ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 23. března 2011
o státní podpoře C 39/07, kterou Itálie poskytla společnosti Legler SpA
(oznámeno pod číslem K(2011) 1758)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/51/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na rozhodnutí, kterým Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování EU ve věci předmětné podpory (1),
po vyzvání zúčastněných stran, aby podle výše uvedených ustanovení předložily své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 5. dubna 2007, šest měsíců poté, co byla poskytnuta podpora na záchranu schválená Komisí, neboť byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem (2), Itálie oznámila plán restrukturalizace společnosti Legler SpA.
(2)
Dne 25. září 2007 Komise zahájila formální vyšetřovací řízení týkající se restrukturalizace (3). Dne 30. listopadu 2007 obdržela připomínky ze strany Itálie.
(3)
Dne 10. prosince 2007 Komise obdržela připomínky zúčastněné třetí strany, které byly Itálii předány dne 3. března 2008 a na něž Itálie odpověděla dne 20. května 2008.
(4)
Dne 23. července 2008 italské orgány stáhly oznámení plánu restrukturalizace a prohlásily, že jej nebudou provádět.
(5)
Ve dnech 8. srpna 2008, 22. října 2008, 9. února 2009, 4. září 2009 a 17. března 2010 Komise požádala o další informace a italské orgány odpověděly dopisy ze dne 26. září 2008, 1. prosince 2008, 3. června 2009, 6. října 2009, 24. února 2010 a 20. dubna 2010.
II. POPIS
II.1 Příjemce
(6)
Legler SpA je mateřská společnost skupiny zabývající se výrobou textilu (dále jen „Legler“, „skupina“ nebo „společnost“) založené v roce 1863, která se v době, kdy bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení, skládala z různých právnických subjektů, zejména ze společností Legler Ottana SpA, Legler Siniscola SpA a Legler Macomer SpA. Společnost Legler SpA byla držitelkou menšinového podílu ve společnosti Legler Maroc SA a vlastnila 40 % podíl ve společnosti Legler Ottana SpA. Většinovou účast ve společnosti Legler SpA měl holding Piltar Ltd (dále jen „Piltar“).
(7)
V roce 2007 měla společnost Legler 1 213 pracovních jednotek (4) a vlastnila závody na Sardinii (konkrétně v obci Macomer v provincii Oristano a v obcích Siniscola a Ottana v provincii Nuoro) a v Lombardii (v obci Ponte San Pietro v provincii Bergamo). Tržba celé skupiny dosahovala v roce 2006 částky 101 milionů EUR a v září 2007 částky 30,9 milionu EUR.
(8)
Hlavní činnost společnosti Legler spočívá ve výrobě vysoce kvalitního denimu, v níž měla společnost vedoucí postavení v Itálii a v Německu, a byla důležitým dodavatelem do Francie a Beneluxu. Podle italských orgánů má trh s denimem dvě části: konfekci pro známé značky (odvětví, v němž společnost Legler hlavně působila) a výrobky pro širokou spotřebu, tedy odvětví, kde je konkurence založena hlavně na ceně. Hlavními konkurenty společnosti Legler byli Italové, Řekové, Francouzi, Tunisané, Turci a Japonci. První problémy zažila společnost Legler v roce 2003, kdy byla značná část výroby přesunuta do Asie nebo do jižního Středomoří.
(9)
Dne 30. května 2007 bylo ve správní radě společnosti SFIRS SpA, což je investiční společnost oblasti Sardinie, rozhodnuto, že společnost SFIRS získá za 450 000 EUR pohledávku společností Intex SpA v likvidaci v nominální hodnotě rovnající se 17 milionům EUR vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA.
(10)
Na tomtéž zasedání bylo dále rozhodnuto, že část z celkového dluhu 17 milionů EUR, tedy 14,5 milionů EUR, bude přeměněna na kapitál společnosti Legler.
(11)
Dne 31. května 2007 se společnost SFIRS stala na valné hromadě akcionářů společnosti Legler akcionářem společnosti Legler. Přeměnou části dluhu na kapitál (debt to equity swap) v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR společnost SFIRS získala 49 % kmenových akcií (a 100 % mimořádných akcií (5)) společnosti Legler SpA. Zbývajících 51 % měla v držení společnost Piltar.
(12)
V lednu 2008 se společnost SFIRS rozhodla postoupit svou vlastní účast ve společnosti Legler SpA a zbývající vlastní pohledávky vůči společnosti Legler a zveřejnila výzvu k vyjádření zájmu o společný nákup její účasti a jejích pohledávek.
(13)
Vítězná nabídka společnosti Ferratex s.r.l. (dále jen „Ferratex“) představovala celkovou částku 2 000 001 EUR. Podle italských orgánů cena odrážela tržní hodnotu pohledávek společnosti SFIRS vůči společnosti Legler a jejím dceřiným společnostem, které nezávislý odborník ocenil na 2 miliony EUR, k nimž se připočetla symbolická cena 1 EUR za účast společnosti SFIRS ve společnosti Legler, která se rovněž shodovala s odhadem nezávislého odborníka. K prodeji došlo dne 25. ledna 2008.
(14)
Společnost Legler ještě v období od prosince 2007 do srpna 2008 ukončila činnost v různých závodech a od té doby jsou všechny tyto závody uzavřeny.
(15)
Dne 23. července 2008 společnost Legler SpA změnila název na Texfer SpA a tato změna měla dopad na dceřiné společnosti, z nichž se staly Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(16)
Dne 18. srpna 2008 byla mateřská společnost skupiny prohlášena příslušným soudem za platebně neschopnou a dne 13. listopadu 2008 bylo vůči ní a jejím dceřiným společnostem zahájeno úpadkové řízení zvané „nucená správa“.
(17)
Záruku poskytnutou jako podporu na záchranu podniku banka uplatnila krátce po zjištění, že společnost Legler nesplatila úvěr poskytnutý na záchranu. Zodpovědné ministerstvo proto splatilo úvěr s příslušnými úroky dne 16. září 2008.
(18)
Dne 21. října 2010 společnost Texfer SpA vyhlásila úpadek a totéž proběhlo ve dnech 17. a 18. listopadu 2010 ve společnostech Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(19)
V roce 2006 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek ve výši 8,6 milionu EUR, zatímco v roce 2005 byl zůstatek ještě pozitivní (17,2 milionu EUR). Ztráty společnosti dosáhly v roce 2006 výše 25,9 milionu EUR, zatímco v roce 2005 se rovnaly částce 28,1 milionu EUR. Hrubá marže podnikání (EBITDA) dosáhla v roce 2006 - 10,9 a v roce 2005 - 0,7. Stouply i finanční poplatky.
(20)
Dne 30. listopadu 2007 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek 16,3 milionů EUR. Ztráty za období 2003-2007 dosáhly 94,9 milionu EUR a situace společnosti se neustále zhoršovala, jak se zvětšovaly ztráty a klesala tržba.
(21)
Od 13. listopadu 2008 byla skupina v souladu s vnitrostátními právními předpisy v úpadkovém řízení, které vedlo k vyhlášení úpadku (viz 16.-18. bod odůvodnění).
II.2 Opatření na restrukturalizaci
(22)
Plán restrukturalizace, „průmyslový plán“ (dále jen „plán“), který Itálie oznámila, měl trvat tři roky (2007-2009) a sestával ze tří opatření: i) 13 milionů EUR jako střednědobá záruka na období restrukturalizace náhradou za šestiměsíční záruku schválenou jako podporu na záchranu podniku (6), ii) 13,2 milionu EUR jako přímá dotace a iii) 13 milionů EUR jako přeměna dluhu na kapitál. Dne 31. května 2007 ale společnost SFIRS provedla přeměnu dluhu na kapitál v nominální výši 14,5 milionu EUR.
(23)
I když byl „průmyslový plán“ předložen na období 2007-2009, italské orgány tvrdily, že období restrukturalizace začíná 1. června 2007 a skončí koncem roku 2012. Jako důkaz o tom, jak má restrukturalizace společnosti probíhat v letech 2009 až 2012, byly uvedeny pouze pokladní toky a pasiva nově vytvořené společnosti (Newco).
(24)
Z tohoto širšího pohledu dosahovaly celkové náklady plánu pro nově vytvořenou společnost vzniklou spojením společnosti Legler SpA s jejími dceřinými společnostmi na Sardinii částky 106,2 milionu EUR, z čehož bylo 86,7 milionu určeno na rozsáhlou reorganizaci skupiny a zbývající část na obnovu kapitálu a na pokrytí ztrát.
(25)
Hlavní činnost nově vytvořené společnosti se soustředí na nejsilnější oblast výroby společnosti, tedy na vysoce kvalitní denim, zatímco oba další směry výroby (manšestr a hladká bavlna) budou zrušeny. I zeměpisné rozmístění skupiny bude soustředěno pouze do dvou výrobních závodů (Siniscola a Ottana), které jsou oba v jednom regionu. Zbylé činnosti budou prodány a společnost Legler tak zároveň z vlastních zdrojů přispěje na omezení nákladů za energii, dopravu a zaměstnance. Plán nezahrnoval závod v Macomeru (7).
(26)
Plán stanovil rovněž přistoupení nového akcionáře společně se společností SFIRS a uváděl nezbytnost několika soukromých úvěrových linek na předpokládanou reorganizaci.
II.3 Důvody, které vedly k zahájení řízení
(27)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila pochybnosti o skutečnosti, že v přeměně dluhu na kapitál nebyly přítomny prvky státní podpory. Komise pochybovala, že soukromý investor by byl ochoten za těchto podmínek vyměnit svou pohledávku za kapitálový podíl, zejména proto, že bylo zjištěno, že činnost části podniku byla již několik měsíců zastavena a že italské orgány nepředložily Komisi alternativní scénář, který by z pohledu společnosti SFIRS ukázal, jak by mohla být investice do skupiny Legler a převzetí nákladů na restrukturalizaci z hospodářského hlediska výhodnější než likvidace skupiny.
(28)
Co se týče slučitelnosti podpory s vnitřním trhem na základě Pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (8) (dále jen „pokyny na záchranu a restrukturalizaci“), Komise měla především pochybnosti, zda většinový akcionář, společnost Piltar, může vyřešit potíže společnosti Legler a zda může uvnitř skupiny dojít k vlastnímu rozdělení nákladů.
(29)
Komise dále pochybovala o tom, že by plán mohl v dlouhodobém výhledu obnovit výnosnost, neboť předpokládané postoupení aktiv a výrobních linek vypadalo poměrně neurčitě a mnohé hypotézy týkající se budoucích provozních podmínek vypadaly téměř nereálně vzhledem k tomu, že výroba společnosti Legler byla pozastavena. Vyjadřovala kromě toho pochybnosti o tom, zda jsou navrhovaná kompenzační opatření realistická a zda jdou dále, než opatření nezbytná pro obnovení výnosnosti, zda je výše vlastního příspěvku dostatečná a zda je dodržena zásada podpory „jednou a dost“.
(30)
Komise nakonec požádala italské orgány, aby poskytly informace o skutečnostech, které vyvolaly její pochybnosti (původ úvěrů společnosti SFIRS, podrobné informace o společnosti Piltar a rozdělení nákladů uvnitř skupiny, kompenzační opatření, konkrétní možnosti, jak nalézt nového akcionáře a jak se dostat k soukromým finančním prostředkům nezbytným pro restrukturalizaci společnosti Legler).
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ ZÚČASTNĚNÝMI TŘETÍMI STRANAMI
(31)
V dopise ze dne 14. prosince 2007 vyjádřila zúčastněná třetí strana připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení a zdůraznil škodlivý dopad uvedených opatření. Tvrdila, že pro toto odvětví je typická situace nadměrných kapacit. Poskytla navíc údaje o celosvětových kapacitách ve výrobě denimu v roce 2006 a uvedla, že na celosvětové úrovni jsou kapacity vyšší o 27 %.
IV. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE
(32)
Italské orgány především vysvětlily, jak se společnost SFIRS stala většinovým akcionářem společnosti Legler. V březnu 2007 společnost SFIRS získala za cenu 450 000 EUR pohledávku, kterou měla společnost Intex SpA v likvidaci vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA. Dne 31. května 2007 společnost SFIRS použila první část této pohledávky v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR a přeměnila ji v kapitál, čímž získala 49 % řádných akcií společnosti Legler (zatímco společnost Piltar byla držitelem zbývajících 51 %) a 100 % mimořádných akcií (9).
(33)
Italské orgány zadruhé uvedly, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem řízeným fyzickými osobami. Společnost byla založena za účelem získání podílů ve společnosti Legler a nevyvíjela žádnou jinou obchodní činnost. Italské orgány kromě toho zdůraznily, že společnost Piltar měla po určitou dobu v úmyslu nepodporovat finančně společnost a postupně předávat svůj podíl na skupině. Společně s podílem 49 % by společnost SFIRS získala právo koupit zbývající 51 % řádný podíl.
(34)
Zatřetí, italské orgány se zavázaly poskytnout informace o kompenzačních opatřeních.
(35)
Začtvrté, Itálie poukázala na povzbudivé tendence, které se objevily v těch oblastech výroby, v nichž společnost Legler stanovila opatření na obnovení výnosnosti na základě plánu restrukturalizace, jak je popsáno v 25. bodě odůvodnění, a na úmysl společnosti nalézt soukromé úvěrové linky a nového akcionáře na financování části plánu a činnosti, které již byly v tomto směru vykonány.
(36)
V odpovědi na připomínky zúčastněné třetí strany italské orgány následně zdůraznily, že podíl společnosti Legler na trhu se v roce 2006 omezil na 0,27 %. Doplnily, že plán stanovil jako kompenzační opatření snížení kapacit společnosti o 22 % ve srovnání s rokem 2006 a o 40 % ve srovnání s rokem 2005. Proto se domnívaly, že podpora nevyvolá narušení hospodářské soutěže v rozporu se společným zájmem.
(37)
V komentářích následujících po stažení plánu restrukturalizace italské orgány argumentovaly, že přeměna dluhu na kapitál neproběhla jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, neboť společnost SFIRS jednala v souladu se zásadou investora působícího v tržních podmínkách. Podle italských orgánů by soukromý investor jednal stejně, aby co nejúčinněji odvrátil úpadek a zachránil alespoň část svých pohledávek a společně s novým soukromým investorem a s novou úvěrovou linkou by restrukturalizoval společnost.
V. POSOUZENÍ
(38)
Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (10) může zúčastněný členský stát stáhnout oznámení podle článku 2 dříve, než Komise přijme rozhodnutí podle článku 4 nebo 7.
(39)
V takovém případě Komise prohlásí formální vyšetřovací řízení, které případně zahájila, za skončené podle čl. 8 odst. 2.
(40)
Komise podotýká, že Itálie neposkytla přímou dotaci ve výši 13,2 milionu EUR a že Itálie takový plán podpory neuskuteční. Po stažení plánu restrukturalizace tedy nemá smysl pokračovat ve formálním vyšetřovacím řízení, které bylo v této věci zahájeno.
(41)
Vzhledem k tomu, že Itálie protiprávně prováděla další dvě restrukturalizační opatření, musí Komise při uzavření formálního vyšetřovacího řízení stanovit, zda jde o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a v případě, že ano, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(42)
Článek 107 odst. 1 Smlouvy stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(43)
V případech, kdy by měla být nebo byla státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy poskytnuta podniku, jenž má obtíže, je třeba posoudit její slučitelnost na základě pokynů pro záchranu a restrukturalizaci podniků. Podpora může být proto považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen v případě, že jsou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.
V.1 Existence podpory
(44)
Záruka poskytnutá jako podpora na záchranu podniku ve výši 13 milionů EUR nebyla po uplynutí šestiměsíčního období, na něž byla Komisí schválena, zrušena a zůstala aktivní i poté, co bylo staženo oznámení o plánu (viz 17. bod odůvodnění).
(45)
Prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku bylo oznámeno jako opatření na náklady příslušného ministerstva a financováno ze státního rozpočtu. Proto byla poskytnuta z veřejných prostředků a lze ji připisovat státu. Záruka představuje selektivní výhodu, neboť umožnila společnosti Legler přístup k finančním zdrojům, které by jinak vzhledem ke své finanční situaci nikdy neobdržela. Zbavila tak společnost Legler výdajů, které by jinak musela nést. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách zdůraznila škodlivý účinek opatření a upozornila navíc na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(46)
Komise se proto domnívá, že prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku, která představuje rovněž restrukturalizační opatření, je státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(47)
Pro stanovení výše podpory Komise odkazuje na bod 4.1 písm. a) sdělení Komise o zárukách (11), v němž se připomíná, že „společnostem majícím potíže by případný tržní ručitel v okamžiku poskytnutí záruky účtoval vysokou prémii odpovídající očekávané míře pravděpodobnosti neplnění. Je-li pravděpodobnost, že dlužník nebude schopen splatit půjčku zvláště vysoká, nemusí tato tržní sazba existovat a v mimořádných situacích může prvek podpory v záruce dosáhnout stejné výše jako částka skutečně krytá zárukou“.
(48)
Vzhledem k tehdejším vážným finančním potížím společnosti Legler, které byla poskytnuta záruka (zvýšení ztrát, snížení tržby a negativní čistý majetek, jak je popsáno v 19.-21. bodě odůvodnění a v 52. bodě odůvodnění), Komise považuje za vysoce nepravděpodobné, že by podnik byl schopen získat na trhu bankovní úvěr bez zásahu státu. Komise proto dochází k závěru, že výše podpory odpovídá celkovému objemu úvěru (12).
(49)
Komise podotýká, že přeměnu provedla společnost SFIRS, veřejnoprávní subjekt, v němž většinu akcií drží region Sardinie, který má převažující vliv na jeho rozhodování (13). Itálie tuto skutečnost nikdy nepopírala. Komise proto dochází k závěru, že toto opatření lze přičítat státu a že bylo provedeno za pomoci prostředků ze státního rozpočtu. Opatření je selektivní, neboť poskytuje výhodu jedinému podniku, totiž společnosti Legler. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Na případný škodlivý účinek opatření poukázala ve svých připomínkách rovněž zúčastněná třetí strana, která upozornila i na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(50)
Itálie naopak ve svých připomínkách tvrdila, že předmětné opatření nezvýhodňuje společnost Legler, neboť je podle jejího názoru v souladu se zásadou investora působícího v tržním hospodářství.
(51)
Podle ustálené judikatury (14) je pro zjištění, zda společnost Legler získala prostřednictvím prostředků ze státního rozpočtu výhodu, nezbytné stanovit, zda by za podobných podmínek byl soukromý investor srovnatelný se společností SFIRS ochoten provést k datu, kdy byla operace uskutečněna, podobnou přeměnu dluhu na kapitál na základě dostupných informací a předvídatelného vývoje.
(52)
Na základě finančních výkazů společnosti Legler Komise především uvádí, že v roce 2007 se kapitál společnosti rovnal 1,8 milionu EUR a zůstatek čistého majetku byl negativní v objemu 16,2 milionu EUR, že ztráty za období 2003-2007 byly potvrzeny ve výši 94,9 milionu EUR a že situace společnosti se očividně zhoršovala s tím, jak rostly ztráty a snižovala se tržba.
(53)
Komise navíc uvádí, že společnost SFIRS navzdory právě popsané kritické finanční situaci neprovedla úplnou analýzu hospodárnosti provozu, ani posouzení rizika. Přes četné žádosti Komise v tomto smyslu vlastně italské orgány nikdy nepředložily podložený alternativní scénář, který by ukázal, že volba společnosti SFIRS byla lepší, než scénář likvidace společnosti Legler.
(54)
Podobné připomínky formulovala italská centrální banka ve zprávě (15) vypracované po šetření činnosti společnosti SFIRS. V této zprávě se kritizuje chování společnosti SFIRS za neúplnost preventivní analýzy přeměny dluhu na kapitál a za zřejmý rozpor v „investici“ bez perspektivy návratu.
(55)
Ovšem i pomineme-li toto posouzení, zdá se, že finanční situace společnosti vylučuje, že by obezřetný investor působící v tržním hospodářství mohl provést uvedenou transakci.
(56)
V tomto ohledu Komise dále uvádí, že průmyslový plán oznámený společností nemůže být považován za spolehlivý základ reálné prognózy budoucího fungování podniku. Již z prosté skutečnosti, že plán se netýkal celého období restrukturalizace, ale jen jeho části, a že neobsahoval informace o tom, jak bude pokračovat restrukturalizace (viz 23. bod odůvodnění), je zřejmé, že nedostatečné informace by odradily soukromého investora od realizace uvedené transakce.
(57)
Zadruhé, nelze přehlížet skutečnost, že pokud jde o konkrétní prognózy návratnosti pohledávky společnosti SFIRS vůči společnosti Legler, došlo po přeměně dluhu na kapitál k oslabení postavení společnosti SFIRS jako akcionáře ve srovnání s předchozím postavením přednostního věřitele.
(58)
Hodnota a budoucí prognózy akcionářského podílu společnosti SFIRS se zdály být v okamžiku přeměny dluhu na kapitál příliš omezené, aby mohly vyvážit výše uvedená rizika, zejména s ohledem na kritickou finanční situaci podniku. To bylo jasně zdůrazněno ve studii zadané nezávislému odborníkovi, v níž šlo o posouzení hodnoty společnosti, která byla symbolicky stanovena ve výši 1 EUR.
(59)
Na základě výše uvedeného lze vyvodit, že pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, společnost SFIRS nejednala jako investor působící v obvyklých tržních podmínkách. Soukromý investor by neprovedl podobnou transakci bez spolehlivého a realistického předchozího hodnocení, z něhož by vyplývalo, že je výhodnější přeměnit dluh na kapitál, než být nadále přednostním věřitelem společnosti.
(60)
Přeměnou dluhu na kapitál poskytla společnost SFIRS výhodu společnosti Legler.
(61)
Z toho vyplývá, že taková přeměna představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(62)
Pokud jde o výpočet výše podpory, je třeba poznamenat, že pojem státní podpora je vyhrazen pro finanční podporu z veřejných prostředků. Výše podpory musí být vypočtena na základě tržní hodnoty dluhu, který společnost SFIRS přeměnila na kapitál společnosti Legler. Kdyby měla tedy pohledávka společnosti SFIRS vůči společnosti Legler nominální hodnotu 17 milionů EUR, zatímco den před přeměnou byla její tržní hodnota 450 000 EUR, odpovídá tržní hodnota transakce provedené společností SFIRS, která přeměnila 85,3 % celkového objemu dluhu na kapitál (tedy částku v nominální výši 14,5 milionu EUR), tržní hodnotě 383 850 EUR (tedy 85,3 % ze 450 000 EUR). Výhoda poskytnutá z prostředků státního rozpočtu je tedy 383 850 EUR. Nominální hodnota přeměněného úvěru může být považována za výhodu jen z čistě účetního hlediska.
V.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(63)
Jelikož vyšlo najevo, že oznámená opatření (veřejná záruka a přeměna dluhu na kapitál) představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí Komise posoudit, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(64)
Slučitelnost opatření souvisejících s předmětnou státní podporou s vnitřním trhem musí být posuzována na základě pokynů na záchranu a restrukturalizaci podniků.
(65)
Pokud jde o veřejnou záruku, je pro účely přezkumu slučitelnosti potřeba rozlišovat mezi prodloužením podpory na záchranu podniku a mezi státní podporou skrytou za střednědobou záruku, která představuje rovněž opatření na restrukturalizaci (na dobu trvání restrukturalizace).
(66)
Pokud jde o prodloužení podpory na záchranu podniku, bod 26 pokynů stanoví, že pokud členský stát předloží do šesti měsíců od schválení, nebo v případě oznámené podpory od provedení opatření, plán restrukturalizace, bude lhůta pro splacení úvěru nebo pro ukončení záruky prodloužena až do té doby, kdy Komise přijme rozhodnutí týkající se plánu, nerozhodne-li Komise o tom, že toto prodloužení je neoprávněné.
(67)
Oznámení plánu restrukturalizace umožnilo, aby podpora na záchranu podniku pokračovala i po šesti měsících. Itálie však oznámení stáhla. Z bodu 26 pokynů vyplývá, že oznámení plánu restrukturalizace je condicio sine qua non pro prodloužení podpory na záchranu podniku. Jestliže je tedy oznámený plán restrukturalizace následně stažen, prodloužení podpory na záchranu podniku musí být automaticky zastaveno.
(68)
Z rozhodovací praxe Komise vyplývá (věc Ernault (16) a věc Huta Cynku (17)), že pokud jí není předložen plán restrukturalizace, ani plán likvidace, nebo pokud je jako v přezkoumávaném případě plán likvidace stažen, není možné podporu na restrukturalizaci legitimně prodloužit ode dne, kdy členský stát stáhl oznámení o plánu restrukturalizace.
(69)
Střednědobá záruka (na dobu trvání plánu restrukturalizace) zamýšlená jako podpora na oznámenou restrukturalizaci byla slučitelná až do té doby, kdy Itálie stáhla oznámení o plánu, neboť představovala prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku.
(70)
Proto je třeba posoudit slučitelnost prodloužené záruky, která byla poskytnuta jako státní podpora, a to ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla své oznámení (tedy od 24. července 2008).
(71)
Státní podpora podniku v obtížích může být považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen za předpokladu, že jsou dodrženy podmínky stanovené v pokynech pro záchranu a restrukturalizaci.
(72)
Pro podporu na restrukturalizaci jsou podle bodu 12 písm. a) a bodu 14 těchto pokynů způsobilé jen podniky v obtížích.
(73)
Na základě bodu 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci se Komise domnívá, že podnik je v obtížích, jestliže není schopen svými vlastními prostředky nebo prostředky, které může získat od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů, omezit ztráty, které by bez vnějšího zásahu veřejných orgánů dovedly podnik zcela jistě k hospodářskému zhroucení.
(74)
Podle bodu 10 těchto pokynů je podnik v zásadě a bez ohledu na svou velikost považován za podnik v obtížích zejména za těchto okolností:
a)
v případě společnosti s omezeným ručením vlastníků, kde došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
b)
v případě společnosti, v níž alespoň někteří společníci plně ručí za závazky společnosti, kde došlo ke ztrátě více než poloviny jejího kapitálu zaznamenaného v účetnictví této společnosti a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
c)
kde nehledě na to, o jaký typ společnosti se jedná, podnik splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(75)
Z bodu 10 písm. a) těchto pokynů tak vyplývá, že bez vnějších zásahů je podnik, který ztratil podstatnou část zapsaného kapitálu, nevyhnutelně odsouzen k zastavení vlastní činnosti v krátké nebo střednědobé lhůtě. Komise dospěla v jednom z předchozích případů (18) k závěru, že v případě, kdy má podnik zůstatek čistého majetku negativní, platí a fortiori předpoklad o obtížích. V rozsudku Biria (19) Soudní dvůr mimo jiné potvrdil, že zásadní snížení kapitálu značí obtíže a že Komise se oprávněně domnívala, že podnik s čistým negativním majetkem je podnikem v obtížích.
(76)
Společnost Legler splňovala kritérium bodu 10 písm. a) pokynů, neboť v roce 2006 měla zůstatek čistého majetku negativní (viz bod 19).
(77)
Komise navíc poznamenává, že společnost Legler byla považována za podnik v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. a) pokynů již 22. května 2007, tedy v den, kdy byla schválena záchrana.
(78)
Finanční situace společnosti Legler se následně nezlepšila. Podnik byl proto v roce 2008 příslušným soudem prohlášen za podnik v platební neschopnosti (viz 16. bod odůvodnění).
(79)
Komise také připomíná, že společnost Legler není nově vytvořeným podnikem ve smyslu bodu 12 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(80)
Na základě bodu 13 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci není podnik, který patří k větší skupině nebo byl větší skupinou převzat, za normálních okolností způsobilý pro poskytnutí podpory na záchranu nebo restrukturalizaci s výjimkou případu, kdy je možné prokázat, že jsou dané obtíže její vlastní a nejsou výsledkem svévolného rozvrhování nákladů v rámci dané skupiny, a že jsou tyto obtíže příliš vážné na to, aby je vyřešila sama skupina.
(81)
Komise uvádí, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem, který nevykazoval žádnou hospodářskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler. Na základě informací, které má Komise k dispozici, neexistují žádné náznaky, že by obtíže podniku mohly záviset na vlastním rozdělení nákladů uvnitř skupiny. Navíc vzhledem k tomu, že všechny podíly ve společnosti měly v držení soukromé osoby a že společnost nevykazovala žádnou podnikatelskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler, nebyla společnost Piltar schopna přispět k restrukturalizaci společnosti Legler.
(82)
Na základě výše uvedeného lze dojít k závěru, že je naplněn bod 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(83)
Vzhledem k tomu, že společnost Legler je způsobilá pro podporu na restrukturalizaci, je třeba posoudit, zda jsou dodržována kritéria stanovená v bodech 32-51 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci pro účely slučitelnosti podpory na restrukturalizaci.
(84)
Itálie ovšem stáhla plán restrukturalizace společnosti Legler a neexistuje tedy žádný plán restrukturalizace, který by zavazoval členský stát ve smyslu bodu 35 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci. Komise proto nemůže provést posouzení protiprávně poskytnuté podpory ve světle kritérií stanovených v bodech 32-51 těchto pokynů.
(85)
Komise se navíc domnívá, že veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál nelze na žádném jiném právním základě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
VI. ZÁVĚR
(86)
Formální vyšetřovací řízení, které bylo zahájeno podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy a které se týká přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR, musí být ukončeno vzhledem k tomu, že Itálie stáhla své vlastní oznámení a nemá v úmyslu uskutečnit dotyčný plán podpory.
(87)
Komise má za to, že na veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál se vztahuje čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(88)
Provedením těchto dvou opatření Itálie porušila čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
(89)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, že členský stát musí zrušit nebo změnit podporu (20), jestliže se ukáže, že je neslučitelná s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je cílem povinnosti členského státu zrušit podporu v případech, kdy Komise prohlásí podpory za neslučitelné s vnitřním trhem, obnovit dřívější stav (21). Soudní dvůr v tomto ohledu stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jestliže příjemce vrátil všechny prostředky, které mu byly neoprávněně poskytnuty, a ztratil tak výhodu, kterou využíval na trhu ve vztahu ke svým konkurentům, a byl tak obnoven stav před poskytnutím podpory (22).
(90)
V souladu s touto judikaturou stanoví článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/99 (23), že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(91)
Vzhledem k tomu, že dotyčná opatření je třeba považovat za protiprávní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, částky těchto dvou podpor, rovnající se 13 milionům EUR a 383 850 EUR, musí být vráceny, aby byl obnoven stav na trhu před poskytnutím podpor.
(92)
Co se týče veřejné záruky, její navrácení musí mít účinnost ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci, tedy od 24. července 2008, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
(93)
Co se týče přeměny dluhu na kapitál, navrácení musí mít účinnost ode dne, kdy byla podpora poskytnuta příjemci, tedy od 31. května 2007, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy týkající se přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR určené pro společnost Legler SpA je skončeno.
Článek 2
Veřejná záruka na částku 13 milionů EUR a přeměna dluhu na kapitál v objemu 383 850 EUR, jejichž poskytnutím společnosti Legler SpA porušila Itálie čl. 108 odst. 3 Smlouvy, představují státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Příjemce vrátí Itálii podpory podle článku 2.
2. Vrácené podpory zahrnují úroky až do účinného splacení.
Co se týče veřejné záruky, úroky nabíhají ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci.
Pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, úroky nabíhají ode dne, kdy byla podpora poskytnuta k dispozici příjemci.
3. Úroky se vypočítávají na smíšeném základě podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (24) a nařízení Komise (ES) č. 271/2008 (25), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. S účinností ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Itálie zruší všechny platby stanovené pro účely podpory podle článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory podle článku 2 je okamžité a účinné.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí předloží Itálie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie informuje Komisi o dosaženém pokroku na základě vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, a to dokud nebude navrácení podpory uvedené v článku 2 dokončeno. Na základě jednoduché žádosti Komise předloží Itálie okamžitě informace o již přijatých nebo plánovaných opatřeních pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Předloží také podrobné informace o výši podpory a úrocích, které již příjemce navrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 23. března 2011.
DECIZIA COMISIEI
din 23 martie 2011
privind ajutorul de stat C 39/07 acordat de Italia în favoarea Legler S.p.A.
[notificată cu numărul C(2011) 1758]
(Numai textul în limba italiană este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2012/51/UE)
COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”), în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
având în vedere decizia Comisiei de inițiere a procedurii prevăzute la articolul 108 alineatul (2) din tratat (1),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate mai sus și având în vedere aceste observații,
întrucât:
I. PROCEDURA
(1)
La 5 aprilie 2007, la șase luni după acordarea ajutorului de salvare aprobat ca fiind compatibil cu piața internă de către Comisie (2), Italia a notificat un plan de restructurare pentru Legler S.p.A.
(2)
La 25 septembrie 2007, Comisia a inițiat procedura oficială de investigare cu privire la planul de restructurare (3). Observațiile formulate de Italia au fost primite la 30 noiembrie 2007.
(3)
La 10 decembrie 2007, Comisia a primit observații de la o parte interesată. Comisia a transmis aceste observații Italiei, prin scrisoarea din 3 martie 2008. Italia a formulat observații, transmise prin scrisoarea din 20 mai 2008.
(4)
La 23 iulie 2008, autoritățile italiene au retras notificarea privind ajutorul de restructurare, afirmând că planul a fost abandonat.
(5)
Comisia a solicitat informații suplimentare din partea autorităților italiene la 8 august 2008, 22 octombrie 2008, 9 februarie 2009, 4 septembrie 2009 și 17 martie 2010, la care autoritățile italiene au răspuns prin scrisorile din 26 septembrie 2008, 1 decembrie 2008, 3 iunie 2009, 6 octombrie 2009, 24 februarie 2010 și 20 aprilie 2010.
II. DESCRIERE
II.1. Beneficiarul
(6)
Legler S.p.A. este societatea-mamă a unui grup italian producător de textile (denumit în continuare „Legler”, „grupul” sau „întreprinderea”) înființat în 1863 care, la momentul inițierii procedurii oficiale de investigare, cuprindea mai multe entități juridice, și anume: Legler Ottana S.p.A., Legler Siniscola S.p.A. și Legler Macomer S.p.A. Legler S.p.A. deținea un pachet minoritar în cadrul Legler Maroc SA și o participație de 40 % în cadrul Legler Ottana S.p.A. Pachetul majoritar în cadrul Legler S.p.A. era deținut de holdingul Piltar Ltd (denumit în continuare „Piltar”).
(7)
În 2007, Legler avea 1 213 (4) angajați și deținea fabrici în regiunea Sardinia (la Macomer - provincia Oristano și la Siniscola și Ottana - provincia Nuoro) și în regiunea Lombardia (la Ponte San Pietro - provincia Bergamo). Cifra de afaceri a grupului era de 101 milioane EUR în 2006 și de 30,9 milioane EUR în septembrie 2007.
(8)
Activitatea principală a Legler era fabricarea de țesături denim de înaltă calitate, un sector în care întreprinderea era un actor principal în Italia și Germania și un furnizor important pentru Franța și Benelux. Potrivit autorităților italiene, piața țesăturilor denim cuprinde două segmente: prêt-à-porter (confecții) pentru mărci renumite (acesta era sectorul principal al Legler) și produsele destinate comercializării la scară largă, unde concurența se bazează în principal pe preț. Principalii concurenți ai Legler erau din Italia, Grecia, Franța, Tunisia, Turcia și Japonia. Legler a început să se confrunte cu dificultăți în 2003, când o parte importantă din producție a fost relocată în Asia sau în zona sud-mediteraneană.
(9)
La reuniunea din 30 mai 2007 a Consiliului de administrație al SFIRS S.p.A., o societate de investiții din regiunea Sardinia, s-a decis ca SFIRS S.p.A. să cumpere, contra sumei de 450 000 EUR, o creanță cu valoarea nominală de 17 milioane EUR, revendicată de Intex S.p.A., aflată în lichidare, datorată de Legler S.p.A. și Legler Siniscola S.p.A.
(10)
În cadrul aceleiași reuniuni, SFIRS a hotărât, de asemenea, convertirea unei părți din datoria Legler de 17 milioane EUR în suma de 14,5 milioane EUR, ca participație la capitalul întreprinderii Legler.
(11)
La 31 mai 2007, convertirea creanței în capital propriu a fost efectuată în cadrul unei reuniuni a acționarilor Legler. Prin convertirea unei părți din datoria Legler (cu valoarea nominală de 14,5 milioane EUR) în capital deținut de Legler, SFIRS a dobândit 49 % din acțiunile ordinare [și 100 % din acțiunile extraordinare (5)] ale întreprinderii Legler S.p.A. Procentul rămas, de 51 %, a fost reținut de Piltar.
(12)
În ianuarie 2008, SFIRS a hotărât să renunțe la participația sa în cadrul Legler S.p.A. și la restul datoriei grupului Legler și a lansat o cerere de exprimare a interesului pentru achiziționarea atât a capitalului întreprinderii Legler, cât și a datoriei acesteia.
(13)
Oferta câștigătoare, prezentată de întreprinderea Ferratex s.r.l. (denumită în continuare „Ferratex”) avea o valoare totală de 2 000 001 EUR. Potrivit autorităților italiene, acest preț reflecta valoarea de piață a creanțelor totale ale SFIRS provenite de la Legler și filialele acesteia, evaluată de un expert independent la 2 milioane EUR, plus prețul simbolic de 1 EUR pentru participația SFIRS la capitalul Legler, stabilit, de asemenea, pe baza evaluării unui expert independent. Vânzarea a avut loc la 25 ianuarie 2008.
(14)
Totuși, Legler și-a încetat operațiunile în toate fabricile sale în perioada decembrie 2007-august 2008 și, de atunci, toate fabricile acesteia au rămas inactive.
(15)
La 23 iulie 2008, Legler S.p.A. și-a schimbat numele în Texfer S.p.A. De asemenea, filialele sale din Sardinia au fost redenumite Texfer Ottana S.p.A., Texfer Siniscola S.p.A., respectiv Texfer Macomer S.p.A.
(16)
La 18 august 2008, societatea-mamă a grupului a fost declarată insolventă de către instanța competentă, iar la 13 noiembrie 2008 a fost admisă pentru procedura de insolvență colectivă denumită „administrare extraordinară” („amministrazione straordinaria”), împreună cu filialele sale.
(17)
Ajutorul de salvare sub forma unei garanții a fost solicitat de bancă la scurt timp după ce Legler nu a rambursat împrumutul de salvare în termenul stabilit. În consecință, ministerul de resort a rambursat creditul, plus dobânda, la 16 septembrie 2008.
(18)
La 21 octombrie 2010 s-a pronunțat falimentul întreprinderii Texfer S.p.A. La 17 și 18 noiembrie 2010 s-a pronunțat, de asemenea, falimentul întreprinderilor Texfer Ottana S.p.A., Texfer Siniscola S.p.A. și Texfer Macomer S.p.A.
(19)
În 2006, capitalul Legler era negativ, în valoare de - 8,6 milioane EUR, față de o valoare încă pozitivă de 17,2 milioane EUR în 2005. Întreprinderea a raportat pierderi de 25,9 milioane EUR în 2006 și de 28,1 milioane EUR în 2005. Cifra sa de afaceri a fost de 101,4 milioane EUR în 2006, față de 124,2 milioane EUR în 2005. Valoarea EBITDA era de - 10,9 în 2006 și - 0,7 în 2005. Cheltuielile cu dobânzile erau, de asemenea, în creștere.
(20)
La 30 noiembrie 2007, capitalul Legler era negativ pentru suma de 16,3 milioane EUR. Pierderile din perioada 2003-2007 erau de 94,9 milioane EUR, iar situația întreprinderii s-a deteriorat constant, pierderile fiind din ce în ce mai mari, iar cifra de afaceri în scădere.
(21)
La 13 noiembrie 2008, grupul a fost supus unei proceduri colective de insolvență conform legislației naționale, care s-a încheiat cu falimentul (a se vedea considerentele 16-18).
II.2. Măsurile de restructurare
(22)
Planul de restructurare (piano industriale) notificat de către Italia (denumit în continuare și „planul”) viza o perioadă de trei ani (2007-2009) și consta în trei măsuri: (i) 13 milioane EUR sub forma unei garanții pe termen mediu pentru perioada de restructurare, înlocuind garanția de șase luni aprobată ca ajutor de salvare (6), (ii) 13,2 milioane EUR sub forma unei subvenții directe și (iii) 13 milioane EUR sub forma conversiei datoriilor în acțiuni. Totuși, la 31 mai 2007, SFIRS a pus în aplicare o conversie a creanțelor în capital propriu, pentru o valoare nominală de 14,5 milioane EUR.
(23)
Deși autoritățile italiene au prezentat un plan de restructurare (piano industriale) pentru perioada 2007-2009, acestea au afirmat că perioada reală de restructurare este cuprinsă între 1 iunie 2007 și sfârșitul anului 2012. Singurele date furnizate pentru a indica evoluția restructurării întreprinderii din 2009 până în 2012 au fost fluxurile de numerar și evoluția obligațiunilor întreprinderii nou-create (NewCo).
(24)
În acest interval de timp mai mare, costurile globale pentru înființarea unei noi întreprinderi prin fuziunea Legler S.p.A. cu filialele sale din Sardinia se ridicau la 106,2 milioane EUR, incluzând 86,7 milioane EUR pentru reorganizarea masivă a grupului, suma rămasă urmând să fie alocată restabilirii capitalului și acoperirii pierderilor.
(25)
Activitatea NewCo urma să fie concentrată în principalul domeniu tradițional al întreprinderii, și anume producția de țesături denim de înaltă calitate, celelalte două linii de producție (catifea reiată și bumbac) urmând a fi închise. Din punct de vedere geografic, grupul urma să fie concentrat, de asemenea, în numai două fabrici de producție (Siniscola și Ottana), situate în aceeași regiune. Activele rămase urmau să fie vândute pentru a permite întreprinderii să aibă o contribuție proprie și să reducă costurile cu energia, transportul și personalul. Fabrica Macomer nu a fost inclusă în plan (7).
(26)
Planul prevedea, de asemenea, participarea unui nou acționar împreună cu SFIRS și evidenția necesitatea obținerii unor linii de credit din surse private pentru a pune în aplicare procesul de reorganizare.
II.3. Motivele inițierii procedurii
(27)
În decizia de inițiere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoiala că o conversie a creanțelor în capital propriu nu ar include elemente de ajutor de stat. Comisia și-a exprimat îndoiala că un investitor privat ar fi acceptat conversia creanțelor în capital propriu în cadrul întreprinderii în circumstanțele respective, în special în condițiile în care o parte din activitățile întreprinderii fuseseră suspendate timp de mai multe luni, iar autoritățile italiene nu prezentaseră Comisiei niciun scenariu contrafactual care să susțină presupunerea SFIRS că investițiile în Legler și suportarea costurilor de restructurare a grupului ar fi mai rentabile decât lichidarea.
(28)
În ceea ce privește compatibilitatea ajutorului cu piața internă în temeiul Liniilor directoare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (8) (denumite în continuare „Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor”), Comisia s-a întrebat mai întâi dacă dificultățile cu care se confruntă Legler ar fi putut fi soluționate de acționarul majoritar Piltar și dacă a existat o alocare arbitrară a costurilor în cadrul grupului.
(29)
În al doilea rând, Comisia și-a exprimat îndoiala că planul ar putea restabili viabilitatea pe termen lung, deoarece cesiunea planificată a activelor și liniilor de producție părea mai degrabă nedeterminată și numeroase ipoteze privind viitoarele condiții de operare păreau nerealiste, dată fiind suspendarea producției Legler. Comisia și-a exprimat, de asemenea, îndoiala că măsurile compensatorii propuse ar fi reale și ar depăși măsurile necesare de restabilire a viabilității, că nivelul contribuției proprii ar fi suficient și că a fost respectat principiul „prima și ultima dată”.
(30)
În sfârșit, Comisia a solicitat autorităților italiene să prezinte informații cu privire la îndoielile pe care și le-a exprimat (originea creditului SFIRS, informații detaliate privind Piltar și alocarea costurilor în cadrul grupului, măsurile compensatorii, posibilitatea efectivă ca Legler să găsească un nou acționar și accesul la finanțarea privată necesară pentru reorganizarea Legler).
III. OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE PĂRȚILE INTERESATE
(31)
Prin scrisoarea din 14 decembrie 2007, o parte interesată a prezentat observațiile sale privind decizia de inițiere a procedurii. Partea terță a susținut că măsurile în cauză ar produce denaturări ale concurenței și a arătat că sectorul era afectat de o supracapacitate semnificativă. Partea terță a furnizat cifre privind capacitatea de producție a țesăturilor denim la nivel mondial pentru anul 2006, indicând o supracapacitate globală de 27 %.
IV. OBSERVAȚIILE PREZENTATE DE ITALIA
(32)
În primul rând, autoritățile italiene au explicat modul în care SFIRS a devenit acționarul majoritar al Legler. În martie 2007, SFIRS a achiziționat datoria întreprinderii Legler S.p.A. și a întreprinderii Legler Siniscola S.p.A. de la întreprinderea Intex S.p.A., aflată în lichidare, la prețul de 450 000 EUR. La 31 mai 2007, SFIRS a convertit o parte din datoria respectivă, cu valoarea nominală de 14,5 milioane EUR, în capital al întreprinderii Legler, dobândind astfel 49 % din acțiunile ordinare ale Legler (în timp ce Piltar a reținut restul de 51 %) și 100 % din acțiunile extraordinare (9).
(33)
În al doilea rând, autoritățile italiene au explicat că Piltar era doar un vehicul controlat de persoane fizice. Piltar fusese înființată exclusiv în scopul achiziționării de participații ale întreprinderii Legler și nu era angajată în nicio altă activitate comercială. Autoritățile italiene au adăugat faptul că Piltar clarificase cu mult timp în urmă faptul că nu intenționa să sprijine financiar întreprinderea și că intenționa să renunțe treptat la participația sa în cadrul grupului. Într-adevăr, se pare că, împreună cu participația de 49 %, SFIRS a dobândit, de asemenea, dreptul de a achiziționa restul de 51 % din acțiunile ordinare ale întreprinderii Legler.
(34)
În al treilea rând, autoritățile italiene s-au angajat să prezinte informații referitoare la măsurile compensatorii.
(35)
În al patrulea rând, Italia a afirmat că segmentele de piață vizate de planul de restructurare al Legler în vederea reabilitării financiare descrise la considerentul 25, prezentau tendințe încurajatoare. Autoritățile italiene au menționat, de asemenea, intenția întreprinderii de a obține linii de credit private și un nou acționar care să finanțeze o parte din plan, afirmând în același timp că au fost luate deja măsuri în acest sens.
(36)
În continuare, ca răspuns la observațiile formulate de partea terță, autoritățile italiene au subliniat că Legler avea în 2006 o cotă de piață de numai 0,27 %. Acestea au adăugat că planul implica o reducere de 22 % a capacității întreprinderii față de 2006 și o reducere de 40 % față de 2005, ca măsuri compensatorii. Prin urmare, autoritățile italiene au considerat că ajutorul nu poate denatura concurența într-un mod contrar intereselor comune.
(37)
În scrisorile ulterioare retragerii planului de restructurare, autoritățile italiene au susținut că respectiva conversie a creanțelor în capital propriu nu poate fi considerată ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, întrucât SFIRS a acționat în conformitate cu principiul investitorului privat în economia de piață. Potrivit autorităților italiene, un investitor privat ar fi acționat la fel pentru a evita falimentul și a recupera cel puțin o parte din creditul său în modul cel mai eficace, și anume prin conversia acestuia în capital și restructurarea întreprinderii cu un nou investitor privat și o nouă linie de credit.
V. EVALUAREA
(38)
În conformitate cu articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (10), statul membru în cauză își poate retrage notificarea în sensul articolului 2 în timp util înainte de adoptarea de către Comisie a unei decizii temeiul articolului 4 sau 7.
(39)
În acest caz, în care Comisia a inițiat procedura oficială de investigare, Comisia închide procedura în temeiul articolului 8 alineatul (2) din același regulament.
(40)
Comisia observă că Italia nu a acordat subvenția directă în valoare de 13,2 milioane EUR și nu va continua acest proiect de ajutor. Întrucât planul de restructurare a fost retras, procedura oficială de investigare inițiată cu privire la această măsură nu mai este necesară.
(41)
Întrucât celelalte două măsuri de restructurare notificate au fost puse în aplicare în mod ilegal de Italia, pentru a închide procedura oficială de investigare, Comisia trebuie să stabilească dacă acestea reprezintă ajutor de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) din tratat și, în caz afirmativ, dacă ajutorul este compatibil cu piața internă.
(42)
Articolul 107 alineatul (1) din tratat prevede că sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de un stat membru sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
(43)
În cazurile în care ajutorul de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat urmează să fie ori a fost acordat unei întreprinderi aflate în dificultate, compatibilitatea ajutorului trebuie evaluată pe baza Liniilor directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor. În consecință, ajutorul poate fi considerat compatibil în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din tratat doar dacă sunt respectate cerințele prevăzute în Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor.
V.1. Existența ajutorului
(44)
Ajutorul de salvare sub forma unei garanții în valoare de 13 milioane EUR nu a încetat în momentul expirării perioadei de șase luni pentru care a fost autorizat de Comisie, ci a fost menținut după notificarea retragerii planului (a se vedea considerentul 17).
(45)
Prelungirea ajutorului de salvare sub forma garanției a fost notificată ca măsură acordată din resursele ministerului de resort, cu finanțare de la bugetul de stat. Prin urmare, aceasta a fost acordată din resurse de stat și este imputabilă statului. Garanția constituie un avantaj selectiv, întrucât a permis grupului Legler să acceseze resurse financiare pe care nu le-ar fi putut obține altfel, dată fiind situația sa financiară. Prin urmare, garanția a scutit Legler de costurile pe care le-ar fi suportat în caz contrar. De asemenea, întrucât Legler punea în aplicare un proces de restructurare care viza reluarea producției, era posibil ca ajutorul să denatureze concurența pe piața internă și să afecteze schimburile comerciale între statele membre. Efectul de denaturare al măsurii a fost subliniat de un terț, care a arătat, de asemenea, că sectorul este afectat de supracapacitate.
(46)
Prin urmare, Comisia consideră că prelungirea ajutorului de salvare sub forma garanției, care este, de asemenea, o măsură de restructurare, reprezintă un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(47)
În stabilirea cuantumului ajutorului, Comisia reamintește punctul 4.1 litera (a) din Comunicarea privind garanțiile (11), care prevede că „pentru întreprinderile aflate în dificultate, un garant de pe piață, dacă există, ar percepe o primă substanțială la momentul acordării garanției, dat fiind riscul incapacității de plată. În cazul în care probabilitatea ca persoana creditată să nu mai poată achita împrumutul devine extrem de ridicată, nu există o rată a pieței, iar în situații excepționale elementul de ajutor de stat din garanție se poate dovedi la fel de ridicat ca și suma acoperită practic de garanție”.
(48)
Având în vedere dificultățile financiare majore cu care se confrunta Legler în momentul acordării garanției (creșterea pierderilor, scăderea cifrei de afaceri și capitalul negativ, descrise la considerentele 19-21 și 52), Comisia consideră că era foarte puțin probabil ca întreprinderea să fi reușit să obțină un credit bancar de pe piață fără intervenția statului; prin urmare, Comisia concluzionează că valoarea ajutorului corespunde cuantumului total al împrumutului (12).
(49)
Comisia observă faptul că această conversie a fost efectuată de SFIRS, o entitate publică al cărei acționar principal, regiunea Sardinia, exercită o influență dominantă asupra deciziilor sale (13). Italia nu a negat niciodată acest fapt. Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura în cauză este imputabilă statului și a fost acordată prin intermediul resurselor de stat. Această măsură este, de asemenea, selectivă, întrucât favorizează o singură întreprindere, Legler. De asemenea, întrucât Legler face obiectul unui proces de restructurare care vizează reluarea producției, ajutorul poate denatura concurența pe piața internă și afecta activitățile comerciale dintre statele membre. Posibilul efect de denaturare al măsurii a fost subliniat, de asemenea, în observațiile prezentate de un terț, care a mai subliniat că sectorul este afectat de supracapacitate.
(50)
În răspunsul său, Italia a susținut că măsura în cauză nu a conferit niciun avantaj grupului Legler, întrucât, în opinia sa, aceasta a fost conformă cu principiul investitorului în economia de piață.
(51)
Conform jurisprudențe constante (14), pentru a se stabili dacă Legler a primit un avantaj prin intermediul resurselor de stat trebuie să se analizeze dacă, în condiții similare, un investitor privat cu caracteristici comparabile celor ale SFIRS ar fi fost dispus să efectueze o conversie similară de creanțe în capital propriu, având în vedere informațiile disponibile și evoluțiile previzibile la data aplicării tranzacției.
(52)
În primul rând, pe baza situațiilor financiare ale Legler, Comisia menționează că, în 2007, întreprinderea avea un capital de 1,8 milioane EUR și un capital negativ de - 16,2 milioane EUR; în perioada 2003-2007, pierderile au atins un nivel de 94,9 milioane EUR, iar situația întreprinderii se deteriora în mod vizibil, pierderile fiind în creștere, iar cifra de afaceri în scădere.
(53)
Comisia menționează, de asemenea, că, în pofida situației financiare grave menționate mai sus, SFIRS nu a efectuat o analiză costuri-beneficii cuprinzătoare sau o evaluare a riscurilor pentru tranzacție. În fapt, în pofida numeroaselor solicitări din partea Comisiei în acest sens, autoritățile italiene nu au prezentat niciodată un scenariu contrafactual motivat, care să demonstreze că alegerea SFIRS este preferabilă scenariului de lichidare a Legler.
(54)
Într-adevăr, observații similare au fost formulate de Banca Italiei într-un raport (15) emis în urma unei investigații în legătură cu activitatea SFIRS. Raportul critica SFIRS pentru faptul că nu a analizat suficient conversia creanțelor în capital propriu anterior efectuării acestei operațiuni și pentru contradicția inerentă reprezentată „investiția” care nu oferea perspective concrete de recuperare.
(55)
Indiferent de această evaluare, situația financiară a întreprinderii era de așa natură încât niciun investitor privat rezonabil nu ar fi efectuat o operațiune similară.
(56)
În această privință, Comisia menționează, de asemenea, că planul de restructurare (Piano Industriale) notificat de întreprindere nu poate fi considerat o bază realistă pentru previziuni cu privire la performanțele viitoare ale întreprinderii. Simplul fapt că planul nu viza decât o parte din perioada de restructurare și nu furniza nicio informație referitoare la evoluția ulterioară a restructurării (a se vedea considerentul 23) arată în mod clar că această lipsă de informații ar fi descurajat orice investitor privat să inițieze tranzacția în cauză.
(57)
În al doilea rând, în ceea ce privește posibilitățile reale ale SFIRS de a recupera suma datorată de Legler, acestea s-au redus în realitate după ce SFIRS a devenit acționar în urma conversiei creanțelor în capital propriu, comparativ cu poziția sa anterioară de creditor preferențial.
(58)
Valoarea și perspectivele viitoare în privința investițiilor de capital ale SFIRS în momentul conversiei creanțelor în capital propriu păreau prea limitate pentru a contrabalansa riscurile prezentate mai sus, în special având în vedere situația financiară critică a întreprinderii. Acest fapt a fost subliniat în mod clar într-o evaluare independentă a întreprinderii, unde a fost apreciată la cifra simbolică de 1 EUR.
(59)
Din cele menționate anterior, se poate concluziona că, atunci când a realizat conversia creanțelor în capital propriu, SFIRS nu a acționat ca un investitor privat care operează în condiții normale de piață. Un investitor privat nu ar fi efectuat o astfel de operațiune fără o evaluare prealabilă credibilă și realistă care să arate că este mai rentabilă o conversie a creanțelor în capital propriu decât menținerea situației de creditor preferențial al întreprinderii.
(60)
Prin urmare, prin efectuarea conversiei creanțelor în capital propriu, SFIRS a acordat un avantaj grupului Legler.
(61)
Din considerentele de mai sus reiese că conversia creanțelor în capital propriu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(62)
În ceea ce privește calcularea cuantumului ajutorului, trebuie reținut că noțiunea de ajutor de stat se limitează la ajutorul acordat prin intermediul resurselor de stat. Cuantumul ajutorului trebuie calculat pe baza valorii de piață a datoriei convertite în capital Legler. Prin urmare, dacă valoarea nominală totală a datoriei Legler către SFIRS era de 17 milioane EUR, în timp ce, în ziua precedentă conversiei, valoarea sa de piață era de 450 000 EUR, valoarea de piață a tranzacției prin care SFIRS a convertit 85,3 % din creanțele sale totale, și anume o valoare nominală de 14,5 milioane EUR, în capital, a fost de EUR 383 850 (respectiv, 85,3 % din 450 000 EUR). Prin urmare, avantajul acordat din resurselor de stat a fost de 383 850 EUR. Pe de altă parte, valoarea nominală a creanțelor convertite nu poate fi considerată avantaj decât în termeni contabili.
V.2 Compatibilitatea ajutorului cu piața internă
(63)
Întrucât s-a constatat că cele două măsuri notificate constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din tratat, Comisia trebuie să evalueze dacă acest ajutor este compatibil cu piața internă.
(64)
Compatibilitatea măsurilor de ajutor de stat în cauză cu piața internă trebuie evaluată pe baza Liniilor directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor.
(65)
În ceea ce privește garanția publică, în vederea evaluării compatibilității acesteia, trebuie să se realizeze o distincție între prelungirea ajutorului de salvare, pe de o parte, și furnizarea unui ajutor de stat sub forma unei garanții pe termen mediu, care reprezintă, de asemenea, o măsură de restructurare (pentru durata perioadei de restructurare), pe de altă parte.
(66)
În ceea ce privește prelungirea ajutorului de salvare, punctul 26 din liniile directoare prevede că, în cazul în care statul membru a prezentat un plan de restructurare în termen de șase luni de la data autorizării sau, în cazul unui ajutor nenotificat, de la data aplicării măsurii, termenul-limită pentru rambursarea împrumutului sau pentru încheierea garanției este prelungit până când Comisia ia o decizie cu privire la plan, cu excepția cazului în care Comisia hotărăște că o astfel de decizie nu este justificată.
(67)
Notificarea planului de restructurare a permis continuarea planului de salvare pentru încă șase luni. Totuși, Italia și-a retras, ulterior, notificarea. Din punctul 26 al liniilor directoare reiese că notificarea unui plan de restructurare este o condiție sine qua non pentru prelungirea ajutorului de salvare. Prin urmare, în cazul în care un plan de restructurare este retras ulterior, prelungirea aprobată a planului de salvare trebuie să înceteze.
(68)
Din practica decizională a Comisiei [cazurile Ernault (16) și Huta Cynku (17)] reiese că dacă nici un plan de restructurare, nici unul de lichidare nu a fost notificat Comisiei sau, în cazul de față, dacă planul de restructurare a fost retras, prelungirea ajutorului de salvare în cauză nu poate fi menținută după data la care statul membru a retras notificarea planului de restructurare.
(69)
Întrucât garanția pe termen mediu (pe durata planului de restructurare), considerată drept ajutor de restructurare notificat, era o prelungire a ajutorului de salvare sub formă de garanție, aceasta a fost compatibilă până la retragerea notificării de către Italia.
(70)
Astfel, compatibilitatea ajutorului de stat sub formă de garanție prelungită cu piața internă trebuie evaluată începând cu ziua ulterioară retragerii de către Italia a notificării sale (respectiv, de la 24 iulie 2008).
(71)
Acordarea de ajutor de stat unei întreprinderi în dificultate poate fi considerată compatibilă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din tratat doar dacă sunt respectate cerințele prevăzute în Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor.
(72)
În conformitate cu punctul 12 litera (a) și punctul 14 din liniile directoare, doar întreprinderile în dificultate sunt eligibile pentru ajutorul de restructurare.
(73)
În conformitate cu punctul 9 din liniile directoare, o întreprindere este considerată, indiferent de dimensiunea ei, că se află în dificultate în cazul în care nu este capabilă, din resurse proprii sau cu fonduri pe care le poate obține de la acționarii săi sau de pe piață, să oprească pierderile care, fără intervenția din exterior a autorităților publice, o vor condamna, aproape sigur, la ieșirea din afaceri.
(74)
Conform punctului 10 din liniile directoare, o întreprindere este considerată că se află în dificultate în următoarele situații:
(a)
o societate cu răspundere limitată, în care mai mult de jumătate din capitalul social a dispărut, peste un sfert din acest capital fiind pierdut în ultimele 12 luni;
(b)
o societate comercială în care cel puțin unii dintre asociați au răspundere nelimitată pentru creanțele societății, atunci când mai mult jumătate din capitalul propriu, așa cum reiese din contabilitatea societății, a dispărut, peste un sfert din acest capital fiind pierdut în ultimele 12 luni;
(c)
indiferent de tipul societății respective, în cazul în care îndeplinește criteriile prevăzute de legislația națională pentru a face obiectul procedurilor colective de insolvență.
(75)
Așa cum reiese din dispozițiile formulate la punctul 10 litera (a) din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor, fără o intervenție externă, orice întreprindere care se confruntă cu o pierdere masivă de capital social se îndreaptă spre încetarea aproape sigură a activității într-un termen scurt sau mediu. Într-o decizie anterioară (18), Comisia a concluzionat că o întreprindere cu capital negativ va fi considerată a fortiori în dificultate. În hotărârea Biria (19), Tribunalul a confirmat, de asemenea, că o pierdere masivă de capital reprezintă, într-adevăr, un semn de dificultate și că este corectă concluzia Comisiei conform căreia o întreprindere cu capital negativ se află în dificultate.
(76)
Legler îndeplinea criteriul de la punctul 10 litera (a) din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor, întrucât în 2006 avea un capital negativ (a se vedea considerentul 19).
(77)
Comisia menționează, de asemenea, că Legler era considerată deja întreprindere în dificultate în sensul punctului 10 litera (a) din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor, începând cu 22 mai 2007, când ajutorul de salvare a fost autorizat.
(78)
Ulterior, situația financiară a Legler nu s-a îmbunătățit. De fapt, în 2008 aceasta a fost declarată insolventă de către instanța competentă (a se vedea considerentul 16).
(79)
Comisia observă, de asemenea, că Legler nu este o întreprindere nou-creată în sensul punctului 12 din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor.
(80)
În temeiul punctului 13 din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor, o întreprindere care aparține de un grup sau este preluată de un grup de întreprinderi nu este în mod normal eligibilă pentru ajutor de salvare sau restructurare, cu excepția cazului în care se poate demonstra că dificultățile întreprinderii sunt intrinsece și nu sunt rezultatul unei alocări arbitrare a costurilor în cadrul grupului și că dificultățile sunt prea grave pentru a fi soluționate de grup.
(81)
Comisia menționează că Piltar a fost un simplu vehicul comercial, care nu a urmărit nicio altă activitate comercială în afara deținerii de acțiuni în cadrul Legler. Niciuna dintre informațiile disponibile Comisiei nu sugerează faptul că dificultățile cu care s-a confruntat întreprinderea au fost rezultatul unei alocări arbitrare a costurilor în cadrul grupului. De asemenea, întrucât Piltar era deținută integral de persoane private și nu s-a angajat în nicio altă activitate economică în afara investiției de capital în cadrul Legler, nu putea contribui la restructurarea Legler.
(82)
Pe baza celor menționate anterior, se poate concluziona că sunt respectate cerințele prevăzute la punctul 9 din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor.
(83)
Având în vedere faptul că Legler este eligibilă pentru ajutor de restructurare, trebuie să se evalueze în prezent dacă sunt respectate cerințele prevăzute la punctele 32-51 din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor pentru compatibilitatea ajutorului.
(84)
Totuși, Italia a retras planul de restructurare al Legler și, prin urmare, nu mai are nicio obligație cu privire la niciun plan de restructurare în sensul punctului 35 din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor. Prin urmare, Comisia nu poate evalua ajutorul ilegal din perspectiva criteriilor de la punctele 32-51 din Liniile directoare privind salvarea și restructurarea întreprinderilor.
(85)
De asemenea, Comisia consideră că garanția publică și conversia creanțelor în capital propriu nu pot fi considerate compatibile cu piața internă pe niciun alt temei juridic.
VI. CONCLUZIE
(86)
Procedura oficială de investigare în temeiul articolului 108 alineatul (2) din tratat în ceea ce privește subvenția directă de 13,2 milioane EUR trebuie încheiată, întrucât Italia și-a retras notificarea și nu intenționează să continue acest proiect de ajutor.
(87)
Comisia concluzionează că garanția publică și conversia creanțelor în capital propriu intră sub incidența articolului 107 alineatul (1) din tratat.
(88)
Aceste două măsuri au fost puse în aplicare de Italia, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din tratat.
(89)
Conform tratatului și jurisprudenței consacrate a Curții de Justiție, atunci când constată că ajutorul este incompatibil cu piața internă, Comisia are competența de a decide ca statul în cauză să îl anuleze sau să îl modifice (20). De asemenea, Curtea a susținut în mod consecvent că obligația unui stat de a anula ajutorul considerat de Comisie incompatibil cu piața internă este menită să restabilească situația existentă anterior (21). În acest context, Curtea a stabilit că obiectivul este îndeplinit atunci când beneficiarul rambursează sumele acordate sub formă de ajutor ilegal, pierzând în acest fel avantajul pe care l-a avut față de ceilalți concurenți de pe piață, iar situația anterioară acordării ajutorului a fost restabilită (22).
(90)
Urmând jurisprudența menționată, articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 659/99 al Consiliului (23) prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar”.
(91)
Astfel, având în vedere că măsurile în cauză sunt considerate ajutor ilegal incompatibil cu piața internă, cuantumurile ajutorului celor două măsuri, și anume 13 milioane EUR, respectiv 383 850 EUR, trebuie recuperate în vederea restabilirii situației care a existat pe piață înainte de acordarea ajutorului.
(92)
În ceea ce privește garanția publică, recuperarea se efectuează, prin urmare, din ziua ulterioară retragerii de către Italia a notificării ajutorului de restructurare, și anume de la 24 iulie 2008, și se aplică dobândă până la recuperarea efectivă.
(93)
În ceea ce privește conversia creanțelor în capital propriu, sumele care trebuie recuperate sunt purtătoare de dobândă de la data la care ajutorul a fost pus la dispoziția beneficiarului, și anume 31 mai 2007, până la data recuperării efective,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Procedura oficială de investigare în sensul articolului 108 alineatul (2) din tratat în ceea ce privește ajutorul direct de 13,2 milioane EUR acordat în favoarea întreprinderii Legler S.p.A. este închisă.
Articolul 2
Garanția publică în valoare de 13 milioane EUR și conversia creanțelor în capital propriu în valoare de 383 850 EUR, acordate de Italia în încălcarea articolului 108 alineatul (3) din tratat în favoarea Legler S.p.A., constituie ajutor de stat incompatibil cu piața internă.
Articolul 3
(1) Italia recuperează de la beneficiar ajutorul menționat la articolul 2.
(2) Sumele care trebuie recuperate sunt purtătoare de dobândă până la data recuperării efective.
În ceea ce privește garanția publică, dobânda se calculează din ziua următoare datei la care Italia a retras notificarea ajutorului de restructurare.
În ceea ce privește conversia creanțelor în capital propriu, dobânda se calculează de la data la care ajutorul a fost pus la dispoziția beneficiarului.
(3) Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu dispozițiile capitolului V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei (24) și ale Regulamentului (CE) nr. 271/2008 al Comisiei (25) de modificare a Regulamentului (CE) nr. 794/2004.
(4) Italia anulează toate celelalte plăți restante aferente ajutorului menționat la articolul 2, începând de la data adoptării prezentei decizii.
Articolul 4
(1) Recuperarea ajutorului menționat la articolul 2 este imediată și efectivă.
(2) Italia se asigură că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 5
(1) În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Italia pune la dispoziția Comisiei următoarele informații:
(a)
suma totală (suma principală și dobânda) care urmează să fie recuperată de la beneficiar;
(b)
o descriere detaliată a măsurilor deja luate și a celor planificate în vederea respectării prezentei decizii;
(c)
documentele care demonstrează că beneficiarul a fost somat să ramburseze ajutorul.
(2) Italia informează Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale luate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la recuperarea ajutorului menționat la articolul 2. Italia pune la dispoziție fără întârziere, la cererea Comisiei, informații privind măsurile deja luate, precum și cele planificate, în vederea respectării prezentei decizii. Italia furnizează, de asemenea, informații detaliate privind sumele ajutorului și dobânzile care au fost deja recuperate de la beneficiar.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează Republicii Italiene.
Adoptată la Bruxelles, 23 martie 2011.