ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o státní podpoře č. C 6/08 (ex NN 69/07), kterou poskytlo Finsko společnosti Ålands Industrihus Ab
(oznámeno pod číslem K(2011) 4905)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/252/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Prostřednictvím stížnosti podané dne 5. září 2006 byla Komise informována o různých opatřeních, která provedla alandská místní správa (dále jen „místní správa“) ve prospěch realitní společnosti Ålands Industrihus Ab (dále jen „ÅI“). Dopisy ze dne 25. října 2006 a 14. února 2007 si Komise od Finska vyžádala informace, které byly poskytnuty dopisy ze dne 11. ledna 2007 a 3. dubna 2007. Další informace poskytly finské orgány dne 31. května 2007 a 12. července 2007. Stěžovatel poskytl doplňkové informace v listopadu 2006 a květnu 2007.
(2)
Dopisem ze dne 30. ledna 2008 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na tuto podporu rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“) (2) (dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“).
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se k podpoře vyjádřily.
(4)
Komise neobdržela žádné připomínky zúčastněných stran.
(5)
V návaznosti na rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko informace, které Komise zaevidovala dne 6. května 2008, 21. ledna 2010, 26. února 2010, 21. května 2010, 18. června 2010, 18. dubna 2011, 27. června 2011 a 28. června 2011. Dne 4. června 2010 se uskutečnila schůzka mezi útvary Komise, finskými orgány a zástupci společnosti ÅI.
2. POPIS PODPORY
2.1 PŘÍJEMCE
(6)
Společnost ÅI je zaregistrovaná v městě Mariehamn, hlavním městě Alandských ostrovů, souostroví v Baltském moři mezi finskou a švédskou pevninou s celkovým počtem obyvatel přibližně 28 000. Alandské ostrovy jsou jednou z finských provincií, mají však vysokou míru autonomie. Společnost ÅI vlastní především orgány místní správy (84,43 %) a město Mariehamn (15,01 %). Zbývajícími akcionáři jsou ostatní místní orgány na Alandských ostrovech (4).
(7)
Společnost ÅI podniká v oblasti výstavby, vlastnictví a pronájmu budov pro průmyslové a obchodní využití. Podle Finska je cílem činnosti společnosti poskytovat společnostem na Alandských ostrovech budovy za účelem přispění k diverzifikovanému a konkurenceschopnému hospodářství.
(8)
Až do roku 1999 byly obchodní činnosti společnosti ÅI co do rozsahu malé (5). Bilanční suma společnosti ÅI rostla velmi pomalu, pokud vůbec (6). V této souvislosti se správní rada společnosti ÅI rozhodla, že začne hledat nové obchodní příležitosti, aby společnost mohla expandovat. Současně místní podnikatelská komunita (kterou tvoří téměř výhradně malé podniky) vyslovila přání týkající se „technologického parku“, tj. seskupení kancelářských prostor, kde by mohly místní podniky sídlit pod jednou střechou v zájmu snazší spolupráce, vytváření nových nápadů a celkového zlepšení podnikavosti. Tím se měl stát nakonec kancelářský park „iTiden“ (kvarteret iTiden). Vznik projektu je podrobněji vysvětlen v oddíle 2.2.
2.2 PROJEKT iTiden (7)
(9)
Diskuse mezi zástupci místní podnikatelské komunity a místní správou ohledně možnosti vybudování „technologického parku“ začaly již v roce 1999. Uskutečnily se společné studijní cesty do řady obdobných zařízení ve Švédsku.
(10)
V roce 2000 byl projekt přidělen pracovní skupině, která na jaře 2000 předložila návrh místní správě a městu Mariehamn. Projekt a plány místní správy týkající se jeho vybudování a financování byly uvedeny v rozpočtu místní správy na rok 2000 (8) a potvrzeny v rozpočtu na rok 2001, v němž místní správa požadovala rovněž finanční prostředky na případné navýšení kapitálu pro infrastrukturní projekty, včetně pro společnost ÅI (obdobná žádost byla uvedena v rozpočtu na rok 2000) (9).
(11)
Dne 12. července 2001 zakoupila společnost ÅI díky navýšení kapitálu pozemek ve čtvrti „Västra Klinten“ v Mariehamnu, na němž měl být projekt iTiden vybudován. V souvislosti s tímto nákupem zajistila společnost ÅI rovněž potřebné změny s ohledem na projekt iTiden v územním plánu města.
(12)
V rozpočtu na rok 2002 místní správa uvedla, že společnost ÅI zahájí v roce 2002 výstavbu projektu iTiden a že to bude se vší pravděpodobností vyžadovat navýšení kapitálu (pro něž místní správa požadovala potřebné částky vyhrazené v rozpočtu) (10).
(13)
Počátkem roku 2002 byla jmenována pracovní skupina pro výstavbu projektu iTiden a byl najat architekt. Byli kontaktováni potenciální nájemci s cílem zjistit jejich zájem o pronájem prostor v iTiden. Přípravné zemní práce byly provedeny na jaře 2003 a výstavba první etapy (projekt byl navržen ve dvou po sobě jdoucích etapách stavby) byla zahájena v létě 2003. První nájemci se do části projektu iTiden dokončené v rámci „první etapy“ nastěhovali dne 1. prosince 2004.
(14)
Výstavba druhé etapy projektu iTiden byla zahájena na podzim 2006 a dokončena v roce 2007.
2.3 OPATŘENÍ STÁTNÍ PODPORY
(15)
Formální vyšetřovací řízení Komise zahrnovalo několik kapitálových injekcí (dále jen „navýšení kapitálu“) a záruk za bankovní půjčky (dále jen „úvěrové záruky“), které místní správa poskytla společnosti ÅI mezi rokem 1997 a 2007. Opatření jsou uvedena v následující tabulce (kapitálové injekce jsou očíslovány C-I až C-XI a záruky G-I až G-III).
Opatření
Datum opatření
Navýšení kapitálu
(v EUR)
Úvěrové záruky
(v EUR)
C-I (11)
18.6.1997
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000
114 368,37
C-IV
20.7.2001
353 199,00
C-V
15.8.2002
599 933,73
C-VI
13.3.2003
799 911,64
G-I
9.10.2003
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004
515 165,97
C-VIII
30.9.2004
669 896,95
G-II
2.11.2004
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005
199 977,91
C-X
16.6.2005
234 961,43
G-III
13.12.2005
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007
1 379 998,95
CELKEM
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
V porovnání s tabulkou opatření v bodě 7 rozhodnutí o zahájení řízení byla vyškrtnuta úvěrová záruka ve výši 2 587 500 EUR ze dne 26. října 2006, jelikož nebyla nikdy uplatněna (na základě rozhodnutí finských soudů). Navýšení kapitálu C-XI ze dne 12. června 2006 v rozhodnutí o zahájení řízení je zde uvedeno s datem 15. února 2007, jelikož během vyšetřovacího řízení vyšlo najevo, že toto opatření bylo provedeno k tomuto pozdějšímu dni. Rozhodnutí místní správy provést toto navýšení kapitálu bylo nedávno (6. dubna 2011) finským Nejvyšším správním soudem zrušeno (viz bod 114). Jelikož však byl kapitál společnosti ÅI v roce 2007 vyplacen a nebyl vrácen, má Komise za to, že rozhodnutí vnitrostátního soudu neznamená, že by toto opatření mělo být z předmětu jejího šetření vyloučeno.
(17)
Podle finských orgánů byla všechna navýšení kapitálu provedena za účelem financování projektu iTiden kromě těchto navýšení:
C-I) navýšení kapitálu ze dne 18. června 1997 (84 094,39 EUR)
C-II) navýšení kapitálu ze dne 22. června 2000 (340 582,27 EUR)
C-III) navýšení kapitálu ze dne 10. října 2000 (114 368,37 EUR)
C-VIII) navýšení kapitálu ze dne 30. září 2004 (669 896,95 EUR)
C-IX) navýšení kapitálu ze dne 16. června 2005 (199 977,91 EUR).
(18)
Všechny úvěrové záruky byly podle Finska vydány za účelem financování projektu iTiden. Více informací o úvěrových zárukách je uvedeno v bodech 66 až 86.
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(19)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda jsou navýšení kapitálu a úvěrové záruky slučitelné s vnitřním trhem, a to z těchto důvodů.
(20)
Pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise uvedla, že opatření zahrnovala státní prostředky, jelikož byla provedena místními orgány, a že jsou selektivní, jelikož byla určena společnosti ÅI. Pokud jde o kritérium, zda tato opatření poskytla společnosti ÅI „výhody, které by za běžných tržních podmínek čerpat nemohla“, jelikož by soukromý investor, který se řídí vyhlídkou ziskovosti v dlouhodobém horizontu, tuto podporu neposkytl, Komise měla pochybnosti, zda by soukromý investor poskytl kapitál stejně jako místní správa, jelikož společnost ÅI vykazovala dlouhodobě ztráty, nebo přinejlepším velmi skromné zisky. Co se týká konkrétně úvěrových záruk, Komise pochybovala, že by společnost ÅI mohla získat srovnatelnou finanční podporu na trzích, a měla tudíž za to, že tyto záruky společnost ÅI zvýhodnily. Komise se rovněž domnívala, že tyto výhody mohou narušit hospodářskou soutěž a obchod uvnitř Společenství.
(21)
Pokud by se opatření považovala za státní podporu, Komise pochybovala, že by ji bylo možno pokládat za slučitelnou s vnitřním trhem.
(22)
Komise zpochybnila rovněž tvrzení Finska, že pokud by se opatření skutečně považovala za státní podporu, byla tato opatření provedena v souladu s režimy podpor, které se uplatňovaly již před vstupem Finska do EU, a byla by proto zákonná.
4. PŘIPOMÍNKY FINSKA
4.1 OPATŘENÍ NEPŘEDSTAVUJÍ STÁTNÍ PODPORU
(23)
Finsko zastávalo názor, že místní správa jednala v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, tj. že se opatření řídila vyhlídkou místní správy na návratnost jejích investic. Finsko tvrdilo, že investiční rozhodnutí byla odůvodněna programem společnosti týkajícím se nových investic, především projektem iTiden. Opatření tudíž neměla pokrýt předchozí ztráty nebo podporovat ztrátové podnikání. Místní správa obdržela za své investice konkrétní hodnotu v nových podílech ve společnosti ÅI, jelikož se hodnota společnosti v souladu s úpisem akcií zvýšila. Společnost ÅI proto nezískala žádnou výhodu, kterou by nebyla schopna dosáhnout u soukromého investora.
(24)
Bez ohledu na možnou výhodu zastávalo Finsko rovněž názor, že opatření nelze považovat za státní podporu, jelikož neexistují žádné konkrétní důkazy o významném dopadu na hospodářskou soutěž na alandském trhu nemovitostí.
4.2 JEDNÁ-LI SE O STÁTNÍ PODPORU, JE TO ZÁKONNÁ PODPORA NA ZÁKLADĚ EXISTUJÍCÍCH REŽIMŮ PODPORY
(25)
Pokud by se však zjistilo, že opatření zahrnují prvek státní podpory, měla by se tato podpora podle Finska považovat za zákonnou. Finsko tvrdilo, že se na navýšení kapitálu i záruky vztahovaly existující režimy podpory, které byly zavedeny před tím, než se Finsko stalo členem EU.
4.3 JEDNÁ-LI SE O NOVOU STÁTNÍ PODPORU, JE TATO PODPORA SLUČITELNÁ S VNITŘNÍM TRHEM
(26)
Pokud by opatření představovala protiprávní státní podporu, měla by se tato považovat za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jelikož účelem těchto opatření je rozvoj regionu a vytvoření nových pracovních míst, a to především přispěním k diverzifikaci hospodářství tohoto regionu, jež je příliš závislé na loďařském průmyslu.
4.4 MOŽNÉ NAVRÁCENÍ PODPORY
(27)
Pokud by Komise shledala, že opatření představují protiprávní a neslučitelnou podporu, která má být navrácena, předložilo Finsko tato tvrzení.
(28)
Podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (12), nebude Komise vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství. Tak by tomu bylo v tomto případě, jelikož Finsko oprávněně očekávalo, že výše uvedené režimy, které pocházely z doby před přistoupením, byly a jsou platné, a že tudíž podpora poskytnutá podle těchto pravidel je zákonná.
(29)
Pokud by se však Komise domnívala, že je nutno podporu vrátit, Finsko tvrdí, že prvek podpory obsažený v navýšení kapitálu nepředstavuje nutně celou nominální hodnotu transakcí, jež zahrnují státní podporu. Pokud jde o záruky, případná podpora, která má být navrácena, nemůže být vyšší než úrokové zvýhodnění, jehož společnost dosáhla v důsledku záruky (v porovnání s nezaručenými půjčkami). Stejně tak v případě kapitálových injekcí nemůže podpora činit více než náklady společnosti ÅI na získání odpovídajícího kapitálu na trhu.
5. POSOUZENÍ
5.1 HODNOCENÍ OPATŘENÍ JAKO STÁTNÍ PODPORY
(30)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem“.
(31)
Aby bylo opatření považováno za státní podporu, musí být splněny tyto podmínky: a) musí být financováno členským státem nebo ze státních prostředků; b) musí poskytnout selektivní výhodu, která zvýhodňuje určité podniky nebo odvětví výroby, a c) narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Jelikož jsou tyto podmínky kumulativní, musí být všechny splněny, aby se opatření pokládalo za státní podporu.
5.1.1 STÁTNÍ PROSTŘEDKY A SELEKTIVITA
(32)
Z důvodů uvedených v rozhodnutí o zahájení řízení (jež Finsko nezpochybnilo) jsou tato dvě kritéria splněna. Opatření byla provedena na základě individuálních rozhodnutí vydaných místní správou za účelem využití finančních prostředků, které byly v jejím ročním rozpočtu přiděleny regionálním shromážděním Alandských ostrovů. Tato opatření jsou proto jednoznačně financovaná státem a byla individuálně určena společnosti ÅI.
5.1.2 VÝHODA
(33)
Finsko uvedlo, že opatření nepředstavují státní podporu, jelikož neposkytují společnosti ÅI výhodu, kterou by nemohla získat na trzích, ať už u soukromého akcionáře nebo soukromého věřitele.
(34)
Podle ustálené zásady práva v oblasti státních podpor (na niž se obvykle odkazuje jako na zásadu investora v tržním hospodářství) platí, že investování orgánů veřejné správy do kapitálu podniků představuje státní podporu, pokud by stejný kapitál v podobné situaci neposkytl soukromý investor, zejména s vyhlídkou na dosažení návratnosti (13). Podle bodu 3.1 sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (14) (dále jen „sdělení o zárukách“) představuje záruka poskytnutá orgány veřejné správy státní podporu, ledaže je financování poskytnuto za podmínek, které by byly přijatelné pro soukromý subjekt za normálních podmínek tržního hospodářství.
(35)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda byla s ohledem na navýšení kapitálu a záruky splněna zásada investora v tržním hospodářství, zejména na základě dvou připomínek týkajících se společnosti ÅI:
a)
Společnost ÅI vykazovala v letech, v nichž byla opatření provedena, ztráty nebo zanedbatelné zisky. Společnost ÅI vykázala v každém roce v období 2001 až 2005 ztrátu. Zisky mezi rokem 1998 a 2000 byly malé a snižovaly se (38 000 EUR, 28 000 EUR resp. 9 000 EUR). Když společnost ÅI v roce 2006 znovu vykázala zisk, jednalo se pouze o částku ve výši 557,43 EUR. V roce 2006 činil zisk odhadovaný pro rok 2007 (tj. zisk, který se předpokládal v době přijetí rozhodnutí o provedení posledních opatření) pouze 5 868,46 EUR (15).
b)
Mimoto se Komisi zdálo, že peněžní tok společnosti ÅI od roku 2000 nepostačuje k pokrytí jejích nákladů, což vedlo k předpokladu, že opatření byla nezbytná jednoduše kvůli pokrytí tohoto nedostatečného peněžního toku (16).
(36)
Finsko tento názor odmítlo. Jeho tvrzení budou projednána níže, a to zvlášť pro navýšení kapitálu a úvěrové záruky.
5.1.2.1 Kapitálová injekce
(37)
Finsko především odmítá názor, že společnost ÅI měla potíže s likviditou. I když byly činnosti společnosti před projektem iTiden co do velikosti omezené, její provozní hospodářský výsledek a likvidita byly uspokojivé a tak tomu bylo během celého prošetřovaného období. Opatření proto nebyla nutná k uhrazení nákladů na činnost. Cílem opatření bylo financovat rozšíření společnosti, a měla by se proto považovat za investice. Vzhledem k podmínkám těchto investic byla tato opatření opodstatněná podle zásady investora v tržním hospodářství, a nepředstavují proto státní podporu.
(38)
Finsko v této souvislosti uvedlo, že většina navýšení kapitálu byla použita k financování projektu iTiden, zatímco zbytek byl určen na jiné projekty společnosti ÅI (viz bod 17 výše).
(39)
Hodnocení Komise je následující.
(40)
Komise na úvod zdůrazňuje, že kapitál, který akcionář poskytne podniku, není a priori vyhrazen na určité použití, nýbrž se stává součástí hmotného majetku společnosti. Je proto běžné, že je-li investice poskytnuta jako vlastní kapitál, je její soulad se zásadou investora v tržním hospodářství posuzován na základě výhledů týkajících se výsledků společnosti jako celku. V případě, jsou-li k dispozici příslušné důkazy, to nevylučuje posouzení předpokládané návratnosti u konkrétních plánovaných investic, pokud jsou samozřejmě takovéto informace dostupné v době přijetí investičního rozhodnutí.
(41)
Pokud jde o celkové finanční výsledky společnosti ÅI, Komise na základě důkazů předložených v rámci vyšetřovacího řízení uznává, že provozní hospodářský výsledek společnosti ÅI trvale pokrýval její ztráty a zajišťoval likviditu. Dostupné důkazy neumožňují vyvodit závěr, že navýšení kapitálu (nebo půjčky získané prostřednictvím záruk) byla použita k uhrazení ztrát vyplývajících z činnosti společnosti ÅI.
(42)
Je však skutečností, že místní správa poskytla společnosti ÅI důležitý dodatečný kapitál, který mezi rokem 1997 a 2006 na první pohled nevytvořil žádný zisk, nebo jen zisk velmi malý. Rozhodující otázkou proto je (jak tvrdí samotné Finsko), zda měla místní správa důvod očekávat u svého kapitálu návratnost, jež by byla dostatečná pro soukromého investora, aby uskutečnil stejnou investici. To je nutno posoudit na základě informací, které byly místní správě známy v době navýšení kapitálu.
(43)
Finsko uvedlo, že velká část navýšení kapitálu byla určena na financování první a druhé etapy projektu iTiden, zatímco zbývající navýšení kapitálu bylo přiděleno na různé jiné investice. Kvůli srozumitelnosti následující analýza zabývá nejprve navýšením kapitálu, který byl použit k financování projektu iTiden.
(44)
Finsko tvrdí, že se veškerá navýšení kapitálu kromě C-I, C-II, C-III, C-VIII a C-IX uskutečnila za účelem financování projektu iTiden, což byl zdaleka největší samostatný projekt společnosti ÅI. První navýšení kapitálu, které bylo určeno na projekt iTiden, se uskutečnilo v roce 2001 (C-IV).
(45)
Pokud jde o podmínky, za nichž místní správa tato navýšení kapitálu provedla, a (co je zásadní) o návratnost, která se očekávala v době přijetí rozhodnutí, Finsko poskytlo tyto informace:
(46)
Rozhodnutí místní správy přikročit k navýšením kapitálu v souvislosti s projektem iTiden byla přijata na základě informací, které byly poskytnuty na neformálních schůzkách, jichž se zúčastnila místní správa a zástupci společnosti ÅI. Finsko uvedlo, že z těchto schůzek nebyly pořízeny žádné zápisy. Finsko však Komisi předložilo prezentace uvedené na těchto neformálních schůzkách nebo na schůzích správní rady společnosti ÅI. Tyto prezentace obsahovaly stručný popis souvislostí a hlavních charakteristik projektu iTiden a výpočty ziskovosti pro první a druhou etapu tohoto projektu. Tyto důkazy proto Komisi umožnily zjistit, jakou návratnost místní správa očekávala v době, kdy provedla navýšení kapitálu pro projekt iTiden.
(47)
Dne 31. ledna 2002 uspořádala společnost ÅI neformální schůzku s místní správou za účelem schválení zahájení výstavby projektu iTiden v roce 2002 (po koupi pozemku, k níž došlo v roce 2001). Na této schůzce předložila společnost ÅI výpočty ziskovosti, které předpokládaly, že projekt zajistí u vlastního kapitálu společnosti ÅI roční návratnost ve výši 3 %.
(48)
Další neformální schůzka mezi společností ÅI a místní správou se konala dne 4. března 2003 za účelem přípravy valné hromady akcionářů společnosti ÅI dne 5. března 2003. Valná hromada měla rozhodnout o zahájení výstavby první etapy projektu iTiden, k níž v roce 2002 nedošlo. Byl poskytnut aktualizovaný výpočet ziskovosti. V tomto výpočtu se odhadovalo, že první etapa přinese přebytek ve výši pouze 700 EUR, což znamená nulovou návratnost vlastního kapitálu společnosti ÅI.
(49)
Dne 2. února 2006 zasedala správní rada společnosti ÅI, aby projednala zahájení výstavby druhé etapy a požádala o navýšení kapitálu za účelem jejího financování. Podle výpočtu ziskovosti, který byl předložen na této schůzi, měl projekt dosáhnout hranice rentability s návratností vlastního kapitálu ve výši 3 %. Tento výpočet však bylo nutno revidovat, aby se zohlednily vyšší náklady na přizpůsobení budov potřebám nájemců. Revidovaný výpočet ze dne 10. ledna 2006 tudíž sloužil jako základ pro navýšení kapitálu, o němž bylo rozhodnuto na valné hromadě, která se konala dne 12. června 2006 (ačkoliv k navýšení kapitálu došlo z technických důvodů až dne 15. února 2007 - jedná se o navýšení kapitálu C-XI). V tomto výpočtu byla předpokládaná roční návratnost vlastního kapitálu u druhé etapy projektu iTiden stanovena na 1 %.
(50)
Finsko poskytlo tyto důkazy a uvedlo, že to přesně vysvětluje tehdejší očekávání týkající se výnosů, na jejichž základě místní správa rozhodla o navýšení kapitálu pro projekt iTiden, tj. C-IV, C-V, C-VI, C-VII a C-X v případě první etapy a C-XI v případě druhé etapy. Tyto odhady ziskovosti jsou založeny na předpokládaných příjmech (tj. nájemném) plynoucích z projektu iTiden. Finsko uvedlo, že by návratnost investice místní správy měla zohledňovat rovněž vyhlídku na kapitálové zisky spočívající ve zvyšování hodnoty nemovitosti v čase. Finsko však v tomto ohledu nepředložilo žádné konkrétní důkazy. Tyto úvahy nejsou ve výpočtech ziskovosti zahrnuty, což naznačuje, že při rozhodování o investicích nebyly vzaty v úvahu. Na základě výše uvedených důkazů Komise konstatuje, že by soukromý investor při takovéto očekávané návratnosti podobné investice neuskutečnil.
(51)
Každý investor vkládající peněžní prostředky do projektu, který zahrnuje určitý prvek rizika (jako je rozvoj komerčních nemovitostí), bude požadovat návratnost, jež náležitě zohledňuje riziko spojené s investicí. Bude tudíž očekávat „rizikovou přirážku“ převyšující známou návratnost, kterou může docílit u alternativního, bezrizikového aktiva („bezriziková úroková míra“). Běžným měřítkem pro bezrizikovou úrokovou míru jsou státní dluhopisy s ratingem AAA a s kratší dobou splatnosti. Pro účely tohoto posouzení je použit výnos u dvouletých finských státních dluhopisů, jelikož Finsko nevydává dluhopisy s kratší dobou splatnosti. Z toho vyplývá bezriziková úroková míra v roce 2002 v rozmezí od 2,7 do 4,2 %, v roce 2003 mezi 2,2 a 2,7 % a v roce 2006 mezi 2,8 a 3,8 %.
(52)
Po porovnání s návratností kapitálu, kterou očekávala místní správa, když se rozhodla provést navýšení kapitálu v souvislosti s projektem iTiden, Komise podotýká, že místní správa mohla dosáhnout stejné či ještě vyšší návratnosti bez jakéhokoli rizika spojeného s projekty týkajícími se nemovitostí. I podle nejoptimističtějších údajů by „riziková přirážka“ (tj. návratnost přesahující bezrizikovou prémii) činila u navýšení kapitálu C-IV a C-V (tj. navýšení kapitálu v roce 2001 a 2002) nejvýše 0,3 %. U navýšení kapitálu, která byla provedena v důsledku rozhodnutí o zahájení výstavby první etapy projektu iTiden v roce 2003 (a tudíž na základě očekávané návratnosti sdělené na neformální schůzce dne 4. března 2003, viz bod 48), tj. C-VI, C-VII a C-X, byla očekávaná návratnost nulová, což znamená, že v případě nepřevzetí žádného rizika mohlo být dosaženo nesrovnatelně lepší návratnosti. Obdobně u navýšení kapitálu pro druhou etapu, C-XI, byla očekávaná návratnost ve výši 1 % mnohem nižší než bezriziková úroková míra, která byla dostupná v té době.
(53)
Je zřejmé, že by žádný soukromý investor nebyl spokojen se zápornou či velmi nízkou rizikovou přirážku, kterou byla místní správa ochotna akceptovat u navýšení kapitálu, jež byla zmíněna v bodech 47-49. V případě potřeby lze toto doložit empirickými údaji o očekávané návratnosti na alandském trhu nemovitostí.
(54)
Podle zprávy (17) společnosti KPMG ze dne 10. července 2007, kterou zadaly finské orgány a která byla dne 17. července 2007 předložena Komisi, činí návratnost, kterou požadují soukromí investoři u investic do kancelářských prostor na Alandských ostrovech, 7 % (a u průmyslových nemovitostí 8 %). Ačkoliv byla tato zpráva vypracována později než investiční rozhodnutí místní správy, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je přesto důležitá, jelikož je založena na zkoumání minulých investic a neexistuje žádný zřejmý důvod pro domněnku, že v předchozích letech byla požadovaná návratnost podstatně nižší. Zpráva každopádně poskytuje přesvědčivé údaje, že návratnost, kterou předpokládala společnost ÅI, by pro soukromého investora nebyla dostatečná.
(55)
Finsko tvrdilo, že navzdory nízké či nulové očekávané návratnosti jsou investice v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož i) před zahájením výstavby oslovila společnost ÅI potenciální nájemce a byla si jistá, že míra obsazenosti dosáhne nejméně 80 %, a ii) vzhledem ke skutečným finančním výsledkům společnosti ÅI (a tudíž v zásadě projektu iTiden) v letech od roku 2004 a možným dosaženým kapitálovým ziskům se investice ukázaly jako ziskové.
(56)
V této souvislosti postačuje zopakovat (aniž by bylo nutno se zabývat finančními výsledky společnosti ÅI v pozdějších letech), že otázkou není, zda jsou současné výsledky podniku přiměřené, nýbrž zda by na základě informací, které byly známy nebo které bylo možno předpokládat v době, kdy se místní správa rozhodla poskytnout společnosti ÅI státní prostředky (s ohledem na očekávanou 80 % míru obsazenosti), soukromý investor působící v tržních podmínkách poskytl společnosti stejný kapitál. Z výše objasněných důvodů Komise konstatuje, že by tak soukromý investor neučinil.
(57)
Komise proto uvádí, že navýšení kapitálu C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X a C-XI poskytla společnosti ÅI výhodu, kterou by nebyla schopna získat za tržních podmínek (18).
(58)
Komise nyní posoudí ostatní navýšení kapitálu, jichž se týkalo rozhodnutí o zahájení řízení a která podle Finska nesouvisela s projektem iTiden.
(59)
Podle pravidel de minimis platných v době provedení této kapitálové injekce nepředstavují dotace nižší než 100 000 ECU poskytnuté podniku v tříletém období státní podporu (19). Toto navýšení kapitálu činí 84 094,39 EUR, to znamená, že je podstatně nižší než strop podle pravidel de minimis ve výši 100 000 ECU. Společnost ÅI neměla během tříletého období prospěch ze žádného jiného opatření (20). Na tomto základě by kapitálová injekce z roku 1997 každopádně (bez ohledu na okolnosti, za nichž se uskutečnila) nepředstavovala státní podporu.
(60)
Finsko uvedlo, že tato opatření byla určena na výstavbu průmyslové nemovitosti v Norrböle, rekonstrukci nemovitosti v Mariehamnu (C-II) a pořízení průmyslové nemovitosti ve východní části Alandských ostrovů (C-III). Tato navýšení proto jednoznačně nesouvisí s projektem iTiden, který v té době ještě neměl jasnou podobu (k tomu došlo v roce 2001, kdy byl zakoupen pozemek).
(61)
Ačkoliv je pravdou, že celkové zisky společnosti ÅI byly v období 1998-2007 nízké nebo záporné, skutečností je, že v roce 2000 a ve dvou předchozích letech vykázala mírný zisk a že ztráty začaly v roce 2001. Při vyšetřovacím řízení bylo prokázáno, že společnost hradila své náklady a že její likvidní pozice byla přiměřená. Zdá se, že investice, které odůvodňovaly tato dvě navýšení kapitálu, jsou úměrné velikosti a „tradičnímu“ obchodnímu modelu společnosti ÅI před rozšířením v souvislosti s projektem iTiden. Neexistují proto žádné přesvědčivé důvody pro domněnku, že by soukromý investor neprovedl stejná navýšení kapitálu, a neexistují tudíž jednoznačné důkazy o zvýhodnění společnosti ÅI.
(62)
Až do roku 2000 vykazovaly obchodní činnosti společnosti ÅI skromné, avšak kladné hospodářské výsledky (v období 1997-2000 v rozmezí od 9 000 EUR do 38 000 EUR). Obchodní činnosti společnosti ÅI byly v souladu s tehdejším plánem společnosti. Společnost ÅI vlastnila a pronajímala sklady a kanceláře po celých Alandských ostrovech. Soubor nemovitostí ve vlastnictví společnosti ÅI byl až do roku 2000 velmi stálý, což vysvětluje rovněž stabilní finanční výsledky společnosti. Obrat společnosti ÅI byl v období 1997-2000 v rozmezí od 95 000 EUR do 101 000 EUR. V souladu s tím byla společnost ÅI schopna zajistit, aby byly její činnosti ziskové, i když při poměrně malém obratu.
(63)
Podle Finska byla tato navýšení kapitálu použita k pořízení průmyslové nemovitosti (C-VIII) a výstavbě hangáru na letišti Jomala mimo Mariehamn (C-IX).
(64)
Ačkoli tato opatření nebyla bezprostředně odůvodněna projektem iTiden, byla provedena v situaci, která se zcela lišila od situace v případě výše projednaných opatření C-II a C-III. Navýšení kapitálu C-VIII a C-IX byla provedena v roce 2004 resp. 2005. V té době vykazovala společnost ÅI od roku 2001 ztráty. Co je důležité, tyto investice se uskutečnily v době, kdy místní správa od roku 2001 již investovala do společnosti ÅI více než 2,25 milionu EUR s tím, že tato investice nezajistí návratnost, která by byla přijatelná pro tržního investora.
(65)
Nepřiměřená návratnost u projektu iTiden by měla nevyhnutelně negativní dopad na celkové výsledky společnosti ÅI. Vlastní kapitál podniku není konkrétně vyhrazen, nýbrž je zaměnitelný, a musí obdržet odměnu podle celkových výsledků společnosti. Místní správě proto muselo být v době, kdy provedla opatření C-VIII a C-IX, zřejmé, že dodatečné navýšení kapitálu společnosti ÅI v dohledné budoucnosti pravděpodobně nepřinese přiměřenou návratnost. Tržní investor by byl ochoten provést tyto kapitálové injekce, pokud by investice umožnily tržní návratnost na základě celkových výsledků podniku (tj. návratnost, která by nahradila nízkou návratnost u navýšení kapitálu), nejsou však k dispozici žádné údaje, které by naznačovaly, že se toto očekávalo. Finsko neposkytlo ohledně těchto opatření žádné konkrétní informace, jež by tento názor změnily. Komise proto usuzuje, že by žádný soukromý investor neposkytl společnosti ÅI za této situace další kapitál. Navýšení kapitálu C-VIII a C-IX tudíž poskytla společnosti ÅI výhodu, kterou by nemohla získat na trhu.
5.1.2.2 Úvěrové záruky
(66)
Při posuzování možné státní podpory obsažené v zárukách používá Komise zásady, které jsou stanoveny ve sdělení o zárukách. V bodě 3.2 sdělení jsou objasněny podmínky, jež obvykle postačují k vyloučení existence státní podpory v záruce, kterou poskytly orgány veřejné správy. Tyto podmínky však nejsou u záruk G-I, G-II a G-III splněny (stačí poznamenat, že tyto záruky pokrývaly související půjčky v plné výši, viz bod 3.2 písm. c) sdělení o zárukách).
(67)
Komise za prvé podotýká, že finanční situace společnosti ÅI byla v době, kdy byly záruky poskytnuty, dostatečně dobrá, aby nebyla vyloučena schopnost podniku získat půjčky na trhu bez záruk. Společnost nebyla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (21). Na základě dostupných důkazů nelze vyvodit závěr, že společnost ÅI byla podnikem, který by bez státní podpory vůbec nepřežil. V letech před navýšením kapitálu, tj. před zahájením projektu iTiden, byla finanční situace společnosti ÅI stabilní a její obchodní činnosti vykazovaly mírně kladné hospodářské výsledky. Důvodem, proč orgány veřejné správy začaly v roce 2001 masivně vkládat kapitál, nebyla záchrana podniku, nýbrž financování jeho růstu. Pokud by podpora ve formě navýšení kapitálu neexistovala, společnost ÅI by nebyla podnikem v úpadku, nýbrž menší společností, která by měla stále přístup na finanční trhy. Komise proto nemůže vyvodit závěr, že by společnost ÅI neměla bez záruk přístup na úvěrové trhy. Otázkou je, zda záruky poskytly podniku výhodu v podobě nižších úvěrových nákladů, než by musel zaplatit za tržních podmínek, pokud by nebyla záruka poskytnuta.
(68)
Další otázkou, kterou je třeba přezkoumat, je to, zda byla za záruky účtována odpovídající prémie, která je srovnatelná s prémií účtovanou soukromým poskytovatelem záruk. V daném případě nezjistila Komise žádné soukromé záruky, jež by umožnily snadné srovnání. Za této situace porovná Komise celkové finanční náklady na zaručenou půjčku, včetně úrokové sazby u úvěru a záruční prémie, s tržní prémií u podobné nezaručené půjčky (22).
(69)
Dne 9. října 2003 poskytla […] (23), obchodní banka, společnosti ÅI půjčku ve výši […] EUR oproti zajištění […]. Úroková sazba byla do 15. ledna 2007 stanovena na […] ročně (24).
(70)
Ačkoliv tato půjčka byla poskytnuta současně se zárukou G-I, Komise ji pro účely srovnání nákladů na toto opatření nepokládá za vhodnou. Mezi červnem 2000 a březnem 2003 obdržela společnost ÅI pět kapitálových injekcí v celkové hodnotě 2 208 595,01 EUR. Státní podpora v takovéto výši nevyhnutelně ovlivnila posouzení rizika, které […] provedla před poskytnutím půjčky, a tudíž zlepšila úvěrové podmínky, včetně nákladů, v porovnání s podmínkami, které by podnik byl schopen získat na trzích v případě neexistence prvku státní podpory v navýšení kapitálu. Komise proto nemůže mít za to, že úroková sazba u nezaručené půjčky z roku 2003 (či jiných pozdějších půjček) přesně odráží úvěrové podmínky společnosti ÅI v případě neexistence státní podpory, a nelze ji proto použít jako věrohodné a spolehlivé měřítko ke srovnání nákladů na půjčky, na něž se vztahovaly záruky poskytnuté místní správou.
(71)
Komise se domnívá, že v případě neexistence jiných spolehlivých důkazů, pokud jde o srovnatelné půjčky za tržních podmínek, poskytuje vhodné srovnávací měřítko (nesouvisející s příjemcem) pro posouzení, zda byla opatření G-I, G-II a G-III provedena za tržních podmínek, sdělení o referenčních sazbách (25). Sdělení o referenčních sazbách poskytuje náhradu pro tržní úrokovou míru a pro výpočet prvku podpory v opatřeních podpory. Metoda stanovování referenčních sazeb je založena na těchto dvou činitelích: základní sazbě (v tomto případě jednoleté sazbě EURIBOR), k níž se připočte úvěrová marže. Úvěrová marže, která se připočítá k základní sazbě, závisí na dvou činitelích: ratingu podniku, jemuž je půjčka poskytnuta, a úrovni nabízeného zajištění za půjčku. Ve sdělení je rozlišeno pět ratingových kategorií (velmi dobrý [AAA-A], dobrý [BBB], uspokojivý [BB], slabý [B] a špatný [CCC a níže]) a u každé ratingové kategorie tři úrovně zajištění (vysoké, běžné, nízké).
(72)
Dne 18. června 2010 předložilo Finsko Komisi zprávu poradenské společnosti […], která udává rating společnosti ÅI v prosinci každého roku. Rating je stanoven se zpětnou účinností na základě údajů, které byly dostupné na konci účetního roku (tj. rating přiznaný v prosinci 2002 se vztahuje zpětně na zdraví společnosti v roce 2002). Společnost […] vyhotovila ratingovou zprávu, která popisuje celkový finanční stav a vývoj společnosti a zahrnuje tyto oblasti hodnocení: růst, ziskovost, peněžní tok, likviditu, platební schopnost a závazky. Použitá ratingová stupnice má pět ratingových kategorií: výborný (A + a A), dobrý (A- a B+), uspokojivý (B a B-), přiměřený (C + a C) a slabý (C- a D), což umožňuje přímé srovnání s ratingovou stupnicí uvedenou ve sdělení o referenčních sazbách.
(73)
Společnost […] stanovila rating společnosti ÅI v prosinci 2002, 2003 a 2004 na C+, C + resp. C, což společnost řadí do kategorie „přiměřený“. Tato kategorie odpovídá ratingové kategorii „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. U společnosti s ratingem „slabý“ musí být k základní sazbě připočteny úvěrové marže podle rozpětí uvedeného ve sdělení o referenčních sazbách, a to v závislosti na nabídnutém zajištění od 220 základních bodů u vysokého zajištění do 650 základních bodů u nízkého zajištění. V prosinci 2005 stanovila společnost […] rating společnosti ÅI na B- („uspokojivý“), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu ve smyslu sdělení o referenčních sazbách.
(74)
Dne 27. června 2011 poskytlo Finsko dodatečné informace o ratingu a zajištění půjček. Rating stanovila […], tj. banka, která společnosti ÅI poskytla nezaručené půjčky a dvě zaručené půjčky. Rating […] používá pro roky 2000 až 2003 systém písmen doplněný o jednoslovné hodnocení. Rating je snadno porovnatelný s ratingovou stupnicí uvedenou ve sdělení o referenčních sazbách. Od roku 2005 poskytuje rating […], poradenská společnost podobná společnosti […]. V roce 2003 a 2004 stanovila […] rating společnosti ÅI na B- (uspokojivý) a A (uspokojivý), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. To znamená, že pro roky 2003 a 2004 stanovila […] rating společnosti ÅI o jednu kategorii vyšší než společnost […]. Pro rok 2005 stanovila společnost […] rating společnosti ÅI jako A (uspokojivý), což odpovídá „uspokojivému“ ratingu podle sdělení o referenčních sazbách, a zařazuje tudíž společnost ÅI do stejné kategorie jako společnost […].
(75)
Komise zastává názor, že by se při posuzování, zda byly záruky G-I, G-II a G-III poskytnuty za tržních podmínek, měl použít rating společnosti […]. Vzhledem k tomu, že před poskytnutím první záruky G-I v říjnu 2003, kdy společnost ÅI již obdržela pět kapitálových injekcí v celkové hodnotě 2 208 595,01 EUR, je jakýkoli rating společnosti v roce 2003 pravděpodobně ovlivněn značnou částkou státní podpory. Komise proto považuje za vhodné použít konzervativnější rating stanovený společností […]. To má dopady pro roky 2004 a 2005, jelikož u těchto dvou let stanovila společnost […] rating společnosti ÅI o jednu kategorii níže než […]. Je třeba rovněž podotknout, že […] poskytla společnosti ÅI půjčky, za něž se zaručila místní správa, přičemž současně stanovila rating společnosti ÅI, což mohlo její hodnocení ovlivnit. Společnost […] se nepodílela na finančních transakcích, a její hodnocení je proto s menší pravděpodobností přímo ovlivněno nepatřičnými aspekty spojenými se státní podporou.
(76)
Pro účely použití sdělení o referenčních sazbách proto Komise přebírá níže uvedené ratingy společnosti ÅI: slabý (B) v roce 2003 a 2004 a uspokojivý (BB) v roce 2005.
(77)
Pokud jde o zajištění, společnost ÅI poskytla zajištění v nominální hodnotě záruk v podobě hypoték na pozemek, na němž byl budován projekt iTiden. Finsko neposkytlo žádné informace týkající se ztráty při selhání podle poznámky pod čarou č. 2 ve sdělení o referenčních sazbách. Tyto informace pomáhají stanovit úroveň zajištění a úvěrové marže, které je nutno připočítat k základní sazbě. Komise si proto vyžádala informace o prioritě hypoték a o hodnotě nemovitosti v době poskytnutí záruk. Finsko nemá k dispozici ocenění, která prokazují hodnotu nemovitosti v době poskytnutí záruk. Finské orgány však uvedly, že se hodnota nemovitosti v čase zvyšovala s tím, jak projekt postupoval. Podle Finska hodnota nemovitosti v roce 2010 činila […] EUR.
(78)
Pokud jde o senioritu zajištění, Komise podotýká, že u záruk G-I a G-II mělo zajištění místní správy nejvyšší senioritu ze všech hypoték poskytnutých na nemovitý majetek. Komise uvádí, že obchodní banky poskytly společnosti ÅI nezaručené půjčky a akceptovaly jako zajištění hypotéky na stejnou nemovitost s nižší senioritou (a tudíž méně dobré zajištění), než je zajištění, které získala místní správa. Vzhledem k této skutečnosti a neexistenci lepších důkazů má Komise za to, že pro účely použití sdělení o zárukách byla úroveň zajištění za záruky „běžná“.
(79)
Na základě výše uvedených skutečností bude referenční sazba posouzena zvlášť pro každou záruku, kterou společnost ÅI obdržela od místní správy.
(80)
Komise podotýká, že u všech záruk poskytnutých společnosti ÅI se prémie skládaly ze dvou částí: i) stálé prémie hrazené ročně a vyjádřené jako procentní podíl nesplacené jistiny úvěru a ii) „jednorázového“ poplatku, který byl rovněž vyjádřen jako procentní podíl výše úvěru, byl však uhrazen pouze jednou při vydání záruky. V níže uvedeném posouzení zahrnují celkové finanční náklady zaručených půjček pouze stálou prémii, která byla hrazena každý rok. Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách je nutno prvek podpory obsažený v záruce vypočítat jako rozdíl mezi tržní cenou (v tomto případě referenční sazbou) a skutečně hrazenou cenou. Cena, kterou skutečně uhradila společnost ÅI, zahrnuje stálou prémii placenou ročně a jednorázovou prémii, která byla zaplacena pouze jednou. Z praktických důvodů bude jednorázová prémie projednána v oddíle 8.2, který se zabývá navrácením podpory, jelikož je snazší odečíst částku jednorázového poplatku od částky podpory, která má být navrácena. Každopádně i v případě, že by byly jednorázové prémie připočítány k celkovým finančním nákladům zaručených půjček, závěr ohledně existence podpory by se nezměnil. Jednorázová prémie ovlivňuje pouze výši podpory, která byla poskytnuta společnosti ÅI.
(81)
Záruku G-I poskytla místní správa dne 9. října 2003 za účelem pokrytí půjčky ve výši […] EUR, kterou společnosti ÅI poskytla […] (číslo úvěru […]). Jako zajištění v případě uplatnění záruky poskytla společnost ÅI hypotéku na nemovitý majetek. Úroková sazba u půjčky byla do 15. ledna 2007 stanovena na […] % (26). Prémie za záruku činila […] % půjčky ročně (27). Celkové finanční náklady na zaručenou půjčku v době jejího poskytnutí proto činily […] % ročně, což je nutno porovnat s referenční sazbou vypočítanou pro záruku na základě základní sazby a rozpětí, které závisí na ratingu společnosti ÅI a úrovni zajištění půjčky. Základní sazba (jednoletá sazba EURIBOR) ke dni 9. října 2003 činila 2,235 %. V té době byl rating společnosti ÅI „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. Jak bylo uvedeno výše, Komise má za to, že úroveň zajištění půjčky byla běžná, což znamená, že úvěrová marže, která se připočítá k základní sazbě, činí 400 základních bodů. Referenční sazba u této půjčky proto činí 6,235 %, což je více než celkové finanční náklady záruky G-I ve výši […] % ročně.
(82)
Ode dne 6. září 2004 mimoto místní správa záruční prémii u záruky G-I snížila na […] %. Celkové finanční náklady zaručené půjčky proto činily […] %, tj. o […] základního bodu méně, než je referenční sazba, což společnosti ÅI poskytlo odpovídající výhodu.
(83)
Dne 2. listopadu 2004 získala společnost ÅI od […] půjčku ve výši […] EUR (číslo úvěru […]). Tato půjčka byla zajištěna zárukou místní správy, za niž poskytla společnost ÅI zajištění v podobě zástavního práva na nemovitý majetek. Úroková sazba byla stanovena ve výši […] + […] základního bodu a poplatku za záruku ve výši […] % částky půjčky ročně, což znamená, že celkové finanční náklady této zaručené půjčky činily […] % ročně (28).
(84)
Referenční sazbu u záruky G-II je nutno vypočítat na základě jednoleté sazby EURIBOR platné ke dni 2. listopadu 2004, tj. 2,314 %. V té době byl rating společnosti ÅI „slabý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. S ohledem na běžnou úroveň zajištění činí referenční sazba u této půjčky 6,314 % ročně, což je více než celkové finanční náklady záruky G-II ve výši […] % ročně. Z porovnání nákladů na tuto novou zaručenou půjčku s referenční sazbou vyplývá, že celkové finanční náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka G-II, byly nejméně o […] základních bodů nižší než referenční sazba, poskytly tudíž společnosti ÅI finanční výhodu. Podle informací, které má Komise k dispozici, se úroková sazba u zaručené půjčky od jejího poskytnutí nezměnila.
(85)
Dne 13. prosince 2005 vydala místní správa ve prospěch společnosti ÅI novou záruku. Tato záruka se měla vztahovat na „referenční půjčku“, tj. původně nezaručenou půjčku ze dne 9. října 2003, jejíž podmínky se tudíž změnily. Úroková sazba u půjčky se k tomuto okamžiku změnila na […] % ročně. Poplatek za záruku byl stanoven na […] % částky půjčky, což znamená celkové finanční náklady ve výši […] % ročně (29) (podmínky platné od tohoto dne byly stejné jako výše popsané podmínky, které se vztahovaly na půjčku se zárukou G-I, včetně postupných změn úrokové sazby).
(86)
Referenční sazbu u záruky G-III je nutno vypočítat na základě jednoleté sazby EURIBOR ke dni 13. prosince 2005, která činila 2,769 %. V té době byl rating společnosti ÅI „uspokojivý“ ve smyslu sdělení o referenčních sazbách. S přihlédnutím k běžné úrovni zajištění činí referenční sazba u této půjčky 4,969 % ročně. To je více než celkové finanční náklady záruky G-III ve výši […] % ročně. Místní správa proto poskytla společnosti ÅI odpovídající finanční výhodu ve výši nejméně […] % ročně.
5.2 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE A OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(87)
Finské orgány tvrdily, že dotyčná opatření neovlivňují obchod mezi členskými státy, a proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Na podporu tohoto tvrzení Finsko v podstatě uvedlo, že společnost ÅI je pouze jedním z řady podniků působících na trhu nemovitostí a nepatří k největším. Neexistují proto žádné důkazy, že by opatření (pokud by se pokládala za státní podporu) posílila postavení společnosti ÅI na úkor ostatních soutěžitelů.
(88)
Komise nemůže toto tvrzení uznat. Skutečnost, že společnosti ÅI byla poskytnuta finanční výhoda, kterou její konkurenti neměli k dispozici (a jak potvrdilo Finsko, na alandském trhu nemovitostí působí řada dalších hospodářských subjektů), znamená, že společnost ÅI mohla uskutečnit větší investice a rozšířit svou činnost za finančních podmínek, které byly výhodnější než podmínky, jež byly dostupné jejím konkurentům (kteří se v případě neexistence výhody, která byla poskytnuta společnosti ÅI, mohli rozhodnout pro uskutečnění podobných investic). Není nutné prokázat, že opatření umožnila společnosti ÅI převzít podíly na trhu od konkrétního soutěžitele.
(89)
Obdobně mohla výhoda, která byla poskytnuta společnosti ÅI, ovlivnit obchod mezi členskými státy. Je pravdou, že alandský trh je malý, nachází se na souostroví, na něž se lze dostat pouze po moři nebo letecky, a že zde na základě aktu o přistoupení Finska k EU platí zvláštní omezení práva usazování. Skutečností však je, že pro působení zahraničních podniků na Alandských ostrovech neexistuje žádná absolutní překážka a zcela jistě žádná překážka pro to, aby takovéto podniky investovaly do místního trhu nemovitostí. Komise rovněž podotýká, že Finsko nezpochybnilo tvrzení uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení, že nemovitosti na Alandských ostrovech v minulosti získaly podniky se sídlem v jiných členských státech. Výhoda, kterou tato opatření poskytla společnosti ÅI, proto přinejmenším mohla ovlivnit obchod mezi členskými státy nepatřičným posílením postavení společnosti ÅI v porovnání s potenciálními zahraničními konkurenty nebo investory.
5.3 ZÁVĚR OHLEDNĚ HODNOCENÍ OPATŘENÍ JAKO STÁTNÍ PODPORY
(90)
Z výše uvedených důvodů Komise uvádí, že veškerá navýšení kapitálu (s výjimkou C-I, C-II a C-III) a úvěrové záruky G-I, G-II a G-III představují státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU.
6. ÚDAJNÁ ZÁKONNOST PODPORY
(91)
Finsko tvrdilo, že kapitálové injekce i záruky jsou v případě, že by se pokládaly za státní podporu, zákonné na základě režimů podpory, které byly zavedeny před tím, než se Finsko stalo členem EU, a před přistoupením k EU byly náležitě oznámeny Kontrolnímu úřadu ESVO (dále jen „Kontrolní úřad“) s referenčními čísly 93-074 (navýšení kapitálu) a 93-079 (záruky).
(92)
Toto tvrzení je nutno přezkoumat na základě ustanovení nařízení (ES) č. 659/1999. Podle čl. 1 písm. d) se „režimem podpory“ rozumí „jakýkoliv akt, na jehož základě může být bez dalších prováděcích opatření poskytnuta jednotlivá podpora pro podniky definované aktem obecným a abstraktním způsobem, a dále akt, na jehož základě může být na neurčitou dobu a/nebo na neurčitou částku poskytnuta pro jeden nebo několik podniků podpora, která není spojena se zvláštním projektem“. Podle čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999 se „existující podporou“ rozumí: „i) aniž jsou dotčeny články 144 a 172 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, všechny podpory existující v příslušných členských státech před vstupem Smlouvy v platnost, to znamená režimy podpor a jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost a zůstávají použitelné i po něm“.
(93)
Finsko přistoupilo k Evropskému společenství dne 1. ledna 1995. Podle čl. 172 odst. 5 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska se „[…] státní podpory poskytnuté novými členskými státy v průběhu roku 1994, které však v rozporu s Dohodou o EHP či ujednáními na základě této dohody nebyly oznámeny Kontrolnímu úřadu ESVO, nebo mu byly oznámeny, byly však poskytnuty dříve, než Kontrolní úřad vydal rozhodnutí, nepovažují za existující státní podpory podle čl. 93 odst. 1 Smlouvy o ES […]“ [neověřený překlad - pozn. překl.].
(94)
Podle čl. 1 písm. c) nařízení (ES) č. 659/1999 se „novou podporou“ rozumí každá podpora, což znamená režimy podpory a jednotlivou podporu, která není existující podporou, včetně změn existující podpory (30).
(95)
V čl. 4 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (31) je změna stávající podpory vymezena jako „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem. Zvýšení původního rozpočtu stávajícího režimu podpor maximálně o 20 % se však nepovažuje za změnu stávající podpory.“
(96)
Z výše uvedených skutečností vyplývá, že opatření, které pochází z doby před přistoupením a představuje režim státní podpory, lze pokládat za existující podporu, jsou-li splněny dvě podmínky. První podmínkou je to, že režim byl zaveden před vstupem Smlouvy o ES v platnost, a druhou, že se jeho podstata od té doby významně nezměnila.
(97)
Komise posoudí tvrzení Finska ohledně zákonnosti podpory pro oba údajné režimy zvlášť.
6.1 ÚDAJNÝ SYSTÉM ZÁRUK (93-079)
(98)
Komise za prvé posoudí, zda tato opatření představují režim podpory ve smyslu čl. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 659/1999.
(99)
Vnitrostátním právním základem systému záruk je provinciální zákon o zárukách provincie pro průmysl a některá jiná odvětví podnikání (ÅFS 1966:14) (32), který byl schválen v roce 1966 a pozměněn zákony ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 a 2002:23. Pokud jde o rozpočet nebo „obálku“, v době přistoupení Finska k ES provinciální zákon z roku 1966 stanovil, že „výše nesplacených záruk nebo půjček (33) nesmí v žádném okamžiku překročit 20 000 000 FIM“. Na druhou stranu dotyčné opatření nestanovilo žádné časové omezení, pokud jde o jeho uplatňování.
(100)
Na základě výše uvedených skutečností a ustanovení ve vnitrostátním právním předpise se na první pohled zdá, že opatření splňují definici režimu podpory, jelikož akt povoluje podporu, která není spojena se zvláštním projektem, který má být zadán jednomu nebo několika podnikům na neurčitou dobu. Údajný režim byl zaveden dne 1. září 1982, tj. dlouho před 1. lednem 1994, a byl oznámen Kontrolnímu úřadu. Zdá se proto, že první podmínka týkající se existující podpory je splněna, jelikož původní režim byl zaveden před vstupem Smlouvy ve Finsku v platnost, a dokonce před 1. lednem 1994, což znamená, že v tomto případě není použitelný čl. 172 odst. 5 aktu o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska.
(101)
Komise však musí rovněž posoudit, zda opatření prošla od 1. ledna 1994 podstatnými změnami.
(102)
Regionální orgány provedly po 1. lednu 1994 nejméně tři změny systému záruk (provinciálními zákony 1994:29, 1996:56 a 2002:23), a to před poskytnutím první záruky dne 14. srpna 2003. Tyto změny umožnily podstatné zvýšení rozpočtu režimu (tj. navýšení celkové výše záruk, jež lze poskytnout v daném okamžiku). Jelikož se tento případ týká poskytnutí úvěrové záruky, je nutno posoudit, zda by se změny rozpočtu režimu, které byly zavedeny před provedením projednávaných opatření, měly považovat za podstatné a oddělitelné od existujícího režimu.
(103)
Jak bylo popsáno výše, podle článku 4 nařízení (ES) č. 794/2004 představuje zvýšení rozpočtu o více než 20 % změnu stávajícího režimu podpory. Dvě výše uvedené změny (34) zvýšily původní rozpočet režimu o 50 % resp. 150 %. Toto zvýšení rozpočtu představuje podstatné změny režimu, které nebyly nikdy oznámeny Komisi.
(104)
Dopad těchto podstatných změn nelze považovat za oddělitelný od údajného režimu s tím, že se celý režim stává novou podporou. Původní režim podpory byl ve skutečnosti omezen pouze s ohledem na celkovou výši záruk, které mohly být nesplaceny v daném okamžiku. Za této situace se velmi významné zvýšení rozpočtu (i bez jakékoli jiné změny režimu) dotýká samotné podstaty stávajících pravidel.
(105)
Komise mimoto podotýká, že z dokumentů týkajících se záruk, které předložilo Finsko, nevyplývá, že právním základem těchto záruk byl údajný systém záruk.
(106)
Záruky, na něž se vztahuje toto rozhodnutí, je proto nutno považovat za novou podporu. Jelikož podpora byla zavedena bez předchozího schválení Komisí, jak se požaduje v článku 108 SFEU, jedná se o protiprávní podporu.
6.2 ÚDAJNÝ REŽIM UPISOVÁNÍ AKCIÍ (93-079)
(107)
Vnitrostátní pravidla týkající se tohoto údajného režimu byla Kontrolnímu úřadu oznámena jako opatření podpory pro upisování akcií. Podle dokumentů předložených v té době se zdá, že jako vnitrostátní právní základ byl uveden „roční rozpočet Alandských ostrovů“. Pod nadpisem „maximální možná míra podpory, která (…) může být dosažena u jednoho projektu“, uvedlo Finsko „30 %“. Pod nadpisem „Rozpočet/výdaje“ uvedlo Finsko rozpočty pro roky 1992 až 1994, kolonku „Odhad celkového rozpočtu na celou plánovanou dobu trvání režimu“ však ponechalo prázdnou.
(108)
V průběhu vyšetřovacího řízení Finsko objasnilo, že formálním právním základem údajného režimu je zákon o autonomii Alandských ostrovů (1144/1991), který byl schválen v roce 1991. Podle § 18 odst. 22 mají alandské místní orgány „obecnou pravomoc“ přijímat různé druhy opatření zaměřujících se na podporu alandského hospodářství. Tyto pravomoci jsou uplatňovány (např. prostřednictvím půjček, kapitálových injekcí, záruk) pomocí prostředků v ročním souhrnném rozpočtu místní správy.
(109)
Komise uvádí následující:
(110)
Bez ohledu na skutečnost, že Finsko může považovat pravomoci místních orgánů poskytovat takovéto kapitálové injekce (na základě obecných pravomocí, které jsou uděleny zákonem o autonomii) za „režim“, musí Komise ověřit, zda ustanovení vnitrostátního zákona, jež stanoví tyto pravomoci, splňují definici „režimu“ podle čl. 1 písm. d) nařízení (ES) č. 659/1999. V tomto ohledu se zdá, že právní základ (§ 18 odst. 22 zákona č. 1144/1991) sestává z pravidel, která se týkají rozdělení pravomocí mezi jednotlivými orgány v rámci finského právního řádu a která nesplňují požadavky pro to, aby představovala režim podpory (jenž je definován mimo jiné jako „… akt, na jehož základě může být bez dalších prováděcích opatření poskytnuta jednotlivá podpora …“). Přidělení kapitálu jednotlivému příjemci proto za prvé vyžaduje přidělení částky v ročním rozpočtu místní správy (schváleném regionálním alandským shromážděním podle jeho uvážení) a poté provedení rozhodnutí přijatých místní správou. Zdá se proto, že kapitálové injekce poskytnuté na základě těchto pravomocí je nutno pokládat spíše za řadu jednotlivých rozhodnutí než za režim podpory.
(111)
Komise každopádně rovněž podotýká, že se údajný režim týkal pouze let 1992 až 1994, jelikož pod nadpisem „Rozpočet/výdaje“ nebyly uvedeny žádné další informace, ačkoliv právním základem byl „roční rozpočet Alandských ostrovů“.
(112)
Komise rovněž poznamenává, že Finsko uvedlo, že maximální míra podpory, která může být „dosažena u jednoho projektu“, činí 30 %. To lze každopádně chápat pouze v tom smyslu, že kapitálové injekce na základě tohoto údajného režimu měly být spolu s významnými soukromými příspěvky (ve výši nejméně 70 %) použity na „projekty“, jež mají podporovat cíl údajného režimu, jímž byl „cestovní ruch, průmysl, výzkum a vývoj“. Navýšení kapitálu, jimiž se zabývá toto rozhodnutí, tuto formální podmínku nesplňují, a nemohou se na ně proto vztahovat vnitrostátní právní předpisy, které byly oznámeny Kontrolnímu úřadu, bez ohledu na skutečnost, zda tato opatření představovala řádný režim podpory, a pokud ano, zda byla uplatňována po roce 1994.
(113)
Státní podpora, která byla poskytnuta ve formě navýšení kapitálu společnosti ÅI, proto představuje novou podporu. Jelikož podpora byla zavedena bez předchozího schválení Komisí, jak požaduje článek 108 SFEU, jedná se o protiprávní podporu.
6.3 DODATEČNÁ PŘIPOMÍNKA K NEDÁVNÝM ROZHODNUTÍM FINSKÉHO NEJVYŠŠÍHO SPRÁVNÍHO SOUDU
(114)
Je třeba rovněž uvést, že dvě opatření, která místní správa provedla ve prospěch společnosti ÅI, byla nedávno finským soudem zrušena. Těmito opatřeními je i) navýšení kapitálu C-XI, jež bylo společnosti ÅI poskytnuto v roce 2007 (viz poznámka v bodě 16), a ii) úvěrová záruka z roku 2006, která nebyla uplatněna. V rozsudku ze dne 6. dubna 2011 Nejvyšší správní soud rozhodl o tom, zda byla rozhodnutí místní správy přijata v souladu s vnitrostátními správními předpisy. Přitom soud rovněž posoudil, zda existují dostatečné náznaky, že opatření představovala státní podporu, což znamená, že je místní orgány měly před zavedením oznámit Komisi. Soud shledal, že jsou zjevně splněna všechna kritéria státní podpory. Soud analyzoval rovněž tvrzení Finska, že by se na opatření (pokud by představovala podporu) vztahovala vnitrostátní pravidla, která platila před přistoupením, a proto by se považovala za „existující podporu“. Soud přitom podrobně posoudil vnitrostátní pravidla a zjistil, že bez ohledu na skutečnost, zda tato pravidla představovala skutečný režim státní podpory, či nikoli, rozhodnutí místních orgánů nesplňují formální požadavek podle vnitrostátních předpisů, především z důvodů, které uvedla výše Komise. Závěry Nejvyššího správního soudu Finska jsou proto v souladu se závěry Komise, že kapitálová injekce C-XI, jíž se týká vyšetřovací řízení, zahrnuje novou státní podporu. Nejvyšší soud dospěl k témuž závěru u úvěrové záruky z roku 2006. Jelikož záruka nebyla nikdy zavedena, nebyla v tomto rozhodnutí posouzena.
7. SLUČITELNOST
(115)
Finsko obecně tvrdilo, že by opatření v případě, že by se považovala za novou státní podporu, byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož účelem činností společnosti ÅI financovaných podporou bylo usnadnit rozvoj regionu a vytvořit nová pracovní místa.
(116)
Ačkoliv je státní podpora v zásadě zakázána, považuje se za slučitelnou s vnitřním trhem v případech uvedených v čl. 107 odst. 2 SFEU a může být považována za slučitelnou, je-li použita k dosažení cílů zmíněných v čl. 107 odst. 3. Jediným důvodem slučitelnosti, který lze předpokládat v tomto případě, je důvod uvedený v ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, jež povoluje státní podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, nebo ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, jež stanoví, že mohou být povoleny státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských oblastí.
(117)
Podle pravidel regionální podpory, která platila pro Finsko v té době (mapy regionální podpory 2000-2006 a 2007-2013), nebylo město Mariehamn, v němž se nachází projekt iTiden, každopádně pro tuto podporu způsobilé. To znamená, že i kdyby bylo možno říci, že podporu lze spojit s tímto projektem, nelze ji považovat za slučitelnou. Komise mimoto podotýká, že Finsko neprokázalo splnění podmínek pro slučitelnost na základě pravidel regionální podpory (co se týká např. formy podpory, způsobilých nákladů nebo maximální míry podpory).
(118)
Podporu nelze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem ani podle žádných jiných pokynů a sdělení přijatých Komisí s ohledem na použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nebo přímo podle uvedeného článku. Finské orgány nepředložily žádné konkrétní tvrzení nebo důkazy, které by Komisi umožnily schválit tato opatření jako slučitelná podle některého z ustanovení SFEU.
8. NAVRÁCENÍ PODPORY
8.1 TVRZENÍ FINSKA
(119)
V čl. 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 je stanoveno, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]. Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.“ Samozřejmým důsledkem proto je, že by protiprávní státní podpora pro společnost ÅI měla být navrácena.
(120)
Finsko však tvrdilo, že by Komise neměla v tomto případě navrácení podpory nařídit, jelikož Finsko oprávněně očekávalo, že podpora byla zákonná na základě údajných režimů použitelných před přistoupením, a že by navrácení bylo v rozporu se zásadami práva Společenství. Komise podotýká, že se Finsko oficiálně dovolávalo oprávněných očekávání pouze s ohledem na místní správu. Oprávněná očekávání příjemce nebyla výslovně zmíněna.
(121)
Komise nemůže každopádně toto tvrzení přijmout.
(122)
Pokud jde o navýšení kapitálu, Komise výše prokázala, že bez ohledu na to, co se společnost ÅI či kdokoli jiný mohl domnívat s ohledem na právní status údajného režimu upisování akcií ve vztahu k pravidlům státní podpory, tato navýšení nesplňovala formální podmínky údajného režimu, jak byl oznámen Kontrolnímu úřadu. Nelze proto tvrdit, že společnost ÅI mohla využít oprávněná očekávání, pokud jde o zákonnost navýšení kapitálu, jelikož se na ně nemohly vztahovat vnitrostátní předpisy, ve vztahu k nimž se Finsko dovolává oprávněných očekávání.
(123)
Co se týká úvěrových záruk, Komise prokázala, že se systém záruk podstatně změnil ještě před poskytnutím záruk, jichž se týká toto rozhodnutí. Tyto změny, které provedly alandské orgány, nebyly Komisi oznámeny. Důsledkem je to, že záruky poskytnuté podle vnitrostátních předpisů, které tvořily původní režim, je nutno považovat za novou podporu. Podle ustálené judikatury nemůže příjemce podpory oprávněně očekávat, že podpora, které měla být podle článku 108 SFEU oznámena Komisi, avšak oznámena nebyla, je zákonná (35).
(124)
Záruky i navýšení kapitálu proto představují novou podporu, která měla být před zavedením oznámena Komisi.
(125)
Podle ustálené judikatury (36) se členský stát, jehož orgány při poskytnutí podpory porušily postup stanovený v článku 108 SFEU, nemůže odvoláním se na oprávněná očekávání příjemců podpory vyhnout povinnosti přijmout opatření k provedení rozhodnutí Komise, které nařizuje navrácení podpory. Pokud by se vnitrostátní orgány mohly dovolávat svého vlastního protiprávního jednání, pozbyly by články 107 a 108 SFEU zcela platnosti a rozhodnutí přijatá Komisí na základě těchto ustanovení by byla zbavena jejich účinků.
(126)
Stejná zásada se musí nutně použít v případě, že se vnitrostátní orgány dovolávají oprávněných očekávání ohledně zákonnosti opatření, která však neoznámily Komisi, ačkoliv tato opatření představovala novou podporu (37).
(127)
Pokud jsou relevantní oprávněná očekávání společnosti ÅI, Komise obdobně podotýká, že podle ustálené judikatury platí, že s ohledem na imperativní charakter kontroly státních podpor prováděné Komisí na základě článku 108 SFEU mohou podniky, které jsou příjemci podpory, v zásadě mít oprávněná očekávání, že byla zachována pravidla při poskytování podpory, pouze v případě, že byla tato podpora poskytnuta při dodržení postupu upraveného uvedeným článkem. Subjekt jednající s péčí řádného hospodáře musí být běžně schopen ujistit se o tom, že byl tento postup dodržen (38).
(128)
Komise podotýká, že nikdo jiný než společnost ÅI nemohl mít lepší přehled o opatřeních místní správy v souvislosti s údajnými režimy podpory, jelikož místní správa je hlavním akcionářem této společnosti a ve správní radě společnosti ÅI je zastoupena fyzickými osobami, které jsou rovněž členy výkonného orgánu místní správy. Toto tvrzení dokládá skutečnost, že (jak bylo uvedeno výše v souvislosti s kapitálovými navýšeními) zástupci společnosti ÅI a místní správy si pravidelně vyměňovali informace. I když se finské orgány výslovně nedovolávaly oprávněných očekávání jménem příjemce podpory, Komise se domnívá, že společnost ÅI nemůže v daném případě oprávněná očekávání uplatňovat.
(129)
Komise mimoto nikdy Finsko ani příjemce podpory výslovně neujistila, že dotyčná opatření nebudou státní podporou, nebo že budou představovat slučitelnou podporu, což by mohlo vést k takovýmto očekáváním (39).
(130)
Finsko dále uvedlo, že by v případě navrácení podpory poskytnuté prostřednictvím navýšení kapitálu neměla být prvkem podpory nutně celá částka poskytnutého kapitálu, nýbrž (analogicky s výpočtem prvku podpory v zárukách) náklady společnosti ÅI na nalezení alternativní investice na trzích. V tomto ohledu Finsko navrhlo, aby byly náklady takovéhoto alternativního financování stanoveny pomocí 7 % předpokládané návratnosti investic u kancelářských prostor, která byla uvedena ve zprávě společnosti KPMG.
(131)
Komise nemůže tento názor uznat.
(132)
Jako obecný předpoklad je jistě správné, že státní podporu v daném případě představuje rozdíl mezi výhodou (v podobě financování), kterou společnost skutečně obdržela ze státních prostředků, a tím, co by nemohla získat na kapitálových trzích. „Tímto vrácením tak příjemce ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a dochází k obnovení situace před poskytnutím podpory“ (40).
(133)
Každý subjekt uskutečňující investici, ať už poskytnutím úvěru nebo převzetím kapitálové účasti ve společnosti, usiluje u této investice o dosažení návratnosti, která odpovídá riziku.
(134)
Je-li podpora ve formě půjčky s náklady, které jsou nižší než tržní náklady (což je případ zaručené půjčky, jsou-li celkové finanční náklady nižší než úroková sazba u půjčky poskytnuté za tržních podmínek), poskytnuta společnosti, která není vyloučena z úvěrového trhu, a byla by proto schopna jako alternativu podpory získat půjčku za tržní sazbu, je zřejmé, že účelu navrácení podpory lze dosáhnout tím, že společnost zaplatí tento rozdíl (s připočtením úroků), což ji znovu postaví na roveň jejím konkurentům.
(135)
U investic do vlastního kapitálu se situace liší. Návratnost zde nezávisí na ochotě společnosti platit (jak je tomu v případě půjčky), nýbrž je zcela závislá na související ziskovosti obchodního modelu společnosti. Pokud se soukromý investor nedomnívá, že podnik poskytne za riziko, které podstupuje, náležitou odměnu, investici neuskuteční, nýbrž vloží své peněžní prostředky jinam. Jinými slovy, Komise nemůže uznat, že by společnost byla schopna získat stejné peněžní prostředky k navýšení svého kapitálu na kapitálovém trhu nabídnutím vyšší odměny, jelikož očekávané výsledky jí neumožňovaly nabídnout investorovi do vlastního kapitálu tuto vyšší odměnu. Hypotetickou situací (tj. situací v případě, že by podpora neexistovala), kterou má navrácení podpory obnovit nebo přivodit, je tudíž situace, kdy by nebyl investován žádný kapitál. Podporou, kterou je nutno navrátit, je proto celá částka navýšení kapitálu.
(136)
Komise proto nemůže přijmout názor Finska, pokud jde o prvek podpory v navýšeních kapitálu.
8.2 PODPORA, KTERÁ MÁ BÝT NAVRÁCENA
(137)
Protiprávní a neslučitelná podpora, kterou zjistila Komise a kterou musí Finsko získat zpět od společnosti ÅI, proto činí:
(138)
Navýšení kapitálu:
a)
Navýšení kapitálu C-IV: 353 199,00 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 20. července 2001.
b)
Navýšení kapitálu C-V: 599 933,78 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 15. srpna 2002.
c)
Navýšení kapitálu C-VI: 799 911,64 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 13. března 2003.
d)
Navýšení kapitálu C-VII: 515 165,97 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 6. května 2004.
e)
Navýšení kapitálu C-VIII: 669 896,95 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 30. září 2004.
f)
Navýšení kapitálu C-IX: 199 977,91 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 16. června 2005.
g)
Navýšení kapitálu C-X: 234 961,43 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 16. června 2005.
h)
Navýšení kapitálu C-XI: 1 379 998,95 EUR. Tato podpora byla společnosti ÅI poskytnuta dne 15. února 2007.
(139)
Úvěrové záruky: Prvek podpory je u všech záruk vypočítán jako rozdíl mezi referenční sazbou použitou jako srovnávací měřítko pro úvěrové náklady, které by společnost ve finanční situaci srovnatelné se společností ÅI musela uhradit bez záruky, na straně jedné a na straně druhé úrokovou sazbou, jíž bylo docíleno prostřednictvím státní záruky, po zohlednění zaplacených prémií v souladu s bodem 4.2 sdělení o zárukách (jak je podrobně objasněno v bodech 66 až 80).
a)
Pokud jde o záruku G-I, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „slabý (B)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku a úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 9. října 2003 (jak je objasněno v bodech 81 a 82). Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 19 500 EUR (41).
b)
Co se týká záruky G-II, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „slabý (B)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku plus úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 2. listopadu 2004. Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 2 900 EUR (42).
c)
Pokud jde o záruku G-III, prvek podpory tvoří rozdíl mezi referenční sazbou u půjčky pro podnik v ratingové kategorii „uspokojivý (BB)“ a s běžným zajištěním a celkovými finančními náklady půjčky, na niž se vztahovala záruka (čímž se rozumí prémie zaplacené za záruku plus úroky z půjčky). Tato podpora byla společnosti ÅI dána k dispozici dne 13. prosince 2005. Od této částky se odečte jednorázová záruční prémie ve výši 6 500 EUR (43).
(140)
Přesnou celkovou výši podpory, která má být navrácena, určí finské orgány ve spolupráci s Komisí v rámci postupu zpětného získání podpory podle metody popsané v bodech 138 a 139. K částce podpory, která bude stanovena, se připočítají úroky ode dne, kdy byla podpora dána příjemci dispozici, do dne jejího navrácení. Komise finské orgány vyzývá, aby s ní v souladu se svou povinností loajální spolupráce spolupracovaly při stanovení přesné výše podpory, která má být navrácena,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Navýšení kapitálu ve výši 84 094,39 EUR, které Finsko provedlo ve prospěch společnosti Ålands Industrihus AB dne 18. června 1997, nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 2
Opatření státní podpory uvedená v oddíle 8.2 tohoto rozhodnutí, která Finsko provedlo protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie ve prospěch společnosti Ålands Industrihus AB, nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Finsko získá od příjemce státní podporu uvedenou v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly pro příjemce uvolněny, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočtou jako složený úrok podle kapitoly V nařízení (ES) č. 794/2004.
4. Finsko zruší s účinkem ode dne přijetí tohoto rozhodnutí veškeré dosud neprovedené platby podpory uvedené v článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Finsko Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce vrátit;
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemcům bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud není podpora uvedená v článku 2 zcela navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
DECIZIA COMISIEI
din 13 iulie 2011
privind ajutorul de stat nr. C 6/08 (ex NN 69/07) pus în aplicare de Finlanda pentru Ålands Industrihus Ab
[notificată cu numărul C(2011) 4905]
(Numai textele în limba finlandeză și în limba suedeză sunt autentice)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2012/252/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după invitarea părților interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate anterior (1),
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
Printr-o plângere introdusă la 5 septembrie 2006, Comisia a fost informată cu privire la o serie de măsuri acordate de administrația locală din Åland („AL”) în favoarea companiei imobiliare Ålands Industrihus Ab („ÅI”). Prin scrisorile din 25 octombrie 2006 și 14 februarie 2007, Comisia a solicitat informații din partea Finlandei, pe care aceasta le-a prezentat prin scrisorile din 11 ianuarie 2007 și 3 aprilie 2007. Autoritățile finlandeze au prezentat informații suplimentare la data de 31 mai 2007 și 12 iulie 2007. Reclamantul a prezentat informații suplimentare în noiembrie 2006 și în mai 2007.
(2)
Prin scrisoarea din 30 ianuarie 2008, Comisia a informat Finlanda cu privire la decizia de a iniția procedura stabilită la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”) (2) cu privire la ajutor („decizia de inițiere”).
(3)
Decizia Comisiei de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la ajutor.
(4)
Comisia nu a primit observații de la părțile interesate.
(5)
Ca urmare a deciziei de inițiere, Finlanda a prezentat informații, înregistrate de Comisie la 6 mai 2008, 21 ianuarie 2010, 26 februarie 2010, 21 mai 2010, 18 iunie 2010, 18 aprilie 2011, 27 iunie 2011 și 28 iunie 2011. La data de 4 iunie 2010, a avut loc o întâlnire între serviciile Comisiei, autoritățile finlandeze și reprezentanții companiei ÅI.
2. DESCRIEREA AJUTORULUI
2.1. BENEFICIARUL
(6)
ÅI este înregistrată în orașul Mariehamn, capitala arhipelagului Åland, situat în Marea Baltică între Finlanda și Suedia, cu o populație în jur de 28 000 de locuitori. Åland este o provincie a Finlandei, dar beneficiază de un mare grad de autonomie. Compania ÅI este deținută majoritar de administrația locală (84,43 %) și de orașul Mariehamn (15,01 %). Restul acționarilor este reprezentat de autoritățile locale din Åland (4).
(7)
Obiectivul de activitate al companiei ÅI îl reprezintă construcția, deținerea și închirierea de clădiri pentru uz industrial și comercial. Conform Finlandei, obiectivul de activitate al companiei este de a furniza clădiri pentru întreprinderile din Åland, pentru a contribui la realizarea unei economii diversificate și competitive.
(8)
Până în 1999, activitățile comerciale ale ÅI aveau o dimensiune modestă (5). Bilanțul companiei ÅI a crescut foarte încet sau chiar deloc (6). În acest context, consiliul de administrație al ÅI a decis să identifice noi oportunități de afaceri pentru a se extinde. În același timp, mediul de afaceri local (alcătuit aproape în exclusivitate din mici întreprinderi) și-a exprimat dorința de a avea un „parc tehnologic”, și anume un cluster de proprietăți construite ca birouri, în care firmele locale se pot instala în aceeași clădire pentru a facilita cooperarea, pentru a genera idei noi și pentru a stimula spiritul antreprenorial în general. Acesta ar deveni în cele din urmă parcul de birouri „iTiden” (kvarteret iTiden). La punctul 2.2 este descrisă mai detaliat crearea acestui proiect.
2.2. PROIECTUL iTiden (7)
(9)
Discuțiile dintre reprezentanții mediului de afaceri local și AL cu privire la posibilitatea construirii unui „parc tehnologic” au început în 1999. Au fost organizate deplasări exploratorii comune la facilități similare din Suedia.
(10)
În 2000, proiectul a fost alocat unui grup de lucru, care, în toamna anului 2000, a prezentat o propunere atât LG, cât și orașului Mariehamn. Proiectul și planurile LG de a-l realiza și de a-l finanța au fost prevăzute în bugetul LG pe 2000 (8) și confirmate în bugetul pe 2001, în care LG a solicitat, de asemenea, fonduri pentru eventuale majorări de capital destinate proiectelor de infrastructură, inclusiv pentru ÅI (o solicitare similară a fost prevăzută în bugetul pe 2000) (9).
(11)
În data de 12 iulie 2001, ÅI a cumpărat teren, datorită majorării capitalului, în districtul Västra Klinten din Marienhamn, unde urma să fie construit parcul iTiden. Legat de această achiziție, ÅI a prevăzut, de asemenea, modificările necesare în planul de urbanizare în vederea realizării proiectului iTiden.
(12)
În bugetul pe 2002, LG a menționat că ÅI avea să înceapă realizarea proiectului iTiden în 2002 și că, după toate probabilitățile, acest lucru va necesita o majorare de capital (pentru care LG a solicitat alocările bugetare necesare) (10).
(13)
La începutul anului 2002, a fost numit un grup de lucru și a fost contractat un arhitect în vederea construirii iTiden. Eventualii chiriași au fost întrebați dacă sunt interesați să închirieze bunuri imobiliare în iTiden. În primăvara anului 2003 au fost efectuate lucrările de pregătire a terenului, iar în vara 2003 au început lucrările prevăzute pentru faza 1 (proiectul a fost conceput în două faze consecutive de realizare). Primii chiriași s-au mutat atunci când a fost finalizată faza 1 din proiectul iTiden, la 1 decembrie 2004.
(14)
Realizarea fazei 2 din proiectul iTiden a fost lansată în toamna anului 2006, fiind definitivată în 2007.
2.3. MĂSURI DE AJUTOR DE STAT
(15)
Investigația oficială efectuată de Comisie s-a referit la mai multe injecții de capital („majorări de capital”) și garanții pentru credite bancare („garanții la credite”) acordate de LG în favoarea ÅI între 1997 și 2007. Măsurile sunt prezentate în tabelul de mai jos (injecțiile de capital sunt numerotate de la C-I la C-XI, iar garanțiile de la G-I la G-III).
Măsură
Data măsurii
Majorări de capital
(în EUR)
Garanții la credite
(în EUR)
C-I (11)
18.6.1997
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000
114 368,37
C-IV
20.7.2001
353 199,00
C-V
15.8.2002
599 933,73
C-VI
13.3.2003
799 911,64
G-I
9.10.2003
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004
515 165,97
C-VIII
30.9.2004
669 896,95
G-II
2.11.2004
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005
199 977,91
C-X
16.6.2005
234 961,43
G-III
13.12.2005
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007
1 379 998,95
TOTAL
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
Comparativ cu tabelul măsurilor prevăzut la punctul 7 privind decizia de inițiere, a fost eliminată o garanție din 26 octombrie 2006 de 2 587 500 EUR la credit, întrucât nu a fost executată niciodată (ca urmare a unei decizii pronunțate de instanțele finlandeze). În plus, majorarea de capital C-XI din 12 iunie 2006 prevăzută în decizia de inițiere este datată 15 februarie 2007 în acest text, întrucât în cursul investigației a fost evident că măsura fusese pusă în aplicare la o dată ulterioară. Decizia LG de a acorda această majorare de capital a fost anulată recent (6 aprilie 2011) de Curtea Supremă Administrativă a Finlandei (a se vedea considerentul 114 de mai jos). Cu toate acestea, având în vedere că în 2007 capitalul a fost acordat companiei ÅI dar nu fost rambursat, Comisia consideră că decizia instanței naționale nu elimină această măsură din domeniul de aplicare al investigației întreprinse.
(17)
Conform autorităților finlandeze, toate majorările de capital au fost prevăzute în vederea finanțării proiectului iTiden, exceptând cele de mai jos:
C-I) injecție de capital din 18 iunie 1997 (EUR 84 094,39);
C-II) injecție de capital din 22 iunie 2000 (EUR 340 582,27);
C-III) injecție de capital din 10 octombrie 2000 (EUR 114 368,37);
C-VIII) injecție de capital din 30 septembrie 2004 (EUR 669 896,95);
C-IX) injecție de capital din 16 iunie 2005 (EUR 199 977,91).
(18)
Conform Finlandei, toate garanțiile la credite fuseseră emise în vederea finanțării proiectului iTiden. La considerentele 66-86 de mai jos sunt furnizate mai multe detalii privind garanțiile la credite.
3. MOTIVE DE INIȚIERE A PROCEDURII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 108 ALINEATUL (2) DIN TFUE
(19)
În decizia de inițiere, Comisia și-a pus întrebarea dacă majorările de capital și garanțiile la credite erau compatibile cu piața internă, din următoarele motive.
(20)
În ceea ce privește existența ajutorului de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, Comisia a constatat că măsurile au implicat resurse de stat, întrucât erau acordate de autoritățile locale și că erau selective, întrucât vizau ÅI. În ceea ce privește criteriul în baza căruia să se stabilească dacă măsurile au conferit „un avantaj pe care nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață”, întrucât un investitor privat, care ar acționa din perspectiva profitabilității pe termen lung, nu ar acorda același sprijin, Comisia avea îndoieli că un investitor privat ar fi acordat capital așa cum a procedat LG, având în vedere o lungă serie de pierderi suferite de ÅI sau, în cel mai bun caz, profituri foarte modeste. În ceea ce privește în mod expres garanțiile la credite, Comisia nu era convinsă că ÅI ar fi fost capabilă să obțină un sprijin financiar comparabil de pe piețe și că, în consecință, acestea au conferit ÅI un avantaj. De asemenea, Comisia a considerat că orice avantaje de acest fel ar fi de natură să denatureze concurența și schimburile comerciale intracomunitare.
(21)
Dacă măsurile ar fi considerate ajutor de stat, Comisia nu este convinsă că ar putea fi considerate drept compatibile cu piața internă.
(22)
În final, Comisia a pus la îndoială argumentele Finlandei conform căreia, dacă erau considerate într-adevăr drept ajutor de stat, ar fi fost acordate în conformitate cu schemele de ajutor aplicate deja înainte de aderarea Finlandei la UE și, în acest fel, ar fi legale.
4. OBSERVAȚIILE FINLANDEI
4.1. MĂSURILE NU CONSTITUIE AJUTOR DE STAT
(23)
Finlanda consideră că LG a acționat în conformitate cu principiul investitorului de piață, și anume că măsurile au fost determinate de perspectiva LG de a-și recupera investiția. Finlanda a argumentat că deciziile de investiții au fost motivate de planul de noi investiții al companiei, în mod special de proiectul iTiden. Astfel, măsurile nu aveau drept obiect acoperirea pierderilor anterioare sau sprijinirea unei întreprinderi care înregistra pierderi. LG a obținut un avantaj concret pentru investițiile efectuate în acțiuni noi de la ÅI, întrucât valoarea companiei a crescut prin subscrierea de acțiuni. Prin urmare, ÅI nu a obținut nici un avantaj pe care nu ar fi reușit să îl obțină de la un investitor privat.
(24)
De asemenea, indiferent de orice eventual avantaj, Finlanda a considerat că măsurile nu pot fi clasificate drept ajutor de stat, întrucât nu este o dovadă concretă cu privire la un efect semnificativ asupra concurenței pe piața imobiliară din Åland.
4.2. DACĂ ESTE AJUTOR DE STAT, ACESTA ESTE LEGAL CONFORM SCHEMELOR DE AJUTOR EXISTENTE
(25)
Cu toate acestea, dacă s-ar constata că măsurile includ un element de ajutor de stat, ajutorul ar trebui considerat, conform Finlandei, ca fiind legal. Finlanda a argumentat că atât injecțiile de capital, cât și garanțiile, erau acoperite de schemele de ajutor existente instituite înainte de aderarea Finlandei la UE.
4.3. ÎN CAZUL ÎN CARE ESTE UN AJUTOR DE STAT NOU, ACESTA ESTE COMPATIBIL TOTUȘI CU PIAȚA INTERNĂ
(26)
În cazul în care măsurile constituie un ajutor de stat ilegal, ele trebuie considerate totuși drept compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, întrucât vizau dezvoltarea regiunii și crearea de locuri de muncă, în principal contribuind la diversificarea economiei regionale, care se bazează prea mult pe transportul maritim.
4.4. POSIBILA RECUPERARE
(27)
În cazul în care Comisia constată că ajutorul constituie un ajutor ilegal și incompatibil care trebuie recuperat, Finlanda prezintă următoarele argumente.
(28)
Conform articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (12), Comisia nu va solicita recuperarea ajutorului dacă acest lucru ar contraveni principiului general al dreptului Uniunii. Aceasta ar fi situația în acest caz, întrucât Finlanda avea motive legitime să considere că schemele de ajutor menționate mai sus, care datau dinaintea aderării la UE, erau și sunt încă în vigoare, astfel încât orice ajutor acordat în temeiul acestor norme ar fi legal.
(29)
Cu toate acestea, în cazul în care Comisia consideră că ajutorul trebuie recuperat, Finlanda argumentează că elementul de ajutor din majorarea de capital nu este în mod necesar valoarea nominală totală a operațiunilor care includ un ajutor de stat. În ceea ce privește garanțiile, orice ajutor care trebuie recuperat nu poate fi mai mare decât avantajul prin dobândă obținut de companie ca urmare a garanției (prin comparație cu împrumuturile negarantate). În mod similar, în ceea ce privește injecțiile de capital, orice ajutor nu poate fi mai mare decât costul suportat de ÅI pentru obținerea unui capital echivalent de pe piață.
5. EVALUARE
5.1. CALIFICARE DREPT AJUTOR DE STAT
(30)
Conform articolului 107 alineatul (1) din TFUE, „sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de stat sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.
(31)
Calificarea unei măsuri drept ajutor de stat necesită îndeplinirea următoarelor condiții: a) trebuie să fie finanțată de un stat membru sau din resursele de stat; b) trebuie să confere un avantaj selectiv susceptibil de a favoriza anumite întreprinderi sau producerea de anumite bunuri; și (c) trebuie să denatureze concurența sau să amenințe a o denatura și să aibă potențialul de a afecta schimburile comerciale dintre statele membre. Aceste condiții fiind cumulative, este necesar ca toate să fie întrunite înainte ca o măsură să fie clasificată drept ajutor de stat.
5.1.1. RESURSELE DE STAT ȘI SELECTIVITATE
(32)
Având în vedere motivele precizate în decizia de inițiere (care nu au fost contestate de Finlanda), cele două criterii sunt îndeplinite. Măsurile sunt acordate prin decizii individuale adoptate de LG pentru utilizarea fondurilor care i-au fost alocate în bugetul său anual de către adunarea regională din Åland. În acest fel, măsurile sunt finanțate în mod evident de către stat și direcționate către ÅI.
5.1.2. AVANTAJ
(33)
Finlanda a argumentat că măsurile nu constituie ajutor de stat, întrucât nu au conferit ÅI un avantaj pe care nu ar fi reușit să îl obțină de pe piețe, fie de la un investitor privat, fie de la un creditor privat.
(34)
Există un principiu consacrat privind ajutorul de stat (menționat de obicei drept principiul investitorului în economia de piață sau MEIP), conform căruia o investiție a autorităților publice în capitalul întreprinderilor constituie ajutor de stat, în afara cazului în care, în condiții similare, un investitor privat ar fi putut acorda același capital, în special din perspectiva de a obține un profit (13). În același mod, la punctul 3.1 din Comunicarea Comisiei privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE la ajutoarele de stat sub formă de garanții (14) („Comunicarea privind garanțiile”), o garanție acordată de autoritățile publice va constitui un ajutor de stat, în afara cazului în care finanțarea este pusă la dispoziție în condiții care ar fi acceptabile pentru un operator privat în condiții normale ale economiei de piață.
(35)
În decizia de inițiere, Comisia și-a exprimat îndoiala că a fost respectat MEIP în legătură cu injecțiile de capital și cu garanțiile, în special pe baza a două observații privind ÅI:
(a)
Lunga serie de pierderi sau de profituri neglijabile suferite de ÅI în anii în care au fost acordate măsurile. Într-adevăr, ÅI a avut pierderi în fiecare an în perioada 2001-2005. Profiturile între 1998 și 2000 au fost reduse și în scădere (38 000 EUR și, respectiv, 28 000 EUR și 9 000 EUR). În mod similar, atunci când, în cele din urmă, ÅI a înregistrat profit în 2006, acesta a fost de numai 557,43 EUR. Profitul previzionat în 2006 pentru 2007 (și anume, ceea ce s-a anticipat atunci când s-a adoptat decizia de garantare a ultimelor măsuri) era de numai 5 868,46 EUR (15).
(b)
În plus, Comisia a constatat că fluxul de numerar al ÅI era insuficient pentru acoperirea costurilor sale, ceea ce s-a întâmplat încă din 2000, ceea ce a dus la supoziția că măsurile au fost necesare numai pentru acoperirea acestei scurgeri de numerar (16).
(36)
Finlanda a respins acest punct de vedere. În cele ce urmează, argumentele Finlandei vor fi discutate separat în ceea ce privește majorările de capital, pe de o parte, și garanțiile la credite, pe de altă parte.
5.1.2.1. Injecțiile de capital
(37)
În primul rând, Finlanda respinge opinia conform căreia ÅI se confrunta cu o problemă de lichiditate. În fapt, cu toate că operațiunile companiei au fost limitate ca dimensiune înainte de proiectul iTiden, rezultatul operațional și lichiditățile acesteia au fost satisfăcătoare și s-au menținut astfel pe toată durata investigației. Astfel, măsurile nu au fost necesare pentru a se acoperi costurile operațiunilor companiei. Măsurile au vizat mai curând finanțarea extinderii companiei și, prin urmare, ar trebui considerate investiții. Având în vedere condițiile acestor investiții, măsurile au avut o justificare în baza principiului investitorului într-o economie de piață și, în consecință, nu constituie ajutor de stat.
(38)
În acest context, Finlanda argumentează că cea mai mare parte a majorărilor de capital a fost utilizată pentru finanțarea proiectului iTiden, în timp ce restul a fost destinat altor proiecte ale ÅI (a se vedea considerentul 17 de mai sus).
(39)
Comisia efectuează următoarea evaluare.
(40)
Comisia subliniază, ca punct de vedere preliminar, că acel capital pe care un acționar îl furnizează unei firme nu este alocat, prin definiție, unei anumite utilizări, ci devine parte din capitalul corporal al companiei. Prin urmare este normal, atunci când o investiție este furnizată sub formă de capital general, să se evalueze conformitatea acesteia cu MEIP în raport cu perspectivele de randament general al firmei în ansamblu. Acest lucru nu exclude, dacă există dovezi în acest sens, o evaluare a profitului preconizat în legătură cu investiții specifice planificate, cu condiția, desigur, ca astfel de informații să fi fost disponibile la data la care a fost luată decizia de a se investi.
(41)
În ceea ce privește randamentul financiar general al ÅI, Comisia acceptă, pe baza dovezilor prezentate în cursul investigației, că rezultatul operațional al ÅI a acoperit în mod consecvent pierderile suferite și i-a asigurat lichiditatea. Din dovezile disponibile nu se poate ajunge la concluzia că majorările de capital (sau împrumuturile obținute prin garanții) au fost utilizate pentru acoperirea pierderilor rezultate din operațiunile ÅI.
(42)
Cu toate acestea, este un fapt că LG a pus la dispoziția companiei ÅI un capital suplimentar substanțial care, prima facie, nu a generat sau a generat foarte puține profituri în perioada 1997-2006. Prin urmare, conform argumentelor Finlandei, dificultatea este de a stabili dacă LG avea motive să se aștepte la rentabilitatea capitalului său, ceea ce ar fi fost suficient ca un investitor privat să fi făcut aceeași investiție. Acest lucru trebuie evaluat pe baza celor cunoscute de LG la data majorărilor de capital.
(43)
Finlanda a argumentat că cea mai mare parte din majorările de capital a vizat finanțarea proiectului iTiden, fazele 1 și 2, iar restul majorărilor de capital a fost alocat altor investiții. Din motive de claritate, majorările de capital care au fost utilizate pentru finanțarea proiectului iTiden sunt primele abordate în analiza prezentată în continuare.
(44)
Finlanda argumentează că toate majorările de capital, cu excepția celor din C-I, C-II, C-III, C-VIII și C-IX, au avut drept obiectiv finanțarea proiectului iTiden, care a fost în mod evident cel mai mare proiect unic al companiei ÅI. Astfel, în 2001 s-a efectuat prima majorare de capital alocată proiectului iTiden (C-IV).
(45)
În ceea ce privește condițiile în care LG a efectuat aceste majorări de capital și, de importanță crucială, randamentul scontat la momentul deciziei, Finlanda a furnizat următoarele informații:
(46)
Deciziile LG de a pune în aplicare majorări de capital în legătură cu proiectul iTiden au avut la bază informațiile furnizate la reuniunile informale la care au participat reprezentanții LG și ai ÅI. Finlanda declară că nu au fost redactate procese verbale ale acestor reuniuni. Cu toate acestea, Finlanda a furnizat Comisiei prezentările făcute la aceste reuniuni informale sau la reuniunile consiliului de administrație al ÅI. Aceste prezentări includ dări de seamă succinte ale contextului și ale principalelor caracteristici ale proiectului iTiden și calculele privind profitabilitatea fazelor 1 și 2 ale proiectului iTiden. În consecință, pe baza acestor dovezi, Comisia poate să evalueze rentabilitatea anticipată de LG atunci când au fost efectuate majorările de capital legate de proiectul iTiden.
(47)
La 31 ianuarie 2002, ÅI a avut o reuniune informală cu LG, pentru a obține aprobarea acesteia din urmă de a lansa implementarea proiectului iTiden în 2002 (după achiziționarea terenului, în 2001). La această reuniune, ÅI a prezentat un calcul al profitabilității, afirmându-se că proiectul avea să aducă un profit anual de 3 % al capitalului propriu al ÅI.
(48)
O altă reuniune informală între ÅI și LG a avut loc în data de 4 martie 2003, al cărei obiectiv a fost pregătirea adunării generale a ÅI din 5 martie 2003. Adunarea generală urma să decidă lansarea implementării fazei 1 a proiectului iTiden, nerealizată în 2002. S-a furnizat un calcul actualizat al profitabilității. În acest calcul s-a estimat că faza 1 ar genera un surplus de numai 700 EUR, presupunând că nu va exista o rentabilitate a capitalului propriu al ÅI.
(49)
La 2 ianuarie 2006, consiliul de administrație al ÅI s-a întrunit pentru a discuta lansarea implementării fazei 2 și invitația de participare la majorarea capitalului, ce urma să fie lansată pentru finanțarea acestei faze a proiectului. În baza calculului profitabilității prezentat la reuniune, proiectul ar atinge pragul de rentabilitate, cu un randament al capitalului de 3 %. Totuși, acest calcul a trebuit să fie revizuit pentru a se ține seama de majorarea costurilor de adaptare a construcțiilor la nevoile chiriașilor. Astfel, la 10 ianuarie 2006 s-a stabilit un calcul revizuit, care să servească drept bază pentru majorarea de capital decisă la adunarea generală din 12 iunie 2006 (deși majorarea de capital a fost pusă în aplicare doar la 15 februarie 2007, din motive tehnice - majorarea de capital C-XI). Conform acestui calcul, randamentul anual presupus al capitalului propriu aferent fazei 2 a proiectului iTiden a fost stabilit la 1 %.
(50)
Finlanda a furnizat aceste dovezi și declară că acest lucru reflectă cu precizie estimările simultane privind randamentul, pe baza cărora LG a decis să efectueze majorările de capital pentru proiectul iTiden, și anume C-IV, C-V, C-VI, C-VII și C-X pentru faza 1, precum și C-XI pentru faza 2. Aceste evaluări ale profitabilității au la bază un venit anticipat (și anume, chirii) provenite din iTiden. Finlanda a argumentat că randamentul investiției LG ar trebui să țină seama și de perspectiva unor câștiguri de capital care constau în creșterea în timp a valorii proprietății. Cu toate acestea, Finlanda nu a prezentat dovezi concrete în acest sens. Aceste considerente nu sunt integrate în calculul profitabilității, care arată că nu au fost luate în calcul atunci când au fost adoptate deciziile. Pe baza dovezilor de mai sus, Comisia constată că un investitor privat nu ar fi făcut investiții similare pentru același randament scontat.
(51)
Orice investitor care investește bani într-un proiect ce implică un oarecare element de risc (cum ar fi dezvoltarea unui proiect imobiliar cu caracter comercial) va necesita un randament care să reflecte în mod adecvat riscul inerent al investiției. Astfel, investitorul se va aștepta să obțină o „primă de risc” care să fie mai mare decât randamentul cunoscut pe care îl poate obține în baza unei alternative, și anume un activ fără risc („rată fără risc”). Un indicator de referință comun al ratei fără risc îl reprezintă obligațiunile de stat cu rating AAA, pentru scadențe mai scurte. În scopul acestei evaluări, se utilizează obligațiunile de stat pe 2 ani ale Finlandei, întrucât Finlanda nu a emis obligațiuni cu maturități mai scurte. În consecință, rezultă o rată fără risc cuprinsă între 2,7 și 4,2 % în 2002, între 2,2 și 2,7 % în 2003 și între 2,8 și 3,8 % în 2006.
(52)
Raportat la randamentul capitalului preconizat de LG atunci când a decis să efectueze majorările de capital aferente proiectului iTiden, Comisia constată că LG ar fi putut obține același randament sau unul mai mare, fără să existe niciunul dintre riscurile asociate proiectelor imobiliare. Într-adevăr, chiar și în cea mai optimistă lectură, „prima de risc” (și anume, randamentul care depășește prima liberă de risc) ar fi fost cel mult 0,3 % pentru majorările de capital C-IV și C-V (adică majorările de capital din 2001 și 2002). În ceea ce privește majorările de capital efectuate în urma deciziei din 2003 de lansare a implementării fazei 1 a proiectului iTiden (și astfel, pe baza randamentului preconizat, prezentat la reuniunea informală din 4 martie 2003 - a se vedea considerentul 48 de mai sus), adică C-VI, C-VII și C-X, randamentul preconizat a fost zero, ceea ce înseamnă că ar fi fost posibil să se obțină un randament infinit mai bun prin neasumarea niciunui risc. De asemenea, în cazul majorărilor de capital pentru faza 2, C-XI, randamentul preconizat de 1 % a fost cu mult inferior ratei fără risc disponibile la acea dată.
(53)
Este evident că niciun investitor privat nu ar fi fost mulțumit cu prima de risc negativă sau marginală pe care LG era pregătită să o accepte în legătură cu majorările de capital menționate la considerentele 47-49 de mai sus. Dacă este necesar, acest lucru poate fi coroborat cu date empirice privind randamentul preconizat pe piața imobiliară din Åland.
(54)
Conform unui raport din 10 iulie 2007 întocmit de KPMG (17), comandat de autoritățile finlandeze și prezentat Comisiei la 17 iulie 2007, randamentul revendicat de investitorii privați în legătură cu investițiile imobiliare constând în birouri în Åland este de 7 % (și 8 % în cazul proprietăților industriale). Cu toate că acest raport a fost întocmit ulterior adoptării deciziilor de investiții ale LG care fac obiectul prezentei decizii, raportul este relevant totuși, întrucât se bazează pe observațiile ocazionate de investițiile anterioare și nu există un motiv evident să credem că randamentul necesar ar fi fost semnificativ mai scăzut în anii precedenți. În orice caz, raportul oferă indicii clare că un investitor privat nu s-ar fi mulțumit cu randamentul preconizat de ÅI.
(55)
Finlanda a argumentat că, în pofida unui randament preconizat la un nivel scăzut sau zero, investițiile ar fi conforme cu MEIP întrucât: (i) înainte de demararea construcției, ÅI abordase chiriașii potențiali și avea încredere că va ajunge la o rată de ocupare de cel puțin 80 %; și că (ii) din perspectiva performanței financiare reale a ÅI (și astfel, în principal, a proiectului iTiden) începând din anul 2004 și în continuare, precum și a câștigurilor de capital potențiale acumulate astfel, investițiile s-au dovedit a fi profitabile.
(56)
În această privință și fără a fi necesar să se detalieze nivelurile performanței financiare ale ÅI în ultimii ani, este suficient să se reitereze că problema nu este dacă rezultatele actuale ale companiei sunt adecvate sau nu, ci dacă, pe baza a ceea ce se cunoștea și putea fi presupus la data la care LG a decis să pună la dispoziția ÅI resurse de stat (având în vedere rata de ocupare preconizată de 80 %), un investitor privat care acționează în condiții de piață ar fi acordat companiei același capital. Din motivele explicate anterior, Comisia constată că un investitor privat nu ar fi acționat astfel.
(57)
În consecință, Comisia constată că majorările de capital C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X și C-XI au conferit companiei ÅI un avantaj pe care nu ar fi reușit să îl obțină în condiții de piață (18).
(58)
În prezent, Comisia analizează celelalte majorări de capital menționate în decizia de inițiere care, conform Finlandei, nu erau motivate de proiectul iTiden.
(59)
Conform normelor de minimis aplicabile la momentul acestei injecții de capital, subvențiile mai mici de 100 000 ECU acordate unei întreprinderi pe o perioadă de 3 ani nu constituiau ajutor de stat (19). Această majorare de capital se ridică la 84 094,39 EUR, deci cu mult sub pragul de minimis de 100 000 ECU. ÅI nu a beneficiat de nicio altă măsură în decurs de 3 ani (20). În temeiul celor de mai sus, injecția de capital din 1997 nu ar constitui în orice eventualitate un ajutor de stat, indiferent de circumstanțele în care a avut loc.
(60)
Finlanda a arătat că aceste măsuri erau destinate construirii unei proprietăți industriale în Norrböle, renovării unei proprietăți în Mariehamn (C-II) și achiziționării unei proprietăți industriale în estul Åland (C-III). Astfel, nu există o legătură clară cu proiectul iTiden, care, la momentul respectiv, nu era clar configurat (acest lucru avea să se întâmple în 2001, când a fost achiziționat terenul).
(61)
Deși este adevărat că profiturile totale ale ÅI erau modeste sau negative în perioada 1998-2007, se poate afirma că a obținut un profit modest în 2000 și în cei doi ani anteriori, pierderile apărând în 2001. S-a arătat în investigație că ÅI își acoperea costurile și că situația lichidităților sale era corespunzătoare. Investițiile care au motivat aceste două majorări de capital apar ca fiind proporționale cu dimensiunea și modelul „tradițional” de afaceri al companiei ÅI înainte de extinderea legată de proiectul iTiden. Prin urmare, nu există un motiv constrângător pentru a se considera că un investitor în economia de piață nu ar fi procedat la aceleași majorări de capital și, astfel, nu există dovezi clare cu privire la un avantaj pentru ÅI.
(62)
Până în 2000, tranzacțiile ÅI au generat rezultate modeste, însă pozitive (între 9 000 EUR și 38 000 EUR în perioada 1997-2000). Tranzacțiile efectuate de ÅI erau conforme cu planul companiei existent la acea dată. În consecință, ÅI deținea și închiria antrepozite și birouri în zona insulelor Åland. Pachetul de acțiuni imobiliare deținute de ÅI rămăsese foarte stabil până în 2000, ceea ce explică, de asemenea, stabilitatea performanței financiare a companiei. Cifra de afaceri a companiei ÅI se situa între 95 000 EUR - 101 000 EUR între 1997-2000. În consecință, deși înregistrase o cifră de afaceri redusă, ÅI a reușit să devină profitabilă.
(63)
Conform Finlandei, aceste majorări de capital au fost utilizate pentru achiziționarea unei proprietăți industriale (C-VIII) și pentru construirea unui hangar în aeroportul Jomala, în afara orașului Mariehamn (C-IX).
(64)
Cu toate că nu sunt justificate imediat de proiectul iTiden, aceste măsuri au fost puse în aplicare în circumstanțe care erau complet diferite de cele care afectau măsurile discutate anterior, C-II și C-III. Majorările de capital C-VIII și C-IX au fost efectuate în 2004 și, respectiv, 2005. În perioada respectivă, ÅI funcționa cu pierderi încă din 2001. De asemenea, este crucial de arătat că aceste investiții au fost efectuate într-o perioadă în care LG investise deja în ÅI mai mult de 2,25 milioane EUR începând din 2001, înțelegând că această investiție nu avea să genereze un randament care ar fi acceptabil pentru un investitor în economia de piață.
(65)
Un randament inadecvat generat de proiectul iTiden ar avea în mod inevitabil un impact negativ asupra rezultatului obținut de ÅI în ansamblu. Într-adevăr, capitalul unei întreprinderi nu este alocat, el este fungibil și trebuie remunerat din randamentul general al companiei. Prin urmare, trebuia să fie clar pentru LG, la data la care au întreprins măsurile C-VIII și C-IX, că orice majorări suplimentare ale capitalului ÅI nu erau susceptibile de a produce un randament adecvat în viitorul previzibil. Un investitor de piață ar fi fost gata să facă acele investiții de capital, dacă investițiile respective ar fi permis să se obțină un randament de piață privind performanța globală a companiei (și anume, un randament care ar fi fost compensat pentru randamentul scăzut al celorlalte majorări de capital), dar nimic nu sugerează că se preconiza acest lucru. Finlanda nu a oferit nicio informație expresă cu privire la măsurile respective, informație care ar schimba această poziție. În consecință, Comisia consideră că niciun investitor privat nu ar fi furnizat un capital suplimentar companiei ÅI, în aceste circumstanțe. Astfel, majorările de capital C-VIII și C-IX au conferit ÅI un avantaj pe care nu ar fi reușit să îl obțină pe piață.
5.1.2.2. Garanțiile la credite
(66)
Atunci când se evaluează posibilele ajutoare de stat pe care le implică garanțiile, Comisia aplică principiile stabilite în Comunicarea privind garanțiile. La punctul 3.2 din comunicare se prevăd condițiile care, în mod normal, ar fi suficiente pentru a se exclude existența într-o garanție acordată de autoritățile publice a unui ajutor de stat. Cu toate acestea, condițiile respective nu sunt îndeplinite în ceea ce privește garanțiile G-I, G-II și G-III [este suficient să se arate că aceste garanții au acoperit 100 % din împrumuturile aferente - a se vedea punctul 3.2 litera (c) din Comunicarea privind garanțiile].
(67)
Comisia constată, mai întâi, că situația financiară a companiei ÅI în perioada în care au fost acordate garanțiile era destul de puternică pentru a nu se exclude capacitatea companiei de a obține credite de pe piață, fără să fie nevoie de garanții. Compania nu era o întreprindere în dificultate în sensul Orientărilor Comisiei privind ajutorul de salvare și restructurare (21). Pe baza dovezilor disponibile, nu se poate conchide că ÅI era o companie care nu ar fi supraviețuit sub nicio formă fără ajutor de stat. În anii care au precedat injecțiile de capital, și anume înainte de lansarea proiectului iTiden, performanța financiară a ÅI a fost stabilă, iar tranzacțiile sale au dat rezultate moderate. Motivul pentru care autoritățile publice au început să facă injecții masive de capital în 2001 nu a fost salvarea companiei, ci finanțarea dezvoltării sale. În absența unui ajutor sub formă de majorări de capital, ÅI nu ar fi fost o întreprindere în faliment, ci o firmă de dimensiuni mai reduse care ar fi avut totuși acces la piețele financiare. Prin urmare, Comisia nu poate conchide că ÅI nu ar fi avut acces la piețele de credit fără a oferi garanții. În consecință, se pune întrebarea dacă garanțiile au conferit companiei un avantaj sub forma unor costuri mai reduse ale împrumutului decât cele pe care le-ar fi suportat în condițiile pieței și în absența unei garanții.
(68)
Chestiunea care urmează a fi examinată este dacă pentru garanții se aplică o primă adecvată, comparabilă cu ceea ce s-ar fi aplicat de către un furnizor privat al garanției. În cazul de față, Comisia nu a constatat existența unor garanții private care să permită o comparație imediată. În aceste circumstanțe, Comisia va compara costul total financiar al împrumutului cu garanție, inclusiv rata dobânzii împrumutului și prima aferentă garanției, cu o primă a pieței la un împrumut similar, negarantat (22).
(69)
La 9 octombrie 2003, banca comercială […] (23) a acordat ÅI un împrumut în valoare de […] EUR cu o garanție […]. Rata dobânzii a fost stabilită la […]% pe an până la 15 ianuarie 2007 (24).
(70)
Cu toate că acest împrumut a fost contractat în aceeași perioadă cu garanția G-I, Comisia nu consideră că se poate stabili o comparație adecvată în ceea ce privește costul măsurii. Într-adevăr, în perioada iunie 2000 - martie 2003, ÅI a beneficiat de cinci injecții de capital în valoare totală de 2 208 595,01 EUR. Un ajutor de stat de o asemenea magnitudine avea să influențeze în mod inevitabil evaluarea riscului efectuată de […] înainte de acordarea împrumutului și, astfel, a îmbunătățit condițiile creditării, inclusiv ale costului, comparativ cu condițiile pe care firma ar fi reușit să le obțină pe piață în absența elementului de ajutor de stat din majorările de capital. Prin urmare, Comisia nu poate considera că rata dobânzii la împrumutul negarantat din 2003 (sau la alte împrumuturi ulterioare) reflectă cu precizie condițiile creditării ÅI în absența unui ajutor de stat și nu o poate utiliza drept indicator de referință fiabil pentru costul împrumuturilor acoperite de garanțiile acordate de LG.
(71)
Comisia consideră că, în absența oricărei alte dovezi fiabile cu privire la împrumuturile comparabile în condiții de piață, Comunicarea privind rata de referință (25) prevede un indicator de referință corespunzător extern beneficiarului pentru a se evalua dacă măsurile G-I, G-II și G-III au fost acordate în condiții de piață. Comunicarea privind rata de referință prevede un substitut pentru rata de piață și pentru calcularea elementelor de ajutor conținute în măsuri. Metodologia de stabilire a ratei de referință se întemeiază pe următorii doi factori: rata de bază (în acest caz, EURIBOR pe 1 an), la care s-a adăugat o marjă a împrumutului. Marja împrumutului care se adaugă ratei de bază depinde de doi factori: rating-ul întreprinderii care beneficiază de ajutor și nivelul garanției acordate pentru împrumutul respectiv. În comunicare se menționează cinci categorii de rating (foarte bun [AAA-A], bun [BBB], satisfăcător [BB], slab [B] și prost [CCC și inferior]), precum și trei niveluri de colateralizare (ridicat, normal și scăzut) pentru fiecare categorie de rating.
(72)
La data de 18 iunie 2010, Finlanda a prezentat Comisiei un raport întocmit de firma de consultanță […] care acordă firmei ÅI un rating anual în luna decembrie a fiecărui an. Ratingul este întocmit retrospectiv și pe baza cifrelor disponibile la sfârșitul exercițiului financiar (astfel, ratingul acordat în decembrie 2002 analizează retrospectiv viabilitatea firmei în 2002). […] a descris în raport statutul financiar general și dezvoltarea companiei, referindu-se la următoarele sectoare de evaluare: dezvoltare, rentabilitate, flux de lichidități, solvență și obligații. Scala de rating aplicată are cinci categorii de evaluare: excelent (A + și A), bun (A- și B+), satisfăcător (B și B-), corespunzător (C + și C) și slab (C- și D), care permit o comparație directă cu scala de rating din Comunicarea privind rata de referință.
(73)
În decembrie 2002, 2003 și 2004, […] a acordat firmei ÅI ratingurile C+, C + și C, care situează firma în categoria „corespunzător”. Acest rating corespunde categoriei de evaluare „slab”, în sensul Comunicării privind rata de referință. În cazul unei companii cu ratingul „slab”, marjele de împrumut care trebuie adăugate ratei de bază în conformitate cu Comunicarea privind rata de referință se situează, în funcție de garanția oferită, între 220 de puncte de bază pentru un nivel ridicat de colateralizare și 650 de puncte de bază pentru un nivel scăzut de colateralizare. În decembrie 2005, […] a acordat ÅI ratingul B- (satisfăcător), ceea ce corespunde unei evaluări „satisfăcătoare” în sensul Comunicării privind rata de referință.
(74)
La 27 iunie 2011, Finlanda a prezentat informații suplimentare referitoare la rating și la nivelul de colateralizare a împrumuturilor. Ratingul a fost acordat de […], banca ce a acordat companiei ÅI împrumuturi negarantate, precum și două dintre împrumuturile garantate. Ratingul […] recurge la un sistem de scrisori pentru perioada 2000-2003, la care se adaugă calificări formulate într-un singur cuvânt. Ratingul este ușor comparabil cu scala de rating din Comunicarea privind rata de referință. Începând din 2005, ratingul este acordat de […], o firmă de consultanță similară cu […]. În 2003 și 2004, […] a acordat companiei ÅI ratingul B- (satisfăcător) și A (satisfăcător), ceea ce corespunde unei evaluări „satisfăcătoare” în sensul Comunicării privind rata de referință. Acest lucru înseamnă că […] a acordat companiei ÅI pentru 2003 și 2004 o categorie de rating mai ridicată decât cel acordat de […]. Pentru 2005, […] a clasificat ÅI la nivelul de rating A (satisfăcător), ceea ce corespunde unui rating „satisfăcător” conform Comunicării privind rata de referință, astfel încât ÅI se situează la același nivel de rating cu cel acordat de […].
(75)
În opinia Comisiei, atunci când se evaluează dacă garanțiile G-I, G-II și G-III au fost acordate în condiții de piață, ar trebui aplicat ratingul acordat de […]. Ținând seama că înainte de acordarea, în octombrie 2003, a primei garanții, și anume G-I, atunci când ÅI beneficiase deja de cinci injecții de capital în valoare totală de 2 208 595,01 EUR, este posibil ca orice rating al companiei pentru 2003 să fi fost afectat de suma considerabilă reprezentând ajutorul de stat. Prin urmare, Comisia consideră că este oportun să se aplice ratingul mai conservator acordat de […]. Acest lucru are un impact asupra situației din 2003 și 2004, întrucât, pentru acești doi ani, […] a acordat ÅI o categorie de rating mai mică decât cea acordată de […]. De asemenea, ar trebui arătat că […] a acordat companiei ÅI împrumuturi garantate de LG, în același timp acordând un rating companiei ÅI, ceea ce ar fi putut afecta evaluarea. […] nu a fost implicată în procedura financiară, astfel încât evaluarea pe care a efectuat-o este mai puțin susceptibilă să fi fost influențată direct de considerente inadecvate privind ajutorul de stat.
(76)
În consecință, Comisia își asumă ratingurile acordate companiei ÅI - prezentate în continuare - în vederea punerii în aplicare a Comunicării privind rata de referință, astfel: slab (B) în 2003 și 2004 și satisfăcător (BB) în 2005.
(77)
În ceea ce privește garanția, ÅI a furnizat o garanție la valoarea nominală a garanțiilor sub forma ipotecilor pe bunuri imobiliare pe care a fost construit proiectul iTiden. Finlanda nu a furnizat informații legate de pierderi datorate nerambursării (Loss Given Default-LGD) la care se referă nota de subsol 2 din Comunicarea privind rata de referință. Aceste informații ajută să se stabilească nivelul de colateralizare și marjele împrumutului, care urmează să fie adăugate la rata de bază. Prin urmare, Comisia a solicitat informații referitoare la prioritatea ipotecilor subscrise și la valoarea proprietății la data acordării garanțiilor. Finlanda nu are evaluări din care să rezulte valoarea proprietății la momentul măsurilor privind garanția. Cu toate acestea, autoritățile finlandeze au argumentat că valoarea proprietății a crescut în timp, pe măsură ce proiectul a avansat. Conform autorităților finlandeze, în 2010 proprietatea a fost evaluată la […] milioane EUR.
(78)
În ceea ce privește prioritatea la plată a garanției, Comisia ia notă de faptul că, în cazul garanțiilor G-I și G-II, garanția LG avea cel mai ridicat nivel de prioritate din toate ipotecile pe proprietate acordate. Comisia ia notă de faptul că băncile comerciale au acordat companiei ÅI credite negarantate și au acceptat drept garanții ipoteci asupra acelorași proprietăți cu o prioritate mai redusă la plată (astfel încât sunt garanții mai puțin bune) decât garanția primită de LG. Având în vedere cele de mai sus și în absența unor dovezi mai bune, Comisia consideră că nivelul de colateralizare era „normal” în sensul aplicării Comunicării privind garanțiile.
(79)
Pe baza celor de mai sus, rata de referință va fi evaluată separat pentru fiecare garanție pe care ÅI a primit-o de la LG.
(80)
Comisia ia notă de faptul că, pentru toate garanțiile acordate companiei ÅI, primele erau constituite din două părți: (i) o primă constantă, plătită anual și exprimată ca procent din principalul scadent al creditului; și (ii) o primă „unică”, exprimată, de asemenea, ca procent din suma reprezentând împrumutul însă plătită o singură dată, la emiterea garanției. În evaluarea de mai jos, costul financiar total al împrumuturilor garantate include numai prima constantă plătită anual. În conformitate cu punctul 4.2 din Comunicarea privind garanțiile, elementul de ajutor al unei garanții trebuie calculat ca diferență între prețul pieței (în acest caz, rata de referință) și prețul plătit efectiv. Prețul efectiv plătit de ÅI include prima constantă plătită anual și o primă unică plătită o singură dată. Din motive practice, prima unică va fi abordată în continuare la punctul 8.2 referitor la recuperare, întrucât este mai ușor să se deducă suma primei unice din suma ajutorului care trebuie recuperat. În orice caz, chiar dacă primele unice ar fi adăugate costurilor financiare totale ale împrumuturilor garantate, concluzia privind prezența ajutorului nu s-ar modifica. Prima unică afectează exclusiv suma ajutorului acordat companiei ÅI.
(81)
Garanția G-I a fost acordată de LG la 9 octombrie 2003 pentru a se acoperi un credit de […] EUR acordat de […] companiei ÅI (credit nr. […]). ÅI a acordat, drept garanție pentru orice pretenție în cadrul garanției, o ipotecă asupra bunurilor imobiliare. Rata dobânzii a fost stabilită la […] % pe an până la 15 ianuarie 2007 (26). Prima pentru garanție a fost de […] % pe an din suma reprezentând creditul (27). Prin urmare, costul total al împrumutului garantat la momentul acordării creditului se ridica la […]% pe an, ce ar trebui comparat cu rata de referință calculată în legătură cu garanția pe baza ratei de bază și cu o marjă ce depinde de ratingul ÅI și nivelul de colateralizare a creditului. Rata de bază (EURIBOR pe 1 an) la 9 octombrie 2003 era de 2,235 %. La acea dată, companiei ÅI i se acordase ratingul „slab” în sensul Comunicării privind rata de referință. Conform celor stabilite anterior, Comisia consideră că nivelul de colateralizare era normal, ceea ce înseamnă că marja împrumutului care trebuie adăugată ratei de bază este de 400 de puncte de bază. Prin urmare, rata de referință pentru acest împrumut se ridică la 6,235 %, deci este mai mare decât costul financiar total al G-I, de […]% pe an.
(82)
În plus, de la 6 septembrie 2004, LG a redus prima garanției în cazul G-I la […]%. În consecință, costul financiar total al împrumutului garantat a ajuns la […]%, adică […] puncte de bază sub rata de referință, generând astfel un avantaj corespunzător pentru ÅI.
(83)
La 2 noiembrie 2004, ÅI a contractat un împrumut în valoare de […] EUR de la […] (credit numărul […]). Acest împrumut a fost asigurat printr-o garanție de la LG, pentru care ÅI a furnizat o garanție sub forma unui drept de gaj pe bunurile imobiliare. Rata dobânzii a fost stabilită la […] + […] puncte de bază, iar prima garanției la […]% pe an din suma împrumutului, prin urmare costurile financiare totale ale acestui împrumut garantat erau de […]% pe an (28).
(84)
Rata de referință pentru G-II trebuie calculată pe baza Euribor pe un an la data de 2 noiembrie 2004, care era de 2,314 %. La acea dată, companiei ÅI i se acordase ratingul „slab” în sensul Comunicării privind rata de referință. Considerând că nivelul de colateralizare este normal, rata de referință pentru acest împrumut se ridică la 6,314 % pe an, mai mare decât costul total financiar al G-II, ridicându-se la […]% pe an. Comparând costurile acestui nou împrumut garantat cu rata de referință, rezultă costuri financiare totale aferente împrumutului garantat G-II, de cel puțin […] puncte de bază sub rata de referință, ceea ce conferă ÅI un avantaj financiar. Conform informațiilor de care dispune Comisia, rata dobânzii la împrumutul garantat nu s-a modificat de la data la care a fost acordat.
(85)
La data de 13 decembrie 2005, LG a emis o nouă garanție în favoarea ÅI. Această garanție urma să acopere „împrumutul de referință”, și anume împrumutul inițial negarantat din 9 octombrie 2003, termenii acestuia fiind în acest fel modificați. Rata dobânzii aferente împrumutului a fost modificată în acest moment la […] % pe an. Prima garanției a fost stabilită la […] % din valoarea împrumutului, ceea ce înseamnă un cost financiar total de […] % pe an (29) (condițiile aplicate de la această dată sunt identici cu cei descriși mai sus, care se aplică împrumutului acoperit de garanția G-I, inclusiv modificarea în timp a ratei dobânzii).
(86)
Rata de referință pentru G-III trebuie calculată pe baza Euribor pe 1 an la data de 13 decembrie 2005, care era de 2,769 %. La acea dată, companiei ÅI i se acordase ratingul „satisfăcător” în sensul Comunicării privind rata de referință. Luând în considerare un nivel normal de colateralizare, rata de referință pentru acest credit se ridică la 4,969 % pe an. Aceasta este mai mare decât costul financiar total al G-III, de […]% pe an. Prin urmare, LG a acordat ÅI un avantaj financiar corespunzător de cel puțin […]% pe an.
5.2. DENATURAREA CONCURENȚEI ȘI EFECTELE ASUPRA SCHIMBURILOR COMERCIALE
(87)
Autoritățile finlandeze au susținut că măsurile în cauză nu afectează schimburile comerciale dintre statele membre și, prin urmare, nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. În sprijinul acestui argument, Finlanda a argumentat, în esență, că ÅI este doar una dintre mai multe firme care acționează pe piața imobiliară, dar nu cea mai mare. În consecință, nu există dovezi că măsurile, în cazul în care sunt considerate ajutor de stat, ar fi consolidat poziția ÅI în detrimentul concurenților.
(88)
Comisia nu poate accepta acest argument. Faptul că ÅI a beneficiat de un avantaj financiar care nu a fost acordat concurenților (și, conform celor confirmate de Finlanda, există mulți alți operatori pe piața imobiliară din Åland) înseamnă că ÅI a avut capacitatea de a face investiții ample și de a-și extinde operațiunile în condiții financiare care au fost mai avantajoase decât cele puse la dispoziția concurenților (care, în absența avantajului acordat ÅI, ar fi avut posibilitatea de a face investiții similare). Nu este necesar să se demonstreze că măsurile au permis ÅI să obțină cote de piață de la un concurent anume.
(89)
De asemenea, avantajul acordat ÅI era de natură să afecteze schimburile comerciale între statele membre. Este adevărat că Åland este o piață de mici dimensiuni, aflată într-un arhipelag în care se poate ajunge numai pe mare sau pe calea aerului și că în acel loc se aplică restricții specifice privind dreptul de stabilire, în temeiul Tratatului de aderare a Finlandei la UE. Cu toate acestea, este o certitudine că nu există un obstacol absolut pentru întreprinderile străine care își desfășoară activitatea în Åland și, desigur, nu există obstacole pentru astfel de întreprinderi care investesc pe piața imobiliară locală. De asemenea, Comisia constată că Finlanda nu a contestat afirmația din decizia de inițiere, conform căreia în trecut bunurile imobiliare din Åland au fost dobândite de întreprinderi cu sediul în alte state membre. Astfel, orice avantaj acordat ÅI prin aceste măsuri ar fi avut cel puțin potențialul de a afecta schimburile comerciale dintre statele membre prin consolidarea în mod necuvenit a poziției ÅI în legătură cu eventualii concurenți sau investitori străini.
5.3. CONCLUZIE PRIVIND CALIFICAREA DREPT AJUTOR DE STAT
(90)
Pe baza motivelor enumerate anterior, Comisia constată că toate majorările de capital (cu excepția C-I, C-II și C-III) și garanțiile la credite G-I, G-II și G-III constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 din TFUE.
6. PRESUPUSA LEGALITATE A AJUTORULUI
(91)
Finlanda a argumentat că atât injecțiile de capital, cât și garanțiile, dacă ar fi considerate ajutor de stat, sunt legale în temeiul schemei de ajutoare instituite înainte de aderarea Finlandei la UE și au fost notificate corespunzător Autorității AELS de Supraveghere înainte de aderarea la UE, cu numărul de referință 93-074 (majorări de capital) și, respectiv, 93-079 (garanții).
(92)
Acest argument trebuie examinat în contextul dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 659/1999. Conform articolului 1 litera (d), „schemă de ajutoare” înseamnă „orice act în baza căruia, fără a fi necesare măsuri suplimentare de punere în aplicare, pot fi acordate alocări individuale de ajutor întreprinderilor definite în mod general și abstract, precum și orice act în baza căruia ajutorul, care nu este legat de un anumit proiect, poate fi acordat uneia sau mai multor întreprinderi pentru o perioadă de timp nedeterminată și/sau într-un cuantum nedeterminat”. În plus, conform articolului 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, „ajutor existent” înseamnă: „(i) fără a aduce atingere articolelor 144 și 172 din Actul de aderare a Austriei, Finlandei și Suediei, orice ajutor care a existat înainte de intrarea în vigoare a tratatului în aceste state membre, respectiv schemele de ajutor și ajutoarele individuale puse în aplicare anterior și care se aplică și ulterior intrării în vigoare a tratatului”.
(93)
Finlanda a aderat la Comunitatea Europeană la 1 ianuarie 1995. În plus, în conformitate cu articolul 172 alineatul (5) din Tratatul de aderare a Austriei, Finlandei și Suediei, „[…] ajutoarele de stat acordate de noile state membre în anul 1994 dar care, contrar Acordului privind SEE sau acordurilor încheiate în temeiul acestuia, fie că nu au fost notificate Autorității AELS de Supraveghere (ESA), fie au fost notificate dar acordate înainte de adoptarea unei decizii de către ESA, nu sunt considerate, prin urmare, drept ajutoare de stat existente, conform articolului 93 alineatul (1) din Tratatul CE […]”.
(94)
Mai mult, conform articolului 1 alineatul (c) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, „ «ajutor nou» înseamnă orice ajutor, respectiv orice schemă de ajutor și orice ajutor individual care nu este ajutor existent, inclusiv modificările ajutoarelor existente” (30).
(95)
În fine, articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (31) definește modificarea ajutoarelor existente drept „orice schimbare, alta decât modificările de natură pur formală sau administrativă care nu pot afecta evaluarea compatibilității măsurii de ajutor cu piața comună. Cu toate acestea, o creștere a bugetului inițial al unei scheme de ajutor existente cu până la 20 % nu se consideră o modificare a ajutorului existent.”
(96)
Din cele de mai sus rezultă că o măsură anterioară aderării, care constituie o schemă de ajutor de stat, poate fi considerată ajutor existent dacă sunt îndeplinite două condiții. Prima condiție este ca schema să fi fost instituită înainte de intrarea în vigoare a Tratatului CE, iar a doua condiție este ca substanța acesteia să nu fi fost modificată substanțial între timp.
(97)
Comisia va evalua separat, pentru cele două presupuse scheme, argumentul Finlandei cu privire la legalitatea ajutorului.
6.1. PRESUPUSA SCHEMĂ DE GARANȚII (93-079)
(98)
Comisia va evalua mai întâi dacă aceste măsuri constituie ajutor de stat în sensul articolului 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.
(99)
Temeiul juridic național al schemei de ajutor îl constituie legea emisă la nivelul provinciei cu privire la garanțiile acesteia pentru sectorul industrial și anumite sectoare antreprenoriale (ÅFS 1966:14) (32), aprobată în 1966, modificată de ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 și 2002:23). În ceea ce privește bugetul sau „pachetul”, la data aderării Finlandei la UE, legea provincială din 1966 prevedea că „suma reprezentând garanțiile sau împrumuturile scadente (33) nu poate depăși în niciun caz 20 000 000 FIM”. Pe de altă parte, măsura în cauză nu prevede niciun termen de prescripție cu privire la punerea în aplicare.
(100)
În contextul celor de mai sus și al dispozițiilor din legea națională, rezultă, prima facie, că măsurile sunt conforme cu definiția privind schema de ajutor, întrucât se pare că legea respectivă permite ca ajutorul care nu este legat de un anumit proiect să fie acordat unei întreprinderi sau mai multor întreprinderi pentru o perioadă de timp nedeterminată. Presupusa schemă de ajutor a fost instituită la 1 septembrie 1982, prin urmare cu mult timp înainte de 1 ianuarie 1994, și a fost comunicată ESA. Astfel, prima condiție privind ajutorul existent pare să fie îndeplinită, întrucât schema inițială a fost instituită înainte de intrarea în vigoare în Finlanda a tratatului și chiar înainte de 1 ianuarie 1994, ceea ce înseamnă că, în acest caz, nu se aplică articolul 172 alineatul (5) din Tratatul de aderare al Austriei, Finlandei și Suediei.
(101)
Cu toate acestea, Comisia trebuie să evalueze, de asemenea, dacă măsurile au fost modificate substanțial începând din 1 ianuarie 1994.
(102)
Cel puțin trei modificări ale schemei de garanții au fost puse în aplicare de autoritățile regionale după 1 ianuarie 1994 (prin legile provinciale 1994:29, 1996:56 și 2002:23) și anterior acordării primei garanții la 14 august 2003. Aceste modificări au prevăzut o majorare substanțială în buget a schemei (și anume, o creștere a sumei globale a garanțiilor care puteau fi acordate în orice moment dat). Întrucât cazul actual se referă la acordarea unei garanții la împrumut, ar trebui să se evalueze dacă modificările privind bugetul schemei, introduse înainte de măsurile analizate, ar trebui considerate substanțiale și disociabile de schema existentă.
(103)
Așa cum s-a menționat, conform articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 majorările bugetare mai mari de 20 % constituie o modificare a unei scheme de ajutor existente. Două dintre modificările menționate anterior (34) au majorat bugetul inițial al schemei cu 50 % și, respectiv, 150 %. Aceste majorări de buget reprezintă modificări substanțiale ale schemei, care nu au fost notificate niciodată Comisiei.
(104)
Efectul acestor modificări substanțiale nu poate fi considerat disociabil de presupusa schemă, rezultatul fiind că schema devine în integralitatea ei un ajutor nou. Într-adevăr, schema de ajutor inițială a fost limitată numai în ceea ce privește suma totală a garanțiilor care ar putea fi scadente la un moment dat. Având în vedere această stare de fapt, o creștere substanțială a bugetului (chiar fără nicio altă modificare a schemei) afectează însăși esența normelor existente.
(105)
În plus, Comisia ia notă de faptul că din documentele referitoare la garanții trimise de Finlanda rezultă că temeiul juridic al acestor garanții era presupusa schemă de garanții.
(106)
În consecință, garanțiile acoperite de prezenta decizie trebuie considerate drept un ajutor nou. Având în vedere că ajutorul a fost instituit fără aprobarea prealabilă de către Comisie, după cum prevede articolul 108 din TFUE, ajutorul este ilegal.
6.2. PRESUPUSA SCHEMĂ DE SUBSCRIERE DE ACȚIUNI (93-074)
(107)
Normele naționale cu privire la această presupusă schemă au fost declarate la ESA drept regim de ajutoare pentru subscrierile de acțiuni. Rezultă din documentele prezentate la acea dată că temeiul juridic național invocat a fost „bugetul anual pentru Åland”. În cadrul rubricii „intensitatea maximă posibilă a ajutorului care (…) poate fi obținut pentru un proiect individual”, Finlanda a indicat o intensitate de 30 %. În plus, în cadrul rubricii „Buget/cheltuieli”, Finlanda a indicat bugetele corespunzătoare anilor 1992-1994, însă a lăsat spațiu liber la rubrica „Buget total estimat pentru întreaga perioadă de planificare a schemei”.
(108)
În cursul investigației, Finlanda a explicat că temeiul juridic oficial al presupusei scheme este Legea privind autonomia Åland (1144/1991), aprobată în 1991. Conform secțiunii 18(22), autoritățile locale din Åland dețin „competențe generale” de a adopta diferite tipuri de măsuri axate pe promovarea autonomiei Åland. Aceste competențe sunt executate (de exemplu, prin împrumuturi, injecții de capital, garanții) pe baza dispozițiilor prevăzute de bugetul anual general al LG.
(109)
Comisia constată următoarele:
(110)
Indiferent de faptul că Finlanda ar putea considera competențele autorităților locale de a furniza astfel de injecții de capital (în cadrul competențelor generale care le sunt acordate prin Legea autonomiei) drept „schemă”, Comisia trebuie să verifice dacă prevederile din legislația națională de stabilire a competențelor respective sunt conforme sau nu cu definiția dată „schemei” la articolul 1 litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. În această privință, rezultă că temeiul juridic [secțiunea 18(22) din Legea 1144/1991)] constă din norme legate de alocarea competențelor între diferite autorități în cadrul ordinii juridice a Finlandei și care nu sunt conforme cu cerințele privind constituirea unei scheme de ajutor (care este definită, printre altele, drep „… o lege pe baza căreia, fără să fie necesare măsuri suplimentare de punere în aplicare, se pot aloca ajutoare individuale …”). Astfel, orice alocare de capital unui anumit beneficiar necesită în primul rând o alocare în bugetul anual al LG (votat de adunarea regională a Insulei Åland așa cum a considerat necesar) și apoi punerea în aplicare a deciziilor adoptate de LG. Astfel, rezultă că injecțiile de capital acordate în cadrul acestor competențe vor fi considerate drept o succesiune de decizii individuale și mai puțin o schemă de ajutor.
(111)
În fine, Comisia constată, de asemenea, că presupusa schemă viza numai anii 1992-1994, întrucât nicio altă informație nu a fost dată la rubrica „Buget/cheltuieli”, deși temeiul juridic era „bugetul anual pentru Åland”.
(112)
În cele din urmă, Comisia constată că Finlanda a arătat că intensitatea maximă a ajutorului care „poate fi obținut pentru un proiect individual” este de 30 %. În orice caz, acest lucru poate fi înțeles doar în sensul că injecțiile de capital efectuate în cadrul presupusei scheme erau destinate a fi utilizate împreună cu unele contribuții private semnificative (de cel puțin 70 %) pentru „proiecte” care vizau promovarea obiectivelor presupusei scheme, acordate pentru „turism, industrie, cercetare-dezvoltare”. Majorările de capital la care se face referire în prezenta decizie nu îndeplinesc această condiție formală și, în consecință, nu pot fi acoperite de prevederile legislației naționale prezentate ESA, indiferent dacă aceste măsuri au constituit o schemă de ajutor corespunzătoare și, în caz afirmativ, dacă s-a aplicat sau nu după anul 1994.
(113)
În consecință, ajutorul de stat acordat companiei ÅI sub formă de majorări de capital constituie un ajutor nou. Având în vedere că ajutorul a fost instituit fără aprobarea prealabilă de către Comisie, după cum prevede articolul 108 din TFUE, ajutorul este ilegal.
6.3. OBSERVAȚII SUPLIMENTARE PRIVIND HOTĂRÂRILE RECENTE PRONUNȚATE DE CURTEA SUPREMĂ ADMINISTRATIVĂ A FINLANDEI
(114)
De asemenea, trebuie menționat că cele două măsuri acordate companiei ÅI de către LG au fost anulate recent de către o instanță națională a Finlandei. Măsurile sunt: (i) majorare de capital C-XI acordată companiei ÅI în 2007 (a se vedea comentariul de la considerentul 16 de mai sus); și (ii) o garanție la împrumut din 2006, care nu a fost niciodată executată. Prin decizia din 6 aprilie 2011, Curtea Supremă Administrativă s-a pronunțat cu privire la faptul dacă deciziile LG au fost adoptate în conformitate cu normele administrative naționale. Cu toate acestea, procedând astfel, Curtea a evaluat, de asemenea, dacă au fost indicii suficiente că măsurile au fost ajutor de stat, ceea ce înseamnă că autoritățile locale ar fi trebuit să le notifice Comisiei înainte de a le pune în aplicare. Curtea constată că sunt îndeplinite prima facie toate criteriile privind ajutorul de stat. De asemenea, Curtea a analizat argumentul prezentat de Finlanda, conform căruia măsurile, în cazul în care ar reprezenta un ajutor de stat, ar fi acoperite de normele naționale care se aplicau înainte de aderare și, prin urmare, se califică drept „ajutor existent”. Procedând astfel, Curtea a întreprins o evaluare aprofundată a normelor naționale și a constatat că, indiferent dacă aceste norme se încadrează sau nu în scheme efective de ajutor de stat, deciziile autorităților locale nu erau conforme cu cerința formală din normele naționale, în principal din motivele prezentate mai sus de către Comisie. Prin urmare, concluziile Curții Supreme Administrative sunt în acord cu cele formulate de Comisie, și anume că injecția de capital C-XI supusă investigării include un nou ajutor de stat. Curtea Supremă a ajuns la aceeași concluzie cu privire la garanția la împrumut din 2006. Având în vedere că garanția nu a fost executată niciodată, ea nu a fost evaluată în prezenta decizie.
7. COMPATIBILITATE
(115)
Finlanda a argumentat în termeni generali că măsurile, în cazul în care se consideră că reprezintă un nou ajutor de stat, ar fi totuși compatibile cu piața internă, întrucât activitățile ÅI, finanțate prin intermediul ajutorului, aveau drept obiectiv să faciliteze dezvoltarea regiunii și să creeze noi locuri de muncă.
(116)
Chiar dacă în principiu ajutorul de stat este interzis, acesta va fi considerat totuși compatibil cu piața internă în circumstanțele menționate la articolul 107 alineatul (2) din TFUE și poate fi considerat compatibil dacă este utilizat pentru îndeplinirea obiectivelor menționate la articolul 107 alineatul (3). Singurul temei al compatibilității care poate fi avut în vedere în acest caz este articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE, care permite ca ajutorul să promoveze dezvoltarea economică a zonelor în care standardul de viață este anormal de scăzut sau dacă rata șomajului este foarte mare, ori articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, care prevede că ajutorul de stat poate fi autorizat pentru a se facilita dezvoltarea anumitor domenii economice.
(117)
Conform normelor privind ajutorul regional aplicabile Finlandei la acea dată (foile de parcurs pentru ajutoarele regionale aferente perioadelor 2000-2006 și 2007-2013), orașul Mariehamn în care este amplasat iTiden era, în orice caz, neeligibil pentru un astfel de ajutor. Acest lucru înseamnă că, inclusiv în situația în care s-ar putea spune că ajutorul a fost alocat proiectului respectiv, acesta nu ar putea fi considerat compatibil. În plus, Comisia constată că Finlanda nu a dovedit că este îndeplinită oricare dintre condițiile compatibilității în temeiul normelor regionale privind ajutorul (cu privire, de exemplu, la forma ajutorului, costurile eligibile sau intensitățile maxime ale ajutorului).
(118)
Conform oricăreia dintre comunicările adoptate de Comisie cu privire la aplicarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE sau direct conform cu articolul menționat, ajutorul nu poate fi considerat compatibil cu piața internă nici în acest caz. Autoritățile finlandeze nu au prezentat un argument sau o dovadă pertinente pe baza cărora Comisia să poată aproba aceste măsuri ca fiind compatibile în temeiul oricăreia dintre dispozițiile TFUE.
8. RECUPERAREA AJUTORULUI
8.1. ARGUMENTELE FINLANDEI
(119)
Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că, „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar […]. Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care acesta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar”. Prin urmare, consecința normală este aceea că ar trebui recuperate ajutoarele care constituie ajutor de stat ilegal acordat companiei ÅI.
(120)
Totuși, Finlanda a argumentat că, în acest caz, Comisia nu ar trebui să dispună recuperarea, întrucât Finlanda are convingerea legitimă că ajutorul a fost legal în conformitate cu schemele de ajutor de preaderare și că recuperarea ar contraveni unui principiu de drept comunitar. Comisia ia notă de faptul că Finlanda a prezentat în mod oficial convingeri legitime numai cu privire la LG. Nu au fost formulate în mod expres convingeri legitime privind beneficiarul.
(121)
În orice caz, Comisia nu poate accepta acest argument.
(122)
În ceea ce privește majorările de capital, Comisia a arătat mai sus că, indiferent dacă ÅI sau altcineva ar fi avut motive să considere drept legal, în raport cu normele privind ajutoarele de stat, statutul așa-zisei scheme de subscriere de acțiuni, aceste majorări nu erau conforme nici măcar cu respectivele condiții formale din așa-zisa schemă, notificate Autorității AELS de Supraveghere. Astfel, nu se poate susține că în raport cu normele privind ajutoarele de stat putea beneficia de o convingere legitimă cu privire la legalitatea majorărilor de capital, întrucât acestea nu ar putea fi acoperite de normele naționale în legătură cu care Finlanda argumentează că ar fi avut convingeri legitime.
(123)
În ceea ce privește garanțiile la împrumut, Comisia a arătat că schema garanțiilor a fost modificată substanțial, chiar înainte de acordarea garanțiilor analizate în prezenta decizie. Aceste modificări, efectuate de autoritățile finlandeze, nu au fost notificate Comisiei. Consecința este aceea că orice garanție acordată în temeiul normelor naționale care au constituit schema inițială trebuie considerată drept ajutor nou. Este ferm stabilit că niciun beneficiar al ajutorului nu poate considera în mod legitim ca fiind legal ajutorul care ar fi trebuit să fie notificat Comisiei în temeiul articolului 108 din TFUE, dar nu a fost așa (35).
(124)
În rezumat, atât garanțiile, cât și majorările de capital constituie ajutor de stat nou, care ar fi trebuit să fie notificat Comisiei înainte de a fi pus în execuție.
(125)
Conform jurisprudenței constante (36), un stat membru ale cărui autorități au acordat un ajutor contrar normelor procedurale stabilite la articolul 108 din TFUE nu se poate baza pe convingerile legitime ale beneficiarilor ajutorului pentru a justifica nerespectarea obligației de a lua măsurile necesare de a pune în aplicare o decizie a Comisiei care dispune recuperarea ajutorului. Dacă autoritățile naționale s-ar baza pe propriul comportament ilegal, acestea ar contraveni în integralitate articolelor 107 și 108 din TFUE și ar invalida eficacitatea deciziilor adoptate de Comisie în temeiul acestor dispoziții.
(126)
Același principiu trebuie să se aplice în mod necesar atunci când autoritățile naționale susțin că aveau convingerea legitimă privind legalitatea măsurilor, dar nu le-au notificat Comisiei, cu toate că măsurile constituiau un ajutor nou (37).
(127)
De asemenea, în măsura în care convingerile legitime ale companiei ÅI sunt relevante, Comisia constată că, în conformitate cu jurisprudența constantă, în contextul caracterului obligatoriu al supravegherii ajutorului de stat de către Comisie în temeiul articolului 108 din TFUE, întreprinderile care au beneficiat de ajutor nu pot avea, în principiu, convingerea legitimă că ajutorul este legitim, în afara cazului în care a fost acordat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul respectiv. În mod normal, un operator economic organizat ar trebui să poată stabili dacă a fost respectată sau nu procedura respectivă (38).
(128)
Comisia subliniază că nicio firmă nu era într-o poziție mai bună decât ÅI de a cunoaște îndeaproape acțiunile LG cu privire la schemele de ajutor, întrucât LG este principalul acționar ale acesteia și este reprezentată în consiliul de administrație al ÅI de persoane care sunt și membri în conducerea LG. Acest argument este coroborat cu faptul că, după cum s-a arătat mai sus în legătură cu majorările de capital, reprezentanții ÅI și LG fac schimb de informații cu regularitate. Prin urmare, chiar dacă autoritățile finlandeze nu și-au exprimat în mod expres convingerea legitimă privind beneficiarul ajutorului, Comisia consideră că ÅI nu poate susține nicio convingere legitimă în cazul de față.
(129)
În final, Comisia nu a dat o asigurare expresă nici Finlandei, nici beneficiarului ajutorului conform căreia măsurile respective nu ar fi ajutor de stat sau ar fi ajutor compatibil, care ar putea genera așteptări în acest sens (39).
(130)
În continuare, Finlanda a argumentat că, în eventualitatea recuperării ajutorului acordat prin majorări de capital, elementul de ajutor nu ar trebui să fie în mod necesar suma totală a capitalului furnizat, ci mai degrabă (prin analogie cu calculul elementului de ajutor din garanții) costul suportat de ÅI pentru identificarea unor investiții alternative pe piețe. În această privință, după cum susține Finlanda, costul finanțării unei asemenea alternative putea fi stabilit prin raportare la o rentabilitate prognozată de 7 % a investiției în proprietăți imobiliare pentru birouri, conform raportului KPMG.
(131)
Comisia nu poate accepta acest argument.
(132)
Cu certitudine este corect, ca afirmație generală, faptul că, într-o situație dată, ajutorul de stat este constituit de diferența dintre avantajul (sub forma finanțării) de care compania a beneficiat în mod efectiv din resursele de stat și ceea ce ar fi reușit să obțină pe piețele de capital. În consecință, „prin rambursarea ajutorului, beneficiarul renunță la avantajul de care a beneficiat în raport cu concurenții săi pe piață și se revine la situația existentă înainte de acordarea ajutorului” (40).
(133)
Orice persoană care face o investiție, fie că acordă un credit, fie că achiziționează o participație în capitalul unei întreprinderi, va încerca să obțină un profit din investiția sa, care să fie proporțional cu riscul.
(134)
Atunci când ajutorul este acordat sub forma unui credit la un preț sub costurile pieței (ca în cazul unui împrumut garantat atunci când costul financiar total este mai mic decât rata dobânzii unui credit de pe piață) unei întreprinderi care nu este exclusă de pe piața creditelor și care, astfel, ar fi putut - ca alternativă la ajutor - să contracteze un credit la rata pieței, este clar că scopul reparator al recuperării poate fi atins prin obligarea întreprinderii să plătească diferența (cu dobândă), în așa fel încât să fie repusă la același nivel cu concurenții săi.
(135)
Situația este diferită în cazul investițiilor de capital. În acest caz, profitul nu depinde de voința întreprinderii de a plăti (așa cum se întâmplă în cazul unui împrumut), ci constituie în întregime un factor de profitabilitate inerentă a modelului de afaceri implementat de întreprindere. În afara cazului în care investitorul privat consideră că afacerea îi va recompensa riscul pe care îl comportă, acest investitor nu va efectua investiția, ci își va investi banii în altceva. Cu alte cuvinte, Comisia nu poate accepta faptul că întreprinderea ar fi reușit să obțină același credit de pe piața de capital - pentru a-și majora capitalul - prin acordarea unei remunerații mai mari, întrucât performanța preconizată nu i-a permis să ofere această remunerație mai mare oricărui investitor în capital privat. Situația contrafactuală, și anume situația care ar fi existat în absența ajutorului și la care se urmărește să se revină sau să se ajungă prin recuperarea ajutorului, este situația în care nu s-ar fi investit niciun capital. Prin urmare, ajutorul care trebuie recuperat este suma reprezentând valoarea totală a majorărilor de capital.
(136)
În consecință, Comisia nu poate accepta opinia Finlandei în ceea ce privește elementul de ajutor din majorările de capital.
8.2. AJUTOARE CARE TREBUIE RECUPERATE
(137)
În consecință, ajutoarele ilegale și incompatibile identificate de Comisie și pe care Finlanda trebuie să le recupereze de la ÅI sunt următoarele:
(138)
Majorări de capital:
(a)
majorarea de capital C-IV: 353 199,00 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 20 iulie 2001;
(b)
majorarea de capital C-V: 599 933,78 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 15 august 2002;
(c)
majorarea de capital C-VI: 799 911,64 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 13 martie 2003;
(d)
majorarea de capital C-VII: 515 165,97 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 6 mai 2004;
(e)
majorarea de capital C-VIII: 669 896,95 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 30 septembrie 2004;
(f)
majorarea de capital C-IX: 199 977,91 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 16 iunie 2005;
(g)
majorarea de capital C-X: 234 961,43 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 16 iunie 2005;
(h)
majorarea de capital C-XI: 1 379 998,95 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 15 februarie 2007.
(139)
Garanții la credite: elementul de ajutor pentru toate garanțiile se calculează ca diferență dintre, pe de o parte, rata de referință aplicată ca indicator de referință pentru costurile creditului contractat pe care o întreprindere cu o putere financiară comparabilă cu a companiei ÅI le-ar fi suportat fără garanție și, pe de altă parte, rata dobânzii obținută sub forma unei garanții de stat după ce s-a ținut seama de toate primele plătite, conform cu punctul 4.2 din Comunicarea privind garanțiile (după cum s-a explicat în detaliu la considerentele 66-80).
(a)
În ceea ce privește garanția G-I, elementul de ajutor este compus din diferența dintre rata de referință în cazul unui credit acordat unei întreprinderi cu un rating de categoria B („slab”) și cu o colateralizare normală, și costul financiar total al împrumutului acoperit de garanție (înțeles ca prime plătite în contul garanției plus dobânda la împrumut). Ajutorul a fost alocat companiei ÅI la data de 9 octombrie 2003 (după cum s-a explicat la considerentele 81 și 82). Din această sumă se deduce prima la garanția unică de 19 500 EUR (41).
(b)
În ceea ce privește garanția G-II, elementul de ajutor este compus din diferența dintre rata de referință în cazul unui credit acordat unei întreprinderi cu un rating de categoria B („slab”) și cu o colateralizare normală și costul financiar total al împrumutului acoperit de garanție (înțeles ca prime plătite în contul garanției plus dobânda la împrumut). Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 2 noiembrie 2004. Din această sumă se deduce prima la garanția unică de 2 900 EUR (42).
(c)
În ceea ce privește garanția G-III, elementul de ajutor este compus din diferența dintre rata de referință în cazul unui credit acordat unei întreprinderi cu un rating de categoria BB („satisfăcător”) și cu o colateralizare normală și costul financiar total al împrumutului acoperit de garanție (înțeles ca prime plătite în contul garanției plus dobânda la împrumut). Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 13 decembrie 2005. Din această sumă se deduce prima la garanția unică de 6 500 EUR (43).
(140)
Suma totală exactă a ajutorului care trebuie recuperat va fi stabilită de către autoritățile finlandeze, în colaborare cu Comisia, în conformitate cu procedura de recuperare și pe baza metodologiei descrise la considerentele 138-139 de mai sus. La suma ajutorului care trebuie recuperat se adaugă dobânda de la data la care ajutorul a fost pus la dispoziția beneficiarului până la data recuperării acestuia. Comisia face apel la autoritățile finlandeze, în temeiul datoriei lor de a coopera sincer, să colaboreze cu Comisia la stabilirea sumei exacte a ajutorului care trebuie recuperat,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Majorarea capitalului cu suma de 84 094,39 EUR acordată de Finlanda în favoarea Ålands Industrihus AB la 18 iunie 1997 nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
Articolul 2
Măsurile de ajutor de stat enumerate la punctul 8.2 din prezenta decizie, acordate în mod ilegal de Finlanda cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în beneficiul întreprinderii Ålands Industrihus AB, sunt incompatibile cu piața internă.
Articolul 3
(1) Finlanda va recupera de la beneficiar ajutorul de stat menționat la articolul 2.
(2) Sumele care urmează a fi recuperate sunt purtătoare de dobândă de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarului, până la recuperarea lor efectivă.
(3) Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004.
(4) Finlanda va anula toate plățile scadente aferente ajutorului menționat la articolul 2, cu efect de la data adoptării prezentei decizii.
Articolul 4
(1) Recuperarea ajutorului menționat la articolul 2 va fi imediată și efectivă.
(2) Finlanda va asigura că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării prezentei decizii.
Articolul 5
(1) În decurs de două luni de la notificarea prezentei decizii, Finlanda va prezenta Comisiei următoarele informații:
(a)
suma totală (principalul și dobânda de recuperare) ce urmează a fi recuperată de la beneficiar;
(b)
o descriere detaliată a măsurilor adoptate deja și de conformare cu prezenta decizie;
(c)
documentele care demonstrează faptul că s-a dispus beneficiarului să ramburseze ajutorul.
(2) Finlanda va informa Comisia cu privire la progresul măsurilor naționale adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei decizii, până la încheierea procesului de recuperare a ajutorului menționat la articolul 2. Finlanda va prezenta imediat, la simpla solicitare a Comisiei, informații privind măsurile adoptate deja și de conformare cu prezenta decizie. De asemenea, va furniza informații detaliate cu privire la sumele reprezentând ajutorul și la dobânda de recuperare care au fost recuperate deja de la beneficiar.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează Republicii Finlanda.
Adoptată la Bruxelles, 13 iulie 2011.