) AEVMP își bazează avizul și recomandările cu privire la încetarea existenței regimurilor naționale prevăzute la articolele 36 și 42 pe următoarele aspecte, printre altele:
(a)
în ceea ce privește funcționarea pașaportului european pentru AFIA din UE care distribuie în Uniune unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE și pentru AFIA din afara UE care administrează și/sau distribuie în Uniune unități sau acțiuni ale unor FIA:
(i)
utilizarea pașaportului;
(ii)
problemele întâmpinate în legătură cu:
-
cooperarea efectivă dintre autoritățile competente;
-
funcționarea efectivă a sistemului de notificare;
-
desemnarea statului membru de referință;
-
exercitarea efectivă de către autoritățile competente a funcțiilor lor de supraveghere care nu trebuie să fie obstrucționată de actele cu putere de lege sau actele administrative ale unei țări terțe care se aplică AFIA și nici de limitări ale competențelor de supraveghere și de investigare ale autorităților de supraveghere din țările terțe;
-
protecția investitorilor;
-
accesul investitorilor în Uniune;
-
impactul asupra țărilor în curs de dezvoltare;
-
medierea asigurată de AEVMP, inclusiv numărul de cazuri și eficacitatea medierii;
(iii)
negocierea, încheierea, existența și eficacitatea acordurilor de cooperare necesare;
(iv)
eficacitatea colectării și schimburilor de informații legate de monitorizarea riscurilor sistemice de către autoritățile naționale competente, AEVMP și CERS;
(v)
rezultatele evaluării („peer review”) menționate la articolul 38;
(b)
în ceea ce privește distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA din afara UE de către AFIA din UE și administrarea și/sau distribuirea în statele membre de unități sau acțiuni ale unor FIA de către AFIA din afara UE, în conformitate cu regimurile naționale aplicabile:
(i)
respectarea de către AFIA din UE a tuturor cerințelor stabilite prin prezenta directivă cu excepția articolului 21;
(ii)
respectarea de către AFIA din afara UE a articolelor 22, 23 și 24 în ceea ce privește fiecare FIA ale cărui unități sau acțiuni sunt distribuite de AFIA și, după caz, respectarea articolelor 26-30;
(iii)
existența și eficacitatea acordurilor de cooperare pentru supravegherea riscului sistemic, conforme cu standardele internaționale, dintre autoritățile competente din statul membru în care unitățile sau acțiunile FIA sunt distribuite și, după caz, autoritățile competente ale statului membru de origine al FIA din UE în cauză, autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit AFIA din afara UE și, după caz, autoritățile de supraveghere din țara terță în care este stabilit FIA din afara UE;
(iv)
orice aspecte legate de protecția investitorilor care a fost eventual asigurată;
(v)
orice caracteristici ale cadrului de reglementare sau de supraveghere dintr-o țară terță care ar putea împiedica exercitarea efectivă de către autoritățile competente din Uniune a funcțiilor de supraveghere ce le revin în temeiul prezentei directive;
(c)
în ceea ce privește funcționarea ambelor sisteme, perturbările care ar putea apărea pe piață și posibilele denaturări ale concurenței (asigurarea unor condiții egale de concurență) și orice efecte negative potențiale asupra accesului investitorilor sau asupra investițiilor în țările în curs de dezvoltare ori a investițiilor realizate în beneficiul acestora;
(d)
o evaluare cantitativă prin care se identifică numărul jurisdicțiilor din țările terțe în care sunt stabiliți AFIA care distribuie într-un stat membru unități sau acțiuni ale FIA fie în temeiul regimului pașapoartelor menționat la articolul 40, fie în temeiul regimurilor naționale menționate la articolul 42.
(3) În acest sens, de la intrarea în vigoare a actului delegat menționat la articolul 67 alineatul (6) și până la emiterea avizului AEVMP menționat la alineatul (1) punctul (i) din prezentul articol, autoritățile competente din statele membre comunică trimestrial AEVMP informații privind AFIA care administrează și/sau distribuie unități sau acțiuni ale unor FIA sub supravegherea lor, fie în temeiul regimului pașapoartelor prevăzut de prezenta directivă, fie în temeiul regimurilor lor naționale.
(4) În cazul în care AEVMP consideră că nu există obstacole semnificative legate de protecția investitorilor, perturbarea pieței, concurență sau monitorizarea riscului sistemic, de natură să împiedice încetarea existenței regimurilor naționale în temeiul articolelor 36 și 42 și să facă din pașaportul european pentru distribuirea de unități sau acțiuni ale FIA din afara UE de către AFIA din UE în Uniune și administrarea și/sau distribuirea de unități sau acțiuni ale unor FIA de către AFIA din afara UE în Uniune în conformitate cu normele prevăzute la articolul 35 și la articolele 37-41 singurul regim posibil pentru desfășurarea acestor activități de către AFIA relevanți în Uniune, atunci aceasta va emite un aviz pozitiv în acest sens.
(5) Comisia adoptă prin intermediul unor acte delegate, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, măsuri care precizează conținutul informațiilor ce fac obiectul unui schimb în temeiul alineatului (2).
(6) În termen de trei luni de la primirea recomandărilor și avizului pozitiv ale AEVMP și ținând seama de criteriile enumerate la alineatul (2) și de obiectivele prezentei directive, cum ar fi piața internă, protecția investitorilor și monitorizarea eficace a riscului sistemic, Comisia adoptă un act delegat în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, precizând data la care regimurile naționale prevăzute la articolele 36 și 42 trebuie să își înceteze existența, iar regimul pașapoartelor europene prevăzut la articolul 35 și articolele 37-41 devine regimul unic și obligatoriu aplicabil în toate statele membre.
Dacă se ridică obiecțiuni în conformitate cu articolul 58 la actul delegat menționat la primul paragraf, Comisia adoptă din nou actul delegat în temeiul căruia regimurile naționale prevăzute la articolele 36 și 42 își încetează existența, iar regimul pașapoartelor europene prevăzut la articolul 35 și la articolele 37-41 devine regimul unic și obligatoriu aplicabil în toate statele membre, în conformitate cu articolul 56 și în condițiile prevăzute la articolele 57 și 58, la o dată ulterioară pe care Comisia o consideră adecvată în acest sens, ținând seama de criteriile enumerate la alineatul (2) și de obiectivele prezentei directive, cum ar fi cele privind piața internă, protecția investitorilor și monitorizarea eficace a riscului sistemic.
(7) În cazul în care AEVMP nu a emis un aviz în termenul limită menționat la alineatul (1), Comisia solicită ca avizul să fie emis într-un nou termen limită.
Articolul 69
Examinare
(1) Până la 22 iulie 2017, pe baza unei consultări publice și în urma discuțiilor cu autoritățile competente, Comisia lansează o examinare a aplicării și a domeniului de aplicare al prezentei directive. Examinarea vizează experiența acumulată în aplicarea directivei, impactul acesteia asupra investitorilor, a FIA și a AFIA, în Uniune și în țările terțe și măsura în care au fost atinse obiectivele directivei. În cazul în care este necesar, Comisia propune modificările necesare. Examinarea include un studiu general asupra aplicării normelor prevăzute de prezenta directivă și a experienței acumulate în cadrul aplicării acestora, inclusiv:
(a)
distribuirea în statele membre de către AFIA din UE de acțiuni sau unități ale FIA din afara UE, realizată în temeiul regimurilor naționale;
(b)
distribuirea în statele membre de către AFIA din afara UE de acțiuni sau unități ale FIA, realizată în temeiul regimurilor naționale;
(c)
administrarea și distribuirea în Uniune a unităților sau acțiunilor FIA de către AFIA autorizați în conformitate cu prezenta directivă, administrare și distribuire realizate în temeiul regimului de pașapoarte stabilit prin prezenta directivă;
(d)
distribuirea în Uniune de acțiuni sau unități ale FIA de către sau pentru persoane ori entități, altele decât AFIA;
(e)
investițiile în FIA realizate de investitori europeni profesionali sau pentru aceștia;
(f)
impactul normelor privind depozitarii prevăzute la articolul 21 asupra pieței depozitarilor din Uniune;
(g)
impactul cerințelor de transparență și de raportare prevăzute la articolele 22-24, 28 și 29 asupra evaluării riscului sistemic;
(h)
impactul negativ potențial asupra investitorilor de retail;
(i)
impactul prezentei directive asupra funcționării și viabilității fondurilor de capital privat și a fondurilor cu capital de risc.
(j)
impactul prezentei directive asupra accesul investitorilor în Uniune;
(k)
impactul prezentei directive asupra investițiilor în țările în curs de dezvoltare ori asupra investițiilor realizate în beneficiul acestora;
(l)
impactul prezentei directive asupra protecției societăților necotate sau a emitenților prevăzută la articolele 26-30 din prezenta directivă și asupra condițiilor egale de concurență dintre FIA și alți investitori după obținerea de participații majore în cadrul acestor societăți sau emitenți sau după obținerea controlului asupra lor.
Atunci când examinează administrarea și/sau distribuirea de unități sau acțiuni ale FIA menționate la primul paragraf literele (a), (b) și (c), Comisia analizează dacă este cazul să fie încredințate AEVMP responsabilități suplimentare de supraveghere în acest domeniu.
(2) În acest sens, statele membre furnizează anual Comisiei informații cu privire la AFIA care administrează și/sau distribuie unități sau acțiuni ale FIA sub supravegherea lor, fie în temeiul regimului pașapoartelor prevăzut de prezenta directivă, fie în temeiul regimurilor naționale, precizând data la care regimul pașapoartelor europene a fost transpus și, după caz, aplicat în jurisdicția lor.
AEVMP transmite Comisiei informații cu privire la toate AFIA din afara UE care au fost autorizați sau au solicitat o autorizare în conformitate cu articolul 37.
Informațiile menționate la alineatul (2) primul și al doilea paragraf includ:
(a)
informații cu privire la locul în care sunt stabiliți AFIA în cauză;
(b)
dacă este cazul, identificarea FIA din UE administrate de aceștia sau ale căror unități sau acțiuni sunt distribuite de aceștia;
(c)
dacă este cazul, identificarea FIA din afara UE administrate de AFIA din UE, dar ale căror unități sau acțiuni nu sunt distribuite în Uniune;
(d)
dacă este cazul, identificarea FIA din afara UE ale căror unități sau acțiuni sunt distribuite în Uniunea Europeană;
(e)
informații cu privire la regimul aplicabil, național sau european, după caz, în temeiul căruia își desfășoară activitatea AFIA în cauză; și
(f)
orice alte informații relevante pentru înțelegerea modului în care funcționează în practică administrarea FIA și distribuirea de unități sau acțiuni ale acestora de către AFIA în Uniune.
(3) Examinarea menționată la alineatul (1) ține seama în mod corespunzător de evoluțiile de la nivel internațional și de discuțiile cu țările terțe și organizațiile internaționale.
(4) După finalizarea examinării, Comisia prezintă fără întârziere un raport Parlamentului European și Consiliului. Dacă este cazul, Comisia prezintă propuneri, inclusiv modificări la prezenta directivă, care țin seama de obiectivele prezentei directive și de efectele acesteia asupra protecției investitorilor, de perturbarea pieței și de concurență, de monitorizarea riscului sistemic și de impactul potențial asupra investitorilor, a FIA sau a AFIA, interiorul Uniuni și în țările terțe.
Articolul 70
Intrarea în vigoare
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 71
Destinatari
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Adoptată la Strasbourg, 8 iunie 2011.