ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 25/08 (ex NN 23/08) reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, kterou poskytla Francouzská republika ve prospěch společnosti France Télécom
(oznámeno pod číslem C(2012) 9403)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/540/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (3) v souladu s těmito články, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Stížností ze dne 4. října 2002, která byla doplněna dne 16. ledna 2003, byla Komisi předložena tvrzení, podle nichž Francouzská republika poskytla podporu ve prospěch společnosti France Télécom, která měla částečně snížit její finanční náklady, a to zejména náklady spojené s financováním důchodů. Dopisem ze dne 17. března 2004 sdělila Francouzská republika Komisi informace, které si Komise od ní vyžádala v souvislosti se stížností.
(2)
Dopisy ze dne 2. dubna 2004 a 24. února 2006 stěžovatelé poskytli dodatečné informace týkající se stížnosti.
(3)
Dopisem ze dne 20. května 2008 oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení o této podpoře podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“).
(4)
Francie předložila své připomínky dne 18. července 2008.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k předmětné podpoře.
(6)
Dne 22. září 2008 obdržela Komise připomínky společnosti France Télécom a po prodloužení lhůty obdržela dne 1. a dne 16. října 2008 také připomínky stěžovatelů a jednoho telekomunikačního operátora. Komise je poté předala Francouzské republice, umožnila jí se k nim vyjádřit a obdržela připomínky Francouzské republiky dopisem ze dne 13. února 2009.
(7)
Dne 16. února 2009 předložila své připomínky společnost France Télécom a upozornila v nich Komisi na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. listopadu 2008 (5), který podle ní potvrzuje její tvrzení. Dne 14. května 2009 předložil telekomunikační operátor uvedený v bodě odůvodnění č. 6 dodatečné informace ke svým projednávaným připomínkám a odvolával se v nich na rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 (6), které podle něj potvrzuje jeho připomínky.
(8)
Jednání mezi zástupci Komise a zástupci společnosti France Télécom proběhla na žádost této společnosti dne 17. prosince 2009, dne 23. září 2010 a dne 12. října 2010. France Télécom předala dodatečné připomínky dne 18. října 2010.
(9)
Na žádost Komise poskytla Francouzská republika dne 18. března 2010 upřesnění a aktualizaci některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách a vše doprovodila připomenutím jejich obsahu.
(10)
Dne 22. září 2010 sdělily francouzské orgány Komisi nové připomínky a požádaly o jednání, jež proběhlo dne 22. října 2010. Dopisem ze dne 28. října 2010 jim Komise zaslala skutková upřesnění zmíněná během tohoto jednání a dodatečné připomínky společnosti France Télécom a zároveň Francouzskou republiku vyzvala, aby se k nim případně vyjádřila. Dne 17. listopadu 2010 Komise zaslala dodatečná upřesnění, o která požádaly francouzské orgány dne 10. listopadu 2010 za účelem vypracování svých připomínek.
(11)
Dopisem ze dne 9. prosince 2010 a doplněném dne 24. června 2011 předložila Francouzská republika své dodatečné připomínky provázené aktualizací některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách. Dne 28. června a 4. července 2011 proběhla s francouzskými orgány jednání. Nové připomínky byly poté předloženy dne 7. října 2011.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(12)
Opatření, jež jsou předmětem tohoto řízení, spočívají ve změnách zavedených v roce 1996 do režimu odvodů podniku France Télécom ve spojení s vyplácením důchodů jeho zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců. Předchozí režim vznikl v roce 1990 při vytvoření společnosti France Télécom jako podniku odlišného od státní správy. Pokud jde o odvody společnosti France Télécom na sociální zabezpečení, zákon z roku 1990 ve skutečnosti pouze převzal předchozí praxi. U příležitosti přetvoření společnosti France Télécom na akciovou společnost, kótování na burze a otevření stále větší části jejího kapitálu na straně jedné a úplného otevření hospodářské soutěži trhů, na nichž ve Francii a v ostatních členských státech Evropské unie působila, na straně druhé došlo v roce 1996 k zavedení nového režimu. V současné době režim zavedený v roce 1996 ve své podstatě stále platí.
2.1 Právní rámec statusu společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců v období 1990 až 1996
2.1.1 Status společnosti France Télécom a postavení jejích zaměstnanců mezi rokem 1990 a rokem 1996
(13)
Podle zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 (dále jen „zákon z roku 1990“) (7) vznikla společnost France Télécom jako veřejnoprávní provozovatel s právní subjektivitou. Předtím tvořila jedno z generálních ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací. Stejným zákonem bylo převedeno na společnost France Télécom plnoprávně a bezplatně plné vlastnictví movitého a nemovitého státního majetku vyhrazeného pro služby spadající pod toto generální ředitelství.
(14)
Článek 3 zákona z roku 1990 pověřuje společnost France Télécom zejména těmito úkoly: i) zajišťovat všechny veřejné telekomunikační služby při vnitřním a mezinárodním styku; ii) vytvářet, rozvíjet a provozovat veřejné sítě nutné pro poskytování těchto služeb a zajistit jejich propojení se sítěmi v zahraničí; iii) poskytovat všechny ostatní telekomunikační služby, zařízení a sítě a rovněž vytvářet sítě pro kabelové síření rozhlasových a televizních služeb.
(15)
Podle článku 29 zákona z roku 1990 se na zaměstnance společnosti France Télécom vztahují zvláštní statusy přijaté podle zákona o právech a povinnostech státních zaměstnanců a podle zákona, kterým se stanoví služební řád pro státní službu. Zákon z roku 1990 umožňoval zaměstnávat smluvní zaměstnance spadající do režimu obecného práva v rámci stanoveném ve smlouvě uzavřené mezi státem a podnikem. Tato smlouva stanovila pro tento typ náboru horní hranici 3 % celkového počtu zaměstnanců.
(16)
Zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy a ve svém článku 30 stanovil rozdělení odpovědností v oblasti financování sociálních služeb pro zaměstnance mezi francouzský stát a společnost France Télécom následovně:
„Stávající zaměstnanci a důchodci ministerstva pověřeného poštovními a telekomunikačním službami, zaměstnanci a důchodci veřejnoprávních provozovatelů, na něž se vztahuje obecný status státních zaměstnanců, a také osoby s právy odvozenými od těchto zaměstnanců a důchodců mají nárok na věcné dávky v oblasti nemocenského pojištění, mateřských dávek a invalidního důchodu prostřednictvím vzájemné zdravotní pojišťovny pošt a telekomunikací (Mutuelle générale des P.T.T.) za podmínek stanovených v knize III a v kapitole II první hlavy knihy VII zákoníku sociálního zabezpečení. Část odvodů na sociální zabezpečení připadající státu podle článku L. 712-9 přitom přebírají u svých státních zaměstnanců veřejnoprávní provozovatelé.
Vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům společností La Poste a France Télécom provádí stát. Jako vyrovnání jsou veřejnoprávní provozovatelé povinni uhradit státní pokladně:
a)
výši srážky ze mzdy zaměstnance, jež je stanovena článkem L. 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích;
b)
dodatečný odvod, který umožní úplné uhrazení nákladů spojených s penzí přiznanou nebo k přiznání jejich zaměstnancům v důchodu.
Náklady vyplývající z uplatnění ustanovení článku L. 134-1 zákoníku sociálního zabezpečení na zaměstnance společnosti La Poste a France Télécom nesou v celém jejich rozsahu veřejnoprávní provozovatelé.
Výnos přijatý Státní radou určuje podle potřeby podmínky provádění těchto ustanovení.“
(17)
V období od roku 1991 do roku 1996 byl odvod „zaměstnavatele“ podle článku 30 zákona z roku 1990 (tj. „dodatečný odvod“ stanovený v čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990 v jeho původním znění) připadající na společnost France Télécom u jejích státních zaměstnanců stanoven jako rozdíl mezi celkovou částkou státních penzí vyplacených francouzským státem a částí hrazenou pracujícími státními zaměstnanci z jejich mzdy. Společnost France Télécom se rovněž podílela na režimech tzv. „vyrovnání“ a „nadvyrovnání“, které počítaly s převody za účelem zajištění vyváženosti mezi důchodovými režimy státních zaměstnanců jiných veřejnoprávních subjektů. Část financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců připadající na zaměstnance byla určena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích jako srážka ze mzdy zaměstnance a stanovena na výši 7,85 % hrubého tabulkového platu.
(18)
Platby provedené společností France Télécom vzrostly z 920 milionů EUR v roce 1991 na 1 miliardu 151 milionů EUR v roce 1996 a byly rozloženy následovně:
Tabulka 1
Důchodové odvody zaměstnanců a zaměstnavatele u společnosti France Télécom v období 1991-1996 (8)
(v milionech EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Celková částka penzijních odvodů
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/odvody zaměstnanců
195
201
217
213
229
238
a 2/odvod zaměstnavatele
743
782
853
866
944
976
B/Vyrovnání - nadvyrovnání
176
188
277
136
201
175
Náklady celkem (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Z toho France Télécom celkem (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Společnost France Télécom zaúčtovávala výdaje spojené s důchody na základě uhrazených příspěvků. Vzhledem k tomu, že tyto výdaje jistě porostou z důvodu předpokládaného vývoje důchodových penzí, jež bude muset svým bývalým státním zaměstnancům vyplácet, zanášela společnost France Télécom do svých účtů rovněž jistou roční rezervu určenou k tomu, aby se odhadovaný dopad budoucího navýšení plateb rozložil na období 30 roků. Celková výše rezerv vytvářených až do roku 1996 dosáhla částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR). Jelikož je francouzský stát sám sobě pojišťovatelem, nevytvářel na své straně podle francouzských orgánů pro tyto penze žádné rezervy (9).
2.1.2 Změny provedené ve statusu společnosti France Télécom a postavení jejích pracovníků se statusem státních zaměstnanců počínaje rokem 1996
(20)
Zákon č. 96-660 ze dne 26. července 1996 (10) (dále jen „zákon z roku 1996“) pozměnil některá ustanovení zákona z roku 1990. S účinností od 31. prosince 1996 na jedné straně přiznal France Télécom status státního podniku podléhajícího právním ustanovením, jež se vztahují na akciové společnosti, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy, a na druhé straně převedl bezplatně rozhodující část majetku, práv a závazků veřejnoprávního subjektu France Télécom na státní podnik France Télécom.
(21)
Kapitál podniku France Télécom SA (dále jen „France Télécom“) byl vyhláškou stanoven na 25 miliard FRF (3,8 miliardy EUR) na základě vlastních prostředků uvedených v účetní rozvaze k 31. prosinci 1995. Akcie společnosti France Télécom byly připuštěny v říjnu 1997 na první trh pařížské burzy a rovněž na New York Stock Exchange (NYSE). Podle výroční zprávy za rok 1998 bylo složení kapitálu společnosti France Télécom následující: stát držel podíl ve výši 63,6 %, soukromí investoři ve výši 31,2 %, zaměstnanci společnosti ve výši 3,2 % a společnost Deutsche Telekom ve výši 2 %. Po prodeji 10,85 % podílů dne 7. září 2004 neměl již francouzský stát v podniku majoritní podíl. Jeho podíl potom nadále klesal, až se k 31. prosinci 2008 ustálil na 26,65 % kapitálu. Ovšem s 26,65 % hlasovacích práv a vzhledem ke skutečnosti, že neexistují žádné další stmelené skupiny význačných akcionářů, francouzský stát jmenuje předsedu správní rady a generálního ředitele, zůstává hlavním akcionářem společnosti France Télécom a ve skutečnosti může rozhodnout o výsledku hlasování akcionářů u otázek, jež vyžadují prostou většinu (11).
(22)
Změna statusu společnosti France Télécom stanovená zákonem z roku 1996 obsahovala rovněž různá ustanovení, jež se týkala jejích zaměstnanců. Podle tohoto zákona pracuje sbor státních zaměstnanců společnosti France Télécom u státního podniku France Télécom a podléhá jeho správě. Zaměstnanci s postavením státních zaměstnanců si zachovávají tento status a záruky, které jsou s ním spojené. Zaměstnanecké podmínky státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom jsou stejné jako podmínky státních úředníků: mají zaručené pracovní místo a mohou být propuštěni pouze ze závažného důvodu v případech stanovených právními předpisy. Pokud jde o nábor nových zaměstnanců, zákon z roku 1996 umožňoval až do 1. ledna 2002 společnosti France Télécom najímat státní zaměstnance a zároveň zaměstnávat smluvní zaměstnance podléhající obecnému právu.
(23)
K 31. prosinci 1996 zaměstnávala společnost France Télécom 165 200 osob, z nichž bylo 94,1 % státních zaměstnanců. Aniž by čekala na uplynutí lhůty 1. ledna 2002 stanovené zákonem z roku 1996, přestala společnost France Télécom ve skutečnosti přijímat státní zaměstnance již od roku 1997. Počet státních zaměstnanců se proto během deseti roků snížil o 47 % z 133 434 osob v roce 1997 na 69 892 osob v roce 2007. Toto snížení je výraznější než u celkového počtu zaměstnanců společnosti France Télécom (- 25 %), který dosáhl k 31. prosinci 2007 počtu 124 166 zaměstnanců.
(24)
Článek 6 zákona z roku 1996 změnil rovněž článek 30 zákona z roku 1990 tím, že k původnímu znění přidal dvě odrážky c) a d). Jako vyrovnání za vyměření a vyplácení státem penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom ukládá zákon této společnosti uhradit státní pokladně:
„c)
(…) přímý odvod zaměstnavatele počínaje 1. lednem 1997 úměrný částkách odváděným ze mzdy na důchodové zabezpečení. Výše přímého odvodu se vypočítává tak, aby došlo k vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy mezi společností France Télécom a ostatními podniky působícími v odvětví telekomunikací, které spadají pod obecné právo sociálních dávek, pokud jde o rizika, jež jsou společná pro zaměstnance podle obecného práva a státní zaměstnance. Tuto výši lze změnit v případě změny uvedených odvodů. Způsoby určení odvodu zaměstnavatele a jeho uhrazování státu stanoví výnos Státní rady;
d)
(…) mimořádný paušální odvod, jehož výši a způsob úhrady stanoví zákon o státním rozpočtu do 31. prosince 1996“.
(25)
Zákon z roku 1996 vyloučil rovněž společnost France Télécom z oblasti působení obecného a zvláštního mechanizmu vyrovnávání důchodů stanoveného zákonem z roku 1990, což pro France Télécom znamenalo placení dodatečných vyrovnání a nadvyrovnání, jež jsou uvedena v tabulce č. 1. V období 1991-1996 částky uhrazené z tohoto důvodu představovaly 18 % penzí vyplacených osobám se statusem státních zaměstnanců.
(26)
Přímý odvod zaměstnavatele zavedený zákonem z roku 1996 nahradil dodatečný odvod stanovený čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento odvod vychází z míry konkurenční spravedlnosti založené na vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy u stejně vysoké čisté mzdy. Způsob vyrovnání je založen na rekonstruované výši nákladů, které by měl konkurent zaměstnávající osoby podléhající obecnému právu v oblasti sociálních odvodů, a to včetně důchodového zabezpečení, pokud by jim vyplácel čistou mzdu ve stejné výši, jako je mzda státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, a měl přitom totožnou strukturu zaměstnanosti.
(27)
Tato metoda vylučuje odvody hrazené konkurenty na ochranu před riziky, která nejsou společná soukromoprávním pracovníkům a státním zaměstnancům, což je zejména riziko nezaměstnanosti a nároky zaměstnanců v případě konkurzu nebo likvidace podniku (dále jen „pojištění na zaručení mezd“ či „PZM“). Při hlasování o zákonu z roku 1996 si zákonodárci uvědomovali tento rozdíl mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zdůraznili: „soubor ustanovení článku 6 umožňuje společnosti France Télécom snížit své náklady na pojištění proti nezaměstnanosti (odvody UNEDIC), které její možní konkurenti musí platit“ (12).
(28)
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom je vypočítáván každý rok a vyjadřován jako podíl z hrubých tabulkových mezd státních zaměstnanců v činné službě. Míra tohoto odvodu dosahovala v období 1997-2010 průměrné výše […] (13) % a podle připomínek Francouzské republiky měla hodnoty uvedené v tabulce č. 2:
Tabulka 2
Přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom v období 1997-2010
Rok
Míra odvodu
EUR (miliony)
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončení najímání státních zaměstnanců počínaje rokem 1997 omezilo počet státních zaměstnanců v činné službě u společnosti France Télécom. Bez ohledu na odchody do důchodu rostoucího počtu státních zaměstnanců v období 1991-2010 tabulka ukazuje, že odvod zaměstnavatele ve výši 744 milionů EUR, který společnost France Télécom uhradila v roce 2010, byl o 407 milionů EUR nižší než náklady na důchodové zabezpečení, které podnik platil francouzskému státu před vstupem v platnost reformy z roku 1996, a odpovídal pouhému odvodu zaměstnavatele, který France Télécom platila před dvaceti roky, tj. v roce 1991 (1 151 milionů EUR a 743 milionů EUR - viz tabulka č. 1).
(30)
Reforma zavedená zákonem z roku 1996 vede tak k tomu, že výše odvodu společnosti France Télécom se snižuje v absolutní hodnotě a není nadále vázána na počet státních zaměstnanců, kteří odešli do důchodu. K převedení nákladů na stát zavedenému zákonem z roku 1996 tak došlo v době, kdy výhledy převzaté Senátem počítaly s výrazným nárůstem nákladů na důchodové zabezpečení počínaje rokem 2005, přičemž měly dosáhnout 13 miliard FRF (1,98 miliardy EUR) v roce 2007, 21,5 miliardy FRF (3,3 miliardy EUR) v roce 2017 a 34 miliard FRF (6,1 miliardy EUR) v roce 2027 (14).
(31)
Z projednávání návrhu zákona v Národním shromáždění a Senátu tak vyplývá převedení nákladů na důchodové zabezpečení do státního rozpočtu ve výši 250 miliard FRF, již by roční odvody ve výši 100 miliard FRF a mimořádný odvod ve výši 40 miliard FRF nedokázaly pokrýt, a to i při započtení výnosu z prodeje části akcií podniku. V témže projednávání zákona se uvádí mimořádný odvod na snížení nového a výrazného nákladu pro stát v odhadované výši nejvýše 40 miliard FRF. Tato částka byla stanovena za spolupráce rady bankéřů tak, aby byla slučitelná s mírou zadlužení vzhledem k vlastnímu kapitálu ve výši 150 % a odpovídala rezervám vytvořeným podnikem na důchodové zabezpečení a nadnákladu pro stát za období deseti roků a ne déle, který vyplývá z rozdílu mezi vyplácenými penzemi a napříště vybíranými přímými odvody (15).
(32)
Záměr vyrovnání ve prospěch státu je připomenut nejenom ve znění článku 30 zákona přijatého zákonodárci a během projednávání návrhu zákona z roku 1996, ale také ve výroční zprávě společnosti France Télécom za rok 1997, kde se hovoří o „uhrazení francouzskému státu mimořádného odvodu ve výši 37,5 miliardy FRF ve spojení s budoucími důchody bývalých státních zaměstnanců“ (16). Rezervy vytvořené společností France Télécom jí umožnily snížit čisté finanční úsilí, jež musela vynaložit, protože během jediného roku zaplatila pouze nadnáklady, které státu reformou vzniknou za deset roků.
(33)
Ukazuje se tak, že pro stanovení výše mimořádného odvodu (nebo-li „doplatku“) byla zohledněna rezerva, kterou si každoročně společnost France vytvářela, která dosáhla celkové částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR) a která byla v roce 1996 určena k rozložení důsledku budoucího zvyšování odvodů vyplývajících ze zákona z roku 1990. Část tohoto odvodu, jež neodpovídala vytvořeným rezervám, pokrývala tento nadnáklad během období deseti roků. Jak jednoznačně vyplývá z tehdejších projednávání, výše odvodu byla stanovena při zohlednění částky, pro kterou si podnik již vytvořil rezervy.
(34)
Vzhledem k přímé povaze ročního odvodu zaměstnavatele zavedeného zákonem z roku 1996 se povinnost společnosti France Télécom od té doby omezuje na uhrazení tohoto odvodu, a to bez dalších závazků v oblasti pokrytí případných budoucích schodků jak režimu důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců, tak dalších režimů veřejné správy. Z důvodu existence zákona z roku 1996 se tak účetní rezerva stala bezpředmětnou. Rezerva byla na účtu zisků a ztrát společnosti France Télécom k 31. prosinci 1996 zanesena jako zisk do čistého hospodářského výsledku, a to v hodnotě 17,5 miliardy FRF (2,7 miliardy EUR) (17).
(35)
Kromě toho zákon o státním rozpočtu na rok 1997 určil výši mimořádného paušálního odvodu stanoveného zákonem z roku 1996 jako vyrovnání státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných zaměstnancům France Télécom se statusem státních zaměstnanců na 37,5 miliardy FRF (5,71 miliardy EUR). Odvod byl financován navýšením krátkodobého a dlouhodobého zadlužení podniku (18) a uhrazen v několika splátkách mezi lednem a říjnem roku 1997. Příjem vzniklý tímto mimořádným odvodem umožnil snížit schodek orgánů a subjektů francouzské veřejné správy na 41,8 miliardy EUR v roce 1997. Bez tohoto odvodu by schodek v tomto roce představoval 3,7 % HDP.
(36)
Příjem z tohoto odvodu byl přidělen Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), který byl zřízen zákonem o státním rozpočtu na rok 1997. Mimořádný odvod spolu s případnými finančními výnosy, které vytváří, tvoří jediný příjem zařízení. Jeho výdaje mají formu každoročního převodu do státního rozpočtu, jenž je zaúčtováván od roku 2006 jako příjem na penzijní účet zvláštního určení pro vojenské a civilní penze vyplácené státem. Tato platba byla na rok 1997 stanovena na výši 1 miliardy FRF (152,4 milionu EUR) s následným navýšením o 10 % každý rok, nestanoví-li zvláštní ustanovení zákona o státním rozpočtu jinak. Zařízení ukončí svou činnost po úplném převedení svých příjmů státu (19).
(37)
Uplatnění ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým se stanovily každoroční převody, vedlo k tomu, že se existence veřejnoprávního zařízení v roce 1999 odhadovala na 17 let, a to bez zohlednění odměňování jeho finančních prostředků (20). Vzhledem ke každoročním platbám, jež byly vyšší, než stanovil zákon o státním rozpočtu na rok 1997, byla tato doba trvání zkrácena. Jak uvádí tabulka č. 3, kumulovaná částka každoročních plateb prováděných zařízením dosahovala v roce 2010 již výše 5,47 miliardy EUR. S ukončením činnosti zařízení z důvodu úplného převedení disponibilních prostředků se počítalo k 31. prosinci 2011 (21). Zákon o státním rozpočtu na rok 2011 tak počítá pro tento rok s platbou ve výši 243 milionů EUR na penzijní účet zvláštního určení, čímž by mělo dojít ke splacení příjmů zařízení (22).
(38)
Mimořádný odvod ve výši 37,5 miliardy FRF přidělený Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom tak každopádně odpovídá odvodu zmiňovanému během projednávání návrhu zákona z roku 1996, který měl být nižší než 40 miliard FRF. Ačkoliv byl v roce 1997 převeden do státního rozpočtu a každoročně k němu přispíval za účelem vyplacení vojenských a civilních penzí, jeho výše byla stanovena tak, aby se vyrovnávaly nadnáklady, které pro stát vznikly prováděním zákona z roku 1996.
(39)
Zákon z roku 1996 nezměnil část připadající na zaměstnance při financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců, jež byla od vzniku veřejnoprávního provozovatele France Télécom v roce 1991 stanovena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích. Zákony z roku 1990 a roku 1996 k tomu nezměnily důchodový režim soukromoprávních zaměstnanců France Télécom, který podléhá obecnému právu sociálního zabezpečení v případě důchodů a je doplňován režimem připojištění AGIRC v případě manažerských pozic a režimem připojištění ARRCO v případě nemanažerských pozic. Na základě tohoto režimu společnost France Télécom a její soukromoprávní zaměstnanci plní povinnosti odpovídající povinnostem konkurenčních podniků, a to pokud jde zejména o placení přímých odvodů zaměstnancem.
(40)
U příležitosti reformy zavedené zákonem z roku 1996 ohodnotila kancelář pojistných matematiků, kterou si francouzský stát vybral za poradce, že vyměření a vyplácení penzí státem státním zaměstnancům v činné službě u společnosti France Télécom nebo v důchodu představuje k 1. lednu 1997 v pravděpodobné aktualizované hodnotě částku 242 miliard FRF (36,9 miliardy EUR (23)) (24). Tato částka se blíží zaokrouhlené částce ve výši 250 miliard FRF zmiňované v Senátu. Přímý odvod zaměstnavatele, který by France Télécom platila jako vyrovnání, byl na základě stejných předpokladů pojistných matematiků odhadnut na částku 15,2 miliardy EUR, k níž je nutno připočítat doplatek či mimořádný odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který byl plně uhrazen v říjnu roku 1997. Hodnotu budoucích příspěvků zaměstnanců v okamžiku vstupu v platnost reformy odhadují francouzské orgány na částku […] miliard EUR. Čistá hodnota nákladů převedených společností France Télécom na francouzský stát tak v podobě odhadované v roce 1996 představovala částku […] miliard EUR.
(41)
Kancelář pojistných matematiků, již si francouzský stát zvolil za poradce, odhadla pro desetileté období (1997-2006) kumulovanou částku dávek k vyplacení na […] miliard EUR. Během tohoto období dosáhla celková částka skutečně vyplacených dávek téměř stejné výše, a to […] miliard EUR, což představuje prognostickou odchylku 0,83 % směrem dolů (25). Uvedené se zpětnou platností potvrzuje přesnost výhledů, které byly použity během projednávání zákona.
(42)
Na základě těchto číselných údajů lze konstatovat, že částky a jejich oprávnění, o nichž jednalo Národní shromáždění a Senát při stanovení výše doplatku či mimořádného odvodu společnosti France Télécom, odpovídají řádově částkám ověřeným následovně během desetiletého období zmiňovaného během projednávání návrhu zákona. Oznámená nejvyšší částka mimořádného odvodu ve výši 6 miliard EUR (40 miliard FRF) odpovídá rezervám, které si podnik až do roku 1996 vytvářel, aby byl schopen čelit budoucím nákladům na důchody v tehdy předpokládané výši, tj. 3,6 miliardy EUR (23,4 miliardy FRF), při započtení rozdílu ve výši 2,4 miliardy EUR na úkor státu mezi zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými odvody vybranými mezi rokem 1997 a rokem 2006 na jedné straně a dávkami k vyplacení během stejného desetiletého období podle odhadu z roku 1996 na straně druhé.
(43)
Informace předané Francouzskou republikou a převzaté v tabulce č. 3 dále ukazují, že kumulované náklady na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, které musí francouzský stát financovat na základě reformy z roku 1996, dosáhly za období od roku 1997 do roku 2010 výše […] miliard EUR. Nákladem, který musí stát financovat, se rozumí zůstatek mezi ročními odvody společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců v činné službě a dávkami vyplácenými státním zaměstnancům v důchodu rok po roce po odečtení každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom. Mezi rokem 1997 a rokem 2010 se tento náklad vyvíjel takto:
Tabulka 3
Náklady vyplývající pro francouzský stát z reformy z roku 1996 (1997-2010)
(v milionech EUR)
Odvody
(zaměstnavatelské a zaměstnanecké)
Každoroční platby Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom
Vyplacené dávky
Náklady státu
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Celkem
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
Kvůli ustanovením zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterými se řídí, neodpovídaly výše každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom převedené v roce 1997 částkám odhadovaných nebo skutečně vyplacených dávek důchodcům této společnosti a ani výším nákladů, které musel stát financovat, a zároveň nebyly stanoveny v závislosti na uvedených částkách. Přezkum částek skutečně převedených potvrzuje přerušení této vazby. Bez ohledu na mimořádný odvod uhrazený společností France Télécom v roce 1997 z tabulky č. 3 vyplývá, že výše dávek vyplacené státním zaměstnancům v důchodu, kteří pracovali u France Télécom, přesahovaly počínaje rokem 2004 a s výjimkou roku 2006 každoroční zdroje.
(45)
Uhrazení každoročních odvodů společností France Télécom a každoroční platby zařízení, jež spravuje mimořádný odvod, nejsou v rámci penzijního účtu zvláštního určení přidělovány odlišně a ex ante na dávky poskytované důchodcům společnosti France Télécom. Pokud by se totiž přiděloval od roku 1997 mimořádný odvod pouze na financování předmětných dávek místo uplatňování systému převádění částky navyšované každý rok o 10 %, jak to stanoví zákon o státním rozpočtu na rok 1997, vedlo by to k ukončení činnosti veřejnoprávního zařízení spíše koncem roku 2008 než koncem roku 2011, jak se počítalo, a to vzhledem k částce nepokryté každoročními odvody, jež je uvedena v tabulce č. 3. Za jakéhokoliv předpokladu by byla v obou případech částka mimořádného odvodu vyčerpána k 31. prosinci 2011.
2.2 Postupné a následně úplné otevření telekomunikačních trhů
(46)
Reformu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom provázelo v pozadí úplné otevření hospodářské soutěži trhů služeb, na nichž tato společnost působila. Počínaje rokem 1988 směrnice Komise 88/301/EHS ze dne 16. května 1988 o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními (26) a směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (27) postupně liberalizovaly odvětví telekomunikací. Směrnice 90/388/EHS stanovila liberalizační opatření, jež měla být provedena do 31. prosince 1990 v oblasti přenášení údajů, datových služeb a hlasových telefonních služeb u podnikových sítí a uzavřených skupin uživatelů. Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS, pokud jde o provedení úplné hospodářské soutěže na trhu telekomunikací (28), měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví telekomunikací počínaje 1. lednem 1998.
(47)
Zákon č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o regulaci telekomunikací stanovil podmínky, které umožnily plně provést liberalizaci odvětví tím, že ukončily monopolní postavení společnosti France Télécom v oblasti telefonování přes pevné linky a v oblasti přenosů dat a vypracovaly sazby a vzájemné propojení s konkurenty. Také v jiných odvětvích, která přesto nepodléhala výlučným právům, a byla tak otevřena hospodářské soutěži již od roku 1987, jako tomu bylo v případě mobilních telefonů, zaujímala společnost France Télécom určité výsadní postavení s podílem na trhu, který se od roku 1997 do roku 2002 snížil z 53,3 % na 49,8 % (29). Zákon č. 96-659 rovněž pověřil společnost France Télécom úkoly obecného hospodářského zájmu a stanovil vznik fondu na financování s nimi spojených povinností, do kterého přispívali konkurenti.
(48)
Provádění opatření uvedených v bodech odůvodnění č. 46 a 47 vedlo počínaje rokem 1988 k tomu, že společnost France Télécom začala čelit příchodu konkurentů, z nichž někteří byli částečně vlastněny nadnárodními skupinami, na trhy dodávek zboží a služeb, na nichž ve Francii působila, přičemž některé tyto trhy, jako mobilní telefonování nebo mezinárodní komunikace, mají přeshraniční rozměr. Tento vývoj zesílil na trzích liberalizovaných počínaje rokem 1998. Společnost France Télécom k tomu navázala spolupráci se zahraničními provozovateli, jako jsou společnosti Deutsche Telekom a Sprint v roce 1996 (společnost Global One), a zároveň počínaje rokem 1997 začala rozvíjet partnerství a přebírat podíly např. v Itálii (Wind) nebo v Nizozemsku (Casema), či získávat licence na provozování mobilní sítě v Dánsku a v Portugalsku (30).
(49)
K reformě financování důchodů společnosti France Télécom tak došlo ve stejné době, kdy došlo k liberalizaci trhu na úrovni Evropské unie. Reforma se tudíž projevila na trhu plně otevřenému hospodářské soutěži, na němž ostatně France Télécom navázala důležitá spojení a přebírala podíly v jiných členských státech. Na pozadí zákona z roku 1996 a otevření podniku soukromému kapitálu zůstává skutečně přání podpořit rozvoj společnosti France Télécom na jiných trzích v Evropě než ve Francii, jak vyplývá z prohlášení učiněných během projednávání návrhu zákona, v nichž se hovoří o „ambicích francouzské vlády ohledně své národní vlajkové lodi, společnosti France Télécom“ (31).
(50)
V současnosti společnost France Télécom prohlašuje, že je v Evropě prvním poskytovatelem připojení k vysokorychlostnímu internetu, třetím mobilním operátorem a patří ke světovým špičkám v oblasti telekomunikačních služeb pro nadnárodní společnosti. Mimo Francii vyvíjí společnost France Télécom mimořádnou činnost prostřednictvím dceřiných společností ve Španělsku, Spojeném království, Polsku, Belgii, Rakousku a na Slovensku, kde zaujímá prvořadé postavení (32).
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(51)
Ve svém rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení Komise vyložila své předběžné posouzení opatření zavedených zákonem z roku 1996 tím, že je porovnala s referenčním rámcem pro povinné sociální a daňové odvody společnosti France Télécom stanoveným zákonem z roku 1990. Usoudila, že tato opatření zřejmě poskytují společnosti France Télécom selektivní zvýhodnění prostřednictvím státních prostředků, jež může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jež může představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
(52)
Komise kromě toho poznamenala, že pokud tato opatření představují státní podporu, nebyla tato podpora Komise oznámena před jejím provedením, přestože měla být podle judikatury považována za novou podporu. Francouzská republika tak zřejmě nesplnila svou povinnost oznámení na základě Smlouvy, a opatření by tak mělo být považováno za protiprávní.
(53)
Komise dospěla k závěru, že může slučitelnost podpory s vnitřním trhem posuzovat na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise také uvedla, že stejné ustanovení jí umožnilo dospět k závěru, že podpora poskytnutá společnosti La Poste při reformě způsobu financování důchodů jejích státních zaměstnanců je slučitelná s vnitřním trhem (33) a že vzhledem k podobnosti obou případů se jí zdá vhodné provést v tomto konkrétním případě podobnou analýzu.
(54)
Ve svém předběžném přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem a bez ohledu na podobnost s reformou způsobu financování důchodů u společnosti La Poste sdělila Komise Francouzské republice tyto pochyby:
a)
zaprvé, Komise sice zdůraznila, že nemá podrobné informace, které by prokazovaly, že míry odvodů placené společností France Télécom jsou stejné jako míry placené soukromými podniky obecného práva, které vyvíjejí činnost ve Francii v odvětví telekomunikací, ale poznamenala, že míra přímého odvodu uplatňovaná na společnost France Télécom od roku 1997 neumožňuje zaručit konkurenční rovnost („level playing field“) s jejími konkurenty. Uvedené vyplývá ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům společným soukromoprávním a státním zaměstnancům, a tudíž vylučuje odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku;
b)
zadruhé, Komise neměla dostatečné informace o dopadu snížení nákladů na důchody na hospodářskou soutěž, aby mohla posoudit, zda případné kladné dopady převažují nad dopady zápornými. K tomu musela Komise mimo jiné zohlednit skutečnost, že společnost France Télécom dosud zcela nevrátila protiprávní a neslučitelné podpory na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (dále jen „rozhodnutí o živnostenské dani uplatňované na společnost France Télécom“) (34), tedy rozhodnutí, jež Francie v určené lhůtě neprovedla, jak konstatoval Soudní dvůr (35).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(55)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami jsou shrnuty v oddílech 4.1 až 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
Ve svých připomínkách, jež považuje za doplnění připomínek předaných Francouzskou republikou, se společnost France Télécom domnívá, že čelí problému chronického nadpočetného stavu zaměstnanců, který je spojen s jejím bývalým statusem subjektu státní správy, a že v případě dotčených osob nemá stejné možnosti plynulosti při zaměstnávání jako její konkurenti. Společnost France Télécom tak musí vyvíjet značné úsilí v oblasti odborného vzdělávání a přeškolování ve výši 180 milionů EUR, což odpovídá 4,5 % mzdových nákladů oproti 2,9 % v průměru u francouzských podniků. Společnost France Télécom uvádí také mzdy vyšší o přibližně […] % bez přídavků a prémií. Protože navíc nemůže přistoupit k sociálním plánům, financovala v období od roku 1996 do roku 2006 doprovodná opatření při odchodu státních zaměstnanců do důchodu, jako je dovolená na konci kariéry, v částce přesahující 8 miliard EUR.
(57)
Společnost France Télécom se zadruhé domnívá, že penzijní náklady, které nesla mezi rokem 1990 a rokem 1996, byly neobvyklé a dostaly jí do postavení strukturálního znevýhodnění v poměru k jejím soukromým konkurentům ve smyslu rozsudku ve věciCombus (36), přičemž referenční rámec pro posouzení obvyklosti nebo neobvyklosti uvedených nákladů představuje režim obecného práva uplatitelný na konkurenty. Zásady stanovené v rozsudku ve věci Combus byly od té doby údajně potvrzeny Soudem prvního stupně v jeho rozsudku ve věci Hotel Cipriani (37). Společnost France Télécom popírá, že postavení jediného operátora, tedy v tomto konkrétním případě jí samotné, před a po reformě zavedené zákonem z roku 1996 představuje vhodný srovnávací rámec pro posouzení existence hospodářského zvýhodnění ve smyslu judikatury. Pokud by se referenční rámec měl omezit na společnost France Télécom před a po reformě z roku 1996, nelze údajně v žádném případě považovat opatření za selektivní, protože bylo v uvedeném rámci uplatňováno stejným způsobem.
(58)
Z uvedeného údajně vyplývá, že předmětná opatření buď nepředstavují státní podporu ve smyslu Smlouvy, protože zbavují společnost France Télécom neobvyklého strukturálního znevýhodnění, nebo je nelze považovat za selektivní zvýhodnění představující státní podporu.
(59)
Společnost France Télécom se podpůrně domnívá, že státní podpora, pokud by byla stanovena, by byla slučitelná s vnitřním trhem podle kritérií stanovených Komisí v jejím rozhodnutí o režimu důchodů společnosti La Poste (dále jen „rozhodnutí o společnosti La Poste“) (38). V tomto ohledu neznamená zvláštní povaha jejího režimu spočívající v tom, že společnost platí odvod vypočítávaný pouze na základě společných rizik, že by se od roku 1996 dostala do výhodného postavení vůči svým konkurentům: vedle strukturálního znevýhodnění spojeného se statusem státních zaměstnanců, které zaměstnává, musela společnost France Télécom v souvislosti s reformou z roku 1996 uhradit značné náklady, jejichž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno analyzovat a jejichž částka ve výši 5,7 miliardy EUR zdaleka přesahuje částku, již by společnost musela uhradit, pokud by její odvod podléhal nespolečným rizikům.
(60)
France Télécom se domnívá, že v rozhodnutí o společnosti La Poste (39) Komise uznala, že výše mimořádného jednorázového odvodu (2 miliardy EUR) v rámci reformy, která vstoupila v platnost po oznámení ale ještě před rozhodnutím Komise, vyrovnává odvody odpovídající nespolečným rizikům, a to až do vyčerpání částky jednorázového odvodu. Podle společnosti France Télécom neexistuje důvod, proč by Komise měla ustoupit od této zásady, protože z politických prohlášení z doby projednávání návrhu zákona z roku 1996 nelze dojít k závěru, že by zákonodárci stanovili výši paušálního odvodu společnosti France Télécom tak, aby se zachoval desetiletý nezměněný stav.
(61)
Kromě toho číselné údaje dostupné v roce 1996 údajně vyvracejí tvrzení, podle nějž byla částka ve výši 5,7 miliardy EUR tehdy údajně odhadnuta tak, aby přesně odpovídala nadnákladům, které vzniknou státu během deseti let kvůli provádění zákona z roku 1996 tím, že se budou vyrovnávat rok co rok nižší odvody hrazené podnikem, a to i při zohlednění nákladů na vyrovnání mezi jednotlivými režimy důchodů, od jejichž hrazení byla společnost France Télécom osvobozena v roce 1996 (40). Výše mimořádného odvodu měla za cíl odškodnit celkově francouzský stát z důvodů reformy. Tuto částku je proto údajně nutno zohlednit při analýze konkurenční spravedlnosti od vstupu reformy v platnost v roce 1997.
(62)
Společnost France Télécom se konečně domnívá, že bez reformy z roku 1996 by utrpěla výrazné konkurenční znevýhodnění na trzích, jejichž otevření hospodářské soutěži bylo cílem Unie, že francouzské orgány nyní plně provedly rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (41) a že opatření z těchto důvodů nevede k narušení hospodářské soutěže.
4.2 Stěžovatelé
(63)
Stěžovatelé sdílejí hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu Smlouvy v podobě snížení nákladů na důchody zavedené zákonem z roku 1996, které má platit společnost France Télécom. Podle postupu použitého v uvedeném rozhodnutí, u nějž stěžovatelé litují nedostatečnou kvantifikaci, by výše podpory měla dosáhnout 12,3 miliardy EUR a neměla by být v žádném případě nižší než 9,9 miliardy EUR (42). Stěžovatelé se domnívají, že pro rozhodnutí o tom, že se jedná o státní podporu, jsou rozhodující důsledky opatření, to znamená snížení sociálních nákladů, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a ne její cíl, to znamená vyrovnání údajného znevýhodnění. Znevýhodnění v důsledku zaměstnávání státních zaměstnanců společností France Télécom ostatně údajně neexistuje, protože podnik platí poplatky na pojištění proti nezaměstnanosti a odvody ze mzdy o 13 % nižší než konkurenti a protože má stálé a flexibilní zaměstnance, jelikož může snižovat mzdové náklady prostřednictvím předčasných odchodů do důchodu a přechodem do veřejné správy.
(64)
Takto se vyznačující státní podpora údajně není podle stěžovatelů slučitelná s vnitřním trhem. Značné konkurenční zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom bylo o to více škodlivé, že snížení nákladů nebylo nutné, aby se zabránilo ohrožení její finanční struktury: společnost France Télécom mohla v roce 1996 odepsat čistý aktualizovaný dluh v oblasti důchodových odvodů ve výši nejméně 9,9 miliardy EUR, nemusela nadále zanášet tento náklad do své rozvahy nebo do její přílohy, a následně se tak zadlužila ve značně vyšších částkách, když její průměrné čisté zadlužení dosahovalo v období 1997-2007 výše 44 miliard EUR. Podpora, jež osvobodila společnost France Télécom od nákladů na důchodové zabezpečení, které zdědila z doby, kdy měla monopolní postavení, jí dále umožnila financovat mezinárodní rozvoj podniku při současném posílení jejího postavení ve Francii, kde se těšila značným výhodám ze svého výlučného postavení, jehož náklady byly pouze oprávněnou protiváhou.
(65)
V minulosti nevrácené protiprávní a neslučitelné podpory by ostatně již samy o sobě znemožňovaly prohlásit předmětnou provozní podporu za slučitelnou, a to kvůli jejich kumulovanému důsledku. Neexistence konkurenční spravedlnosti reformy z roku 1996 kvůli neplacení odvodů v oblasti rizik nezaměstnanosti a nevyplacení mezd v případě konkurzu podniku potom také vylučuje slučitelnost reformy s pravidly Smlouvy. Je proto nutno, aby dluh společnosti France Télécom v oblasti důchodového zabezpečení vypočítal nezávislý odborník a aby se Francie zavázala, že zajistí finanční neutralitu režimu, a to zejména tím, že zavede mechanizmy úpravy odvodu zaměstnavatele a doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR v případě kolísání odvodů.
4.3 Telekomunikační operátor
(66)
Telekomunikační operátor sdílí a vyjadřuje svou podporu předběžné analýze uvedené v rozhodnutí Komise o zahájení řízení, jež označuje změny zavedené zákonem z roku 1996 za novou a protiprávní státní podporu, protože se pokouší nahradit vyplácení penzí ve skutečnosti prováděné státem za každoroční přímé odvody společnosti France Télécom, a to při odečtení odvodů hrazených pracovníky v činné službě se statusem státních zaměstnanců. Stejné označení by bylo podle tohoto operátora možno použít na sociální odvody spojené s riziky, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům. Tyto odvody, které platí konkurenti France Télécom, tato společnost nejméně od roku 1996 pro své soukromoprávní a státní zaměstnance neplatí. Narozdíl od případu, který byl předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (43), výpočet odvodu zaměstnavatele společnosti France Télécom nezahrnoval a stále ještě nezahrnuje uvedené odvody, což údajně znemožňuje prohlásit podporu za slučitelnou.
(67)
Pokud jde o podporu v podobě zrušení uhrazení státu penzí, které tento stát vyplácí, operátor se domnívá, že analýza hodnocení z hlediska hospodářské soutěže provedená Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste by jí zde naopak měla vést k závěru o její neslučitelnosti. Tato analýza by měla být založena na skutečnostech, k nimž došlo od roku 1996, a ne jako v případě rozhodnutí o společnosti La Poste na výhledech do budoucnosti.
(68)
Podle tohoto operátora společnost France Télécom zaujímá na řadě trhů, na nichž působí, tržní mocenské postavení, jež je možno přirovnat k dominantnímu. Kvůli této skutečnosti je na velkoobchodních trzích s vysokorychlostním a velmi vysokorychlostním připojením a na trzích s výchozím a koncovým telefonováním pomocí pevných linek předmětem regulačních opatření ex ante. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 o postupu provádění článku 82 Smlouvy o ES ve věci COMP-38.233 Komise ostatně zjistila a potrestala porušení článku 102 SFEU, jehož se dopustila společnost France Télécom prostřednictvím své dceřiné společnosti Wanadoo (44). Protože se podnik nachází v dobrém finančním stavu, obdržené podpory mu umožnily financovat jeho mezinárodní rozvoj, a to zejména koupi společností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakonec žádá Komisi, aby přesně kvantifikovala výši předmětné podpory a při uplatnění judikatury ve věci Deggendorf (45) odmítla uznat slučitelnost dotyčných opatření s vnitřním trhem do té doby, než budou vráceny minulé protiprávní podpory.
5. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(70)
Francouzská republika se domnívá, že změny zavedené v roce 1996 do způsobu financování důchodů zaměstnanců francouzského státu pracujících u společnosti France Télécom neobsahují žádný prvek státní podpory. Reforma z roku 1996 je údajně v každém případě slučitelná s vnitřním trhem, a to zejména při uplatnění na tento konkrétní případ postupu, který Komise použila ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste (46).
5.1 Existence státní podpory
(71)
Podle Francouzské republiky se společnost France Télécom ocitla kvůli zákonu z roku 1990 v neobvyklé situaci, která neodpovídala obecnému právu, které stanoví, že podniky platí přímý odvod zaměstnavatele, jenž je úměrný mzdovým nákladům a není vázán na výši vyplácených penzí. Náklady, jimž byla společnost France Télécom vystavena, byly tak údajně neobvyklé, protože finanční schodek dílčího režimu pro dotčené osoby byl jistý, stejně jako bylo jisté, že se stane neúnosný vzhledem k nevyhnutelnému snižování počtu státních zaměstnanců v činné službě a souběžného růstu počtu důchodců.
(72)
Reforma z roku 1996 údajně sladila financování důchodů s obecným právem, aniž se tím podnik dostal do výhodnějšího konkurenčního postavení, protože odvod společnosti France Télécom je každoročně vypočítáván tak, aby srovnal míru povinných daňových a sociálních odvodů s odvody konkurentů v odvětví telekomunikací. Nezohlednění odvodů, které odpovídají rizikům, jež nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, při výpočtu odvodů za uplatnění „míry konkurenční spravedlnosti“ je údajně oprávněné kvůli statusu státních zaměstnanců, který vylučuje např. riziko nezaměstnanosti kromě výjimečných případů propuštění z práce nebo odvolání.
(73)
Francouzská republika se domnívá, že referenční rámec pro určení obvyklé nebo neobvyklé povahy nákladů společnosti France Télécom musí představovat situace konkurentů podniku ve Francii. Vzhledem k přehnaným, od obecného práva odchylným, nespravedlivým a dlouhodobě neúnosným nákladům, které v tomto konkrétním případě zákon z roku 1990 společnosti France Télécom ukládal, jejich zrušení a sladění se situací konkurentů stanovené v reformě z roku 1996 tak pouze obnovilo obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Společnost France Télécom ostatně za znevýhodnění, jež utrpěla v rámci tohoto režimu, nedostala žádné vyrovnání, ačkoliv, jak zdůrazňuje ve svých připomínkách, dosud čelí strukturálním znevýhodněním, nadnákladům a nepružnostem kvůli statusu státních zaměstnanců, které zaměstnává, pokud jde o finanční opatření, která provázejí odchody do důchodu nebo návraty do státní správy, úsilí, jež musí vyvíjet v oblasti vzdělávání a školení, či vyšší mzdové náklady. Současný režim, který vyplývá z reformy, proto společnosti France Télécom neposkytuje žádné zvýhodnění, a neobsahuje tak žádný prvek podpory ve smyslu Smlouvy.
(74)
Tento výklad vyplývá z obecných zásad vypracovaných soudy Unie, podle nichž zákon, který umožňuje zabránit, aby rozpočet určitého podniku nebyl zatížen nákladem, který by v obvyklé situaci neexistoval, nepředstavuje státní podporu, protože státní podpory představují pouze zásahy, které snižují náklady, které běžně zatěžují rozpočet podniku (47). To je údajně také případ opatření, která zbavují veřejnoprávního konkurenta strukturálního znevýhodnění vůči jeho soukromoprávním konkurentům (48). Tento výklad je údajně také v souladu s praxí Komise (49).
(75)
Francouzská republika se obecněji domnívá, že pro určení existence podpory nebo okamžiku, kdy se zvýhodnění vyplývající z reformy zavedené zákonem z roku 1996, který v tomto směru neobsahuje žádné ustanovení, skutečně projevilo, není opodstatněné zahrnovat do tohoto řízení mechanizmy vyrovnání a nadvyrovnání, na jejichž základě společnost France Télécom hradila odvody v období 1991-1996 (viz tabulka č. 1). Hrazení takových odvodů vyplývalo také z režimu odchylujícího se od obecného práva, v němž penzijní režim uplatňovaný na společnost France Télécom byl považován za autonomní, což počínaje rokem 1997 přestalo platit.
(76)
S touto výhradou Francouzská republika upřesnila odhad odvodů hrazených společností France Télécom a uvedených v bodě odůvodnění č. 61, které podnik od roku 1997 přestal platit. Na základě skutečné rekonstituce pro období 2008-2010, zpětně extrapolované použitím průběhového koeficientu, se Francouzská republika domnívá, že odvody, které by hradila společnost France Télécom, jsou o 165 milionů EUR nižší než odvody vypočítané podnikem.
5.2 Slučitelnost případné státní podpory s vnitřním trhem
(77)
Francouzská republika se v každém případě domnívá, že pokud by reforma z roku 1996 týkající se společnosti France Télécom měla představovat státní podporu, měla by být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, a to v souladu s analýzou uplatněnou Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste (50). Reforma z roku 1996 zbavila společnost France Télécom strukturální zátěže, jež narušovala její konkurenceschopnost na trhu, jehož liberalizace právě probíhala, a její odvody jsou napříště, pokud jde o společná rizika, vypočítávány na základě míry konkurenční spravedlnosti.
(78)
Skutečnost, že odvod placený společností France Télécom počínaje rokem 1997 nezahrnuje rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům, není údajně na překážku slučitelnosti s vnitřním trhem. V tomto ohledu tabulka č. 4, jež je výtahem z informací předložených Francouzskou republikou, zobrazuje rozdíl mezi odvodem hrazeným společností France Télécom a částkou, kterou by platila, pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu, a to po odečtení dávek zajišťovaných na svůj účet společností France Télécom a jiných odvodů, které ji ve srovnání s konkurenty zatěžují.
Tabulka 4
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom v období 1997-2010 vypočítaný na základě uplatňované míry konkurenční spravedlnosti (MKS) a upravené míry konkurenční spravedlnosti (MKS*) za účelem zahrnutí nespolečných rizik
Rok
MKS
EUR (v mil.)
MKS*
EUR (v mil.)
MKS-MKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Francouzská republika odhaduje, že aktualizovaná hodnota skutečně zaplacených odvodů a odvodů ke splacení společnosti France Télécom představuje za období od roku 1997 do roku 2043 částku 13,5 miliardy EUR. Při míře konkurenční spravedlnosti upravené zohledněním nespolečných rizik ve výpočtu a při odečtení příspěvků, které zatěžují France Télécom a ne její konkurenty, by se dospělo za stejné období k vyššímu každoročnímu odvodu, a to k částce 16,7 miliardy EUR. I když francouzské orgány nepovažují zahrnutí uvedených rizik za relevantní, vypočítaly, že rozdíl (3,2 miliardy EUR) byl údajně více než dostatečně vyrovnán mimořádným paušálním odvodem ve výši 5,7 miliardy EUR, který France Télécom zaplatila v roce 1997.
(80)
Francouzská republika se domnívá, že lze, stejně jako v rozhodnutí o společnosti La Poste (51), považovat tento paušální odvod za doplatek umožňující vyrovnat hrazení odvodů vázaných na proměnlivou míru a zahrnujících odvody za nespolečná rizika. V tomto případě se ukazuje, že v současnosti tento doplatek přesahuje částku vyplývající z rozdílu mezi mírou stanovenou reformou z roku 1996 a změněnou mírou uvedenou v tabulce č. 4 a že tento doplatek nebude rozdílem mezi mírami nikdy zcela vyčerpán. Za těchto okolností jsou údajně odstraněny pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení ohledně neexistence skutečné konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty.
(81)
Pro Francouzskou republiku je reforma způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti La Poste, která byla zavedena v roce 2006 a která vycházela z reformy společnosti France Télécom z roku 1996, v zásadních aspektech s posledně uvedenou reformou zcela srovnatelná. Vzhledem k této souběžnosti neexistuje údajně žádný důvod, proč by se Komise měla odchýlit od precedentu společnosti La Poste. Komise by měla zejména souhlasit se zohledněním mimořádného paušálního odvodu uloženého společnosti France Télécom v analýze konkurenční spravedlnosti reformy tím, že ho bude považovat de facto za zálohu za odvody spojené s nespolečnými riziky.
(82)
Naopak u projednávání v Národním shromáždění a v Senátu, během nichž se zmiňovalo desetileté období finančního krytí reformy, se údajně jedná o jednorázová prohlášení. Podobné úvahy se neobjevují ani ve zdůvodnění návrhů zákona a ani v předmětných zákonech nebo přijatých prováděcích dokumentech. Záměrem zákonodárců v roce 1996 údajně bylo stanovit odvody na důchodové zabezpečení společnosti France Télécom na úroveň rovnající se odvodům konkurentů a nikoliv připravit reformu o její účinek po dobu deseti roků, k čemuž by vedlo uvažování, jež by Komise mohla přijmout, pokud by vycházela z prohlášení vytržených ze souvislostí.
(83)
Z parlamentních jednání údajně jednoznačně vyplývá, že výše odvodu byla stanovena paušálně bez vazby na náklady, které stát bude muset skutečně nést. Stejně tak Ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 96-385 DC ze dne 30. prosince 1996 uvedla, že paušální odvod ve výši 37,5 miliardy FRF je odůvodněn převzetím vyplácení důchodů státních zaměstnanců státem, aniž by přitom představoval vyrovnání za toto převzetí, zatímco na druhé straně platby do státního rozpočtu nebudou přidělovány na zvláštní výdajovou položku ale budou přispívat k obecným podmínkám vyváženosti tohoto rozpočtu v souladu s článkem 18 základního nařízení vlády ze dne 2. ledna 1959 k provádění zákonů o státním rozpočtu.
(84)
Podle Francouzské republiky byla přesná částka mimořádného odvodu stanovena zákonem o státním rozpočtu na rok 1997 při zohlednění nikoliv desetiletého období, během nějž by měl být stát tímto odvodem „vyplacen“, ale naopak dopadu na strukturu rozvahy společnosti France Télécom, který měl zůstat snesitelný. Stanovení výše tohoto odvodu se neřídilo logikou vyrovnání nákladů státu, ale zohledněním možností podniku hradit odvody.
(85)
Způsob, jakým byl tento odvod spravován, to znamená odděleně od důchodů skutečně vyplácených počínaje rokem 1997, údajně potvrzuje, že se jednalo o paušál. Z údajů poskytnutých Francouzskou republikou tak vyplývá, že penze vyhrazené státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom prostřednictvím penzijního účtu zvláštního určení dosáhly částky […] miliard EUR, zatímco Veřejnoprávní zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom údajně převedlo na uvedený účet částku 3,4 miliardy EUR. Zůstatek nepokrytý zaplacenými odvody dosáhl za stejné období výše 1,2 miliardy EUR. V roce 1997 se ostatně odhadovalo, že tento fond bude fungovat 17 až 25 roků, což nemá nic společného s desetiletým obdobím, na kterém zakládá Komise postup, který se zřejmě chystá přijmout.
(86)
Francouzská republika se domnívá, že společnost France Télécom by byla bez reformy postavena mimo trh, protože úroveň odvodů by v roce 2010 dosáhla 77 % hrubého tabulkového platu a v účtech by musela vytvořit rezervy na důchodové závazky pro státní zaměstnance, kteří u ní pracují. Reforma proto představovala rozhodující etapu přizpůsobení liberalizaci trhu, byla v souladu s cílem Unie, odpovídala mu a byla omezena na nutné minimum. Bez této reformy by společnost France Télécom vystoupila z trhu a nemohla by přistoupit k nezbytným investicím, zejména pro zpřístupnění účastnického vedení, aniž by bylo možno vyloučit úpadek, čímž reforma údajně neměla negativní důsledky pro hospodářskou soutěž.
(87)
Podle Francouzské republiky kromě toho reforma způsobu financování důchodů ve společnosti France Télécom, a zejména uložení platby mimořádného odvodu, nevedla údajně v období 1997-2006 k žádným nákladům pro stát, ale ve skutečnosti vytvořila podle odhadu francouzských orgánů pro francouzský stát čistý příjem přesahující částku 9,1 miliardy EUR (52). Pokud by měl být proveden výpočet výnosu mimořádného odvodu, Francouzská republika se domnívá, že by se měla použít diskontní sazba ve výši 7 %. Myšlenka mimořádného odvodu tak byla přijata již v roce 1996. Mělo se jednat o dlouhodobou investici, protože očekávané rozdíly mezi dávkami, které se musí platit, a očekávanými příjmy z odvodů přesáhly 500 milionů EUR až v roce 2005, tj. po devíti rocích, a přesahují 1 miliardu EUR až dvanáct let poté. V roce 1996 dosahovala v průměru míra výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (obligations assimilables du Trésor - dále jen „OAT“) na 15 let výše 6,9 %. Společnost France Télécom přistoupila ze své strany od listopadu 1991 do listopadu 1997 k vydávání dluhopisů se srovnatelnou průměrnou mírou výnosnosti ve výši 7 %.
(88)
Obstavení částek požadovaných Komisí v rámci provádění jejího rozhodnutí ohledně uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (53) a následné splacení těchto částek by mělo vést Komisi k závěru, že její rozhodnutí bylo provedeno, a to v souladu s jejím sdělením v této věci z roku 2007 (54). Kumulovaný důsledek těchto podpor by proto neměl být zkoumán.
6. POSOUZENÍ PODPORY
6.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(89)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(90)
Uplatnění kumulativních podmínek tohoto článku na tento konkrétní případ je zkoumáno v oddílech 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1 Podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 pocházejí od francouzského státu. Stanoví opatření, na jehož základě společnost France Télécom platí státní pokladně vyrovnání za to, že stát vyřizuje a vyplácí penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Protože podle zákona z roku 1996 je vyrovnání hrazené společností France Télécom nižší než v případě původního znění zákona z roku 1990, je podpora společnosti France Télécom poskytnuta ze státních prostředků.
6.1.2 Zvýhodnění určitých podniků
(92)
Ustanovení zákona z roku 1990 stanovily režim použitelný na veřejnoprávního provozovatele s právní subjektivitou France Télécom. Zákon z roku 1996 o státním podniku France Télécom uvedený režim mění prostřednictvím ustanovení, jež platí pro společnost France Télécom způsobem, který je vymezen pouze pro tento podnik.
(93)
Režim stanovený zákonem z roku 1990 má za cíl stanovit zvláštní vyrovnání, pokud jde o zásady a výši penzijních odvodů zaměstnavatele, které společnost France Télécom hradí francouzskému státu. Na rozdíl od toho, co tvrdí France Télécom, jak vyrovnání hrazené společností France Télécom, které stanovil zákon z roku 1990 ve svém původním znění a jež bylo uplatňováno v období 1991-1996, tak odlišné vyrovnání stanovené zákonem z roku 1996, jež je uplatňováno od roku 1997, jsou zvláštní opatření, která se týkají výlučně společnosti France Télécom, čímž je splněna podmínka selektivity.
6.1.3 Hospodářské zvýhodnění, které narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(94)
Je nutno zjistit, zda opatření, jimiž se stanoví výše předmětného vyrovnání, zvýhodňují společnost France Télécom. Otázku, zda změny zavedené do článku 30 zákona z roku 1990 zákonem z roku 1996 představují podporu v tom, že společnosti France Télécom poskytují hospodářské zvýhodnění, je nutno zkoumat z hlediska povahy a struktury předmětného penzijního systému a důsledků, které z toho pro společnost France Télécom vyplynuly, a nikoliv z hlediska důvodů změn nebo jejich cílů. Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky není proto cíl sledovaný změnou zákona z roku 1990 pro posouzení důsledků relevantní.
(95)
Převzetí vyměření a vyplácení penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom státem vyplývá z provádění zákona o civilních a vojenských důchodových penzích, který jako jediný platí pro dotyčné bývalé státní zaměstnance. Ani zákon z roku 1990 a ani zákon z roku 1996 nezměnily status těchto státních zaměstnanců nebo zásadu převzetí vyplácení jejich penzí státem. Toto převzetí zřejmě vyplývá ze zásady, podle níž osoby se statusem státních zaměstnanců slouží v obecném zájmu zcela nezávisle veřejnému blahu. Tak tomu ale není v případě, kdy tito státní zaměstnanci pracují pro podnik, který poskytuje služby za úplatu, s cílem sloužit zájmu a zisku tohoto podniku, který hospodářsky soutěží s jinými podniky, které poskytují stejné služby.
(96)
Z tohoto pohledu představuje placení vyrovnání státu, které stanoví zákon z roku 1990 jak ve svém původním znění, tak po změnách zavedených zákonem z roku 1996, výjimku ze zásady převzetí francouzským státem. Tato výjimka je odůvodněna povahou a strukturou systému uplatňovaného na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom. Podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích je totiž francouzský stát povinen vyměřovat a vyplácet penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom, pro které platí obecný status zaměstnanců francouzského státu a nikoliv obecné právo dávek sociálního zabezpečení.
(97)
I bez vyrovnání hrazeného společností France Télécom by francouzský stát musel plnit své závazky, které má v oblasti důchodů vůči státním zaměstnancům s dotyčným statusem, pokud by tyto závazky jednostranně nezměnil. Naopak, uvolnění státních zaměstnanců vyškolených státem pro práci u společnosti France Télécom bez vyrovnání v oblasti vyplácených penzí nebo penzí, které bude nutno vyplácet, by této společnosti poskytlo jasné zvýhodnění.
(98)
Protože podniky konkurující společnosti France Télécom nezaměstnávají osoby se statusem státních zaměstnanců, vůči nimž by měl francouzský stát podobné finanční závazky, nelze na ně přenést logiku systému financování penzí a hrazení vyrovnání, jež pro společnost France Télécom stanovil zákon. Dokládá to skutečnost, že se francouzské orgány zřejmě domnívají, že hrazení sociálních odvodů konkurenty na pojištění proti rizikům nevyplacení mezd, jež spadají do obecného práva dávek sociálního zabezpečení, je odůvodněné, protože tito konkurenti zaměstnávají osoby, které mají v této oblasti jiný status. Ovšem Francouzská republika se dovolává právě tohoto statusu, když tvrdí, že zahrnutí rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům, do výpočtu vyrovnání hrazeného společností France Télécom státu podle zákona z roku 1996 není odůvodněné.
(99)
Z uvedeného tak vyplývá, že v případě odvodů hrazených z důvodů zaměstnávání soukromoprávních pracovníků se tyto podniky nenacházejí z právní a skutkové stránky v situaci srovnatelné se situací společnosti France Télécom, pokud jde o její státní zaměstnance, a to na rozdíl od toho, co ve svých připomínkách tvrdí Francouzská republika a společnost France Télécom.
(100)
Stejně tak nelze srovnávat režim vyrovnání uplatněný na France Télécom s režimem stanoveným pro jiné veřejnoprávní subjekty zaměstnávající pracovníky se statusem státních zaměstnanců, jako jsou Monnaie de Paris (Pařížská mincovna) nebo Office National des Forêts (Státní lesní správa), z nichž lze některé u určitých jejich činností označit za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nebo za jiné veřejnoprávní instituce průmyslové a obchodní povahy, jako byly v minulosti EDF nebo GDF. Společnosti EDF nebo GDF měly zvláštní důchodové systémy bez vazby na systémy veřejné správy. Režimy EDF a GDF byly ostatně od té doby napojeny na obecný režim, ačkoliv je nutno zdůraznit, že Komise dospěla k závěru o neexistenci podpory pouze za podmínky, že napojení zůstane pro stát finančně neutrální (55), což v tomto konkrétním případě pro reformu z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak režim vyrovnání ve prospěch státu za placení penzí státních úředníků pracujících u společnosti La Poste, a to před změnami popsanými a podmínečně schválenými Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste, byl rovněž režimem státního podniku přirovnatelného k veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a podle zákona z roku 1990 v jeho původním znění zůstával podobný režimu společnosti France Télécom v tom, že stanovil každoroční uhrazení státu penzí vyplácených státním zaměstnancům v důchodu a zaplacení odvodů stanovených v článku L-134 zákoníku sociálního zabezpečení.
(102)
I když by se ukázalo, že společnost La Poste hospodářsky nesoutěží se společností France Télécom, přičemž by zvýhodnění poskytnuté posledně jmenované společnosti mohlo narušit nebo by hrozilo narušit hospodářskou soutěž, je skutečností, že logika a ustanovení důchodového režimu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom před reformou z roku 1996 byly stejné jako u srovnatelného režimu uplatňovaného ve stejné době na společnost La Poste. Na rozdíl o toho, co Francouzská republika tvrdí v souvislosti se společností France Télécom, Komise ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste usoudila, že reforma režimu platného pro společnost La Poste státní podporu představuje. Pro posouzení situace společnosti France Télécom je obecněji referencí situace veřejnoprávního nebo soukromého podniku, který by zaměstnával státní zaměstnance, kteří si ponechali svůj status. Takové podniky by se nacházely ve stejné referenční situaci, jako se nachází France Télécom. Existenci státní podpory ve prospěch společnosti France Télécom lze proto posuzovat na základě tohoto referenčního systému.
(103)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom nelze stejně tak zastávat názor, že určité opatření nezvýhodňuje určitý podnik jenom proto, že vyrovnává údajné znevýhodnění tohoto podniku v minulosti. Komise nedávno opětovně odmítla argument tradičního telekomunikačního operátora, který je konkurentem společnosti France Télécom, podle nějž zvláštní sociální důchodové nároky části zaměstnanců srovnatelné s nároky veřejné správy, které zdědil z minulosti a které se liší od nároků podle obecného práva, opravňují opatření ke snížení sociálních odvodů v oblasti penzí této kategorie zaměstnanců, které tento operátor má odvádět (56). Jak zdůraznily francouzské orgány při projednávání návrhu, uložil zákon z roku 1996 v tomto ohledu francouzskému státu nové a výrazné náklady spojené s vyměřením a vyplácením penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Zákon z roku 1996 tak souběžně vedl k tomu, že došlo ke snížení vyrovnání, jež společnost France Télécom vždy platila.
(104)
Kvůli způsobům výpočtu míry odvodu zaměstnavatele stanoveného zákonem hradí společnost France Télécom od 31. prosince 1996 státu nižší vyrovnání, než by platila, pokud by nedošlo k zásahu zákona. Z důvodů přímé povahy odvodu zaměstnavatele zavedeného tímto zákonem uvolnila k tomu společnost France Télécom okamžitě dne 31. prosince 1996 rezervu určenou v jejím účetnictví na hrazení svých budoucích závazků. Náklady, jichž společnost France Télécom byla zbavena, nebyly tak ani nové, protože zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy, ani nepředvídatelné, protože si podnik k tomuto účelu vytvářel rezervy, a ani odchylné od obecného práva sociálního zabezpečení, protože toto právo se nevztahuje na vyrovnání, jež společnost France Télécom platí.
(105)
Zákon z roku 1996 hned od svého vstupu v platnost převedl na francouzský stát povinnost každoročního odvodu, který ve svém konečném důsledku plně pokrýval náklady na financování penzí dotčených zaměstnanců. Výši podpory takto poskytnuté zákonem z roku 1996 lze vypočítat od vstupu zákona v platnost jako každoroční rozdíl mezi vyrovnáním, jež představuje přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom francouzskému státu, a odvody, které by společnost zaplatila podle zákona z roku 1990 a které jsou uvedeny v tabulce č. 1, pokud by zůstaly beze změny, při odečtení výše paušálního odvodu uhrazeného v roce 1997.
(106)
Z odhadů poskytnutých Francouzskou republikou a popsaných v bodě odůvodnění č. 40 vyplývá, že v okamžiku reformy v roce 1996 a až do plánovaného uplynutí finančních závazků vyplývajících z nákladů zajišťovaných francouzským státem byly francouzské orgány schopny odhadnout celkovou výši čistých nových nákladů až do roku 2043, tedy do okamžiku, kdy uplynou finanční závazky státu vůči státním zaměstnancům v důchodu a osobám s právy odvozenými od těchto zaměstnanců, na částku […] miliard EUR. Skutečná hodnota čistých nákladů dosáhla v roce 1996 výše […] miliard EUR, a to po odečtení každoročních odvodů společnosti France Télécom (15,2 miliardy EUR), odvodů zaměstnanců ([…] miliard EUR) a mimořádného paušálního odvodu ve výši 5,7 miliardy EUR.
(107)
Dále je nutno poznamenat, že částky odhadované v okamžiku reformy v roce 1996 představují přibližnou hodnotu skutečné částky (57). Výše stanovených vyrovnání ze strany společnosti France Télécom v podobě každoročních příspěvků a ani doplatek ve výši 5,7 miliardy EUR zaplacený v roce 1997 neměly za cíl a ani za důsledek snahu o rozpočtovou neutralitu pro francouzský stát. Pokud by tomu tak bylo a s výhradou vhodnosti předpokladů pojistného výpočtu, existovala by vyrovnanost mezi náklady a příjmy za celé období, a tím by ani neexistovalo hospodářské zvýhodnění společnosti France Télécom.
(108)
Francouzské orgány si byly vědomy, že „převedení důchodových nákladů u státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom do obecného státního rozpočtu“ představuje „pro stát nový a značný náklad“, který mimořádný paušální odvod nebo příjem z prodeje části akcií podniku kryly pouze částečně. Projednávání uvedená v bodě odůvodnění č. 31 tak ukazují, že v roce 1996 se francouzský stát nesnažil plně vyrovnat nový náklad, který do budoucna zajišťoval, ale snažil se naopak nést nový náklad a měl snahu, aby „v této věci byly upřednostněny zájmy podniku“.
(109)
Je zřejmé, že i s pojistnými předpoklady odlišnými od předpokladů použitých francouzským státem pro odhadnutí nového nákladu, který nesl, a bez ohledu na mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 poskytla reforma značné hospodářské zvýhodnění v podobě nižších odvodů zaměstnavatele na důchodové zabezpečení. Protože paušální odvod či doplatek neumožnil plně pokrýt náklady převedené na francouzský stát, ale v nejlepším případě je pouze snížit, a vzhledem k předmětným částkám, nelze potvrdit vhodnost pojistného výpočtu tehdy použitého a přesnost odhadů, které z něj vyplývaly pro celé období až do roku 2043.
(110)
Dále nelze srovnávat finanční zvýhodnění vyplývající z nižších odvodů společnosti France Télécom s údajnými znevýhodněními, jež vyplývaly ze zaměstnávání státních zaměstnanců, jak požaduje společnost France Télécom za podpory Francouzské republiky. Zákon z roku 1996 každopádně tyto údajná znevýhodnění nezvýšil, protože nevedl k přijetí dalších státních zaměstnanců. Cílem zákona z roku 1996 ostatně nebylo, aby vyrovnal údajné znevýhodnění spojené s platy, neboli slovy společnosti France Télécom menší pružnost u pracovních míst státních zaměstnanců, tím, že společnost zbaví části jejích finančních povinností.
(111)
Pouze pro úplnost je proto nutno odpovědět na tvrzení ohledně údajných nevýhod spojených se zaměstnáváním státních zaměstnanců, která uvádí Francouzská republika a společnost France Télécom.
-
Za prvé, společnost France Télécom měla v okamžiku úplného otevření francouzského trhu hospodářské soutěži vyškolené a zkušené zaměstnance, bez nichž by, pokud by měli být zcela nahrazeni, nemohla udržet své postavení na trhu, o čemž se společnost France Télécom ve svých podkladech opomíjí zmínit.
-
Dále, výše platů a investice do vzdělávání zaměstnanců, které společnost France Télécom analyzuje jako znevýhodnění, představují v rozpočtu podniku obvyklé náklady a není prokázáno, že nezlepšují zapojení a produktivitu zaměstnanců ve srovnání s konkurenty.
-
Je sice pravda, že společnost France Télécom nemůže přizpůsobovat své mzdové náklady pomocí sociálního plánu snižování počtu zaměstnanců v případě dotyčných pracovníků, lze ale pochybovat, že podobný plán zaměřený pouze na státní zaměstnance kvůli jejich statusu by mohl být právoplatně proveden, zatímco ukončení najímání státních zaměstnanců v roce 1997 a využívání soukromoprávních pracovníků otevřelo společnosti jisté možnosti pružného přizpůsobování jejích mzdových nákladů.
-
Konečně je pravda, že podnik věnuje značné rozpočtové prostředky na to, aby podnítil dotyčné zaměstnance k předčasnému odchodu do důchodu, je ovšem také pravda, že podněcování a zájem podniku o zavedení podobného opatření by byly menší bez převedení finančních povinností, které měla společnost France Télécom, na stát, jak stanovil zákon z roku 1996. Opatření umožňuje podněcovat k předčasnému odchodu, a v případě dotyčných zaměstnanců se tak stát o ně stará dříve. Bez zákona z roku 1996 by tyto náklady musela nadále nést společnost France Télécom.
(112)
Bez spojení s otázkou existence či neexistence hospodářského zvýhodnění vyplývajícího z předmětných opatření by se rovněž jevilo zohlednění konkurenčního zvýhodnění, jež společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení, jak uvádějí stěžovatelé. Údajné výhody a nevýhody nemají ve skutečnosti nic společného s otázkou vyrovnání podmínek hospodářské soutěže na telekomunikačních trzích, pokud jde o sociální odvody.
(113)
Z hlediska již vymezené referenční situace zvýšil okamžitě náklady společnosti France Télécom pouze mimořádný paušální odvod stanovený zákonem z roku 1996. Uhrazení paušálního odvodu snížilo výši podpory, již využívala společnost France Télécom a které bude využívat až do konce finančních nákladů zajišťovaných na základě zákona z roku 1996 francouzským státem místo ní. Aniž je dotčena správnost metod pojistného výpočtu použitých v dotyčné době francouzskou vládou, bez tohoto paušálního odvodu by částka, kterou by společnost France Télécom musela odvést, dosáhla v čisté hodnotě roku 1996 výše 18,9 miliardy EUR a ne výše […] miliard EUR.
(114)
Zákon z roku 1996 tak umožnil a stále umožňuje, aby společnost France Télécom disponovala zvýšenými finančními prostředky pro působení na trzích, na nichž vyvíjí činnost. Tyto prostředky tak byly kvůli zákonu z roku 1996 vyšší než prostředky, jimiž společnost France Télécom disponovala v rámci zákona z roku 1990 v jeho původním znění. Ovšem trhy telekomunikačních služeb, na nichž působila a působí společnost France Télécom, byly počínaje rokem 1988 otevírány po etapách postupným rušením výlučných a zvláštních práv hospodářské soutěži na celém území Francie a v ostatních členských státech a poté, počínaje rokem 1998, s výjimkou zvláštních odchylek zcela otevřeny. Ve Francii došlo k úplnému otevření hospodářské soutěži v roce 2002. Mizení právních zábran provázel vstup dalších operátorů, s nimiž společnost France Télécom hospodářsky soutěžila a soutěží, a to ještě před přijetím legislativních opatření z roku 1990 a 1996, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(115)
Tím, že byla zbavena povinnosti vytvářet rezervy pro své budoucí důchodové náklady v oblasti důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců a že pro ni platila nižší sazba ročních odvodů, společnost France Télécom mohla vykazovat účetní rozvahu oproštěnou o závazky a náklady, čímž se zvýšila její přitažlivost při získávání finančních prostředků, a společnost se tak ocitla ve výhodnější situaci, než byla situace před reformou z roku 1996. Díky osvobození od zatížení, které měla na svém tradičním francouzském trhu, se společnost France Télécom mohla snadněji rozvíjet na trzích ostatních členských států, které se právě otevřely hospodářské soutěži, což také skutečně učinila, jak se prokázáno v bodech odůvodnění č. 48 až 50.
(116)
Z uvedeného vyplývá, že snížení nákladů společnosti France Télécom plynoucí ze způsobu výpočtu vyrovnání, které musí platit francouzskému státu za převzetí penzí státních zaměstnanců, kteří u ní pracují, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž mezi France Télécom a novými operátory ve Francii a v dalších členských státech, v nichž společnost France Télécom působí.
6.1.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(117)
Trhy, na nichž společnost France Télécom ve Francii působí, byly počínaje rokem 1988 postupně otevírány hospodářské soutěži, a jsou tak široce otevřeny obchodu mezi členskými státy. Směrnice 96/19/ES měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví komunikací od 1. ledna 1998. Operátoři, jejichž kapitál je částečně v držení podniků z jiných členských států než Francie, zde tak začali působit. Některé z těchto trhů se týkají mezinárodních komunikací mezi členskými státy. Stejně tak France Télécom prostřednictvím svých dceřiných společností poskytuje elektronické komunikační služby v jiných členských státech, a to zejména ve Španělsku, Belgii či Spojeném království.
(118)
Za těchto okolností může opatření, které snižuje všeobecné provozní náklady společnosti France Télécom a uvolňuje tím prostředky, jimiž tento podnik disponuje pro investice nebo pro zlepšení svých obchodních nabídek ve Francii nebo aby začal působit v jiných členských státech, ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.5 Závěr k existenci podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(119)
Z předchozího vyplývá, že snížením vyrovnání, jež představuje odvod zaměstnavatele hrazený státu za důchodové náklady stanovené zákonem z roku 1990 v jeho původním znění, jeho nahrazením vyrovnáním stanoveným zákonem z roku 1996 a z důvodu, že posledně uvedené vyrovnání je nižší než předchozí uplatňované vyrovnání, poskytla Francouzská republika ze svých prostředků společnosti France Télécom podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to převodem nákladů stanoveném zákonem z roku 1996.
(120)
Je proto nutno přezkoumat, zda lze tuto podporu prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem.
6.2 Alternativní právní základy slučitelnosti podpory
(121)
Komise bere na vědomí, že Francie nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU jako základ slučitelnosti předmětných opatření.
(122)
Odchylky uvedené v čl. 107 odst. 2 SFEU a týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nejsou v tomto konkrétním případě zcela zjevně relevantní.
(123)
Pokud jde o odchylky uvedené v čl. 107 odst. 3 SFEU, Komise konstatuje, že předmětné podpory nejsou určeny na pomoc hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádné nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, že nepředstavují projekt evropského zájmu a že nemají za cíl napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Nemají ani za cíl pomáhat kultuře a zachovat kulturní dědictví.
(124)
Zdá se proto, že pro posouzení slučitelnosti tohoto opatření by se mohl použít pouze čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
6.3 Slučitelnost podpory z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(125)
Podle znění čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“.
(126)
Aby určitá podpora byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem z důvodu, že usnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, musí zlepšit způsob, jímž je hospodářská činnost vykonávána. Podpora je slučitelná ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) pouze tehdy, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ve svém posouzení přikládá Komise mimořádný význam kritériím nutnosti a přiměřenosti (58).
(127)
Předběžně a s ohledem na pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je nutno poznamenat, že Francouzská republika vybrala od společnosti France Télécom uspokojivou částku, jež odpovídá vrácení podpor požadovanému Komisí v jejím rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (59). Po potvrzení Soudním dvorem rozhodnutí Soudu prvního stupně, kterým se zamítá žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí (60), Komise soudí, že Francouzská republika přijala nutná opatření pro provedení povinností, které z tohoto rozhodnutí plynou. Protože řádné vrácení podpor poskytnutých při uplatňování živnostenské daně ruší hospodářské zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom v této oblasti, není nutno zkoumat důsledky případné kumulace s podporou, jež je předmětem tohoto řízení.
(128)
Pokud jde o další, je nutno hned zpočátku poznamenat, že na rozdíl od investičních nákladů se u odvodů na sociální zabezpečení jedná o opakující se provozní náklady a že podpora, která je snižuje, představuje podporu na provoz podniku, jejíž slučitelnost musí Komise podle judikatury Soudního dvora posuzovat velmi restriktivně.
6.3.1 Soulad opatření podpory s cílem společného zájmu
(129)
Podpora poskytovaná počínaje rokem 1997 může být v tomto konkrétním případě považována za podporu určenou na usnadnění rozvoje hospodářské činnosti v oblasti poskytování elektronických komunikačních služeb v souvislostech úplné liberalizace těchto trhů. Zákon z roku 1996 byl totiž přijat souběžně se zákonem č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o právní úpravě telekomunikací, kterým se provedly závazky vyplývající pro Francii z unijního práva a zejména ze směrnice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohledu a pokud jde o hrazení finančního vyrovnání francouzskému státu, obecným cílem zákona z roku 1996 je sblížit úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Použitý prostředek, tj. opatření podpory zaměřené přímo a výlučně na způsob, jakým se stanoví příspěvky zaměstnavatele společnosti France Télécom, se jeví pro dosažení stanoveného cíle jako odpovídající.
(131)
Opatření podpory, jež má za cíl snížit běžné sociální odvody France Télécom, které tato společnost měla v době, kdy poskytování služby za monopolního postavení u převažující části jejích činností nevyžadovalo účinné ekonomické chování, může přispět v jiných konkurenčních souvislostech ke zlepšení způsobu, jímž jsou poskytovány dříve monopolní služby, za podmínky, že přidělování finančních prostředků konkurenčními podniky na jejich sociální odvody nepokřiví plnohodnotnou hospodářskou soutěž. K přiměřenosti některých ustanovení zákona pro dosažení cíle, který stanoví, jsou v další části vyjádřeny výhrady. Nicméně nelze zpochybňovat ani jeho legitimitu a ani jeho soulad s cílem společného zájmu rozvíjet trhy elektronických komunikačních služeb, na nichž existuje skutečná hospodářská soutěž, a přispět tak technologickému pokroku a hospodářskému rozvoji této činnosti.
6.3.2 Nutnost opatření podpory
(132)
Omezení počtu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom v důsledku zákazu jejich najímání po 1. lednu 2002 stanovenému zákonem z roku 1996 by mělo údajně za nevyhnutelný důsledek značné zvýšení nákladů na důchody, které by musela France Télécom nést úměrně k počtu státních zaměstnanců v činné službě. Společnost France Télécom takto zbavená možnosti najímat státní zaměstnance ze státních orgánů, což je ostatně pochopitelné vzhledem ke konkurenční povaze, kterou napříště nabylo poskytování předmětných služeb, by musela čelit platebním nákladům u dotčených zaměstnanců, které by se staly nadměrnými v poměru k nákladům, jimž museli a musí čelit její konkurenti. Je nutno také poznamenat, že závazky vyrovnání hrazeného francouzskému státu a stanovené původními ustanoveními zákona z roku 1990 se netýkaly pouze státních zaměstnanců pracujících na konkurenčních trzích v roce 1990 a později, ale také státních zaměstnanců generálního ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací, kteří byli v roce 1990 v důchodu.
(133)
Podle Francouzské republiky lze jako příklad uvést, že míra odvodů, které by pro společnost France Télécom vyplynula ze zachování ustanovení zákona z roku 1990 v původním stavu, by roce 2010 údajně dosáhla výše 77 % hrubých tabulkových platů státních zaměstnanců v činné službě. Tuto míru je nutno porovnat s mírou ve výši […] %, která by umožnila zajistit úplnou konkurenční spravedlnost u společných a nespolečných rizik mezi France Télécom a jejími konkurenty. V porovnání s mírou odvodů, která by zajistila konkurenční spravedlnost, by rozdíl v absolutních hodnotách představoval přibližně […] milionů EUR nadnákladů. Pokud by se navíc nezanesla do zákona napříště přímá povaha odvodu zaměstnavatele, společnost France Télécom by musela nadále čelit potřebě vytvářet rezervy, které by byly značně větší než rezervy ve výši 3,6 miliardy EUR, které si již vytvořila v roce 1996.
(134)
V tomto ohledu nejsou připomínky stěžovatelů ohledně skutečnosti, že společnost France Télécom dokázala od roku 1996 snášet finanční zadlužení podstatně přesahující náklady, od kterých ji francouzský stát osvobodil, relevantní, protože nemají žádnou spojitost se zkoumanou otázkou. I když nárůst finančního zadlužení společnosti France Télécom od roku 1996 a aktuální dotčené částky zřejmě vylučují riziko úpadku společnosti, které zmiňovala Francouzská republika, pokud by režim stanovený zákonem z roku 1990 zůstal nadále v platnosti, opatření podpory se jeví pro budoucnost jako nutné, aby umožnilo společnosti France Télécom vyvíjet na dotčených trzích plnohodnotnou hospodářskou soutěž, aniž by byla znevýhodňována váhou sociálních odvodů zděděných z minulosti, které její konkurenti nemají.
(135)
Připomínky stěžovatelů a telekomunikačního operátora ohledně důležitosti celkové bilance pro posouzení nutnosti podpory vzhledem k jiným zvýhodněním, kterých se společnosti France Télécom dostalo na základě jejího minulého monopolního postavení, nejsou v tomto konkrétním případě opodstatněné. Je pravda, že od roku 1996 postavení společnosti France Télécom na řadě trhů služeb, na nichž ve Francii působí, zůstává dominantní, a to zejména z důvodu síťového efektu, který je vlastní komunikačním trhům. Stejně tak společnost France Télécom rozšířila své působení na trhy jiných členských států, na nichž dosáhla významného postavení, a to zejména v Polsku a ve Španělsku. Jak ale nepřímo zdůrazňuje telekomunikační operátor ve svých připomínkách, zůstává skutečností, že společnost France Télécom kvůli svému dominantnímu postavení ve smyslu článku 102 SFEU a své podstatné tržní síle ve smyslu předpisů platných pro elektronické komunikace v Unii (61) podléhá zvláštním asymetrickým povinnostem, kterými nejsou omezeny konkurenční podniky s menší tržní silou.
(136)
Tyto povinnosti, jako např. v oblasti přístupu k její síti, zaměření sazeb na náklady či nepoužívání obchodních postupů, které by byly povoleny nedominantnímu podniku, mají právě za cíl znemožnit, aby postavení, které společnost France Télécom zdědila ze svého minulého monopolního postavení, nebylo nadále na újmu hospodářské soutěži. Tyto předpisové nástroje ad hoc, vypracované a uplatňované pravidelně vnitrostátními regulačními orgány, orgány na ochranu hospodářské soutěže a Komisí (62), jsou více zaměřené a účinnější při odstraňování přetrvávajících důsledků zvýhodnění, která společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení a o kterých se zmiňují stěžovatelé.
(137)
Státní podpora, která je předmětem tohoto řízení, se tak ve své podstatě jeví jako nutná pro dosažení cíle společného zájmu v tom, že zlepšuje podmínky hospodářské soutěže spojené s odvody na důchodové zabezpečení, a tím i poskytování služeb elektronických komunikací.
6.3.3 Přiměřenost opatření podpory
(138)
Je nutno konstatovat, že finanční vyrovnání ve prospěch státu stanovené zákonem z roku 1990 za vyměření a vyplácení penzí je specifické pro společnost France Télécom a sui generis. Zásada celkového proplacení stanovená původním zákonem z roku 1990 byla nahrazena odlišným režimem určení výše vyrovnání hrazeného státu počínaje rokem 1996. Teoreticky existovalo několik možností, jak stanovit výši odvodu zaměstnavatele, který měla společnost France Télécom platit, a to až po úplné převzetí státem bez vyrovnání. Od roku 1997 se toto vyrovnání vypočítává s odkazem na určité náklady, které mají konkurenční podniky v odvětví. Za účelem určení, zda je podpora přiměřená pro dosažení stanoveného cíle, je proto nutno přezkoumat objektivní a odůvodněnou povahu reference, která slouží pro stanovení výše vyrovnání použité zákonem z roku 1996.
(139)
Hned zpočátku je nutno poznamenat, že v řízeních věnovaných snížení nákladů spojených s důchody státních zaměstnanců pracujících u bývalých monopolních operátorů v odvětví komunikací, tj. OTE v Řecké republice a BT Plc ve Spojeném království, při rozhodování o slučitelnosti či neslučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU státních podpor poskytnutých dotčeným operátorům Komise zejména ověřovala, zda tyto podniky podléhaly odvodům na sociální zabezpečení odpovídajícím odvodům konkurentů (63). V tomto konkrétním případě ovšem Komise zjišťuje, že přímé příspěvky hrazené každoročně společností France Télécom a stanovené zákonem z roku 1996 neumožňují zajistit platbu odvodů na sociální zabezpečení, které by odpovídaly odvodům jejích konkurentů. Míra konkurenční spravedlnosti (dále jen „MKS“) není dosažena.
(140)
Francouzská republika a společnost France Télécom nicméně zdůrazňují mimořádný paušální odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom podle zákona z roku 1996 zaplatila v roce 1997. Výše tohoto paušálního odvodu byla stanovena v roce 1996 tak, aby za desetileté období provádění zákona z roku 1996 vyrovnala nadnáklady, se kterými se tehdy pro stát počítalo, a to při zohlednění účetních rezerv vytvořených předtím společností France Télécom a které podnik mohl použít v hospodářském roce 1996-1997. Mimořádný paušální odvod se dělí na dvě části:
-
na jedné straně na částku ve výši 3,6 miliardy EUR, jež odpovídá rezervám vytvářeným společností France Télécom až do roku 1996 se záměrem čelit nákladům na budoucí důchody státních zaměstnanců, se kterými se tehdy počítalo,
-
na druhé straně na částku ve výši 2,1 miliardy EUR (dále jen „doplňková částka“), jež odpovídá jak v prognózách veřejných orgánů, tak ve skutečnosti čistým nákladům na sociální zabezpečení při vyměření penzí, které by stát musel nést během deseti roků v období 1997-2006 kvůli převedení nákladů na penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací.
(141)
Protože paušální částka ve výši 5,7 miliardy EUR neměla nikdy za cíl vyrovnat neexistující míru konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty, nebylo by odůvodněné poměřovat tuto částku s přímými každoročními příspěvky, které společnost France Télécom neplatila, ačkoliv by pro dosažení míry konkurenční spravedlnosti byly nutné.
(142)
Z parlamentních jednání naopak vyplývá, že doplňková částka ve výši 2,1 miliard EUR byla určena na pokrytí tohoto převádění nákladů v období 1997-2006 a ve skutečnosti na odstranění důsledků podpory během desetiletého období. Čisté finanční úsilí společnosti France Télécom, které odpovídá této doplňkové částce, tak spočívalo ve financování po dobu deseti let nadnákladů, které reformou pro francouzský stát vzniknou.
(143)
Mimořádný odvod kromě toho zahrnuje převzetí účetních rezerv vytvářených až do roku 1996, které se staly bezpředmětnými. Rezervy, které stát převzal, společnost France Télécom vytvářela, aby čelila budoucím nákladům na důchody, a toto převzetí tak ruší důsledky podpory po dobu vyplácení důchodů, kterou mají pokrývat.
(144)
Zákon z roku 1996 ovšem hovoří o jednorázovém mimořádném odvodu, aniž by prováděcí ustanovení, a to ani v případě zákona o státním rozpočtu nebo pozdějších nařízení, odlišovaly částku vyplývající z rezerv, již by bylo nutno odečíst od nákladů převedených na stát během doby trvání tohoto období. Článek 6 zákona z roku 1996 výslovně upřesňuje, že mimořádný paušální odvod je hrazen jako vyrovnání státu za převzetí penzí přiznaných státním zaměstnancům. V analýze reformy je proto nutno brát částku tohoto mimořádného odvodu v celém jejím rozsahu.
(145)
Jelikož společnost France Télécom uhrazením tohoto mimořádného paušálního odvodu pokryla náklady na důchodové penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací a náklady na vyrovnání mezi jednotlivými režimy za období přibližně patnácti let, byly důsledky podpory neutralizovány. Společnost France Télécom tak uhrazením tohoto mimořádného odvodu neutralizovala důsledky reformy během tohoto období. Je proto oprávněné, aby společnost France Télécom nemusela plnit podmínky slučitelnosti této podpory, a tím platit každoroční odvod nutný k dosažení míry konkurenční spravedlnosti zahrnující rizika, která nejsou společná se soukromoprávními zaměstnanci.
(146)
Je nutno se podrobněji vrátit k jednotlivým krokům tohoto uvažování.
(147)
Je nutno konstatovat, že přímé každoroční odvody placené společností France Télécom od reformy z roku 1996 nedovolují dosáhnout míry konkurenční spravedlnosti, jak bylo zdůrazněno již v rozhodnutí o zahájení řízení. Vyplývá to ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům, která jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a vylučuje tak odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku.
(148)
Z tabulky č. 4 tak vyplývá, že nezohlednění nespolečných rizik ve výpočtu odvodu, který má France Télécom platit, se projevuje výrazným rozdílem mezi vyrovnáním, které France Télécom státu platí, a vyrovnáním, které by platila, pokud by míra odvodu byla počítána tak, aby se zajistila úplná konkurenční spravedlnost se základy výpočtu odvodů konkurentů. Opatření podpory vyplývající ze zákona tak neodpovídá zásadě přiměřenosti. Aby této zásadě vyhovovala a aby se dosáhlo oznámeného oprávněného cíle zlepšit podmínky hospodářské soutěže vyrovnáním způsobů výpočtu odvodů podniků činných na dotčených telekomunikačních trzích ve Francii, měla a musí podpora poskytnutá společnosti France Télécom na základě zákona z roku 1996 skutečně v budoucnu srovnat uvedené odvody tím, že do nich zahrne odvody za rizika, která nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců.
(149)
V tomto ohledu nelze přijmout tvrzení Francie, podle nějž nejsou státní zaměstnanci vystaveni určitým rizikům, a proto není důvod, aby proti těmto rizikům platili pojištění. Zaprvé uvedená rizika neexistují kvůli státním opatřením, a není proto odůvodněné, aby z toho měla společnost France Télécom peněžní výhodu. Například k nevyplacení mezd v případě řízení o nuceném vyrovnání podniku nemůže dojít kvůli závazku francouzského státu vůči státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom a kvůli skutečnosti, že francouzský stát je sám sobě pojišťovatelem. Ovšem možnost, že společnost France Télécom se prohlásí v úpadku stejně jako jakýkoliv konkurent, nelze vyloučit. V obou případech se nejedná o výhodu poskytnutou podniku ale přímo jeho zaměstnancům. K plnění záruky vyplacení mezd dojde poté, co podnik přestal existovat. Jenomže na rozdíl od společnosti France Télécom bude muset konkurenční podnik platit odvody, aby se pojistil proti riziku nevyplacení mezd po ukončení své činnosti. Není proto odůvodněné, aby společnost France Télécom byla zvýhodněna formou nižších odvodů nebo ve skutečnosti vyloučením tohoto rizika z výpočtu jejích příspěvků.
(150)
Dále a zásadněji, cílem reformy zavedené v roce 1996, který zřejmě nebyl doveden do konce, je vyrovnat podmínky hospodářské soutěže v oblasti sociálních a daňových odvodů mezi všemi konkurenty odvětví a bez ohledu na status jejich zaměstnanců a existenci skutečného závazku společnosti France Télécom být členem příslušných správních subjektů a platit jim odvody. Právě tato logika vyrovnání podmínek hospodářské soutěže by mohla učinit zkoumané opatření slučitelné s vnitřním trhem. V rámci této logiky není proto relevantní, zda zaměstnanci společnosti France Télécom jsou či nejsou vystaveni uvedeným rizikům.
(151)
Na závěr lze říci, že snížením nákladů na penze v podobě převedení čistého nákladu na stát by se dodržela zásada přiměřenosti pouze tehdy, pokud by umožnilo vyrovnání podmínek hospodářské soutěže. Protože některé sociální a daňové odvody nebyly zahrnuty od základu výpočtu ročního odvodu, společnost France Télécom nebyla postavena do stejného postavení s podniky odvětví, pokud jde o sociální odvody, které mají za základ platy.
(152)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom není rovněž odůvodněné zohledňovat výši mimořádného paušálního odvodu v částce 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom již uhradila v roce 1997, a srovnávat ji s nedostatečnou mírou přímého odvodu uplatňovanou na společnost France Télécom.
(153)
Úvodem by Komise chtěla připomenout, že musí pro každou situaci zjistit, zda byly splněny podmínky pro uplatnění odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, aniž by ji předchozí rozhodovací praxe nutila k tomu, aby tuto odchylku považovala za prokázanou (64).
(154)
Zde zkoumaná reforma se v každém případě v mnoha ohledech liší od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (65) a na niž se odvolávají francouzské orgány.
(155)
Na rozdíl od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste a které se dovolává Francouzská republika a společnost France Télécom, k reformě způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom došlo v předvečer otevření trhů na úrovni Unie, na nichž France Télécom mohla působit.
(156)
Ukazuje se ostatně, že společnost France Télécom využila této liberalizace k tomu, aby začala působit na trzích ostatních členských států, a to nejenom díky změně svého statusu na akciovou společnost, ale také částečně díky tomu, že ze své rozvahy mohla odstranit závazky v podobě důchodových nákladů, a díky nižším případným budoucím odvodům vyplývajícím z reformy. Toto snížení závazků v její účetní rozvaze umožnilo společnosti France Télécom posílit solventnost a možnosti získat půjčky. Z údajů o zadlužení, které poskytly stěžovatelé ve svých připomínkách a jehož výši Francouzská republika nepopírá, vyplývá, že čisté finanční zadlužení společnosti France Télécom se zvýšilo z 19,2 miliardy EUR v roce 1997 na 83 miliard EUR v roce 2002.
(157)
Je pravda, že výchozím bodem tohoto značného nárůstu finančního zadlužení může být aktivní investiční politika při rozvoji na trzích ostatních členských států umožněná liberalizací. Zůstává přesto skutečností, že získání nutných prostředků bylo zčásti umožněno snížením důchodových nákladů v čisté výši […] miliard EUR, které byly v roce 1996 převedeny na francouzský stát. Vzhledem k této skutečnosti nejsou ani nepřímo neopodstatněné připomínky telekomunikačního operátora, kterými se snaží prokázat, že podpora údajně umožnila společnosti France Télécom financovat její mezinárodní rozvoj (připomínky převzaté v bodě odůvodnění č. 68).
(158)
Naopak všechny trhy poštovních služeb, na nichž francouzská společnost La Poste může v Unii působit, nejsou ještě zcela otevřeny hospodářské soutěži a budou otevřeny až v roce 2012, tudíž šest let po reformě financování důchodů společnosti La Poste (66). Omezující vliv na hospodářskou soutěž podpory poskytnuté společnosti France Télécom na plně otevřených trzích je proto výraznější než v případě podpory poskytnuté společnosti La Poste. Úplná podobnost podmínek, které jsou nutné pro slučitelnost podpory, proto neexistuje, neboť se jedná o odlišné konkurenční situace na trzích, jejichž otevření na úrovni Unie má odlišné upřednostnění a jejichž přínos ke konkurenceschopnosti hospodářství Unie je také různý. Z uvedeného vyplývá, že kritérium společného zájmu uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nelze posuzovat v obou konkrétních případech stejným způsobem.
(159)
Kromě toho finanční situace společnosti La Poste, a tím i její možnosti rozvoje na vnějších trzích nebo posílení na francouzském trhu, nejsou srovnatelné se společností France Télécom. Jak zdůraznilo rozhodnutí o společnosti La Poste, bez reformy z roku 2006 by společnost La Poste kvůli přechodu na nové účetní standardy musela zanést do svých účtů rezervu ve výši 76 miliard EUR na závazky ve prospěch státu, kterou dosud vedla mimo rozvahu (67). Narozdíl od společnosti La Poste si ale společnost France Télécom vytvářela ve svých účtech účetní rezervy, aby čelila svým budoucím závazkům bez reformy, což objektivně odlišuje finanční situace obou podniků.
(160)
Neexistence reformy týkající se společnosti France Télécom a pokračování režimu stanoveného zákonem z roku 1990 by se projevilo nárůstem důchodových nákladů, který by se podle tehdejších výhledů uvedených v bodě odůvodnění č. 30 stal počínaje roky 2005-2007 výrazný, což potvrzují následné výsledky uvedené v tabulce č. 3. Pokračování zavedeného režimu uplatňovaného na společnost La Poste se v okamžiku reformy projevilo okamžitě ročními nadnáklady pro tuto společnost ve výši přibližně […] milionů EUR (68).
(161)
Není tak prokázáno, že by situace obou podniků byla pod vlivem zákona platného před jednotlivými reformami, jež se jich týkaly, a tedy i dopad těchto reforem na hospodářskou soutěž, stejná. Skutečnosti ukazují opak. Z uvedeného vyplývá, že přezkum, který by dospěl k podobným závěrům v obou případech, není opodstatněný.
(162)
V případě rozhodnutí o společností La Poste byly navíc dostatečné důvody k usouzení, že mimořádný paušální odvod může být v budoucnu přidělen jako záloha na uhrazení odvodů vázaných na změněnou míru konkurenční spravedlnosti. Tyto důvody v tomto konkrétním případě neexistují. Podmínka vynucující přidělení mimořádného odvodu společnosti La Poste byla totiž stanovena poté, co Komise přistoupila k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, protože napadla podcenění přímého odvodu nutného k dosažení míry konkurenční spravedlnosti.
(163)
Ve velké míře a přesto, že to francouzské orgány výslovně neuznaly, přidělení předmětného mimořádného paušálního odvodu v rozhodnutí o společnosti La Poste tak bylo výsledkem jednání mezi Komisí a členským státem vedeného za účelem uhrazení přímého odvodu, který by zajistil míru konkurenční spravedlnosti. V tomto jednání spočívalo výchozí stanovisko francouzských orgánů, které sdělily ve svém oznámení ze dne 23. června 2006 po prvních výměnách o této věci v prosinci 2005, v tom, že mimořádný odvod, s nímž se pro společnost La Poste počítalo, není z hlediska konkurenční spravedlnosti nutný, a to na rozdíl od plánovaného návrhu reformy každoročního odvodu.
(164)
Rozhodnutí Komise tak nepotvrdilo již probíhající reformu, jak se zřejmě snaží tvrdit společnost France Télécom. Oznámení a rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 12. října 2006 předcházely stanovení výše mimořádného odvodu zákonem č. 2006-1771 ze dne 30. prosince 2006 (opravný zákon o státním rozpočtu na rok 2006). Uvedená jednání se týkala několika aspektů reformy, a to zejména zohlednění zvýhodnění, jež by mohla představovat reforma oznámená v minulosti, rozsah výpočtu plánované míry odvodu a způsoby zohlednění zvláštností poštovní banky ve srovnání s poštovními službami a přidělenými zaměstnanci. Jednání pokračovala a francouzské orgány souhlasily až ve svých připomínkách ze dne 8. června 2007 se způsoby přidělení mimořádného odvodu v rámci celkové dohody o reformě, a změnily tak své oznámené stanovisko ohledně mimořádného odvodu a způsobu výpočtu budoucích každoročních příspěvků.
(165)
Dále pak na rozdíl od ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým vzniklo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti France Télécom a který stanovil nepružná pravidla pro každoroční úhrady státu, nepodléhalo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti La Poste zvláštním pravidlům (69). Protože se jednalo o mimořádný odvod, který bylo možno volně přidělit, Komise mohla soudit, že Francouzská republika by bývala mohla snížit jeho výši a souběžně zvýšit míru každoročního odvodu společnosti La Poste.
(166)
Je nutno dále konstatovat, že znění zákona z roku 1996 stanoví parametry výpočtu každoročního výpočtu hrazeného pravidelně státu jako vyrovnání za penze státních zaměstnanců, aniž se zmiňuje o zohlednění rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům. V tomto ohledu Tribunál a Soudní dvůr ohledně živnostenské daně, kterou společnost France Télécom měla uhradit, upřesnily, že zmírnění zatížení nelze kompenzovat uložením odlišného zvláštního zatížení, a to zejména pokud členský stát, v tomto konkrétním případě Francouzská republika, není schopen prokázat, že předchozí zatížení byla zavedena s výhledem na nižší budoucí zatížení v rámci odlišného daňového režimu (70).
(167)
Komise nemůže přehlédnout, že cílem zvláštního paušálního odvodu uhrazeného již v roce 1997 bylo podle výslovného ustanovení článku 6 zákona z roku 1996 částečné vyrovnání francouzského státu za finanční zatížení, které pro něj vyplývalo ze zákona z roku 1996.
(168)
Ze zprávy Senátu převzaté v bodě odůvodnění č. 27 vyplývá, že odhlasováním zásady mimořádného odvodu se zákonodárci nepokoušeli zohlednit a ještě méně vyrovnat rozdíl mezi ročními odvody společnosti France Télécom a poměrně vyššími odvody konkurentů. Zákonodárci naopak úmyslně uložili společnosti France Télécom hrazení každoročních odvodů, které nepokrývaly rizika, jež nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců (státním a nestátním zaměstnancům), a to aniž by stanovili spojitost mezi tímto rozhodnutím a zaplacením mimořádného odvodu uhrazeného v roce 1997.
(169)
Náklady, které pro společnost France Télécom představoval paušální odvod, byly vloženy jako obecný příjem do státního rozpočtu, investovány do veřejnoprávního zařízení pověřeného jejich správou a vyčerpány. Za těchto okolností Komise nemůže částečně nebo úplně přiřknout teoreticky a následně již vyčerpaný mimořádný paušální odvod cíli, který je zcela odlišný od cíle, který mu určily francouzské orgány a se kterým zákon nepočítá, to znamená vyrovnání za nezohlednění rizik, jež nejsou společná soukromoprávním a státní zaměstnancům. Tento paušální odvod tak nebyl stanoven se záměrem úplného vyrovnání v rámci odlišného předpisového a právního režimu každoročních odvodů společnosti France Télécom s odvody konkurentů.
(170)
Ze stejných důvodů a kvůli pravidlům správy a převádění do státního rozpočtu, které od roku 1997 stanoví zákon o státním rozpočtu a které se dodnes provádějí, nelze přijmout tvrzení a výpočty Francouzské republiky, kterými se snaží prokázat, že reforma z roku 1996 vedla k dnešnímu dni ke značnému přebytku příjmů státu.
(171)
Vzhledem ke způsobům, jakými příslušné veřejnoprávní zařízení spravuje a využívá mimořádný paušální odvod společnosti France Télécom a které stanoví zákon o státním rozpočtu, a vzhledem k číselným údajům o převodech skutečně provedených od roku 1997, které předala Francouzská republika a které jsou popsány v bodech odůvodnění č. 36 a 37 a uvedeny v tabulce č. 3, je nutno konstatovat, že příjmy, které se Francouzská republika snaží zdůrazňovat a které byly investovány s úrokovým výnosem ve výši 7 %, nikdy neexistovaly.
[…]. Tvrzení kromě toho neodpovídá skutečnému jednání francouzských orgánů. Vzhledem k pravidlům správy, které stanovily zákony o státním rozpočtu od jeho vzniku, uvedené veřejnoprávní zařízení nevytvářelo takové příjmy, s nimiž se ostatně nepočítalo a které nevynášely úroky. Prostředky zařízení naopak měly být údajně zcela vyčerpány k 31. prosinci 2011. Tyto prostředky by byly vyčerpány dříve, pokud by byly přiděleny na financování reformy z roku 1996, což Francouzská republika ostatně popírá, a to i tehdy, pokud by se do nich zahrnuly vyšší příjmy z daně z příjmů právnických osob, které francouzské orgány zdůrazňují. Zohlednění vyšších příjmů z daně z příjmů právnických osob je mimochodem protiprávní, protože vede ke smíšení různých úloh státu. Směšování mezi těmito různými úlohami, jež nabízejí francouzské orgány, nelze přijmout a je nutno nadále rozlišovat na jedné straně mezi státem, který poskytuje podporu společnosti France Télécom tím, že na sebe přebírá vyplácení důchodů státním zaměstnancům, aby rozvíjel plnohodnotnou hospodářskou soutěž, na druhé straně státem, který je akcionářem společnosti France Télécom, a konečně státem, který je veřejnou mocí vykonávající svou daňovou pravomoc.
(172)
Dále je nutno poznamenat, že žádost předložená Francouzskou republikou a společností France Télécom ohledně zohlednění mimořádného odvodu při přezkumu slučitelnosti reformy je v rozporu s připomínkami, které Francouzská republika vyjádřila dopisem ze dne 17. března 2004 a podle nichž „mimořádný paušální odvod stanovený článkem 6 zákona ze dne 26. července 1996 nelze analyzovat jako vyrovnání za údajné ’zvýhodnění‘. Analýza jeho výše je z hlediska předpisů o státní podpoře tím spíše nerelevantní“, že jeho výše představovala „mimořádný odvod ve prospěch jeho jediného akcionáře [francouzský stát], který lze přirovnat mimořádné dividendě rozdělené před otevřením kapitálu soukromým investorům“.
(173)
Uvažování, které je základem tvrzení zastávaného kdysi Francouzskou republikou, má určitou finanční a hospodářskou logiku. Je pochopitelné, že jediný akcionář se těsně před otevřením kapitálu jiným investorům pokusí pro sebe získat co možná nejvíce dostupných prostředků z podniku, který svůj kapitál otevírá, za předpokladu, že to neohrozí přitažlivost investování. Tento poslední aspekt byl zohledněn ve finančních parametrech uložených počáteční rozvaze společnosti France Télécom, z níž nepřímo vyplývá výše mimořádného paušálního odvodu, jak to bylo uvedeno v parlamentu v roce 1996. Ze strany státu jako rozumně uvažujícího jediného akcionáře bylo proto zcela logické, že podle tvrzení Francouzské republiky samé odebral co možná nejvyšší částku mimořádné dividendy místo toho, aby ponechal prostředky v podniku, po jehož otevření kapitálu v roce 1997 by získával pouze to, co odpovídá jeho podílu na kapitálu, který si ponechal.
(174)
Platnost tohoto uvažování, které ve své době Francouzská republika předložila při žádosti, aby analýza doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR nebyla v žádném případě zohledněna při posuzování reformy z hlediska pravidel o státní podpoře, potvrzují ostatně její připomínky předložené během řízení. Svým prohlášením, že nastavení výše doplatku bylo údajně provedeno ne v závislosti na odhadovaných nákladech reformy pro stát nebo výhod, které by společnost France Télécom získala, ale na možnostech podniku hradit odvody, Francouzská republika naznačuje, že uvalení doplatku vyplývá spíše z chování rozumně uvažujícího jediného akcionáře než z chování státu jako regulátora, který se stará o vyváženost důchodových nákladů, které podle reformy má.
(175)
Pokud by se mělo postupovat podle takového uvažování, Komise by neměla, jak to kdysi požadovala Francouzská republika, mimořádný paušální odvod v analýze slučitelnosti reformy s pravidly o státní podpoře zohledňovat. Z uvedeného vyplývá, že by se mělo zohlednit pouze snížení ročních odvodů společnosti France Télécom pod úroveň odvodů konkurentů, kterého se chtělo od roku 1997 reformou dosáhnout.
(176)
Ze stejných důvodů nemůže Komise postupovat podle připomínek stěžovatelů, ve kterých požadují zavedení vyrovnávacích mechanizmů pro mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 a každoroční odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom s cílem zajistit finanční neutralitu reformy. Znamenalo by to provést také nový výpočet a teoretické následné přerozdělení celého nebo části mimořádného paušálního odvodu uhrazeného státnímu rozpočtu v roce 1997. Zmiňovaný mechanizmus by také znamenal zavést následnou kontrolu rok po roce, jejímž cílem by nebylo zajistit přiměřenost poskytnuté podpory, byť sníženou o mimořádný paušální odvod z roku 1997, ale odstranit z reformy jakoukoliv podporu.
(177)
Na druhé straně je ale nutno přezkoumat, zda lze zaplacení mimořádného odvodu zohlednit při posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem a držet se přitom zdůvodnění tohoto zaplacení v podobě stanovené zákonem z roku 1996.
(178)
Podle zákona z roku 1996 byl mimořádný paušální odvod v roce 1997 zaplacen jako vyrovnání za převzetí penzí státem. Za těchto okolností je nutno zohlednit důsledky uvalení tohoto odvodu na celkovou finanční bilanci reformy zavedené zákonem z roku 1996 v podobě, v jaké je dodnes prováděna. Je nutno zohlednit dobu, po kterou byly náklady na důchodové penze pokryty mimořádným paušálním odvodem.
(179)
Pokud jde o srovnání finančních toků u společnosti France Télécom rozložené v čase, to znamená zaplacení mimořádného odvodu v roce 1997 a nižší každoroční odvody vyplývající od té doby ze zákona z roku 1996, je nutno částky aktualizovat. Během roku 1997 bylo až do října 1997 hrazení mimořádného odvodu rozloženo do několika splátek, i když jeho financování pomocí půjčky znamenalo pro společnost France Télécom odložení finančního zatížení. Na druhé straně k placením přímého odvodu docházelo od počátku roku 1997. Diskontní sazba má v zásadě být sazba vyplývající ze sdělení Komise platné v této oblasti (71), tedy sazba, která pro znázornění dosahovala v říjnu 1997 výše 5,53 %. Je nutno přezkoumat, zde je v tomto konkrétním případě vhodné použít sazbu odlišnou od platné sazby Komise, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala a které je nutno provádět s výjimkou řádně odůvodněných případů.
(180)
V tomto ohledu se zvolení sazby ve výši 7 %, kterou použil pojistný matematik francouzské vlády pro aktualizaci finančních toků reformy od roku 1996 až do roku 2043, nejeví jako oprávněné, […], protože tato analýza se týká kratšího období z důvodu zjištěného časového rozložení. Sazba ve výši 7 % také značně přesahuje průměr ročních diskontních sazeb za období 1997-2010 ve výši 4,4 %, který Francouzská republika použila ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení, nebo diskontní sazbu ve výši […] % použitou pro rok 1998 v reformě způsobu financování důchodů společnosti La Poste (72).
(181)
Nelze rovněž přijmout sazby okolo 7 % u OAT na 15 let v roce 1996, které zdůrazňuje Francouzská republika. Sazba musí být stanovena v roce 1997 a ne na základě průměru roku 1996. Období 15 let je navíc příliš dlouhé vzhledem k výši každoročních platebních toků, jimž mimořádný paušální odvod měl teoreticky čelit během období a u kterých by pouhé úroky nestačily. Alternativně by z hlediska francouzského státu bylo možno uvažovat o použití složené sazby vytvořené na základě různých sazeb investiční optimalizace mimořádného paušálního odvodu, aby se čelilo časovému rozložení toků vyvolaných reformou z roku 1996. Kromě skutečnosti, že by se taková sazba ve výši okolo 5,50 % podstatně nelišila od referenční sazby Komise pro říjen 1997, použití takové sazby by nezohledňovalo skutečnost, že se analýza provádí z hlediska společnosti France Télécom (73).
(182)
V tomto ohledu referenční sazba 7 % u dluhopisů společnosti France Télécom mezi rokem 1991 a rokem 1997, již Francouzská republika zdůrazňuje, pokrývá šestileté období, které zkoumaným skutečnostem jasně předcházelo. V tomto konkrétním případě zůstává skutečností, že společnost France Télécom financovala mimořádný paušální odvod z roku 1996 pomocí krátkodobých emisí a ve značně menším měřítku vydáním dluhopisů. Diskontní sazba vyplývající z úrokových sazeb placených společností France Télécom u nových dluhů nasmlouvaných v roce 1996 ovšem údajně dosahovala podle její účetní rozvahy k 31. prosinci 1996 výše 4,8 % (74). Taková sazba je přizpůsobena skutkové podstatě skutečných finančních nákladů, které společnost France Télécom v té době měla při financování mimořádného odvodu. Nicméně se nejeví jako vhodné činit diskontní sazbu závislou na rozhodnutích přijatých podnikem ve své době, ale použít objektivní referenci zvolenou Komisí v jejím sdělení, jež platí pro oblast diskontních sazeb (75).
(183)
Shrnuto, v tomto konkrétním případě není vhodné použít jako referenci sazbu odlišnou od sazby, která vyplývá ze sdělení Komise platného v této oblasti, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala.
Tabulka 5
Finanční toky vyplývající pro společnosti France Télécom z reformy z roku 1996 (1997-2011)
(v milionech EUR)
Rok
Vyplacené penze
(A)
Vyrovnání a nadvyrovnání
(B)
Roční odvody
(C)
Zvýhodnění spol. FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatek 1. ledna
(E)
Úrok
(F)
Doplatek 31. pros.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( odh .)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Při kapitalizaci s diskontní sazbou ve výši 5,53 % by zohlednění doplatku mělo až do prvního čtvrtletí roku 2012 (78) vyrovnávat snížení každoročních odvodů, které poskytlo společnosti France Télécom provádění reformy z roku 1996.
(185)
Konečná lhůta tohoto vyrovnání, kterým se neutralizují důsledky reformy, by se navíc s odchylkou několika málo měsíců časově shodovala se skutečným vyčerpáním prostředků veřejného zařízení pověřeného správou mimořádného odvodu společnosti France Télécom, ke kterému mělo dojít dne 31. prosince 2011. K analýze aktualizace se tak připojuje skutečnost, že mimořádný odvod je skutečně vyčerpán. Neexistovaly by tak částky nepřevedené do státního rozpočtu, které by bylo možno přidělit jinak, než stanoví platný zákon o státním rozpočtu.
(186)
Je proto odůvodněné, že kvůli uhrazení tohoto mimořádného odvodu v roce 1997 není společnost France Télécom nucena zaplatit dodatečný roční odvod za období mezi 1. lednem 1997 a dnem po 31. prosinci 2010, který je nutno přesně stanovit. Protože číselné údaje za rok 2011 a údaje ohledně vyrovnání a dodatečného vyrovnání uvedené v tabulce č. 5 vyplývají zejména z odhadů, je nutno, aby Francouzská republika stanovila přesný den na základě skutečných okamžiků provedení plateb, konečných částek vyplacených dávek a nižších odvodů a jiných zvýhodnění společnosti France Télécom, jak vyplývají ze zákona z roku 1996, a to podle zásad výpočtu uvedených v tabulce č. 5.
(187)
Po neutralizování důsledků mimořádného odvodu a vyčerpání prostředků převedených na stát se ale podpora poskytnutá společnosti France Télécom naplno projeví a poskytne mimo jiné této společnosti zvýhodnění vůči jejím konkurentům. Oprávněnost této podpory bude nadále zachována pouze za podmínky podřízení společnosti France Télécom uhrazení přímého odvodu, který bude vypočítán na základě míry zajišťující skutečnou konkurenční spravedlnost. Pokud tak zůstanou zachována v nezměněné podobě ustanovení zákona z roku 1990 ve znění změněném zákonem z roku 1996 a také platná odvozená prováděcí ustanovení v tom smyslu, že stanoví, že se míra přímého odvodu počítá tak, aby se mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací podléhajícím obecnému právu sociálního zabezpečení vyrovnaly povinné daňové a sociální odvody založené na mzdách při omezení výpočtu na odvody pojištění vůči rizikům, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, nesplnila by podpora poskytnutá společnosti France Télécom až do uplynutí finančních závazků, které za ni převzal francouzský stát na základě zákona z roku 1996, zásadu přiměřenosti.
(188)
Ke splnění kritéria slučitelnosti se společným zájmem stanoveným v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tak slučitelnost podpory vyžaduje, aby byly dodrženy podmínky uvedené v tomto rozhodnutí.
7. PODMÍNKY BUDOUCÍ SLUČITELNOSTI
(189)
Je proto nutno, aby Francouzská republika změnila platná předpisová a právní ustanovení pro stanovení, výpočet a vybírání přímého odvodu, který má hradit společnost France Télécom, tak, aby se vyrovnaly míry povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Dále je nutno, aby způsoby a parametry výpočtu byly stanoveny transparentně a objektivně tak, aby mohly být kontrolovány a byla možnost se proti nim odvolat.
(190)
Francouzská republika by měla rovněž při výpočtu míry přímého odvodu skutečně vyrovnat výši povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, tím, že zohlední také rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům a státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom.
(191)
V připomínkách Francouzské republiky, které jsou podrobněji rozvedeny v jejich aktualizovaných přílohách III a V, francouzské orgány předložily odhady míry přímého odvodu, který by společnost France Télécom musela od roku 1997 platit (viz tabulka č. 4), pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu (dále jen „upravená míra“). Upravená míra zahrnuje jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, které tuto míru zvyšují, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama a které tuto míru snižují. Z uvedeného vyplývá míra přesahující přibližně o 7 procentních bodů míru, která je v současnosti skutečně uplatňovaná.
(192)
Ve srovnání s částečnou konkurenční spravedlností zavedenou zákonem z roku 1996 zajišťuje tato míra skutečnou konkurenční spravedlnost, a to při zohlednění sociálních odvodů, které jsou pro společnost France Télécom specifické. Komise proto nezpochybňuje zásady, základ zdanění a způsoby výpočtu používané Francouzskou republikou pro stanovení upravené míry přímého odvodu za účelem vyrovnání úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, v podobě uvedené v aktualizovaných připomínkách Francouzské republiky a podrobně popsané v přílohách III a V zmíněných připomínek.
(193)
Každoroční stanovení míry Francouzskou republikou, jež umožňuje vyrovnat podmínky hospodářské soutěže, se proto bude řídit zásadami, daňovým základem a způsoby výpočtu přímého odvodu, které jsou uvedeny v připomínkách zmíněných v bodě odůvodnění č. 191. Upravená míra bude zejména zahrnovat jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama.
(194)
Toto opravdové vyrovnání zajistí skutečnou konkurenční spravedlnost mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zaručí přiměřenost a slučitelnost podpory zavedené v roce 1996 s vnitřním trhem.
8. ZÁVĚR
(195)
Komise konstatuje, že Francouzská republika začala protiprávně provádět státní podporu zavedenou reformou způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom z roku 1996, a to porušováním čl. 108 odst. 3 SFEU od vstupu reformy v platnost.
(196)
Provádění této podpory od roku 1997 umožnilo snížit každoroční sociální odvody, které platila společnost France Télécom. Tento důsledek byl nicméně neutralizován přinejmenším až do roku 2010 uhrazením mimořádného paušálního odvodu stanoveného touto reformou. Tato neutralizace je důvodem, aby podmínky, které by postavily společnost France Télécom a její konkurenty do stavu skutečné rovnosti, pokud jde o tyto odvody, a které by z této podpory učinily podporu slučitelnou s vnitřním trhem, byly uplatňovány po 31. prosinci 2010 od okamžiku, který je nutno teprve stanovit.
(197)
Proto v míře, v jaké Francouzská republika zohlední ve výpočtu přímého odvodu, který má společnost France Télécom hradit, úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a pokud tak učiní, může být reforma zavedená zákonem z roku 1996 prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Francouzská republika proto musí přijmout opatření, a to zejména právní a předpisová, která jsou nutná pro splnění podmínek uvedených v tomto bodě odůvodnění.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora vyplývající ze snížení vyrovnání, jež je nutno uhradit státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom na základě zákona č. 96-660 ze dne 26. července 1996 o státním podniku France Télécom, kterým se mění zákon č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, je slučitelná s vnitřním trhem při splnění podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
Odvod zaměstnavatele přímé povahy, který hradí společnost France Télécom na základě čl. 30 písm. c) zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, se vypočte a vybere tak, aby se vyrovnaly úrovně všech povinných daňových a sociálních dávek založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení.
Aby splnila tuto podmínku nejpozději do sedmi měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, Francouzská republika:
a)
změní článek 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací a znění předpisů a jiných dokumentů přijatých pro jeho provádění tak, aby se základ výpočtu a výběr přímého odvodu zaměstnavatele, který hradí společnost France Télécom, neomezoval na pouhá rizika, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, ale zahrnoval rovněž rizika, která jim nejsou společná;
b)
vybere od společnosti France Télécom ode dne, kdy se částka mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizovaná za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě rovnala příspěvkům a odvodům, které by společnost France Télécom bývala nadále platila na základě článku 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 v jeho původním znění, přímý odvod zaměstnavatele vypočítaný podle pravidel upřesněných v písm. a), a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům.
Článek 3
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francouzská republika Komisi podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí. Komisi informuje zejména o:
a)
postupu změn předpisových a právních ustanovení uvedených v článku 2;
b)
konečných částkách vyrovnání a odvodů za rok 2011 a o částkách případně plánovaných na rok 2012, a to zejména ohledně případného zůstatku kapitalizovaných částek mimořádného odvodu;
c)
výších přímého odvodu zaměstnavatele vypočítaných podle pravidel upřesněných v článku 2 u budoucích splátek do doby, než dojde ke změně právních předpisů;
d)
platbách odvodu zaměstnavatele poté, kdy došlo nebo dojde k tomu, že částky mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizované za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě přestanou neutralizovat důsledky reformy z roku 1996.
2. Francouzská republika bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
DECIZIA COMISIEI
din 20 decembrie 2011
privind ajutorul de stat C 25/08 (ex NN 23/08) - Reforma modului de finanțare a pensiilor funcționarilor de stat afiliați France Télécom - pus în aplicare de Republica Franceză în favoarea France Télécom
[notificată cu numărul C(2012) 9403]
(Numai textul în limba franceză este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2012/540/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a) (2),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile (3) în conformitate cu articolele menționate anterior și având în vedere aceste observații,
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
Printr-o plângere din 4 octombrie 2002, completată la 16 ianuarie 2003, Comisia a primit informații potrivit cărora Republica Franceză a pus în aplicare un ajutor în favoarea întreprinderii France Télécom, care ar fi redus parțial sarcinile financiare ale acesteia, în special cele legate de finanțarea pensiilor. Prin scrisoarea din 17 martie 2004, Republica Franceză a comunicat Comisiei informațiile pe care aceasta le solicitase cu privire la plângere.
(2)
Prin scrisorile din 2 aprilie 2004 și 24 februarie 2006, reclamanții au furnizat informații suplimentare referitoare la plângere.
(3)
Prin scrisoarea din 20 mai 2008, Comisia a informat Republica Franceză cu privire la decizia sa de a iniția, pentru ajutorul în cauză, procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”).
(4)
Republica Franceză și-a prezentat observațiile la 18 iulie 2008.
(5)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (4). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la ajutorul în cauză.
(6)
La 22 septembrie 2008, Comisia a primit observații din partea întreprinderii France Télécom, iar după prelungirea termenului, aceasta a primit observații de la reclamanți și de la un operator de telecomunicații, la 1 și, respectiv, 16 octombrie 2008. Ulterior, Comisia a transmis observațiile respective Republicii Franceze, dându-i acesteia posibilitatea de a le comenta și a primit comentariile Republicii Franceze prin scrisoarea din 13 februarie 2009.
(7)
La 16 februarie 2009, întreprinderea France Télécom a prezentat observații, atrăgând atenția Comisiei asupra unei hotărâri a Tribunalului din 28 noiembrie 2008 (5) care, în opinia sa, îi confirmă argumentele. La 14 mai 2009, operatorul de telecomunicații menționat la considerentul 6 a prezentat informații suplimentare în raport cu observațiile sale în cursul procedurii, referindu-se la o decizie a Comisiei din data de 11 februarie 2009 (6) care, în opinia sa, îi întărește observațiile.
(8)
La 17 decembrie 2009, 23 septembrie 2010 și 12 octombrie 2010 au avut loc reuniuni între reprezentanții Comisiei și cei ai întreprinderii France Télécom, la cererea acestora din urmă. France Télécom a transmis observații suplimentare la 18 octombrie 2010.
(9)
La 18 martie 2010, la solicitarea Comisiei, Republica Franceză a furnizat precizări și o actualizare a anumitor date cuprinse în observațiile sale inițiale, pe care le-a însoțit de o expunere a conținutului acestora.
(10)
La 22 septembrie 2010, autoritățile franceze au transmis Comisiei noi observații și au solicitat o reuniune, care a avut loc la 22 octombrie 2010. Prin scrisoarea din 28 octombrie 2010, Comisia le-a transmis acestora precizările privind situația de fapt evocate cu ocazia reuniunii și observațiile suplimentare ale întreprinderii France Télécom, invitând Republica Franceză să formuleze eventuale observații. La 17 noiembrie 2010, Comisia a transmis precizări suplimentare solicitate de autoritățile franceze pentru a-și pregăti observațiile din 10 noiembrie 2010.
(11)
Prin scrisoarea din 9 decembrie 2010, completată la 24 iunie 2011, Republica Franceză a transmis observațiile sale suplimentare, însoțite de o actualizare a anumitor date conținute în observațiile sale inițiale. La 28 iunie și 4 iulie 2011, au avut loc reuniuni cu autoritățile franceze. La 7 octombrie 2011, au fost prezentate noi observații.
2. DESCRIEREA DETALIATĂ A AJUTORULUI
(12)
Măsurile care fac obiectul prezentei proceduri constau în schimbările introduse în 1996 în regimul costurilor suportate de întreprinderea France Télécom în ceea ce privește plata pensiilor personalului său care are statutul de funcționar. Regimul precedent fusese stabilit în 1990, în momentul creării France Télécom ca întreprindere autonomă față de administrația de stat. În realitate, legea din 1990 relua practica anterioară în ceea ce privește cheltuielile sociale ale France Télécom. Un nou regim a fost impus în 1996 cu ocazia, pe de o parte, a constituirii France Télécom ca societate pe acțiuni, a cotației la bursă și a deschiderii unei părți din ce în ce mai mari a capitalului său și, pe de altă parte, a deschiderii totale la concurență a piețelor pe care acesta opera, în Franța și în celelalte state membre ale Uniunii Europene. În mare parte, regimul introdus în 1996 este încă în vigoare în prezent.
2.1. Cadrul juridic al statutului France Télécom și al personalului său între 1990 și 1996
2.1.1. Statutul France Télécom și situația personalului său între 1990 și 1996
(13)
În temeiul Legii nr. 90-568 din 2 iulie 1990 (denumită în continuare „legea din 1990”) (7), France Télécom s-a constituit drept operator public dotat cu personalitate juridică. Anterior, acesta forma o direcție generală a Ministerului Poștelor și Telecomunicațiilor. Prin aceeași lege, deplina proprietate a bunurilor mobiliare și imobiliare ale statului atribuite serviciilor din cadrul acestei direcții generale a fost transferată de drept și cu titlu gratuit către France Télécom.
(14)
Articolul 3 din legea din 1990 încredințează întreprinderii France Télécom în special misiunea: (i) de a asigura toate serviciile publice de telecomunicații în relațiile interne și internaționale; (ii) de a stabili, de a dezvolta și de a exploata rețelele publice necesare furnizării acestor servicii și de a asigura conexiunea acestora cu rețelele străine; (iii) de a furniza toate celelalte servicii, instalații și rețele de telecomunicații, precum și de a stabili rețele de distribuție prin cablu a serviciilor de radiodifuziune sonoră sau de televiziune.
(15)
În temeiul articolului 29 din legea din 1990, personalul France Télécom are un statut special, adoptat în conformitate cu legea privind drepturile și obligațiile funcționarilor și cu legea privind dispoziții de reglementare referitoare la funcția publică a statului. Legea din 1990 permitea încadrarea în muncă a agenților contractuali în regimul unor convenții colective în cadrul definit de un contract de planificare încheiat între stat și întreprindere. Acesta prevedea un plafon de 3 % din efectiv pentru acest tip de recrutare.
(16)
Urmând practica bugetară anterioară, legea din 1990 stabilea, la articolul 30, atribuirea responsabilităților aferente finanțării prestațiilor sociale ale personalului între statul francez și France Télécom, după cum urmează:
„Personalul activ și pensionat din Ministerul Poștelor și Telecomunicațiilor și cel al operatorilor publici deținând statutul general de funcționari de stat, precum și titularii de drepturi ai acestora beneficiază de prestații în natură pentru asigurările de boală, maternitate și invaliditate, prin intermediul regimului de asigurare generală al P.T.T. (Mutuelle générale des P.T.T.) în condițiile prevăzute în volumul III și la capitolul II titlul I din volumul VII din Codul securității sociale. Cu toate acestea, partea de cotizație care îi revine statului în temeiul articolului L 712-9 este pusă în sarcina operatorilor publici pentru funcționarii lor.
Plata și administrarea pensiilor alocate, în conformitate cu Codul pensiilor civile și militare, funcționarilor La Poste și France Télécom sunt efectuate de către stat. În compensație, operatorii publici sunt obligați să plătească Finanțelor publice:
(a)
suma reținerilor aplicate salariului agentului, a căror cotă este stabilită la articolul L 61 din Codul pensiilor civile și militare;
(b)
o contribuție suplimentară care să permită suportarea integrală a costurilor pensiilor acordate și care trebuie acordate agenților lor pensionați.
Costurile care rezultă din aplicarea dispozițiilor de la articolul L 134-1 din Codul securității sociale agenților La Poste și France Télécom revin în totalitate operatorilor publici.
Un decret al Consiliului de Stat stabilește, după caz, condițiile de aplicare a prezentelor dispoziții”.
(17)
Între 1991 și 1996, în conformitate cu articolul 30 din legea din 1990, contribuția „angajator” [și anume „contribuția suplimentară” vizată la articolul 30 litera (b) din legea din 1990, astfel cum a fost redactată inițial] care îi revenea France Télécom pentru perioada de angajare a funcționarilor săi era stabilită ca diferența între suma totală a pensiilor plătite de statul francez și partea achitată de funcționarii în activitate din salariile lor. France Télécom participa, de asemenea, la regimurile numite de „compensare” și de „supracompensare”, prevăzând transferuri care vizau asigurarea echilibrului între regimurile de pensie ale funcționarilor din alte entități publice. Partea salarială a finanțării obligațiilor de pensie ale funcționarilor era stabilită în conformitate cu articolul L 61 din Codul pensiilor civile și militare prin efectuarea unei rețineri din salariul agentului, fixată la 7,85 % din salariul de bază brut.
(18)
Plățile efectuate de France Télécom au evoluat de la 920 milioane EUR la 1 151 milioane EUR între 1991 și 1996 și se stabileau după cum urmează:
Tabelul 1
Cotizații pentru pensii ale salariaților și angajatorului France Télécom 1991-1996 (8)
(milioane EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Total pensii plătite
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/cotizații salariale
195
201
217
213
229
238
a 2/contribuția angajator
743
782
853
866
944
976
B/Compensare - supracompensare
176
188
277
136
201
175
Total costuri (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Partea totală a France Télécom (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom contabiliza cheltuielile legate de pensii pe baza contribuțiilor plătite. Având în vedere creșterea inevitabilă a acestor cheltuieli, ținând cont de evoluția previzibilă a pensiilor care trebuiau plătite foștilor funcționari, France Télécom înregistra de asemenea în conturile sale un provizion anual destinat eșalonării efectului estimat al creșterilor viitoare ale plăților pe o perioadă de 30 de ani. Valoarea totală a provizionului astfel constituit până în 1996 era de 23,4 miliarde FRF (3,6 miliarde EUR). Potrivit autorităților franceze, statul francez fiind propriul său asigurator, acesta nu efectua, în ceea ce-l privește, constituirea unor rezerve pentru aceste pensii (9).
2.1.2. Modificările introduse în statutul France Télécom și situația personalului său funcționar începând din 1996
(20)
Legea nr. 96-660 din 26 iulie 1996 (10) (denumită în continuare „legea din 1996”) a modificat anumite dispoziții ale legii din 1990. Începând cu 31 decembrie 1996, aceasta a conferit, pe de o parte, întreprinderii France Télécom titlul de întreprindere națională supusă dispozițiilor legislative aplicabile societăților pe acțiuni, în măsura în care acestea nu contravin legii, și, pe de altă parte, a transferat cu titlu gratuit cea mai mare parte a bunurilor, drepturilor și obligațiilor persoanei juridice de drept public France Télécom întreprinderii naționale France Télécom.
(21)
Capitalul întreprinderii France Télécom SA („France Télécom”) a fost stabilit prin decret la 25 miliarde FRF (3,8 miliarde EUR) din fonduri proprii înregistrate în bilanț la 31 decembrie 1995. Acțiunile France Télécom au fost admise în octombrie 1997 pe prima piață a Bursei din Paris, precum și la New York Stock Exchange (NYSE). Conform raportului anual pentru 1998, capitalul France Télécom se împărțea între stat în proporție de 63,6 %, investitori privați în proporție de 31,2 %, personalul France Télécom în proporție de 3,2 % și Deutsche Telekom în proporție de 2 %. Începând cu 7 septembrie 2004, odată cu cesionarea a 10,85 % din capital, participarea statului francez nu mai era majoritară. În continuare, această parte a continuat să scadă pentru a ajunge la 26,65 % din capital la 31 decembrie 2008. Cu toate acestea, cu 26,65 % din drepturile de vot și în lipsa altor blocuri de acționari semnificativi, statul francez numește directorul general, rămâne principalul acționar al France Télécom și poate, în practică, să determine rezultatul votului acționarilor cu privire la aspecte care necesită majoritatea simplă (11).
(22)
Schimbarea statutului France Télécom prevăzută de legea din 1996 cuprindea și diverse dispoziții privind personalul acesteia. Conform legii respective, corpul funcționarilor France Télécom este afiliat întreprinderii naționale France Télécom și este gestionat de aceasta. Personalul cu statut de funcționar își păstra acest statut și garanțiile aferente. Condițiile de angajare a funcționarilor afiliați France Télécom sunt identice cu cele ale funcționarilor de stat: aceștia beneficiază de garantarea locului de muncă și nu pot fi concediați decât pentru motive grave, în cazurile definite de lege. În ceea ce privește recrutarea de personal nou, legea din 1996 permitea întreprinderii France Télécom ca, până la 1 ianuarie 2002, să efectueze recrutări de funcționari, permițându-i, în același timp, să angajeze agenți contractuali în cadrul regimului convențiilor colective.
(23)
La 31 decembrie 1996, France Télécom avea un efectiv de 165 200 de persoane, dintre care 94,1 % funcționari. În realitate, fără a aștepta data limită de 1 ianuarie 2002 fixată prin legea din 1996, France Télécom a încetat să mai recruteze funcționari încă din 1997. În consecință, numărul de funcționari a scăzut cu 47 % în zece ani, trecând de la 133 434 de funcționari în 1997 la 69 892 de funcționari în 2007. Această scădere este net mai puternică decât cea a efectivului total al France Télécom (- 25 %), care ajungea la 124 166 de angajați la 31 decembrie 2007.
(24)
Articolul 6 din legea din 1996 a modificat, de asemenea, articolul 30 din legea din 1990, adăugând două paragrafe (c) și (d) la textul original. Legea impune întreprinderii France Télécom să plătească Finanțelor publice, în compensație pentru plata și administrarea de către stat a pensiilor alocate personalului funcționar al France Télécom:
„(c)
(…), o contribuție angajator, având caracter liberatoriu, datorată începând cu 1 ianuarie 1997, proporțională cu sumele plătite ca salariu supus reținerii pentru pensie. Nivelul contribuției liberatorii este calculat astfel încât să egalizeze nivelurile costurilor sociale și fiscale obligatorii, fixate pe salarii, între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor cărora li se aplică dreptul comun al prestațiilor sociale, pentru acelea dintre riscuri care sunt comune salariaților de drept comun și funcționarilor de stat. Acest nivel poate face obiectul unei revizuiri în cazul modificării costurilor menționate. Modalitățile de determinare și de plată către stat a contribuției angajator sunt stabilite prin decret în Consiliul de Stat;
(d)
(…), o contribuție forfetară excepțională, a cărei valoare și modalități de plată vor fi fixate în legea finanțelor înainte de 31 decembrie 1996.”
(25)
De asemenea, legea din 1996 a exclus France Télécom din domeniul de aplicare a mecanismului compensațiilor generalizate și specifice pentru limită de vârstă prevăzute de legea din 1990 și care presupune, pentru France Télécom, plata unor compensații și supracompensații adiționale contribuției angajator, indicate în tabelul 1. Între 1991 și 1996, sumele plătite în această calitate reprezentau 18 % din pensiile plătite personalului funcționar.
(26)
Contribuția angajator cu caracter liberatoriu impusă prin legea din 1996 înlocuiește contribuția suplimentară prevăzută la articolul 30 litera (b) din legea din 1990. Contribuția este fondată pe o rată de echitate concurențială bazată pe o egalizare a nivelului cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii pentru salarii nete egale. Metoda de egalizare se bazează pe o reconstituire a ceea ce ar constitui valoarea costurilor unui concurent care angajează salariați supuși dreptului comun al cotizațiilor sociale, inclusiv pensiile, asigurându-le un salariu net egal cu cel al funcționarilor France Télécom și care are o structură a forței de muncă identică.
(27)
Metoda exclude cotizațiile plătite de concurenți pentru a asigura riscurile care nu sunt comune salariaților și funcționarilor, în special șomajul și creanțele salariale în caz de reorganizare judiciară sau de lichidare a întreprinderii (denumită în continuare „Asigurare de garantare a salariilor” sau „AGS”). În momentul votării legii din 1996, această diferență între France Télécom și concurenții săi nu a trecut neobservată de legiuitor, care constata că: „jocul dispozițiilor de la articolul 6 scutește întreprinderea France Télécom de plata cotizațiilor UNEDIC pe care concurenții săi potențiali le achită” (12).
(28)
Contribuția angajator a France Télécom, recalculată în fiecare an, este exprimată în procente din salariile de bază brute ale funcționarilor în serviciu. Nivelul contribuției angajator a fost în medie de […] (13) % între 1997 și 2010 și se stabilește după cum este indicat în tabelul 2, potrivit observațiilor Republicii Franceze:
Tabelul 2
Contribuția angajator cu caracter liberatoriu plătită de France Télécom între 1997-2010
An
Nivelul contribuției
Milioane EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Încetarea angajării de funcționari începând cu 1997 a plafonat efectivul funcționarilor activi ai France Télécom. În ciuda pensionării unui număr din ce în ce mai mare din efectivul funcționarilor între 1991 și 2010, tabelul arată că contribuția angajator de 744 milioane EUR achitată de France Télécom în 2010 era mai mică cu 407 milioane EUR decât cotizațiile pentru pensii pe care întreprinderea le plătea statului francez înainte de intrarea în vigoare a reformei în 1996 și era echivalentă numai cu contribuția angajator pe care France Télécom o plătea cu 20 de ani înainte, în 1991 (1 151 milioane EUR, respectiv 743 milioane EUR, a se vedea tabelul 1).
(30)
Prin urmare, reforma introdusă de legea din 1996 are drept efect faptul că suma contribuției întreprinderii France Télécom scade în valoare absolută și nu mai este legată de numărul de funcționari ieșiți la pensie. Transferul costurilor către stat pe care îl introduce legea din 1996 intervenea în momentul în care Senatul estima o creștere semnificativă a cotizațiilor pentru pensii începând din 2005, trecând la 13 miliarde FRF (1,98 miliarde EUR) în 2007, 21,5 miliarde FRF (3,3 miliarde EUR) în 2017 și 34 miliarde FRF (6,1 miliarde EUR) în 2027 (14).
(31)
Astfel, dezbaterile privind proiectul de lege în Adunarea Națională și în Senat estimează transferul unei sume de 250 miliarde FRF reprezentând cotizații pentru pensii către bugetul statului, care nu ar fi acoperită de 100 miliarde FRF din cotizațiile anuale și 40 miliarde FRF din contribuția excepțională, chiar dacă s-ar adăuga la aceasta produsul cesiunii unei părți a acțiunilor întreprinderii. Aceleași dezbateri indică o sumă estimativă maximă de 40 miliarde FRF din contribuția excepțională pentru a diminua importanța sarcinii noi și grele pentru stat. Suma a fost fixată împreună cu consiliul bancherilor pentru a fi compatibilă cu o rată a datoriei din fonduri proprii de 150 % și pentru a corespunde provizioanelor pentru pensii constituite de întreprindere și costului suplimentar pentru stat, pe zece ani, și numai zece ani, rezultând din diferența dintre pensiile plătite și cotizația liberatorie percepută de acum înainte (15).
(32)
Scopul compensării statului este amintit nu numai în textul articolului 30 din legea votată de legiuitor și în cursul dezbaterilor privind proiectul de lege din 1996, ci și în Raportul anual al France Télécom pentru 1997, care menționează „plata către statul francez a unei contribuții excepționale de 37,5 miliarde de franci legată de pensiile viitoare ale foștilor funcționari” (16). Provizioanele constituite de France Télécom i-au permis întreprinderii France Télécom să diminueze efortul financiar net pe care trebuia să-l depună deoarece acesta s-a limitat să plătească, într-un singur an, costul suplimentar al reformei pentru stat pe o perioadă de 10 ani.
(33)
Astfel, se pare că provizionul destinat să eșaloneze efectul creșterilor viitoare a contribuțiilor, care rezultă din legea din 1990, pe care îl constituise anual France Télécom pentru o sumă cumulată de 23,4 miliarde FRF (3,6 miliarde EUR) în 1996, a fost luat în considerare pentru fixarea valorii contribuției excepționale (sau „sultă”). Partea din această contribuție care nu corespundea provizioanelor constituite acoperea acest cost suplimentar pe o perioadă de zece ani. Valoarea acesteia a fost fixată ținând cont de suma deja provizionată de întreprindere, după cum reiese fără ambiguitate din dezbaterile din acea perioadă.
(34)
Într-adevăr, datorită caracterului liberatoriu al contribuției angajator anuale impusă prin legea din 1996, obligația France Télécom se limitează de atunci la plata acestei contribuții, fără alt angajament de acoperire a eventualelor deficite viitoare, nici a regimului de pensii al agenților săi funcționari, nici a altor regimuri ale funcției publice. Prin urmare, provizionul contabil devenea fără obiect ca urmare a adoptării legii din 1996. Provizionul a fost reluat în profit în contul de profit și pierderi al France Télécom la 31 decembrie 1996, pentru o valoare de 17,5 miliarde FRF (2,7 miliarde EUR) în venitul net (17).
(35)
În plus, valoarea contribuției forfetare excepționale prevăzută prin legea din 1996 în compensare pentru plata și administrarea de către stat a pensiilor alocate personalului funcționar al France Télécom a fost fixată la 37,5 miliarde FRF de legea finanțelor pentru 1997, și anume 5,71 miliarde EUR. Aceasta a fost finanțată printr-o creștere a datoriilor pe termen scurt și lung ale întreprinderii (18) și a fost plătită în mai multe rate între ianuarie și octombrie 1997. Venitul din această contribuție excepțională a permis aducerea deficitului administrațiilor publice franceze la 41,8 miliarde EUR, în 1997. În lipsa acesteia, deficitul ar fi reprezentat 3,7 % din PIB în acest an.
(36)
Venitul din această contribuție a fost acordat Instituției Publice de Gestionare a Contribuției Excepționale a France Télécom (l’Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom) instituită prin legea finanțelor pentru 1997. Contribuția excepțională constituie, cu unele eventuale produse financiare pe care le generează, singurul venit al instituției. Cheltuielile acesteia iau forma unei rambursări anuale la bugetul statului, care este atribuită ca venit, începând din anul 2006, în contul de alocare specială a pensiilor pentru pensiile civile și militare ale statului. Această plată era fixată la 1 miliard FRF (152,4 milioane EUR) pentru 1997, fiind majorată apoi cu 10 % în fiecare an, cu excepția unei dispoziții specifice contrare în legea finanțelor. Viața instituției publice ia sfârșit după rambursarea integrală a veniturilor sale către stat (19).
(37)
Aplicarea dispozițiilor prevăzute de legea finanțelor pentru 1997 care stabileau plățile anuale a făcut ca durata de viață a instituției publice să fie estimată la 17 ani în 1999, fără alimentarea lichidităților sale (20). Cu toate acestea, datorită unor plăți anuale mai semnificative decât cele prevăzute de legea finanțelor pentru 1997, durata a fost scurtată. Astfel cum s-a arătat în tabelul 3, valoarea cumulată a plăților anuale ale instituției ajungea deja la 5,47 miliarde EUR în 2010. Dispariția instituției ca urmare a rambursării integrale a resurselor disponibile era prevăzută pentru 31 decembrie 2011 (21). Astfel, legea finanțelor pentru 2011 prevede plata sumei de 243 milioane EUR în contul de alocare specială a pensiilor pentru anul respectiv, care ar trebui să închidă veniturile instituției (22).
(38)
În orice caz, valoarea contribuției excepționale de 37,5 miliarde FRF acordată Instituției Publice de Gestionare a Contribuției Excepționale a France Télécom în 1997 corespunde valorii contribuției, mai mică de 40 miliarde FRF, evocată cu ocazia discutării proiectului legii din 1996. Deși vărsată în bugetul statului în 1997 și alimentând anual acest buget pentru plata pensiilor civile și militare, valoarea contribuției a fost fixată pentru a compensa costul suplimentar care rezultă pentru stat ca urmare a aplicării legii din 1996.
(39)
Partea salarială a finanțării obligațiilor de pensie ale funcționarilor fixată prin aplicarea articolului L 61 din Codul pensiilor civile și militare după constituirea operatorului public France Télécom în 1991 nu a fost modificată prin legea din 1996. În plus, legile din 1990 și 1996 nu au modificat regimul de pensie al salariaților de drept privat ai France Télécom, care este cel de drept comun al securității sociale pentru asigurarea de pensie, completat de regimul AGIRC pentru efectivul cadru și de regimul ARRCO pentru efectivul non-cadru. În temeiul acestui regim, France Télécom și salariații săi de drept privat își asumă obligații echivalente celor ale întreprinderilor concurente în ceea ce privește în special plata cotizațiilor liberatorii de către angajator.
(40)
Cu ocazia reformei introduse prin legea din 1996, cabinetul de actuari reținut drept consiliu al statului francez a estimat că plata și administrarea de către stat a pensiilor alocate personalului funcționar activ și pensionat al France Télécom s-ar ridica la 242 miliarde FRF [36,9 miliarde EUR (23)] în valoare actualizată probabilă la 1 ianuarie 1997 (24). Această cifră este apropiată de suma rotunjită de 250 miliarde FRF evocată în Senat. Contribuția angajator cu caracter liberatoriu pe care France Télécom ar plăti-o în compensație a fost estimată, pe baza acelorași ipoteze actuariale, la 15,2 miliarde EUR, la care trebuie adăugată sulta sau contribuția excepțională de 5,7 miliarde EUR plătită în totalitate în octombrie 1997. Autoritățile franceze estimează la […] miliarde EUR, în momentul intrării în vigoare a reformei, valoarea contribuțiilor salariale viitoare. Valoarea costurilor nete transferate de France Télécom statului francez, astfel cum au fost estimate în 1996, se ridica astfel la […] miliarde EUR.
(41)
Pentru perioada de zece ani (din 1997 până în 2006) evocată cu ocazia dezbaterilor privind proiectul de lege 1996, valoarea cumulată a prestațiilor care trebuie plătite estimate de cabinetul de actuari reținut drept consiliu al statului francez era de […] miliarde EUR. În această perioadă, valoarea totală a prestațiilor plătite efectiv a fost cvasi identică, […] miliarde EUR, reprezentând o diferență de previziune mai mică de 0,83 % (25). Aceasta confirmă a posteriori corectitudinea previziunilor care au stat la baza dezbaterilor privind legea.
(42)
Pornind de la aceste cifre, este posibil să se constate că sumele și justificarea acestora dezbătute în Adunarea Națională și în Senat pentru fixarea valorii sultei sau a contribuției excepționale a France Télécom corespund ordinelor de mărime verificate ex post în perioada de zece ani menționată în dezbaterile privind proiectul de lege. Într-adevăr, valoarea maximă a contribuției excepționale anunțate, 6 miliarde EUR (40 miliarde FRF) corespunde provizioanelor constituite de întreprindere până în 1996 pentru a face față cotizațiilor pentru pensie viitoare prevăzute atunci, adică 3,6 miliarde EUR (23,4 miliarde FRF) plus diferența de 2,4 miliarde EUR în sarcina statului între cotizațiile patronale și salariale percepute între 1997 și 2006, pe de o parte și, pe de altă parte, prestațiile care trebuie plătite estimate în 1996 pentru aceeași perioadă de zece ani.
(43)
Pe de altă parte, informațiile transmise de Republica Franceză și reluate în tabelul 3 arată că, pentru perioada cuprinsă între 1997 și 2010, cotizația cumulată pentru pensiile personalului funcționar al France Télécom care trebuie finanțată de statul francez în urma reformei din 1996 a atins […] miliarde EUR. Costurile care trebuie finanțate de stat se calculează ca sold între cotizațiile anuale ale France Télécom și ale personalului său funcționar în activitate și prestațiile de pensie acordate personalului funcționar pensionat an după an, minus plățile anuale ale Instituției Publice de Gestionare a Contribuției Excepționale a France Télécom. Între 1997 și 2010, costurile au evoluat după cum urmează:
Tabelul 3
Costurile care rezultă pentru statul francez ca urmare a reformei din 1996 (1997-2010)
(milioane EUR)
Cotizații
(patronale și salariale)
Plăți anuale făcute de Instituția publică de Gestionare a Contribuției Excepționale a France Télécom
Prestații plătite
Costuri pentru stat
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Total
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
Ca urmare a dispozițiilor din legea finanțelor pentru 1997 care le reglementează, valorile plăților anuale ale Instituției Publice de Gestionare a Contribuției Excepționale a France Télécom vărsate în 1997 nu corespundeau valorilor prestațiilor estimate sau plătite în realitate personalului pensionat al France Télécom, nici valorilor costurilor care rămân a fi finanțate de stat și nu au fost stabilite în funcție de sumele menționate. Examinarea sumelor rambursate efectiv confirmă lipsa de concordanță. În ciuda contribuției excepționale plătite de France Télécom în 1997, tabelul 3 arată că valorile prestațiilor plătite personalului funcționar pensionat al France Télécom au depășit resursele anuale începând din 2004, cu excepția anului 2006.
(45)
Astfel, plățile cotizațiilor anuale ale France Télécom și plățile anuale ale instituției care gestionează contribuția excepțională nu sunt destinate special și ex ante prestațiilor oferite personalului pensionat al France Télécom în cadrul contului de alocare specială pentru pensii. Într-adevăr, faptul că contribuția excepțională este destinată doar finanțării prestațiilor în cauză din 1997, dacă aceasta ar fi fost aplicată în locul sistemului de rambursare cu o sumă majorată în fiecare an cu 10 % prevăzut de legea finanțelor din 1997, ar fi condus la dispariția instituției publice la sfârșitul anului 2008, mai degrabă decât la sfârșitul lui 2011 astfel cum era prevăzut, ținând cont de suma neacoperită de cotizațiile anuale care figurează în tabelul 3. Indiferent de ipoteză, în ambele cazuri valoarea contribuției excepționale ar fi fost consumată la 31 decembrie 2011.
2.2. Deschiderea progresivă, apoi totală a piețelor de telecomunicații
(46)
Reforma finanțării pensiilor personalului funcționar al France Télécom a intervenit pe fondul deschiderii totale a concurenței piețelor de servicii pe care opera France Télécom. Începând din 1988, sectorul telecomunicațiilor a fost liberalizat progresiv de Directiva 88/301/CEE a Comisiei din 16 mai 1988 privind concurența pe piețele echipamentelor terminale pentru telecomunicații (26) și de Directiva 90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurența pe piața serviciilor de telecomunicații (27). Directiva 90/388/CEE prevedea măsuri de liberalizare care trebuiau puse în aplicare înainte de 31 decembrie 1990 în ceea ce privește comunicarea de date și serviciile de telefonie vocală și de date pentru rețele de întreprindere și grupuri închise de utilizatori. Directiva 96/19/CE a Comisiei din 13 martie 1996 de modificare a Directivei 90/388/CEE în ceea ce privește realizarea deplinei concurențe pe piața telecomunicațiilor (28) viza liberalizarea totală a sectorului telecomunicațiilor începând cu 1 ianuarie 1998.
(47)
Într-adevăr, Legea nr. 96-659 din 26 iulie 1996 privind reglementarea telecomunicațiilor a stabilit condițiile care permit asigurarea efectului deplin al liberalizării sectorului, punând capăt monopolului France Télécom asupra telefoniei fixe și transmisiei de date și organizând tarifele și interconexiunile cu concurenții. Chiar și în alte sectoare, care nu se supun totuși unor drepturi exclusive și, prin urmare, concurențiale încă din 1987, cum sunt piețele de telefonie mobilă, France Télécom exercita un rol de lider sigur cu o parte de piață care a trecut de la 53,3 % la 49,8 % între 1997 și 2002 (29). De asemenea, Legea nr. 96-659 a investit France Télécom cu misiuni de interes economic general și a prevăzut instituirea unui fond de finanțare a obligațiilor aferente acestuia, alimentat de concurenți.
(48)
Ca urmare a aplicării dispozițiilor citate la considerentele 46 și 47, începând din 1988, France Télécom s-a aflat în situația de a se confrunta cu sosirea concurenților - unii dintre aceștia deținuți parțial de grupuri internaționale - pe piețele de bunuri și servicii pe care acesta opera în Franța, dintre care unii, cum sunt telefonia mobilă sau comunicațiile internaționale, au o componentă transfrontalieră. Această mișcare s-a amplificat pe piețele liberalizate începând cu 1998. Pe de altă parte, France Télécom a semnat alianțe cu operatori străini, cum ar fi Deutsche Telekom și Sprint în 1996 (Global One), multiplicând, în același timp, încă din 1997, parteneriatele și preluările de participațiuni - în Italia (Wind), în Țările de Jos (Casema) sau obținând licențe mobile în Danemarca și Portugalia (30).
(49)
Reforma finanțării pensiilor France Télécom a intervenit astfel în același timp cu liberalizarea pieței la nivelul Uniunii Europene. Prin urmare, aceasta a produs efecte asupra unei piețe pe deplin deschise concurenței, în care, pe de altă parte, France Télécom a legat alianțe și a efectuat preluări de participațiuni semnificative în alte state membre. Într-adevăr, dorința de a favoriza expansiunea France Télécom pe piețe europene altele decât Franța apare pe fundalul legii din 1996 și al deschiderii întreprinderii cu capital privat, după cum reiese din declarațiile din timpul discutării proiectului, care evidențiază „ambițiile pe care le nutrea guvernul francez pentru campionul său național, France Télécom” (31).
(50)
La ora actuală, France Télécom afirmă că este primul furnizor de acces la internet în bandă largă și al treilea operator mobil din Europa, numărându-se printre liderii mondiali ai serviciilor de telecomunicații în întreprinderile multinaționale. În afara Franței, France Télécom este activă în mod semnificativ prin intermediul filialelor, cu poziții de prim plan în Spania, Regatul Unit, Polonia, Slovacia, Belgia și Austria (32).
3. MOTIVE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII
(51)
În decizia sa de inițiere a procedurii de investigare, Comisia și-a prezentat evaluarea preliminară cu privire la măsurile introduse de legea din 1996, comparându-le cu cadrul de referință pentru cotizațiile sociale și fiscale obligatorii ale France Télécom pe care le stabilea legea din 1990. Comisia a considerat că măsurile păreau să acorde, prin intermediul unor resurse de stat, un avantaj selectiv întreprinderii France Télécom, susceptibil de a denatura concurența și de a afecta schimburile comerciale între statele membre și care putea constitui un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(52)
În plus, Comisia nota că, în cazul în care măsurile respective constituie un ajutor de stat, acesta nu a făcut obiectul unei notificări către Comisie înaintea punerii sale în aplicare, deși acesta trebuia să fie considerat ca un ajutor nou, conform jurisprudenței. Astfel, Republica Franceză nu și-ar fi respectat obligația de notificare în temeiul tratatului și, prin urmare, măsura ar trebui să fie considerată ilegală.
(53)
Comisia a concluzionat că poate examina compatibilitatea ajutorului cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE. De asemenea, Comisia a menționat că aceeași dispoziție îi permisese să concluzioneze că ajutorul acordat în favoarea La Poste ca urmare a reformei modului de finanțare a pensiilor funcționarilor acesteia era compatibil cu piața internă (33) și că, ținând cont de similitudinile dintre cele două cazuri, părea adecvat ca, în speță, să se efectueze o analiză similară.
(54)
În analiza sa preliminară a compatibilității ajutorului cu piața internă și fără a aduce atingere similitudinii cu reforma modului de finanțare a pensiilor întreprinderii La Poste, Comisia a comunicat Republicii Franceze următoarele îndoieli:
(a)
în primul rând, subliniind că nu dispunea de informații detaliate care să demonstreze că nivelurile cotizațiilor achitate de France Télécom sunt egale cu cele plătite de întreprinderi private de drept comun care operează în sectorul telecomunicațiilor în Franța, Comisia nota că nivelul contribuției liberatorii aplicate întreprinderii France Télécom începând din 1997 nu permite asigurarea unei egalități concurențiale („level playing field”) cu concurenții săi. Aceasta rezultă din faptul că rata aplicată întreprinderii France Télécom nu integrează decât cotizațiile care corespund riscurilor comune între angajații de drept comun și funcționarii de stat și, din acest motiv, exclude cotizațiile care corespund riscurilor care nu sunt comune, cum ar fi șomajul sau neplata salariilor în caz de reorganizare sau de lichidare a întreprinderii;
(b)
în al doilea rând, Comisia nu dispunea de informații suficiente cu privire la efectele reducerii cotizațiilor pentru pensii asupra concurenței, pentru a evalua dacă eventualele efecte pozitive sunt mai importante decât efectele negative. Or, în acest scop, Comisia trebuia să ia în considerare, de asemenea, faptul că France Télécom nu rambursase încă integral o serie de ajutoare ilegale și incompatibile în conformitate cu decizia Comisiei din 2 august 2004 privind ajutorul de stat pus în aplicare de Franța în favoarea France Télécom (denumită în continuare „decizia privind aplicarea taxei profesionale în cazul France Télécom”) (34), decizie pe care Franța nu a aplicat-o în termenul stabilit, astfel cum a constatat Curtea de Justiție (35).
4. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
(55)
Observațiile prezentate de părțile interesate sunt rezumate în secțiunile 4.1-4.3.
4.1. France Télécom
(56)
În observațiile sale, pe care le consideră suplimentare în raport cu comentariile transmise de Republica Franceză, France Télécom consideră că se află în fața unei problematici cronice privind surplusul de personal, legată de fostul său statut din administrație, și că nu are, pentru populația în cauză, aceleași posibilități de fluiditate a ocupării forței de muncă ca și concurenții săi. Astfel, France Télécom trebuie să depună un efort de formare foarte însemnat de 180 milioane EUR, echivalentul a 4,5 % din masa salarială față de 2,9 % pentru media întreprinderilor franceze. France Télécom susține, de asemenea, o pondere a salariilor mai mare cu aproximativ […] %, exceptând majorările și bonificațiile. În plus, neputând pune în aplicare planuri sociale, France Télécom a finanțat costul unor măsuri de sprijin pentru funcționarii care se pensionează, cum ar fi concediul de sfârșit de carieră, cu o valoare care depășește 8 miliarde EUR între 1996 și 2006.
(57)
În al doilea rând, France Télécom consideră că cotizațiile pentru pensii suportate între 1990 și 1996 erau anormale și plasau întreprinderea într-o situație de dezavantaj structural față de concurenții săi privați, în sensul hotărârii Combus (36), cadrul de referință pentru a aprecia caracterul normal sau anormal al cotizațiilor menționate anterior fiind regimul de drept comun aplicabil concurenților. Principiile enunțate în hotărârea Combus ar fi fost confirmate de atunci de către Tribunal în hotărârea Hotel Cipriani (37). France Télécom contestă faptul că situația unui singur operator, în speță el însuși, înainte și după reforma introdusă prin legea din 1996, constituie un cadru de comparație adecvat pentru a aprecia existența unui avantaj economic în sensul jurisprudenței. În orice caz, dacă cadrul de referință trebuia să se raporteze la France Télécom înainte și după reforma din 1996, măsura nu ar putea fi calificată drept selectivă, deoarece aceasta ar fi aplicată omogen în interiorul cadrului menționat.
(58)
Ar rezulta de aici că măsurile în cauză fie nu constituie ajutoare de stat în sensul tratatului prin faptul că eliberează France Télécom de un dezavantaj structural anormal, fie nu pot fi calificate drept avantaj selectiv constitutiv al unui ajutor de stat.
(59)
Cu titlu subsidiar, France Télécom consideră că ajutorul de stat, presupunând că este stabilit, ar fi compatibil cu piața internă conform criteriilor stabilite de Comisie în decizia sa privind regimul de pensii al întreprinderii La Poste (denumită în continuare „decizia La Poste”) (38). În acest sens, caracterul specific al regimului său constând în faptul că plătește o contribuție calculată numai pe baza riscurilor comune nu implică faptul că France Télécom a fost plasat într-o situație favorabilă față de concurenții săi începând din 1996: dincolo de dezavantajele structurale legate de statutul funcționarilor pe care îi angajează, France Télécom a trebuit să plătească o cotizație considerabilă legată de reforma din 1996, a cărei compatibilitate cu piața internă trebuie analizată și a cărei valoare de 5,7 miliarde EUR depășește cu mult suma pe care France Télécom ar fi trebuit să o plătească dacă contribuția sa ar fi fost supusă riscurilor care nu sunt comune.
(60)
France Télécom consideră că, în decizia La Poste (39), Comisia a admis că valoarea unei contribuții unice excepționale (2 miliarde EUR), în cadrul unei reforme intrate în vigoare după notificare, dar înainte de decizia Comisiei, compensează cotizațiile corespunzătoare riscurilor care nu sunt comune, până la epuizarea sumei contribuției unice. Nimic nu ar justifica, potrivit France Télécom, ca Comisia să se îndepărteze de acest principiu din moment ce declarațiile politice din acea perioadă în timpul dezbaterii privind proiectul de lege din 1996 nu permit să se considere că valoarea contribuției forfetare a France Télécom ar fi fost fixată de legiuitor astfel încât să mențină un status quo de zece ani.
(61)
În plus, cifrele disponibile în 1996 ar contrazice teza potrivit căreia suma de 5,7 miliarde EUR ar fi fost estimată în acea perioadă astfel încât să corespundă cu exactitate costului suplimentar pentru stat al aplicării legii din 1996 timp de zece ani, compensând, an după an, cotizațiile anuale mai mici plătite de întreprindere, chiar ținând cont de costurile de compensare între regimurile de pensie de care France Télécom a fost eliberată în 1996 (40). Valoarea contribuției excepționale avea în vedere ca statul francez să fie despăgubit global ca urmare a reformei. Prin urmare, contribuția excepțională ar trebui să fie neapărat luată în calcul pentru a analiza echitatea concurențială a acesteia de la intrarea sa în vigoare în 1997.
(62)
În sfârșit, France Télécom consideră că, având în vedere că, în lipsa reformei din 1996, întreprinderea ar fi suferit un handicap concurențial semnificativ pe piețele a căror liberalizare era un obiectiv al Uniunii și că autoritățile franceze s-au conformat pe deplin deciziei privind aplicarea taxei profesionale în cazul France Télécom (41), măsura nu generează efecte negative asupra concurenței.
4.2. Reclamanții
(63)
Reclamanții împărtășesc aprecierea Comisiei din decizia de inițiere în ceea ce privește existența unui ajutor de stat în sensul tratatului, constând în reducerea cotizațiilor pentru pensii pe care trebuie să le plătească France Télécom, introdusă prin legea din 1996. Potrivit raționamentului urmat în decizia menționată (care nu conține o cuantificare, fapt pe care reclamanții îl regretă), valoarea ajutorului ar fi de 12,3 miliarde EUR și în niciun caz mai mică de 9,9 miliarde EUR (42). Reclamanții consideră că efectele măsurii, și anume reducerea unor costuri sociale care, în mod normal, grevează bugetul întreprinderii, și nu obiectul măsurii, și anume compensarea unui presupus dezavantaj, sunt cele care determină calificarea acesteia drept ajutor de stat. De altfel, nu ar exista niciun dezavantaj în angajarea de funcționari de către France Télécom, întreprinderea plătind cotizații pentru șomaj și costuri salariale cu 13 % mai mici față de concurenți și dispunând de un personal stabil și flexibil în ceea ce privește reducerea masei salariale prin pensionări anticipate și crearea de punți către funcția publică.
(64)
Potrivit reclamanților, ajutorul de stat astfel caracterizat ar fi incompatibil cu piața internă. Într-adevăr, avantajul concurențial considerabil adus întreprinderii France Télécom era cu atât mai prejudiciabil cu cât reducerea costurilor nu era necesară pentru a evita compromiterea structurii sale financiare: scutită de o datorie actualizată netă pentru pensii de 9,9 miliarde EUR, cel puțin în 1996, și nemaiavând de înscris aceste costuri în bilanțul său contabil sau în anexa la acesta, France Télécom s-a îndatorat ulterior cu sume mult mai semnificative, având o datorie financiară netă de 44 miliarde EUR în medie între 1997 și 2007. În plus, ajutorul care dispensează France Télécom de cotizațiile pentru pensii moștenite din monopol a permis finanțarea expansiunii internaționale a întreprinderii, consolidând, în același timp, poziția sa în Franța, unde se bucura de avantaje considerabile de monopol, ale cărui sarcini nu erau decât compensarea corectă a acestuia.
(65)
Pe de altă parte, ajutoarele ilegale și incompatibile nerambursate în trecut ar interzice declararea ajutorului ca fiind compatibil cu funcționarea în cauză, ținând cont de efectul lor cumulat. În sfârșit, absența unei echități concurențiale a reformei din 1996 ca urmare a neplății unor cotizații corespunzătoare riscurilor de șomaj și de neplată a salariilor în caz de reorganizare a întreprinderii exclude compatibilitatea reformei cu reglementările din tratat. Or, este necesar ca datoria privind pensiile a France Télécom să fie calculată de un expert independent și ca Franța să se angajeze să asigure neutralitatea financiară a regimului, în special prevăzând mecanisme de ajustare a contribuției angajator și a sultei de 5,7 miliarde EUR în cazul unor variații ale costurilor.
4.3. Operatorul de telecomunicații
(66)
Operatorul de telecomunicații împărtășește și susține analiza preliminară expusă în decizia de inițiere a Comisiei, calificând drept ajutor de stat nou și ilegal modificările introduse prin legea din 1996 care tind să substituie contribuțiile liberatorii anuale ale France Télécom cu plățile pensiilor suportate efectiv de către stat, minus cotizațiile plătite de angajații activi care au statutul de funcționar. Potrivit acestui operator, aceeași calificare s-ar aplica, de asemenea, cotizațiilor sociale corespunzătoare riscurilor care nu sunt comune cu cele ale angajaților de drept privat pe care le plătesc concurenții întreprinderii France Télécom, dar pe care acesta nu le plătește, cel puțin începând din 1996, pentru efectivul său de funcționari și pentru personalul de drept comun. În plus, spre deosebire de cazul care a făcut obiectul deciziei La Poste (43), calculul cotizației angajator a France Télécom nu a integrat și nu integrează încă cotizațiile menționate, ceea ce ar împiedica ca ajutorul să fie declarat compatibil.
(67)
În ceea ce privește ajutorul care rezultă din dispariția rambursării către stat a pensiilor acordate, operatorul estimează că analiza bilanțului concurențial realizată de Comisie în decizia La Poste ar trebui să o conducă, a contrario, la concluzia că ajutorul în cauză este incompatibil. Analiza ar trebui să fie fondată pe faptele intervenite începând din 1996, și nu, precum în decizia La Poste, în mod ipotetic pentru viitor.
(68)
Or, potrivit operatorului, pe multe dintre piețele pe care operează France Télécom, aceasta deține o poziție de putere de piață asimilabilă unei poziții dominante. Din acest motiv, întreprinderea este supusă unor obligații reglementare ex ante pe piețele cu ridicata în bandă largă și foarte largă, cu origine și terminare a apelurilor pe linii fixe. În decizia sa din 16 iulie 2003 privind o procedură de aplicare a articolului 82 din Tratatul CE în cazul COMP-38.233, Comisia a constatat și a sancționat, de altfel, o încălcare a articolului 102 din TFUE de către France Télécom prin intermediul filialei sale Wanadoo (44). Din moment ce întreprinderea se bucură de o bună sănătate financiară, ajutoarele primite i-au permis să finanțeze expansiunea sa internațională, în special prin achiziționarea societăților Orange, Retevisión și AMENA.
(69)
În sfârșit, operatorul solicită Comisiei să cuantifice în mod precis valorile ajutorului în cauză și, prin aplicarea jurisprudenței Deggendorf (45), să refuze să admită compatibilitatea măsurilor în cauză cu piața internă atât timp cât ajutoarele ilegale din trecut nu au fost rambursate.
5. OBSERVAȚIILE REPUBLICII FRANCEZE
(70)
Republica Franceză consideră că schimbările introduse în 1996 în modul de finanțare a pensiilor funcționarilor statului francez afiliați întreprinderii France Télécom nu conțin niciun element de ajutor de stat. În orice caz, reforma din 1996 ar fi compatibilă cu piața internă, în special, prin transpunerea în speță a raționamentului urmat de Comisie în decizia La Poste (46).
5.1. Privind existența unui ajutor de stat
(71)
Potrivit Republicii Franceze, legea din 1990 plasa întreprinderea France Télécom într-o situație anormală și derogatorie de la dreptul comun, care prevede ca întreprinderile să achite o contribuție angajator cu caracter liberatoriu proporțională cu masa salarială și fără legătură cu nivelul pensiilor acordate. Astfel, sarcina asumată de France Télécom ar fi anormală, deoarece deficitul financiar al subregimului pentru populația în cauză era sigur și destinat să devină insuportabil având în vedere reducerea inevitabilă a numărului de funcționari activi și creșterea concomitentă a numărului de pensionari.
(72)
Reforma din 1996 ar fi armonizat finanțarea pensiilor cu dreptul comun, fără a avea ca efect plasarea întreprinderii într-o situație concurențială mai favorabilă, din moment ce contribuția France Télécom este calculată anual astfel încât să armonizeze nivelul cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii cu cele ale concurenților din sectorul telecomunicațiilor. Cu toate acestea, neluarea în calcul a cotizațiilor corespunzătoare riscurilor care nu sunt comune salariaților de drept privat și funcționarilor în calcularea cotizației ca urmare a aplicării „ratei de echitate concurențială” ar fi justificată datorită statutului acestora din urmă, care exclude, de exemplu, riscul de șomaj în afara unor cazuri excepționale de concediere sau de revocare.
(73)
Republica Franceză estimează că situația concurenților întreprinderii în Franța trebuie să constituie cadrul de referință pentru determinarea caracterului normal sau anormal al contribuțiilor care privesc France Télécom. Or, în speță, ținând cont de natura exorbitantă, derogatorie de la dreptul comun, inechitabilă și neviabilă a sarcinii pe care o impunea întreprinderii France Télécom legea din 1990, suprimarea acesteia și armonizarea cu situația concurenților prevăzute în reforma din 1996 au restabilit pur și simplu condițiile normale de concurență. De altfel, France Télécom nu a fost compensat ca urmare a dezavantajelor suferite sub acest regim, deși, după cum se subliniază în observațiile sale, întreprinderea suportă încă dezavantaje structurale, costuri suplimentare și rigidități din cauza statutului aplicabil funcționarilor pe care îi angajează în ceea ce privește sprijinul financiar pentru plecările sau întoarcerile în administrație, eforturile în materie de formare profesională sau de cost salarial superior. Prin urmare, regimul actual care rezultă din reformă nu conferă niciun avantaj întreprinderii France Télécom și, în consecință, nu conține niciun element de ajutor de stat în sensul tratatului.
(74)
Această interpretare rezultă din principiile generale degajate de jurisdicțiile Uniunii conform cărora, deoarece nu constituie ajutoare de stat decât intervențiile care reduc costurile ce grevează, în mod normal, bugetul unei întreprinderi, o lege care permite să se evite ca bugetul unei întreprinderi să fie grevat de costuri care, într-o situație normală, nu ar fi existat, nu constituie un ajutor de stat (47). Acesta ar fi și cazul măsurilor care eliberează un concurent public de un dezavantaj structural față de concurenții săi privați (48). Această interpretare ar fi, de asemenea, în conformitate cu practica Comisiei (49).
(75)
În sfârșit, în mod general, Republica Franceză nu consideră pertinent să se includă în prezenta procedură mecanismele de compensare și de supracompensare în temeiul cărora France Télécom a plătit costurile între 1991 și 1996 (a se vedea tabelul 1) pentru a determina existența unui ajutor sau data la care s-a materializat un avantaj care rezultă din reforma introdusă prin legea din 1996, care nu conține nicio dispoziție în acest sens. Plata unor astfel de costuri rezulta dintr-un regim derogatoriu de la dreptul comun, în care regimul de pensii aplicabil întreprinderii France Télécom era considerat drept un regim autonom, ceea ce nu mai fost cazul începând din 1997.
(76)
Dată fiind această rezervă, Republica Franceză a detaliat estimarea costurilor furnizată de France Télécom și menționată la considerentul 61 de care întreprinderea nu s-a mai achitat începând din 1997. Pe baza unei reconstituiri reale pentru anii 2008-2010 retropolată prin aplicarea unui factor de trecere, Republica Franceză consideră că costurile pe care France Télécom le-a plătit în acest sens sunt mai mici cu 165 milioane EUR decât cele calculate de întreprindere.
5.2. Privind compatibilitatea cu piața internă a unui eventual ajutor de stat
(77)
În orice caz, Republica Franceză consideră că, dacă reforma din 1996 privind France Télécom constituia un ajutor de stat, acesta ar trebui să fie declarat compatibil cu piața internă, conform analizei urmate de Comisie în decizia La Poste (50). Reforma din 1996 eliberează France Télécom de o sarcină structurală care îi afecta competitivitatea pe o piață în curs de liberalizare, iar contribuțiile sale sunt calculate de atunci înainte pe baza unei rate de egalitate concurențială în ceea ce privește riscurile comune.
(78)
Faptul că contribuția pe care o plătește France Télécom începând din 1997 nu integrează riscurile care nu sunt comune salariaților de drept privat nu ar constitui niciun obstacol în privința compatibilității cu piața internă. În acest sens, tabelul 4, extras din informațiile furnizate de Republica Franceză, ilustrează diferența dintre contribuția plătită de France Télécom și ceea ce s-ar fi plătit dacă riscurile care nu sunt comune ar fi fost integrate în calcul, scăzând prestațiile autoasigurate de France Télécom și alte prelevări care o grevează în raport cu concurenții.
Tabelul 4
Contribuția angajator a France Télécom între 1997-2010, calculată în funcție de rata de echitate concurențială aplicată (REC) și o rată de echitate concurențială modificată (REC*) pentru a integra riscurile care nu sunt comune
An
REC
Milioane EUR
REC*
Milioane EUR
REC-REC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
[…]
[…]
2005
[…] %
984,6
[…] %
[…]
[…]
2006
[…] %
957,6
[…] %
[…]
[…]
2007
[…] %
917,6
[…] %
[…]
[…]
2008
[…] %
859,2
[…] %
[…]
[…]
2009
[…] %
805,4
[…] %
[…]
[…]
2010
[…] %
744,5
[…] %
[…]
[…]
(79)
Republica Franceză consideră că, din 1997 și până în 2043, valoarea actualizată a cotizațiilor plătite efectiv și care trebuie plătite de către France Télécom ar fi de 13,5 miliarde EUR. Cu o rată de egalitate concurențială modificată de luarea în considerare a riscurilor care nu sunt comune în calcularea sa, scăzând contribuțiile care grevează întreprinderea France Télécom, și nu concurenții acestuia, s-ar ajunge la o contribuție anuală mai ridicată pentru aceeași perioadă, și anume 16,7 miliarde EUR. Considerând includerea riscurilor menționate ca nefiind pertinentă, autoritățile franceze au calculat că diferența (3,2 miliarde EUR) ar fi pe deplin compensată de contribuția forfetară excepțională de 5,7 miliarde EUR plătită de France Télécom în 1997.
(80)
Republica Franceză estimează că se poate considera, precum în decizia La Poste (51), că această contribuție forfetară poate fi asimilată cu o sultă susceptibilă a compensa plata unor contribuții legate de o rată modificată care integrează cotizațiile pentru riscurile care nu sunt comune. În acest caz, se pare că valoarea sultei depășește la ora actuală suma rezultată din diferența dintre rata fixată de reforma din 1996 și rata modificată indicată în tabelul 4 și că valoarea sultei nu va fi niciodată consumată în întregime de diferența dintre rate. În aceste condiții, ar fi eliminate îndoielile exprimate de Comisie în decizia sa de inițiere în ceea ce privește absența unei adevărate echități concurențiale între France Télécom și concurenții săi.
(81)
Pentru Republica Franceză, reforma modului de finanțare a pensiilor funcționarilor afiliați La Poste, introdusă în 2006 și inspirată din cea a France Télécom din 1996, ar fi perfect comparabilă cu aceasta din urmă în ceea ce privește aspectele sale esențiale. Ținând cont de acest paralelism, nicio justificare nu ar permite Comisiei să se îndepărteze de precedentul în ceea ce privește La Poste. În special, Comisia ar trebui să admită ca contribuția forfetară excepțională impusă întreprinderii France Télécom să fie luată în considerare în analiza echității concurențiale a reformei, considerând-o de facto ca un avans la plata cotizațiilor legate de riscurile care nu sunt comune.
(82)
A contrario, dezbaterile în Adunarea Națională și în Senat care evocau, la momentul respectiv, o perioadă de zece ani de acoperire financiară a reformei ar avea la bază declarații punctuale. Un astfel de raționament nu s-ar regăsi nici în expunerile motivelor proiectelor de lege, nici în legile în cauză sau în textele adoptate pentru aplicarea acestora. Intenția legiuitorului în 1996 ar fi fost de a fixa cotizațiile pentru pensii ale France Télécom la un nivel echivalent celui al concurenților, și nu de a priva de efect reforma pentru o perioadă de zece ani, cum ar sugera raționamentul pe care Comisia l-ar putea adopta bazându-se pe declarații scoase din context.
(83)
Lucrările parlamentare ar indica fără ambiguitate că valoarea contribuției ar fi fost fixată în mod forfetar, fără legătură cu costurile pe care statul va trebui să și le asume în mod real. De asemenea, în Decizia nr. 96-385 DC din 30 decembrie 1996, Consiliul Constituțional a subliniat că contribuția forfetară de 37,5 miliarde FRF își găsea jusitificarea în suportarea de către stat a pensiilor funcționarilor, fără ca aceasta să constituie o compensație, deși, pe de altă parte, plățile către bugetul de stat nu ar fi destinate către o cheluială anume și ar veni să contribuie la condițiile generale de echilibru al acestui buget, în conformitate cu articolul 18 din ordonanța organică din 2 ianuarie 1959 privind legile finanțelor.
(84)
Pentru Republica Franceză, valoarea exactă a contribuției excepționale a fost fixată prin legea finanțelor pentru 1997 ținând cont nu de o perioadă de zece ani în timpul căreia contribuția ar veni să „ramburseze” statul, ci, dimpotrivă, în funcție de efectul asupra structurii de bilanț a France Télécom, care trebuia să rămână suportabilă. Calibrarea valorii sale ar fi fost făcută nu într-o logică de compensare a costurilor pentru stat, ci ținând cont de capacitatea contributivă a întreprinderii.
(85)
Modul în care a fost gestionată această contribuție, în neconcordanță cu pensiile plătite în mod real începând din 1997, ar confirma natura sa forfetară. Astfel, din cifrele furnizate de Republica Franceză reiese că, între 1997 și 2006, pensiile acordate funcționarilor France Télécom prin intermediul contului de alocare specială pentru pensii se ridicau la […] miliarde EUR, în timp ce instituția publică însărcinată cu gestionarea contribuției excepționale a France Télécom ar fi vărsat o sumă de 3,4 miliarde EUR în contul menționat. Pentru aceeași perioadă, soldul nefinanțat din cotizațiile plătite s-ar ridica la 1,2 miliarde EUR. De asemenea, în 1997, se estima că acest fond ar avea o durată de viață de la 17 la 25 de ani, fără legătură cu perioada de zece ani pe care Comisia își fondează raționamentul pe care se pare că vrea să îl adopte.
(86)
Republica Franceză consideră că, în absența reformei, France Télécom ar fi fost plasată în afara pieței, cu niveluri de contribuție care ating 77 % din salariul de bază brut în 2010 și o provizionare în conturile angajamentelor de pensie pentru funcționarii care îi sunt afiliați. Prin urmare, reforma a fost o etapă decisivă în adaptarea la liberalizarea pieței, în conformitate cu un obiectiv al Uniunii, adaptată acestuia și limitată la minimul necesar. Fără această reformă, France Télécom ar fi ieșit de pe piață și nu ar fi putut efectua investițiile necesare, în special pentru a permite degruparea de la bucla locală, fără ca un risc de faliment să poată fi exclus, astfel încât reforma nu ar fi avut efecte negative asupra concurenței.
(87)
În plus, potrivit Republicii Franceze, reforma modului de finanțare a pensiilor France Télécom, în special, impunerea plății unei contribuții excepționale, nu ar fi antrenat un cost pentru stat între 1997 și 2006, dar ar fi generat, în realitate, un venit net mai mare de 9,1 miliarde EUR pentru statul francez, potrivit estimărilor autorităților franceze (52). Dacă ar trebui să se efectueze un calcul al randamentului contribuției excepționale, Republica Franceză consideră că ar trebui reținută o rată de actualizare de 7 %. Astfel, principiul unei contribuții excepționale era îndeplinit încă din 1996. Perioada ar trebui să fie lungă deoarece diferențele preconizate între prestațiile care trebuie plătite și cotizațiile așteptate nu depășeau 500 milioane EUR decât în 2005, și anume 9 ani mai târziu, și nu depășesc 1 miliard EUR decât 12 ani mai târziu. În medie pentru 1996, rata obligațiunilor asimilabile de trezorerie (denumită în continuare „OAT”) la 15 ani se ridica la 6,9 %. În ceea ce o privește, întreprinderea France Télécom a efectuat emisiuni obligatare între noiembrie 1991 și noiembrie 1997 la rata medie comparabilă de 7 %.
(88)
În sfârșit, punerea sub sechestru a sumelor reclamate de Comisie în urma aplicării deciziei sale privind aplicarea taxei profesionale în cazul France Télécom (53), apoi plata sumelor menționate ar trebui să conducă Comisia la a considera decizia sa ca fiind aplicată, în conformitate cu comunicarea sa din 2007 în acest sens (54). În consecință, efectul cumulat al acestor ajutoare nu ar trebui să fie analizat.
6. EVALUAREA AJUTORULUI
6.1. Existența unui ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE
(89)
Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede: „Cu excepția derogărilor prevăzute de tratate, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.”
(90)
Aplicarea condițiilor cumulative din acest articol la faptele în speță este examinată în secțiunile 6.1.1-6.1.5.
6.1.1. Ajutor acordat de stat prin intermediul resurselor de stat
(91)
Legea din 1990 și legea din 1996 emană de la statul francez. Acestea prevăd măsura conform căreia France Télécom plătește către Finanțele publice o compensație pentru plata și administrarea pensiilor alocate funcționarilor France Télécom efectuate de stat. Din moment ce, în temeiul legii din 1996, compensația plătită de France Télécom Finanțelor publice este mai mică decât în versiunea inițială a legii din 1990, ajutorul este acordat întreprinderii France Télécom prin intermediul resurselor statului francez.
6.1.2. Care favorizează anumite întreprinderi
(92)
Dispozițiile legii din 1990 defineau regimul aplicabil operatorului public dotat cu personalitate juridică France Télécom. Legea din 1996 privind întreprinderea națională France Télécom modifică regimul menționat prin dispoziții care se aplică întreprinderii France Télécom conform unor modalități pe care le definește numai pentru această întreprindere.
(93)
Regimul instituit prin legea din 1990 are ca obiect determinarea unei contribuții specifice în ceea ce privește principiile și valorile contribuțiilor angajator pentru pensiile plătite de France Télécom statului francez. De aceea, contribuția care trebuie plătită de France Télécom prevăzută prin legea din 1990, astfel cum a fost adoptată inițial și care a fost aplicată între 1991 și 1996, precum și contribuția diferită, instituită prin legea din 1996, care este aplicată din 1997, sunt măsuri specifice care privesc numai întreprinderea France Télécom, îndeplinind astfel condiția de selectivitate, contrar celor susținute de France Télécom.
6.1.3. Avantaj economic care denaturează sau amenință să denatureze concurența
(94)
Este necesar să se determine dacă măsurile care stabilesc valoarea compensației în cauză favorizează France Télécom. Problema dacă amendamentele introduse în articolul 30 din legea din 1990 de legea din 1996 constituie un ajutor prin faptul că acordă un avantaj economic întreprinderii France Télécom trebuie să fie apreciată prin prisma naturii și a economiei sistemului de pensii în cauză, precum și a efectelor care au rezultat de aici pentru France Télécom, și nu prin prisma cauzelor sau a obiectivelor amendamentelor. Prin urmare, obiectivul urmărit prin aducerea de amendamente la legea din 1990 nu este, în principiu, pertinent pentru a-i aprecia efectele, contrar celor susținute de Republica Franceză.
(95)
Suportarea de către stat a plății și administrării pensiilor alocate funcționarilor France Télécom rezultă din aplicarea Codului pensiilor civile și militare, singurul care se aplică foștilor funcționari în cauză. Nici legea din 1990, nici cea din 1996 nu au modificat statutul acestor funcționari, nici principiul de preluare de către stat a plății pensiilor lor. Preluarea costurilor pare să decurgă din principiul potrivit căruia funcționarii cu statut servesc bunul public independent, în interes general. Nu același este cazul atunci când funcționarii lucrează pentru o întreprindere care prestează servicii cu titlu oneros în scopul de a servi interesul și beneficiul întreprinderii respective, în concurență cu alte întreprinderi care prestează aceleași servicii.
(96)
În această optică, plata unei contribuții către stat, prevăzută prin legea din 1990 atât în forma sa inițială, cât și după modificările introduse prin legea din 1996, constituie o excepție de la principiul de preluare a costurilor de către statul francez. Excepția se justifică prin natura și economia sistemului aplicabil pensiilor funcționarilor angajați de France Télécom. Într-adevăr, statul francez este obligat să efectueze plata și administrarea pensiilor alocate funcționarilor France Télécom, în conformitate cu Codul pensiilor civile și militare, care intră sub incidența statutului general al funcționarilor statului francez, și nu al dreptului comun al prestațiilor de securitate socială.
(97)
Inclusiv în absența contribuției plătite de France Télécom, statul francez nu ar fi mai puțin obligat să își asigure angajamentele viagere față de personalul funcționar cu statut în cauză, cu excepția cazului în care ar modifica unilateral angajamentele menționate. A contrario, punerea la dispoziție a unor funcționari formați de stat întreprinderii France Télécom fără nicio contribuție în ceea ce privește pensiile plătite sau care trebuie plătite ar conferi un avantaj clar acesteia din urmă.
(98)
Din moment ce întreprinderile concurente ale întreprinderii France Télécom nu angajează personal funcționar cu statut față de care statul francez s-ar găsi într-o obligație financiară asemănătoare, logica sistemului de finanțare a pensiilor și a plății unor contribuții pentru France Télécom instaurat prin lege nu este aplicabilă. Stă mărturie pentru aceasta faptul că, deoarece statutul personalului angajat de concurenți este diferit în ceea ce privește riscurile de neplată a salariilor acoperite de dreptul comun al prestațiilor de securitate socială, autoritățile franceze par să considere că plata unor cotizații sociale pentru acoperirea acestui risc se justifică în cazul lor. Or, tocmai acest statut îl invocă Republica Franceză pentru a considera că includerea riscurilor care nu sunt comune funcționarilor și personalului de drept privat în calcularea contribuției plătite de France Télécom statului ca urmare a aplicării legii din 1996 nu se justifică.
(99)
Prin urmare, în ceea ce privește costurilor plătite ca urmare a angajării personalului de drept privat, reiese că aceste întreprinderi nu se găsesc, nici de drept, nici de fapt într-o situație comparabilă cu cea a întreprinderii France Télécom pentru efectivul său de funcționari, contrar celor susținute în observațiile lor de Republica Franceză și de France Télécom.
(100)
De asemenea, nu se poate compara regimul de contribuție aplicat întreprinderii France Télécom cu regimul definit pentru alte entități publice care angajează funcționari cu statut, cum ar fi la Monnaie din Paris sau l’Office National des Forêts, și care pot fi calificate drept întreprinderi pentru unele dintre activitățile lor în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE sau alte instituții publice cu caracter industrial și comercial, cum erau EDF sau GDF în trecut. EDF sau GDF aveau sisteme de pensii specifice și nearmonizate cu cele din serviciul public. De asemenea, regimurile EDF și GDF au fost garantate de regimul general, chiar dacă trebuie subliniat faptul că Comisia a concluzionat absența unui ajutor numai în măsura în care garantarea este neutră din punct de vedere financiar pentru stat (55), ceea ce nu este cazul reformei din 1996 în speță.
(101)
În schimb, regimul de contribuție în favoarea statului pentru plata pensiilor funcționarilor afiliați La Poste, înainte de modificările descrise și aprobate condiționat de Comisie în decizia La Poste, era și cel al unei întreprinderi naționale asimilabile unei instituții publice cu caracter industrial și comercial și rămânea, în temeiul legii din 1990 astfel cum a fost adoptată inițial, similar celui al întreprinderii France Télécom, prin faptul că prevedea rambursarea anuală către stat a pensiilor acordate funcționarilor pensionari și achitarea costurilor prevăzute în articolul L 134 din Codul securității sociale.
(102)
Chiar dacă se pare că La Poste nu este în concurență cu France Télécom, concurență pe care avantajele acordate acestuia din urmă ar fi susceptibile să o denatureze sau să amenințe să o denatureze, nu este mai puțin adevărat că logica și dispozițiile regimului de pensie al funcționarilor France Télécom înainte de reforma din 1996 erau aceleași cu cele ale regimului comparabil aplicat întreprinderii La Poste în aceeași perioadă. De asemenea, Comisia a considerat în decizia La Poste că reforma regimului aplicabil întreprinderii La Poste constituia un ajutor de stat, contrar celor susținute de Republica Franceză în ceea ce privește France Télécom. În mod general, pentru a preciza situația întreprinderii France Télécom, situația de referință este cea a unei întreprinderi, publice sau private, care ar angaja personal funcționar ce și-a păstrat statutul. Astfel de întreprinderi s-ar afla în aceeași situație de referință precum France Télécom. Prin urmare, existența unui ajutor de stat în favoarea France Télécom poate fi evaluată în funcție de acest sistem de referință.
(103)
De asemenea, nu se poate susține că o măsură nu conferă niciun avantaj unei întreprinderi, în speță France Télécom, prin simplul fapt că aceasta compensează un anumit dezavantaj pe care l-ar fi suferit întreprinderea respectivă în trecut, contrar celor susținute de Republica Franceză și de France Télécom. Mai mult, Comisia a respins recent argumentul unui operator istoric de telecomunicații, concurent al France Télécom, potrivit căruia drepturi sociale specifice de pensie asimilabile celor din serviciul public moștenite din trecut și diferite de cele de drept comun pentru o parte din personal justifică măsuri de reducere a costurilor sociale legate de pensiile respectivei categorii de personal suportate de operator (56). În această privință, astfel cum subliniau autoritățile franceze în momentul discutării proiectului, legea din 1996 a impus o sarcină nouă și grea pentru statul francez în ceea ce privește plata și administrarea pensiilor alocate funcționarilor de France Télécom. Concomitent, legea din 1996 a avut ca efect reducerea contribuției pe care France Télécom o plătise dintotdeauna.
(104)
Ca urmare a modalităților de calcul al nivelului contribuției angajator prevăzut de lege, începând de la 31 decembrie 1996, France Télécom plătește statului o contribuție inferioară celei pe care ar fi plătit-o dacă legea nu ar fi fost adoptată. În plus, din cauza caracterului liberatoriu al contribuției angajator impusă de această lege, France Télécom a reluat imediat, la 31 decembrie 1996, provizionul destinat, în aceste conturi, plății obligațiilor sale viitoare. Astfel, sarcina de care France Télécom a fost eliberată nu era nici nouă, deoarece legea din 1990 relua practica bugetară anterioară, nici imprevizibilă, deoarece întreprinderea constituia provizioane în acest scop, nici derogatorie de la dreptul comun al securității sociale, deoarece acesta nu se aplică contribuției plătite de France Télécom.
(105)
Încă de la intrarea sa în vigoare, legea din 1996 a transferat statului francez obligația contribuției anuale care acoperă integral in fine sarcina de finanțare a pensiilor personalului în cauză. Valoarea ajutorului astfel acordat prin legea din 1996 poate fi calculată, de la intrarea sa în vigoare, prin diferența anuală între contribuția pe care o constituie contribuția liberatorie angajator plătită de France Télécom statului francez și contribuțiile pe care le-ar fi plătit în temeiul legii din 1990, indicate în tabelul 1, dacă aceasta ar fi rămas neschimbată, minus valoarea cotizației forfetare plătite în 1997.
(106)
Din estimările furnizate de Republica Franceză și expuse la considerentul 40 reiese că, în momentul reformei în 1996 și până la dispariția prevăzută a obligațiilor financiare care rezultă din costurile asumate de statul francez, autoritățile franceze puteau estima valoarea totală a noilor costuri nete până în 2043, dată la care obligațiile financiare ale statului față de funcționarii pensionari sau de titularii de drepturi ai acestora s-ar fi stins, la […] miliarde EUR. Valoarea actuală a costurilor nete se ridica la […] miliarde EUR în 1996, după deducerea cotizațiilor anuale ale France Télécom (15,2 miliarde EUR), a celor ale angajaților ([…] miliarde EUR) și a contribuției forfetare excepționale de 5,7 miliarde EUR.
(107)
De asemenea, trebuie notat că valorile estimate în momentul reformei din 1996 constituie o aproximare a valorii reale (57). Sumele de compensație prevăzute a fi suportate de France Télécom sub formă de contribuții anuale, nu mai mult decât sulta de 5,7 miliarde EUR plătită în 1997, nu aveau nici ca obiect, nici ca efect căutarea neutralității bugetare pentru statul francez. Dacă acesta ar fi fost cazul, sub rezerva caracterului adecvat al ipotezelor de calcul actuarial, ar fi existat o echivalență între costuri și venituri pentru întreaga perioadă și, în consecință, nu ar fi existat niciun avantaj economic pentru France Télécom.
(108)
Autoritățile franceze erau conștiente de faptul că „transferul cotizațiilor pentru pensii ale agenților funcționari ai France Télécom la bugetul general al statului” era „o sarcină nouă și grea pentru stat”, pe care contribuția forfetară excepțională sau veniturile obținute din cesiunea unei părți a acțiunilor întreprinderii deținute de stat nu ar acoperi-o decât parțial. Astfel, dezbaterile menționate la considerentul 31 arată că statul francez nu a încercat, în 1996, să compenseze integral noua sarcină pe care și-o asuma pentru viitor, ci a căutat, dimpotrivă, să își asume o sarcină nouă și ca „interesele întreprinderii să fie, în primul rând, luate în considerare în acest caz”.
(109)
Este evident că, inclusiv în cazul unor ipoteze actuariale diferite de cele reținute de statul francez pentru a estima noua sarcină pe care și-o asuma și fără a ține seama de contribuția forfetară excepțională plătită în 1997, reforma a acordat un avantaj economic considerabil sub forma unor cotizații angajator pentru pensie mai mici. Or, deoarece contribuția forfetară sau sulta nu permitea acoperirirea în totalitate a costurilor transferate statului francez, ci, cel mult, micșorarea acestora și, ținând cont de dimensiunile în cauză, nu este necesar să se confirme caracterul adecvat al calculului actuarial reținut la acel moment și exactitatea estimărilor care rezultă din acesta pentru întreaga perioadă până în 2043.
(110)
De asemenea, nu trebuie să se compare avantajele financiare care rezultă din cele mai mici cotizații ale France Télécom cu presupusele dezavantaje care rezultă din angajarea de personal funcționar, după cum postulează France Télécom, susținut de Republica Franceză. Într-adevăr, legea din 1996 nu a făcut să crească, în niciun caz, aceste presupuse dezavantaje, deoarece nu a antrenat angajarea unor funcționari suplimentari. De altfel, eliberând France Télécom de o parte din obligațiile sale financiare, obiectivul legii din 1996 nu era de a compensa un presupus dezavantaj legat de salarii sau, potrivit France Télécom, fluiditatea minimă a angajării de personal funcționar.
(111)
Prin urmare, cu titlu suplimentar, este necesar să răspundem argumentelor cu privire la presupusele dezavantaje ale angajării de funcționari, invocate de Republica Franceză și de France Télécom.
-
În primul rând, France Télécom dispunea, cu o zi înainte de deschiderea totală a pieței franceze la concurență, de un efectiv format și competent fără de care, dacă acesta ar fi trebuit să fie înlocuit integral, poziția sa pe piață nu ar fi putut fi menținută, ceea ce France Télécom omite să semnaleze în scrisorile sale.
-
În plus, valoarea salariilor și a investiției în formarea personalului, pe care France Télécom le analizează ca dezavantaje, constituie costuri normale în bugetul unei întreprinderi și nu este stabilit că acestea nu ameliorează angajamentul și productivitatea personalului în raport cu concurenții.
-
De asemenea, dacă este adevărat că France Télécom nu dispune de posibilități de ajustare a masei sale salariale prin punerea în aplicare a unui plan social de reducere a efectivelor pentru personalul în cauză, este îndoielnic că un astfel de plan care vizează numai funcționari cu statut, ca urmare a calității lor, ar putea fi pus în aplicare, în mod valabil, deși încetarea angajărilor de funcționari în 1997 și recurgerea la personal de drept privat i-a oferit posibilități certe de flexibilitate în ajustarea masei sale salariale.
-
În sfârșit, dacă este adevărat că întreprinderea consacră un buget considerabil pentru a determina pensionarea anticipată a personalului în cauză, nu este mai puțin adevărat că tentația și interesul întreprinderii de a institui un astfel de dispozitiv ar fi fost mai mici fără reportarea asupra statului francez a obligațiilor financiare pe care le asuma France Télécom, prevăzută prin legea din 1996. Dispozitivul permite astfel să se determine pensionarea anticipată și, prin urmare, pentru personalul în cauză, acoperirea mai devreme a costurilor de către stat. Fără legea din 1996, France Télécom ar fi continuat să asigure acoperirea costurilor.
(112)
La fel de lipsită de fundament, fără legătură cu problema existenței sau nu a unui avantaj economic care rezultă din măsurile în cauză, ar apărea luarea în considerare a avantajelor concurențiale obținute de France Télécom din fostul său monopol, invocate de reclamanți. Avantajele și dezavantajele pretinse sunt, de fapt, fără legătură cu problema egalizării condițiilor de concurență pe piețele de telecomunicații în ceea ce privește costurile sociale.
(113)
Numai contribuția forfetară excepțională prevăzută prin legea din 1996 a grevat imediat costurile France Télécom în raport cu situația de referință deja identificată. Plata contribuției forfetare a redus valoarea ajutorului de care a beneficiat și va beneficia France Télécom până la dispariția sarcinii financiare asumate de statul francez în locul France Télécom în temeiul legii din 1996. Fără a aduce atingere corectitudinii metodelor actuariale utilizate de guvernul francez la acea perioadă, fără această contribuție forfetară, valoarea costurilor de care France Télécom ar fi fost eliberată ar fi fost de 18,9 miliarde EUR, și nu de […] miliarde EUR, în valoare netă în 1996.
(114)
Prin urmare, legea din 1996 a permis și îi permite France Télécom să dispună de resurse financiare mai semnificative pentru a opera pe piețele în care își exercită activitatea. Astfel, în temeiul legii din 1996, aceste resurse erau mai importante decât cele de care France Télécom dispunea în temeiul legii din 1990, astfel cum a fost adoptată inițial. Or, piețele de servicii de telecomunicații pe care opera și operează France Télécom pe întregul teritoriu al Franței și în alte state membre au fost deschise treptat concurenței prin dispariția progresivă a unor drepturi exclusive sau speciale, începând din 1988, apoi, cu excepția unor derogări specifice, în totalitate, începând din 1998. Deschiderea la concurență a fost totală în Franța în 2002. Dispariția barierelor juridice a fost însoțită de intrarea altor operatori cu care France Télécom s-a aflat și se află în concurență, inclusiv înaintea adoptării măsurilor legislative din 1990 și 1996, care fac obiectul prezentei decizii.
(115)
Eliberat de obligația de provizionare a cotizațiilor pentru pensii viitoare privind pensiile personalului său funcționar și supus unui nivel de cotizație anuală mai mic, France Télécom a putut să dispună de un bilanț scutit de angajamente și costuri, crescând prin aceasta atractivitatea sa pentru a atrage capital, ceea ce a plasat-o într-o situație mai favorabilă decât înainte de reforma din 1996. Eliberată de o sarcină suportată pe piața sa tradițională franceză, France Télécom a putut astfel să se dezvolte mai ușor pe piețe ale altor state membre nou deschise concurenței, ceea ce aceasta a și făcut, efectiv, astfel cum s-a arătat în considerentele 48-50.
(116)
Rezultă de aici că diminuarea costurilor întreprinderii France Télécom care rezultă din modalitățile de calculare a compensației care trebuie plătită statului francez pentru acoperirea pensiilor personalului funcționar denaturează sau amenință să denatureze concurența între France Télécom și noii operatori în Franța și în celelalte state membre în care France Télécom este prezentă.
6.1.4. Afectarea schimburilor comerciale între statele membre
(117)
Piețele pe care France Télécom operează în Franța au fost deschise progresiv concurenței începând din 1988 și, din acest motiv, sunt larg deschise schimburilor între statele membre. Directiva 96/19/CE viza liberalizarea totală a sectorului telecomunicațiilor începând cu 1 ianuarie 1998. Astfel, operatori al căror capital este deținut parțial de întreprinderi din alte state membre decât Franța s-au implantat aici. Unele dintre aceste piețe privesc comunicațiile internaționale între statele membre. De asemenea, prin intermediul unor filiale, France Télécom prestează servicii de comunicații electronice în alte state membre, în special Spania, Belgia sau Regatul Unit.
(118)
În aceste condiții, o măsură care reduce costurile generale de exploatare și de funcționare a France Télécom și eliberează astfel resurse de care întreprinderea dispune pentru a investi sau pentru a-și ameliora ofertele comerciale în Franța sau pentru a se implanta în alte state membre este susceptibilă a afecta schimburile comerciale între statele membre.
6.1.5. Concluzie cu privire la existența unui ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE
(119)
Din cele de mai sus rezultă că, diminuând contribuția pe care o constituie contribuția angajator care trebuie plătită statului pentru cotizațiile pentru pensii prevăzute prin legea din 1990 astfel cum a fost adoptată inițial și substituind-o cu contribuția prevăzută prin legea din 1996, în măsura în care această ultimă contribuție este inferioară celei aplicate înainte, Republica Franceză a acordat întreprinderii France Télécom, din resursele sale, un ajutor care denaturează sau care amenință să denatureze concurența și afectează schimburile comerciale între statele membre în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, în momentul transferului de costuri instituit de legea din 1996.
(120)
În consecință, este necesar să se examineze dacă ajutorul în cauză poate fi declarat compatibil cu piața internă.
6.2. Temeiuri juridice alternative pentru compatibilitatea ajutorului
(121)
Comisia observă că Franța nu a invocat articolul 106 alineatul (2) din TFUE ca fundament al compatibilității măsurilor în cauză.
(122)
Derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (2) din TFUE, privind ajutoarele cu caracter social acordate consumatorilor individuali, ajutoarele pentru despăgubirea în cazul calamităților naturale și al altor evenimente extraordinare, precum și ajutoarele acordate în anumite regiuni ale Republicii Federale Germania sunt, în mod evident, lipsite de pertinență în cazul în speță.
(123)
În ceea ce privește derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (3) din TFUE, Comisia constată că ajutoarele în cauză nu sunt destinate favorizării dezvoltării economice a regiunilor în care nivelul de trai este anormal de scăzut sau în care se manifestă un nivel ridicat al șomajului, că acestea nu constituie un proiect de interes european și nu vizează remedierea unei perturbări grave a economiei franceze. Ajutoarele vizează cu atât mai puțin promovarea culturii și conservarea patrimoniului.
(124)
Prin urmare, se pare că numai articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE se aplică pentru a evalua compatibilitatea măsurii în cauză.
6.3. Compatibilitatea ajutorului în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE
(125)
În temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE: „Pot fi considerate compatibile cu piața internă: […] ajutoarele destinate facilitării dezvoltării anumitor activități sau a anumitor regiuni economice, în cazul în care acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale într-o măsură care contravine interesului comun […]”.
(126)
Pentru ca un ajutor să fie considerat compatibil cu piața internă pe motiv că facilitează dezvoltarea activităților economice sau a anumitor sectoare economice, acesta trebuie să amelioreze modul de exercitare a activității economice. Un ajutor nu este compatibil în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) decât dacă acesta nu afectează condițiile schimburilor comerciale într-o măsură care contravine interesului comun. În evaluarea sa, Comisia acordă o importanță deosebită criteriilor necesității și proporționalității (58).
(127)
Cu titlu preliminar și având în vedere îndoielile ridicate de Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii, trebuie notat că Republica Franceză a obținut de la France Télécom o sumă satisfăcătoare, corespunzătoare recuperării ajutoarelor solicitate de Comisie în decizia sa privind aplicarea taxei profesionale în cazul France Télécom (59). Comisia consideră, după confirmarea hotărârii Tribunalului prin care s-a respins acțiunea în anulare a acestei decizii de către Curtea de Justiție (60), că Republica Franceză a luat măsurile necesare pentru executarea obligațiilor care rezultă din decizie. Din moment ce recuperarea corectă a ajutoarelor plătite ca urmare a aplicării taxei profesionale elimină avantajul economic de care France Télécom s-ar fi bucurat din acest motiv, nu este necesar să se examineze efectele unui eventual cumul cu ajutorul care face obiectul prezentei proceduri.
(128)
În rest, trebuie notat de la început că costurile sociale ale unei întreprinderi, contrar costurilor de investiții, reprezintă costuri recurente de funcționare și că un ajutor care le diminuează constituie un ajutor pentru funcționarea întreprinderii a cărui compatibilitate cu piața internă, conform jurisprudenței Curții, trebuie să fie evaluată foarte restrictiv de către Comisie.
6.3.1. Conformitatea măsurii de ajutor cu un obiectiv de interes comun
(129)
În speță, ajutorul pus în aplicare începând din 1997 poate fi considerat ca fiind destinat să faciliteze dezvoltarea activității economice de prestare de servicii de comunicații electronice, în contextul liberalizării totale a acestor piețe. Într-adevăr, legea din 1996 a fost adoptată în paralel cu Legea nr. 96-659 din 26 iulie 1996 de reglementare a telecomunicațiilor, care transpunea obligațiile ce rezultau pentru Franța din dreptul Uniunii și, în special, din Directiva 96/19/CE.
(130)
În acest sens, obiectivul general vizat de legea din 1996 în ceea ce privește plata unei contribuții financiare statului francez este de a apropia nivelurile cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii impuse pe salarii, între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale. Mijlocul utilizat, și anume o măsură de ajutor care vizează direct și exclusiv modul în care sunt stabilite contribuțiile angajator ale France Télécom, apare ca adecvat pentru a atinge obiectivul stabilit.
(131)
O măsură de ajutor care vizează diminuarea cotizațiilor sociale curente ale France Télécom asumate într-o perioadă în care furnizarea unui serviciu sub monopol pentru o parte preponderentă a activităților sale nu necesita un comportament eficient din punct de vedere economic poate contribui, într-un context concurențial diferit, la ameliorarea modului în care erau prestate serviciile sub monopol în trecut, în măsura în care alocarea resurselor financiare ale întreprinderilor concurente pentru cotizațiile lor sociale respective nu introduce erori sistematice într-un proces de concurență bazată pe merite. Cu siguranță, sunt emise în continuare rezerve cu privire la adecvarea anumitor dispoziții ale legii pentru atingerea obiectivului pe care aceasta îl stabilește. Cu toate acestea, nici legitimitatea sa, nici conformitatea sa cu obiectivul de interes comun de a dezvolta piețe de servicii de comunicații electronice în care concurența este efectivă, contribuind astfel la progresul tehnologic și la dezvoltarea economică a acestei activități, nu ar putea fi puse la îndoială.
6.3.2. Necesitatea măsurii de ajutor
(132)
Plafonarea efectivului de funcționari afiliați întreprinderii France Télécom indusă prin interzicerea recrutărilor după 1 ianuarie 2002 prevăzută prin legea din 1996 ar fi avut drept consecință inevitabilă o creștere considerabilă a cotizațiilor pentru pensii suportate de France Télécom proporțional cu personalul funcționar în activitate. Privată astfel de posibilitatea de a recruta funcționari din organismele de stat, ceea ce este de înțeles, de altfel, având în vedere caracterul concurențial de atunci înainte al prestării serviciilor în cauză, France Télécom ar fi avut de făcut față unei sarcini de plată a pensiilor excesive pentru efectivul în cauză în raport cu cea căreia concurenții săi trebuiau și trebuie să îi facă față. De asemenea, trebuie subliniat că angajamentele de contribuții care trebuie plătite statului francez prevăzute de dispozițiile inițiale ale legii din 1990 priveau nu numai efectivul funcționar activ pe piețe concurențiale în 1990 și ulterior, ci și funcționarii direcției generale a Ministerului Poștelor și Telecomunicațiilor pensionați în 1990.
(133)
Cu titlu ilustrativ, nivelul contribuției care ar fi rezultat pentru France Télécom din menținerea în vigoare a dispozițiilor legii din 1990 ar fi fost de 77 % din salariile de bază brute ale personalului funcționar activ în 2010, potrivit Republicii Franceze. Acest nivel trebuie apropiat de un nivel de […] % care ar permite asigurarea unei echități concurențiale totale pentru riscurile comune și cele care nu sunt comune între France Télécom și concurenții săi. În valori absolute, diferența ar reprezenta aproximativ […] milioane EUR de costuri suplimentare anuale în raport cu nivelul de contribuție care asigură egalitatea concurențială. Mai mult, fără a înscrie în lege caracterul de atunci înainte liberatoriu al contribuțiilor angajator, France Télécom ar fi trebuit să continue să facă față unor necesități de provizionare îngreunate semnificativ față de provizioanele de 3,6 miliarde EUR deja constituite în 1996.
(134)
În această privință, considerațiile reclamanților cu privire la faptul că France Télécom a putut să își asume, începând din 1996, o datorie financiară mult superioară sarcinii de care statul francez a eliberat-o nu sunt pertinente, deoarece nu au legătură cu problema analizată. Chiar dacă creșterea datoriei financiare asumate de France Télécom începând din 1996 și sumele în cauză par, în prezent, să îndepărteze riscul de faliment al întreprinderii evocat de Republica Franceză în cazul în care regimul prevăzut de legea din 1990 ar fi continuat, măsura de ajutor apare ca necesară în viitor pentru a permite ca France Télécom să poată livra pe piețele în cauză o concurență fondată pe merite, fără a avea vreun handicap din cauza greutății unor costuri sociale moștenite din trecut, pe care concurenții săi nu le au de suportat.
(135)
Considerațiile reclamanților și ale operatorului de telecomunicații privind pertinența unui bilanț de ansamblu care are în vedere evaluarea necesității ajutorului prin prisma celorlalte avantaje obținute de France Télécom din monopolul său din trecut nu sunt fondate în speță. Este adevărat că, începând din 1996, poziția întreprinderii France Télécom pe multe dintre piețele de servicii pe care operează în Franța rămâne preponderentă, mai ales din cauza unor efecte de rețea inerente piețelor de comunicații. De asemenea, France Télécom și-a extins prezența pe piețele din alte state membre, dobândind aici poziții semnificative, mai ales în Polonia și în Spania. Nu este mai puțin adevărat că, după cum subliniază indirect operatorul de telecomunicații în observațiile sale, ca urmare a poziției sale dominante în sensul articolului 102 din TFUE sau a puterii sale semnificative de piață în sensul reglementării aplicabile comunicațiilor electronice în Uniune (61), France Télécom este supus unor obligații asimetrice la care alte întreprinderi concurente a căror putere de piață este mai mică nu sunt obligate.
(136)
Or, aceste obligații, de exemplu în materie de acces la rețeaua sa, de orientare a tarifelor în funcție de costuri sau de abținere de la unele comportamente comerciale care ar fi permise unei întreprinderi nedominante au drept obiect precis să facă astfel încât poziția France Télécom moștenită de la vechiul său monopol să nu mai fie dăunătoare pentru concurență. Aceste instrumente reglementare ad hoc, concepute și aplicate în mod regulat de către autoritățile naționale de reglementare și de concurență și de către Comisie (62), sunt mai bine definite și mai eficiente pentru a remedia efectele persistente ale dezavantajelor obținute de France Télécom din vechiul său monopol, invocate de reclamanți.
(137)
Prin urmare, ajutorul de stat care face obiectul prezentei proceduri apare, în principiu, ca necesar pentru a atinge un obiectiv de interes comun, ameliorând condițiile de concurență aferente cotizațiilor pentru pensii și, în consecință, prestarea serviciilor de comunicații electronice.
6.3.3. Proporționalitatea măsurii de ajutor
(138)
Trebuie să se constate că contribuția financiară în favoarea statului impusă de legea din 1990 pentru plata și administrarea pensiilor este specifică întreprinderii France Télécom și sui generis. Principiului de rambursare totală prevăzută de legea inițială din 1990 i s-a substituit un regim diferit de determinare a valorii contribuției care trebuie plătită statului începând din 1996. Teoretic erau posibile mai multe opțiuni de determinare a valorii contribuției angajator care trebuie plătită de France Télécom, mergând până la suportarea integrală de către stat fără rambursare. Contribuția este calculată începând din 1997 prin referire la anumite costuri suportate de întreprinderile concurente din sector. În scopul de a determina dacă ajutorul este proporțional pentru a atinge obiectivul fixat, trebuie deci să examinăm caracterul obiectiv și justificat al referinței pentru fixarea valorii contribuției reținute prin legea din 1996.
(139)
Trebuie subliniat dinainte că, în proceduri aferente unor reduceri de contribuții legate de pensiile personalului funcționar al unor foști operatori monopoliști în sectorul telecomunicațiilor, OTE în Republica Elenă și BT Plc în Regatul Unit, Comisia a verificat în special dacă întreprinderile erau supuse unor costuri sociale echivalente celor ale concurenților pentru a decide în ceea ce privește compatibilitatea, respectiv incompatibilitatea cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE a ajutoarelor de stat acordate operatorilor în cauză (63). Or, Comisia constată că, în speță, contribuțiile liberatorii plătite în fiecare an de France Télécom și prevăzute de legea din 1996 nu permit să se asigure prelevarea de costuri sociale echivalente celor ale concurenților săi. Rata de echitate concurențială (denumită în continuare „REC”) nu este atinsă.
(140)
Cu toate acestea, Republica Franceză și France Télécom beneficiază de contribuția forfetară excepțională de 5,7 miliarde EUR plătită în 1997 de France Télécom în temeiul legii din 1996. Valoarea contribuției forfetare a fost fixată în 1996 astfel încât să compenseze, pe o perioadă de zece ani de aplicare a legii din 1996, costul suplimentar prevăzut atunci pentru stat, ținând cont, în plus, de provizioanele contabile pe care France Télécom le constituise și pe care întreprinderea putea să le reia în exercițiul fiscal 1996-1997. Contribuția forfetară excepțională se subdivizează în două elemente:
-
pe de o parte, o sumă de 3,6 miliarde EUR corespunzătoare provizioanelor constituite de France Télécom până în 1996 pentru a face față cotizațiilor pentru pensiile viitoare ale funcționarilor prevăzute la acel moment;
-
pe de altă parte, o sumă de 2,1 miliarde EUR (denumită în continuare „suma suplimentară”), corespunzătoare, atât în previziunile puterilor publice, cât și în realitate, costurilor sociale nete pentru plata pensiilor pe care statul ar trebui să le suporte pe o perioadă de zece ani, între 1997 și 2006, datorită transferului cotizațiilor pentru pensiile funcționarilor din telecomunicații.
(141)
Deoarece suma forfetară de 5,7 miliarde EUR nu a avut niciodată scopul de a compensa absența ratei de echitate concurențială între France Télécom și concurenții săi, nu ar fi justificat să se pună în balanță această sumă și contribuțiie anuale liberatorii care nu au fost plătite de France Télécom, deși acestea ar fi fost necesare pentru a ajunge la o rată de echitate concurențială reală.
(142)
În schimb, din analiza dezbaterilor parlamentare reiese că suma suplimentară de 2,1 miliarde EUR era destinată să acopere transferul de costuri din 1997 până în 2006 și, în realitate, să elimine efectele ajutorului pentru o perioadă de zece ani. Astfel, efortul financiar net al France Télécom corespunzător acestei sume suplimentare a constat în finanțarea, timp de zece ani, a costului suplimentar al reformei pentru statul francez.
(143)
De asemenea, contribuția excepțională integrează reluarea provizioanelor contabile constituite până în 1996 și devenite fără obiect. Provizioanele reluate de stat fuseseră constituite de France Télécom pentru a face față contribuțiilor pentru pensii viitoare, iar această reluare elimină efectele ajutorului pentru perioada de plată a pensiilor pe care sunt suceptibile a le acoperi.
(144)
Cu toate acestea, legea din 1996 se referă la o contribuție excepțională unică, fără ca dispozițiile aplicabile, nici cele din legea finanțelor, nici cele din decretele ulterioare, să distingă o sumă rezultată din provizioane care ar trebui să fie dedusă din sacina transferată statului pe durata acestei perioade. Articolul 6 din legea din 1996 precizează clar că contribuția forfetară excepțională este plătită cu titlul de compensație pentru suportarea de către stat a pensiilor alocate personalului funcționar de stat. Prin urmare, în analiza reformei, valoarea acestei contribuții excepționale trebuie să fie considerată în ansamblu.
(145)
Întrucât France Télécom, prin plata acestei contribuții forfetare excepționale, a acoperit contribuțiile pentru pensiile funcționarilor din telecomunicații și costurile de compensare între regimuri pentru o perioadă de aproximativ cincisprezece ani, efectele ajutorului au fost neutralizate. Prin urmare, prin plata contribuției excepționale, France Télécom a neutralizat efectele ajutorului în această perioadă. Prin urmare, se justifică faptul că, în această perioadă, France Télécom nu este obligată să îndeplinească condițiile de compatibilitate ale ajutorului și, prin urmare, că aceasta nu plătește contribuția anuală necesară pentru a asigura o rată de echitate concurențială care include riscurile care nu sunt comune cu salariații de drept privat.
(146)
Este necesar să revenim în detaliu asupra etapelor acestui raționament.
(147)
Trebuie constatat că prelevările anuale liberatorii achitate de France Télécom de la reforma din 1996 nu permit atingerea unei rate de echitate concurențială, astfel cum sublinia decizia de inițiere a procedurii. Aceasta rezultă din faptul că rata aplicată France Télécom nu integrează decât cotizațiile corespunzătoare riscurilor comune între angajați de drept privat și funcționari de stat și, din acest motiv, exclude cotizații corespunzătoare riscurilor care nu sunt comune, cum sunt șomajul sau neplata salariilor în caz de reorganizare sau de lichidare a întreprinderii.
(148)
Astfel, din tabelul 4 reiese că neluarea în considerare a riscurilor care nu sunt comune în calcularea contribuției care trebuie plătită de France Télécom se traduce printr-o diferență considerabilă între contribuția pe care o plătește France Télécom statului și ceea ce ar plăti dacă nivelul contribuției ar fi calculat pentru a asigura o echitate concurențială totală cu bazele de calcul ale cotizațiilor concurenților. De aceea, măsura de ajutor care rezultă din lege nu răspunde principiului de proporționalitate. Ca să satisfacă acest principiu și pentru a atinge obiectivul legitim declarat de a ameliora condițiile de concurență egalizând modurile de calcul aferente costurilor suportate de întreprinderile care își desfășoară activitatea pe piețele de telecomunicații în cauză din Franța, ajutorul acordat întreprinderii France Télécom în temeiul legii din 1996 ar fi trebuit și ar trebui să egalizeze efectiv, în viitor, costurile menționate, incluzând, de asemenea, costurile aferente riscurilor care nu sunt comune celor două categorii de personal.
(149)
În această privință, argumentul prezentat de Franța potrivit căruia funcționarii de stat nu sunt expuși anumitor riscuri și, din acest motiv, nu este justificat să cotizeze pentru riscurile respective, nu poate fi reținut. Mai întâi, tocmai ca urmare a măsurilor de stat nu ar apărea riscurile menționate, prin urmare, nu se justifică ca France Télécom să obțină un avantaj pecuniar. De exemplu, în temeiul angajamentului statului francez față de funcționarii care își desfășoară activitatea la France Télécom și având în vedere că statul francez este propriul său asigurator, riscul de neplată a salariilor în caz de reorganizare judiciară a întreprinderii nu ar apărea. Cu toate acestea, posibilitatea ca France Télécom să își depună bilanțul contabil, ca orice alt concurent, nu poate fi exclusă. În ambele cazuri, nu este vorba despre un avantaj furnizat întreprinderii, ci în mod direct salariaților acesteia. Garanția de plată a salariilor intervine după ce întreprinderea a încetat să existe. Or, o întreprindere concurentă va trebui să cotizeze pentru a garanta riscul de neplată a salariilor după dispariția sa, spre deosebire de France Télécom. Prin urmare, nu este justificat să se acorde acesteia un avantaj, sub forma unei cotizații mai mici sau, în realitate, a unei excluderi a acestui risc prin modul de calculare a contribuțiilor France Télécom.
(150)
În plus, mai fundamental, obiectivul însuși al reformei introduse în 1996, care nu pare să fi fost dus până la concluzia logică, este de a egaliza condițiile de concurență pentru cotizațiile fiscale și sociale între toți concurenții sectorului, independent de statutul personalului lor și de existența unei obligații efective pentru France Télécom de a adera și de a cotiza la organismele de gestiune competente. Exact această logică de egalizare a condițiilor de concurență ar fi de natură să facă compatibilă măsura examinată cu piața internă. Faptul că personalul France Télécom este sau nu expus unor astfel de riscuri nu este, prin urmare, pertinent în această logică.
(151)
În concluzie, o reducere a acoperirii pensiilor cu un transfer de costuri nete către stat nu ar respecta principiul de proporționalitate decât dacă ar permite o egalizare a condițiilor de concurență. Or, France Télécom nu a fost pusă în situație de echivalență completă cu întreprinderile din sector în ceea ce privește costurile sociale impuse pe salarii, anumite costuri sociale și fiscale nefiind integrate în baza de calcul a contribuției anuale.
(152)
De asemenea, contrar pretențiilor Republicii Franceze și ale France Télécom, nu este justificat să se ia în considerare valoarea contribuției forfetare excepționale de 5,7 miliarde EUR plătită de France Télécom în 1997 pentru a o compara cu insuficiența nivelului contribuției liberatorii aplicate France Télécom.
(153)
Cu titlul introductiv, Comisia dorește să amintească că, în fiecare situație, aceasta trebuie să stabilească dacă sunt îndeplinite condițiile de aplicare a derogării prevăzute la articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, fără a fi obligată de o practică decizională anterioară, presupunând că aceasta ar fi dovedită (64).
(154)
În orice caz, reforma examinată în cazul de față se distinge net și în mai multe privințe de reforma vizată de decizia La Poste (65), de care încearcă să se prevaleze autoritățile franceze.
(155)
Într-adevăr, contrar reformei vizate de decizia La Poste pe care o invocă Republica Franceză și France Télécom, reforma modului de finanțare a pensiilor personalului funcționar al France Télécom a intervenit la începutul deschiderii la nivelul Uniunii a piețelor pe care putea opera France Télécom.
(156)
De altfel, se pare că France Télécom a obținut avantaje din această liberalizare, implantându-se pe piețele din alte state membre datorită nu numai schimbării sale de statut în societate pe acțiuni, ci și, în parte, ștergerii unor angajamente privind cotizațiile pentru pensii din bilanțul său contabil și a cotizațiilor potențiale viitoare mai mici care rezultă din reformă. Reducerea angajamentelor în bilanțul contabil i-a permis întreprinderii France Télécom să își crească solvabilitatea și capacitatea de împrumut. Din cifrele de îndatorare furnizate de reclamanți în observațiile lor și necontestate de Republica Franceză în ceea ce privește sumele reiese că datoria financiară netă a France Télécom a evoluat de la 19,2 miliarde EUR în 1997 la 83 miliarde EUR în 2002.
(157)
Este adevărat că o politică activă de investiție pentru expansiunea pe piețele altor state membre făcută posibilă prin liberalizare se poate afla la originea acestei creșteri foarte substanțiale a datoriei financiare. Nu este mai puțin adevărat că strângerea fondului necesar a fost făcută posibilă în parte datorită reducerii cotizațiilor pentru pensii pentru o valoare netă de […] miliarde EUR transferată statului francez în 1996. Din acest motiv, observațiile operatorului de telecomunicații care tinde să demonstreze că ajutorul ar fi permis întreprinderii France Télécom să își finanțeze expansiunea internațională (observații reluate la considerentul 68) nu sunt lipsite de fundament, chiar dacă indirect.
(158)
În schimb, totalitatea piețelor poștale pe care întreprinderea franceză La Poste poate opera în Uniune nu este încă complet deschisă concurenței și nu ar trebui să fie deschisă decât în 2012, și anume șase ani după reforma de finanțare a pensiilor întreprinderii La Poste (66). Efectul restrictiv de concurență al ajutorului acordat întreprinderii France Télécom pe piețe deschise în totalitate este deci mai important decât cel al ajutorului pentru La Poste. Prin urmare, nu se impune un paralelism complet în condițiile necesare compatibilității ajutorului, fiind vorba de situații concurențiale distincte pe piețe a căror prioritate în deschiderea la nivelul Uniunii și contribuție la competitivitatea economiei sale erau, de asemenea, diferite. Rezultă de aici că criteriul de interes comun enunțat la articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE nu trebuie neapărat să fie apreciat în mod identic în cele două cazuri în speță.
(159)
În plus, situația financiară a întreprinderii La Poste și, în consecință, capacitatea acesteia de expansiune pe piețe externe sau de consolidare pe piața franceză nu erau comparabile cu cele ale France Télécom. Astfel cum sublinia decizia La Poste, fără reforma din 2006, ca urmare a trecerii la noi norme contabile, La Poste trebuia să înscrie în conturile sale un provizion pentru angajamentul în favoarea statului pe care, până atunci, îl prezenta în afara bilanțului contabil, pentru o sumă de 76 miliarde EUR (67). Or, spre deosebire de La Poste, France Télécom constituia provizioane contabile în registrele sale pentru a face față angajamentelor sale viitoare în absența reformei, ceea ce făcea ca situațiile financiare ale fiecărei întreprinderi să difere în mod obiectiv.
(160)
De asemenea, absența reformei pentru France Télécom și respectarea regimului impus de legea din 1990 s-ar fi tradus printr-o creștere a cotizațiilor pentru pensii care devenea semnificativă începând din 2005-2007, conform previziunilor din perioada respectivă expuse la considerentul 30, ceea ce confirmă a posteriori rezultatele care figurează în tabelul 3. Or, în momentul reformei, respectarea regimului stabilit de legea aplicabilă întreprinderii La Poste se traducea imediat printr-un cost suplimentar anual de aproximativ […] milioane EUR pentru la Poste (68).
(161)
Prin urmare, nu este sigur că situația celor două întreprinderi sub efectul legii în vigoare înainte de reformele respective și, în consecință, impactul concurențial al acestora era similar. Faptele arată contrariul. Rezultă că o analiză care conduce la concluzii similare în ambele cazuri nu se justifică.
(162)
De asemenea, în cazul deciziei La Poste existau motive suficiente de a considera că contribuția forfetară excepțională putea fi reatribuită în viitor ca un avans la plata contribuțiilor legate de rata de echitate concurențială modificată. Aceste motive lipsesc în cazul în speță. Într-adevăr, condiția care impunea reatribuirea contribuției excepționale a întreprinderii La Poste a fost fixată după ce Comisia a realizat inițierea procedurii formale de investigare punând în discuție subestimarea contribuției liberatorii necesare pentru a ajunge la o rată de echitate concurențială.
(163)
Într-o mare măsură, deși autoritățile franceze nu au recunoscut în mod explicit, atribuirea contribuției forfetare excepționale în cauză în decizia La Poste era, prin urmare, rezultatul unei negocieri între Comisie și statul membru destinat să asigure plata unei contribuții liberatorii care asigură o rată de echitate concurențială. În această negociere, punctul de plecare al autorităților franceze exprimat în notificarea acestora din 23 iunie 2006, după primele contacte cu privire la dosar în decembrie 2005, consta în faptul că contribuția excepțională prevăzută pentru La Poste nu era necesară din punctul de vedere al echității concurențiale, contrar proiectului de reformă a contribuției anuale avute în vedere.
(164)
Astfel, decizia Comisiei nu ar fi avut scopul de a pune în aplicare o reformă intrată în vigoare, după cum pare să susțină France Télécom. Într-adevăr, notificarea și decizia de inițiere a procedurii din 12 octombrie 2006 au precedat fixarea valorii contribuției excepționale prin Legea nr. 2006-1771 din 30 decembrie 2006 (legea rectificativă a finanțelor pentru 2006). Negocierile menționate vizau mai multe aspecte ale reformei, în special luarea în considerare a avantajului pe care l-ar fi putut reprezenta reforma notificată în trecut, perimetrul de calcul al nivelului contribuției avut în vedere și modalitățile de luare în calcul a specificității băncii poștale în raport cu activitățile poștale și cu personalul afectat. Negocierile au continuat și abia în observațiile din 8 iunie 2007 autoritățile franceze au acceptat modalitățile de atribuire a contribuției excepționale în cadrul unui acord global referitor la reformă, revenind astfel asupra poziției lor notificate cu privire la contribuția excepțională și asupra modului de calcul al contribuțiilor anuale viitoare.
(165)
Pe de altă parte, contrar dispozițiilor legii finanțelor pentru 1997 care impune crearea instituției publice de gestionare a contribuției France Télécom și care prevedea reguli stricte în ceea ce privește plățile anuale către stat, instituția publică de gestionare a contribuției La Poste nu era obligată la reguli specifice (69). Deoarece era vorba despre o contribuție excepțională de plătit fără atribuție, Comisia a putut estima că Republica Franceză ar fi putut să diminueze valoarea acesteia și să majoreze concomitent nivelul contribuției anuale a întreprinderii La Poste.
(166)
De asemenea, suntem obligați să constatăm că termenii legii din 1996 definesc parametrii de calcul ai contribuției anuale plătite în mod regulat statului drept contribuție pentru pensiile personalului funcționar, fără să fie vorba despre luarea în calcul a riscurilor care nu sunt comune funcționarilor și personalului de drept privat. În această privință, Tribunalul și Curtea au precizat, în ceea ce privește taxa profesională datorată de France Télécom, că o reducere a sarcinilor nu ar putea fi compensată de o sarcină specifică diferită, în special atunci când statul membru, Republica Franceză în speță, nu poate demonstra că au fost instituite sarcini anterioare în așteptarea unor sarcini viitoare mai mici sub un regim de impunere diferit (70).
(167)
Comisia nu ar putea ignora faptul că scopul contribuției forfetare specifice plătite deja în 1997 era, astfel cum stabilește în mod expres articolul 6 din legea din 1996, de a compensa parțial statul francez pentru sarcina financiară pe care și-o asuma în temeiul legii din 1996.
(168)
În plus, din conținutul raportului Senatului reluat la considerentul 27 reiese că, votând principiul contribuției excepționale, legiuitorul nu a căutat să ia în considerare și, cu atât mai puțin, să compenseze diferența dintre cotizațiile anuale ale France Télécom și cele, relativ mai ridicate, ale concurenților. Dimpotrivă, legiuitorul a obligat în mod deliberat întreprinderea France Télécom la plata unor costuri anuale care nu acoperă riscurile care nu sunt comune celor două categorii de personal (funcționar și nefuncționar) fără a stabili vreo legătură între această alegere și prelevarea contribuției excepționale plătite în 1997.
(169)
Sarcina pe care o reprezenta contribuția forfetară pentru France Télécom a fost plătită ca venit general la bugetul de stat, plasată în instituția publică însărcinată cu gestionarea acesteia și consumată. Prin urmare, în aceste condiții, Comisia nu poate, în întregime sau parțial, să reatribuie fictiv și a posteriori contribuția forfetară excepțională deja consumată unui scop total străin celui pe care i l-au atribuit autoritățile franceze și neprevăzut de lege, și anume compensarea neluării în calcul a riscurilor care nu sunt comune salariaților de drept privat și funcționarilor de stat. Prin urmare, contribuția forfetară nu a fost impusă în așteptarea egalizării complete, într-un regim legislativ și reglementar diferit, a costurilor anuale ale France Télécom cu cele ale concurenților.
(170)
Din aceleași motive, ca urmare a regulilor de gestionare și de plată către buget prevăzute de legea finanțelor din 1997 și puse în aplicare până în prezent, nu ar putea fi reținute afirmațiile și calculele Republicii Franceze care au ca scop să arate că reforma din 1996 s-a soldat în prezent cu un surplus considerabil de venituri pentru stat.
(171)
Într-adevăr, ținând cont de modalitățile de gestionare și de utilizare a contribuției forfetare excepționale a France Télécom prin instituția publică competentă, astfel cum au fost stabilite în legea finanțelor, și de cifrele plăților efective din 1997 transmise de Republica Franceză, descrise în considerentele 36 și 37 și în tabelul 3, trebuie notat că veniturile pe care Republica Franceză încearcă să le invoce, cu un plasament care produce dobânzi la rata de 7 %, nu au existat niciodată.
[…]. În plus, afirmația nu reflectă comportamentul real al autorităților franceze. Ținând cont de regulile de gestionare stabilite în legile finanțelor intervenite de la crearea acesteia, instituția publică menționată nu a generat astfel de venituri, care, în plus, nu au fost prevăzute și nu au produs dobândă. Dimpotrivă, resursele instituției ar trebui să fie consumate integral la 31 decembrie 2011. Acestea ar fi fost consumate mai devreme dacă ar fi fost destinate finanțării reformei din 1996 - ceea ce Republica Franceză contestă, pe de altă parte -, chiar integrând în acestea surplusul de venit din impozitul pe întreprinderi invocat de autoritățile franceze. Prin urmare, luarea în considerare a unui surplus de venit din impozitul pe întreprinderi este ilegitimă, deoarece conduce la o confuzie a diferitelor roluri ale statului. Amalgamul propus de autoritățile franceze între aceste diferite roluri nu poate fi urmărit și trebuie să se mențină o distincție între, pe de o parte, statul care acordă un ajutor întreprinderii France Télécom suportând el însuși plata pensiilor funcționarilor, pentru a dezvolta un proces de concurență fondat pe merite, pe de altă parte, statul acționar al France Télécom și, în sfârșit, statul ca putere publică care își exercită puterea fiscală.
(172)
În plus, trebuie subliniat că cererea făcută de Republica Franceză și de France Télécom de luare în considerare a contribuției excepționale în examinarea compatibilității reformei contrazice observațiile pe care Republica Franceză le formulase în scrisoarea sa din 17 martie 2004, potrivit cărora „contribuția forfetară excepțională prevăzută la articolul 6 din legea din 26 iulie 1996 nu ar putea deci să fie analizată ca fiind compensarea unui pretins «avantaj». Analiza valorii sale este a fortiori fără pertinență în lumina reglementării privind ajutoarele de stat” din moment ce această sumă era „o contribuție excepțională în beneficiul acționarului său unic [statul francez], asimilabilă unui dividend excepțional distribuit înaintea oricărei deschideri a capitalului către investitori privați”.
(173)
Raționamentul care stă la baza argumentului susținut inițial de Republica Franceză prezintă o anumită logică economică și financiară. Este justificat, pentru un acționar unic, la începutul deschiderii capitalului pentru alți investitori, să absoarbă numai pentru profitul său și cât mai mult posibil fondurile disponibile în întreprindere înainte de deschiderea capitalului, cu condiția ca aceasta să nu compromită atractivitatea plasamentului. Acest ultim aspect a fost luat în considerare în parametrii financiari impuși la bilanțul contabil de deschidere al France Télécom, din care rezultă indirect valoarea contribuției forfetare excepționale, după cum s-a menționat în fața parlamentului în 1996. De aceea, era perfect coerent din partea unui stat acționar unic avizat să preleveze cea mai mare valoare posibilă de dividend excepțional, conform exprimării Republicii Franceze, decât să lase fondurile în întreprindere, de unde, după deschiderea capitalului în 1997, nu ar obține decât cel mult procentul care îi revine din partea de capital menținută.
(174)
Validitatea acestui raționament avansat inițial de Republica Franceză, care solicita ca analiza valorii sultei de 5,7 miliarde EUR să nu fie deloc luată în considerare pentru evaluarea reformei prin prisma reglementărilor privind ajutoarele de stat, este, de asemenea, confirmată de observațiile sale în cursul procedurii. Într-adevăr, declarând că valorii sultei ar fi fost calibrată în funcție nu de costul reformei estimat pentru stat sau de avantajele pe care le-ar obține France Télécom, ci de capacitatea contributivă a întreprinderii, Republica Franceză indică faptul că impunerea unei sulte ar rezulta mai mult dintr-un comportament de acționar unic avizat decât din cel al unui stat de reglementare atent la echilibrul cotizațiilor pentru pensii pe care le asuma în temeiul reformei.
(175)
Dacă ar fi de urmat un astfel de raționament, Comisia nu ar trebui, după cum a solicitat inițial Republica Franceză, să ia în considerare contribuția forfetară excepțională în analiza compatibilității reformei cu reglementările privind ajutoarele de stat. Rezultă că ar trebui să fie luată în considerare numai scăderea contribuțiilor anuale ale France Télécom sub nivelul concurenților dorit de reforma din 1997.
(176)
Din aceleași motive, Comisia nu poate urmări observațiile reclamanților care solicită impunerea unor mecanisme de ajustare a contribuției forfetare excepționale plătită în 1997 și a contribuției angajator anuală a France Télécom pentru a asigura neutralitatea financiară a reformei. Aceasta ar însemna, de asemenea, un nou calcul și o realocare fictivă a posteriori în întregime sau parțial a contribuției forfetare excepționale plătite la bugetul statului în 1997. De asemenea, mecanismul invocat ar impune un control a posteriori, an după an, al cărui scop nu ar fi de a se asigura proporționalitatea ajutorului acordat, deși redus datorită contribuției forfetare excepționale, în 1997, ci de a elimina orice ajutor în reformă.
(177)
În schimb, trebuie să examinăm dacă plata contribuției excepționale poate fi luată în considerare în evaluarea compatibilității măsurii de ajutor cu piața internă, reținând justificarea acestei plăți astfel cum a fost stabilită prin legea din 1996.
(178)
În temeiul legii din 1996, contribuția forfetară excepțională în 1997 era plătită în compensația suportării costurilor pentru pensii de către statul francez. În aceste condiții, trebuie să fie luate în considerare efectele impunerii acesteia asupra bilanțului financiar de ansamblu al reformei introduse prin legea din 1996 astfel cum a fost aplicată până în prezent. Trebuie să se ia în calcul perioada în care cotizația pentru pensii a fost acoperită de contribuția forfetară excepțională.
(179)
În ceea ce privește compararea fluxurilor financiare pentru France Télécom eșalonate în timp, și anume plata contribuției excepționale în 1997 și cele mai mici cotizații anuale care rezultă de atunci din legea din 1996, este necesar să se efectueze actualizarea sumelor. În cursul anului 1997, mai multe plăți ale contribuției excepționale au fost eșalonate până în octombrie 1997, chiar dacă finanțarea acesteia prin împrumut a amânat, în realitate, pentru mai târziu sarcina financiară pentru France Télécom. Pe de altă parte, plăți de contribuție liberatorie au intervenit de la începutul anului 1997. Rata de actualizare trebuie, în principiu, să fie cea care rezultă din comunicarea Comisiei aplicabilă în acest sens (71), rată care, cu titlu ilustrativ, se stabilea la 5,53 % în octombrie 1997. Trebuie să se analizeze dacă este adecvat, în speță, să se utilizeze o rată diferită de cea din comunicarea aplicabilă, deviind astfel de la reglementările comunicate statelor membre, pe care Comisia le-a adoptat și pe care trebuie să le aplice, cu excepția situațiilor excepționale și bine justificate.
(180)
În această privință, alegerea ratei de 7 % utilizată de actuarul guvernului francez pentru a actualiza fluxurile financiare ale reformei din 1996 până în 2043 nu ar fi justificată, […], ca urmare a faptului că prezenta analiză este pe o perioadă mai scurtă datorită scadenței constatate. De asemenea, rata de 7 % este mult superioară mediei de 4,4 % a ratelor anuale de actualizare pentru perioada 1997-2010 reținute de Republica Franceză în observațiile sale privind decizia de inițiere sau ratei de actualizare de […] % reținută pentru 1998 în reforma modului de finanțare a pensiilor La Poste (72).
(181)
Ratele în jur de 7 % pentru OAT la 15 ani pentru 1996 invocate de Republica Franceză nu pot fi reținute nici ele. Rata trebuie stabilită în 1997, și nu pentru media din 1996. În plus, durata de 15 ani este prea mare în ceea ce privește importanța fluxurilor de plată anuale la care contribuția forfetară excepțională ar fi trebuit, teoretic, să facă față în cursul perioadei respective, și pentru care numai dobânzile nu ar fi fost suficiente. Alternativ, din punctul de vedere al statului francez, ar putea fi avută în vedere alegerea unei rate compozite construită din rate diferite de optimizare a plasamentului contribuției forfetare excepționale pentru a face față scadenței fluxurilor antrenate de reforma din 1996. În afară de faptul că o astfel de rată, în jur de 5,50 %, nu ar diferi în mod sensibil de rata de referință a Comisiei pentru octombrie 1997, alegerea nu ar ține cont de faptul că analiza se face din punctul de vedere al France Télécom (73).
(182)
În sfârșit, în această privință, referința de 7 % pentru împrumuturile obligatare ale France Télécom între 1991 și 1997 invocată de Republica Franceză acoperă o perioadă de șase ani, mult anterioară faptelor. În speță, realitatea este că France Télécom a finanțat contribuția forfetară excepțională în 1996 prin emisiuni în principal pe termen scurt și, într-o mult mai mică măsură, prin emisiuni obligatare. Or, o rată de actualizare care rezultă din ratele dobânzilor plătite de France Télécom la noile datorii contractate în 1996 s-ar ridica la 4,8 % pe baza bilanțului său financiar din 31 decembrie 1996 (74). O astfel de rată se ajustează la existența costurilor financiare reale acoperite de France Télécom la acel moment pentru a finanța contribuția excepțională. Cu toate acestea, pare adecvat să se facă astfel încât rata de actualizare să nu depindă de alegerea făcută inițial de întreprindere, ci să se utilizeze referința obiectivă reținută de Comisie în comunicarea sa aplicabilă în ceea ce privește nivelul ratelor de actualizare (75).
(183)
Sintetizând, în speță nu este adecvat să se utilizeze o rată de referință diferită de cea care rezultă din comunicarea Comisiei aplicabilă în acest sens, deviind astfel de la reglementările comunicate statelor membre pe care le-a adoptat Comisia.
Tabelul 5
Fluxuri financiare care rezultă din reforma din 1996 pentru France Télécom (1997-2011)
milioane EUR
An
Pensii plătite
(A)
Compensare și supracompensare
(B)
Contribuții anuale
(C)
Avantaj FT
(D)
(A + B - C) (76)
Sulta la 1 ianuarie
(E)
Dobândă
(F)
Sulta la 31 decembrie
(E + F - D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(est.)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Capitalizată la rata de actualizare de 5,53 %, luarea în considerare a sultei ar trebui să compenseze, până în primul trimestru al anului 2012 (78), reducerea costurile anuale de care a beneficiat France Télécom ca urmare a punerii în aplicare a reformei din 1996.
(185)
În plus, scadența acestei compensări, care neutralizează efectele reformei, ar coincide, la aproape câteva luni, cu epuizarea efectivă a resurselor instituției publice însărcinate cu gestionarea contribuției excepționale a France Télécom, prevăzută pentru 31 decembrie 2011. În orice caz, la analiza de actualizare se adaugă astfel faptul că contribuția excepțională va fi fost consumată efectiv. Din acest motiv, nu ar subzista sume nerambursate la bugetul statului care ar fi posibil să fie reatribuite altfel decât este prevăzut prin legea finanțelor în vigoare.
(186)
Prin urmare, este justificat faptul că, datorită plății contribuției excepționale în 1997, France Télécom nu este obligată la plata unui supliment de contribuție anuală pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1997 și o dată posterioară datei de 31 decembrie 2010, care rămâne de determinat cu precizie. Într-adevăr, în măsura în care, în tabelul 5, cifrele pentru anul 2011 și cele ale sarcinii de compensare și supracompensare rezultă, în special, din estimări, trebuie ca data exactă să fie hotărâtă de Republica Franceză pe baza datelor definitive ale plăților efectuate, a sumelor definitive ale prestațiilor plătite și a cotizațiilor mai mici și a altor avantaje pentru France Télécom care rezultă din legea din 1996, urmând principiile de calcul indicate în tabelul 5.
(187)
În schimb, după neutralizarea efectelor contribuției excepționale și epuizarea resurselor plătite statului, ajutorul acordat în 1966 întreprinderii France Télécom va produce pe deplin efectele conferind, în plus, un avantaj întreprinderii France Télécom în raport cu concurenții săi. Astfel, ajutorul nu va putea să fie justificat decât prin supunerea France Télécom la plata unei contribuții liberatorii calculate la o rată care asigură o echitate concurențială reală. Astfel, dacă ar rămâne neschimbate dispozițiile legii din 1990 astfel cum a fost modificată prin legea din 1996, precum și dispozițiile de reglementare derivate în vigoare care prevăd că rata contribuției liberatorii este calculată astfel încât să egalizeze nivelurile cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii impuse pe salarii între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale, limitând calculul la riscurile care sunt comune salariaților de drept privat și funcționarilor de stat, ajutorul acordat France Télécom până la dispariția obligațiilor financiare asumate de statul francez în locul întreprinderii France Télécom în temeiul legii din 1996 nu ar satisface principiul proporționalității.
(188)
Pentru a satisface criteriul de conformitate cu interesul comun prevăzut de articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, compatiblitatea ajutorului necesită, prin urmare, respectarea condițiilor menționate în prezenta decizie.
7. CONDIȚII DE COMPATIBILITATE PENTRU VIITOR
(189)
În consecință, este necesar ca Republica Franceză să modifice dispozițiile legislative și de reglementare în vigoare pentru a stabili, calcula și preleva contribuția liberatorie care trebuie plătită de către France Télécom, astfel încât să egalizeze nivelurile cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii impuse pe salarii între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale. În plus, este neccesar ca modurile și parametrii de calcul să fie stabiliți în mod transparent și obiectiv, să poată face obiectul unor controale și să poată fi contestați.
(190)
De asemenea, Republica Franceză ar trebui, în momentul calculării ratei contribuției liberatorii, să egalizeze efectiv nivelul cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii impuse pe salarii între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale luând în considerare, de asemenea, riscurile care nu sunt comune salariaților de drept privat și funcționarilor angajați de France Télécom.
(191)
În observațiile Republicii Franceze detaliate mai amplu în anexele III și V actualizate, autoritățile franceze au făcut estimări cu privire la ceea ce ar constitui rata de contribuție liberatorie care trebuie plătită de France Télécom începând din 1997 (a se vedea tabelul 4) dacă riscurile care nu sunt comune ar fi fost integrate în modul de calcul (denumită în continuare „rata modificată”). Rata modificată integrează în același timp cotizațiile pentru șomaj și contribuțiile la fondul de garantare pentru plata creanțelor salariale, care o majorează, și cotizații specifice pe care concurenții France Télécom nu le plătesc, cum ar fi 1 % contribuția de solidaritate și prestațiile în numerar pentru concedii autoasigurate de France Télécom, care o micșorează. Rezultă o rată mai mare cu aproximativ 7 procente decât rata aplicată efectiv la ora actuală.
(192)
O astfel de rată asigură o egalitate concurențială efectivă în raport cu echitatea numai parțială introdusă de legea din 1996, ținând cont de cotizațiile sociale specifice ale France Télécom. Prin urmare, Comisia nu contestă principiile, baza și modalitățile de calcul urmate de Republica Franceză pentru a stabili o rată de contribuție liberatorie modificată care să egalizeze nivelurile cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii impuse pe salarii între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomnicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale, astfel cum sunt indicate în observațiile actualizate ale Republicii Franceze și descrise și detaliate în anexele III și V la observațiile menționate.
(193)
În consecință, determinarea anuală a ratei care permite egalizarea condițiilor de concurență de către Republica Franceză va trebui să urmeze principiile, baza și modalitățile de calcul a contribuției liberatorii care figurează în observațiile vizate în considerentul 191. În special, rata modificată va integra în același timp cotizațiile pentru șomaj și contribuțiile la fondul de garantare pentru plata creanțelor salariale și cotizațiile sau costurile specifice pe care nu le plătesc concurenții France Télécom, cum ar fi 1 % contribuția de solidaritate și prestațiile în numerar pentru concedii autoasigurate de France Télécom.
(194)
Această egalizare de fapt va asigura o egalitate concurențială efectivă între France Télécom și concurenții săi și va garanta proporționalitatea și compatibilitatea cu piața internă a unui ajutor pus în aplicare în 1996.
8. CONCLUZII
(195)
Comisia constată că Republica Franceză a pus în aplicare în mod ilegal un ajutor de stat introdus prin reforma din 1996 a modului de finanțare a pensiilor funcționarilor de stat afiliați France Télécom, încălcând, de la intrarea în vigoare a acesteia, articolul 108 alineatul (3) din TFUE.
(196)
Punerea în aplicare a ajutorului în cauză începând din 1997 a permis o reducere a costurilor sociale anuale suportate de France Télécom. Totuși, acest efect a fost neutralizat cel puțin până în 2010 prin plata contribuției forfetare excepționale prevăzute de reforma respectivă. Neutralizarea justifică faptul că condițiile care ar pune pe un picior de egalitate reală France Télécom și concurenții săi în ceea ce privește cotizațiile și care ar face ajutorul compatibil cu piața internă se aplică începând de la o dată posterioară datei de 31 decembrie 2010 și care rămâne de stabilit.
(197)
Prin urmare, în măsura și cu condiția ca Republica Franceză să ia în considerare, în calcularea contribuției liberatorii datorate de France Télécom, nivelurile cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii impuse pe salarii pentru France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care se supun dreptului comun al prestațiilor sociale ținând cont de riscurile comune și de cele care nu sunt comune salariaților de drept privat și funcționarilor de stat, reforma introdusă de legea din 1996 poate fi declarată compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE. Prin urmare, Republica Franceză este obligată să ia măsurile, în special legislative și de reglementare, necesare pentru a îndeplini condiția menționată în prezentul considerent,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutorul de stat rezultat din reducerea contribuției care trebuie plătită statului pentru plata și administrarea pensiilor alocate funcționarilor France Télécom, în conformitate cu Codul pensiilor civile și militare, în temeiul Legii nr. 96-660 din 26 iulie 1996 privind întreprinderea națională France Télécom, de modificare a Legii nr. 90-568 din 2 iulie 1990 privind organizarea serviciului public de poștă și telecomunicații, este compatibil cu piața internă, în condițiile prevăzute la articolul 2.
Articolul 2
Contribuția angajator cu caracter liberatoriu, datorată de France Télécom în temeiul articolului 30 litera (c) din Legea nr. 90-568 din 2 iulie 1990 privind organizarea serviciului public de poștă și telecomunicații, este calculată și prelevată astfel încât să egalizeze nivelurile tuturor cotizațiilor sociale și fiscale obligatorii impuse pe salarii între France Télécom și celelalte întreprinderi din sectorul telecomunicațiilor care sunt supuse dreptului comun al prestațiilor sociale.
Pentru a îndeplini această condiție, cel târziu în termen de șapte luni de la notificarea prezentei decizii, Republica Franceză:
(a)
modifică articolul 30 din Legea nr. 90-568 din 2 iulie 1990 privind organizarea serviciului public de poștă și telecomunicații și textele de reglementare sau alte documente adoptate pentru aplicarea acesteia, astfel încât baza de calcul și prelevarea contribuției angajator cu caracter liberatoriu, datorată de France Télécom, să nu fie limitate numai la riscurile comune salariaților de drept privat și funcționarilor de stat, ci să includă și riscurile care nu sunt comune;
(b)
prelevează de la France Télécom, începând din ziua în care valoarea contribuției excepționale impuse prin Legea nr. 96-660 din 26 iulie 1996 capitalizate la rata de actualizare care rezultă din aplicarea comunicării Comisiei privind metoda de stabilire a ratelor de referință și de actualizare aplicabilă în speță egalează valoarea contribuțiilor și costurilor pe care France Télécom ar fi continuat să le plătească în temeiul articolului 30 din Legea nr. 90-568 din 2 iulie 1990 astfel cum a fost adoptată inițial, o contribuție angajator cu caracter liberatoriu calculată după modalitățile precizate la litera (a), luând în considerare riscurile comune și cele care nu sunt comune salariaților de drept privat și funcționarilor de stat.
Articolul 3
(1) În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Republica Franceză comunică Comisiei o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor prevăzute în vederea respectării prezentei decizii. Aceasta informează Comisia, în special:
(a)
asupra evoluției modificărilor dispozițiilor legislative și de reglementare menționate la articolul 2;
(b)
asupra sumelor definitive de compensare și contribuțiilor pentru anul 2011 și asupra celor prevăzute, dacă este cazul, pentru 2012, în ceea ce privește, în special, soldul eventual al sumelor capitalizate din contribuția excepțională;
(c)
asupra valorilor contribuției angajator cu caracter liberatoriu calculate conform modalităților precizate la articolul 2 pentru scadențele următoare, în așteptarea modificării legislației;
(d)
asupra plăților contribuției angajator intervenite după ce sumele din contribuția excepțională impusă prin Legea nr. 96-660 din 26 iulie 1996 capitalizate la rata de actualizare care rezultă din aplicarea comunicării Comisiei privind metoda de stabilire a ratelor de referință și de actualizare aplicabilă în speță au încetat să neutralizeze efectele reformei din 1996.
(2) Republica Franceză informează permanent Comisia cu privire la evoluția măsurilor naționale adoptate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii. Republica Franceză transmite imediat, la simpla solicitare a Comisiei, orice informație cu privire la măsurile deja adoptate și la cele prevăzute în vederea respectării prezentei decizii.
Articolul 4
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze.
Adoptată la Bruxelles, 20 decembrie 2011.