ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 12. června 2012
o opatřeních SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009), která provedlo Finsko ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti
(oznámeno pod číslem C(2012) 3249)
(Pouze finské a švédské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2013/8/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními, a s ohledem na tyto připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 15. ledna 2009 oznámilo Finsko Komisi podporu na záchranu spočívající v záruce a úpravě splátkového kalendáře, která byla poskytnuta společnosti Osuuskunta Karjaportti (dále jen „Karjaportti“; v době podání oznámení byla společnost známa jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Dopisy ze dne 5. února 2009, 11. února 2009, 16. února 2009 a 20. února 2009 poskytlo Finsko Komisi další informace.
(2)
Dopisem ze dne 8. dubna 2009 Komise Finsko informovala, že se s ohledem na oznámená opatření a některá opatření provedená v minulosti rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (SFEU) (2). Na základě tohoto rozhodnutí o zahájení řízení poskytlo Finsko Komisi dopisem ze dne 13. května 2009 další informace.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory.
(4)
Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany. Tyto připomínky předala Finsku, aby se k nim mohlo vyjádřit. Připomínky Finska byly obdrženy dopisem ze dne 28. srpna 2009. Finsko poskytlo další informace e-mailem ze dne 3. listopadu 2009.
(5)
Dopisem ze dne 15. prosince 2009 Komise Finsko informovala, že se rozhodla řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU rozšířit na dodatečná opatření podpory, která byla provedena v minulosti. Finsko poskytlo další informace dopisem ze dne 12. února 2010.
(6)
Rozhodnutí Komise o rozšíření řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek k opatřením podpory. Komise neobdržela od zúčastněných stran žádné další připomínky.
(7)
Dne 1. března 2010 informovalo Finsko Komisi o zpětvzetí oznámení o záruce ve prospěch společnosti Karjaportti. Dopisem ze dne 26. března 2010 Komise Finsku sdělila, že se zpětvzetím oznámení o záruce bude zabývat v konečném rozhodnutí spolu s ostatními posuzovanými opatřeními. Komise mimoto Finsku zaslala další dotazy, na něž Finsko odpovědělo dopisem ze dne 22. dubna 2010. Dne 15. července 2010 zaslala Komise Finsku žádost o informace, na niž Finsko odpovědělo dne 20. srpna 2010. Další žádost o informace zaslala Komise dne 28. září 2010 a Finsko na ni odpovědělo dne 29. listopadu 2010. Komise si posléze vyžádala doplňkové informace dopisem ze dne 16. listopadu 2011. Finsko tyto informace poskytlo dne 16. prosince 2011.
2. PŘÍJEMCE
2.1. Družstvo Karjaportti
(8)
Karjaportti je družstevní společnost se sídlem v Mikkeli, s výrobními zařízeními ve městech Mikkeli a Kouvola, jež se obě nacházejí ve východním Finsku (Itä-Suomi), což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Družstvo bylo původně založeno v roce 1914. V roce 1950 bylo nazváno Osuusteurastamo Karjaportti; ode dne 31. prosince 2002 bylo známo jako Järvi-Suomen Portti Osuuskunta a ode dne 14. prosince 2010 pak jako Karjaportti. V současnosti společnost Karjaportti zaměstnává trvale 300 osob a na jaře a v létě dalších 100 až 120 sezónních pracovníků.
(9)
Společnost Karjaportti podniká v oblasti výroby potravin, především v oblasti zpracování masa na výrobky jako masové kuličky a párky. Družstvo mimoto prodává balené maso, kusy masa a jatečně upravená těla. Společnost Karjaportti vyváží malý objem do ostatních členských států.
2.2. Finanční situace společnosti Karjaportti
(10)
Ode dne 1. prosince 2004 prochází společnost Karjaportti restrukturalizací pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993 (5) (dále jen „řízení pod soudním dohledem“; podrobnější informace o restrukturalizaci pod soudním dohledem viz 31.-43. bod odůvodnění).
(11)
Informace o finanční situaci společnosti Karjaportti před restrukturalizací pod soudním dohledem a během ní jsou uvedeny v následující tabulce:
Tabulka I
Hlavní finanční údaje společnosti Karjaportti v EUR
Rok
Obrat
Hospodářský výsledek
Čistý výsledek (zisk/ztráta)
Schodek z předchozích účetních období
Akciový kapitál / rezervy a rezervní fondy
Zůstatek vlastního kapitálu
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411/ 10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809/ 9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428/ 9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778/ 9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608/ 3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913/ 216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610/ 216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277/ 216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185/ 216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160/ 216 662
-19 907 828
(12)
V roce 2008 podaly finské daňové úřady dvakrát návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Při prvním návrhu dne 7. října 2008 předložily příkaz k úhradě částky ve výši 461 579 EUR. Daňové úřady posléze svůj návrh stáhly. Návrh byl opětovně podán dne 1. prosince 2008 s příkazem k úhradě částky ve výši 981 658 EUR. Úpadkové řízení proti společnosti Karjaportti bylo v červnu 2009 uzavřeno, jelikož družstvo splatilo daňovým úřadům dlužnou částku.
3. POPIS OPATŘENÍ
(13)
Posuzovaná opatření spočívají v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, kde má společnost Karjaportti své sídlo, a opatřeních provedených společností Finnvera Oyj (dále jen „Finnvera“). Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní finský stát, a je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou (6). Níže jsou popsána nejprve opatření, která provedlo město Mikkeli (oddíl 3.1), a poté opatření společnosti Finnvera (oddíl 3.2).
3.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
3.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(14)
Opatření č. 1: Rozhodnutím ze dne 12. června 2000 poskytlo zastupitelstvo města Mikkeli společnosti Karjaportti absolutní záruku („takaus“) pokrývající celý budoucí úvěr ve výši 25 milionů FIM (přibližně 4,2 milionu EUR (7)). Úvěr s pevnou úrokovou sazbou ve výši 5,35 % a s desetiletou dobou trvání společnosti Karjaportti poskytla v září 2000 banka Tapiola Pankki Oy (dále jen „Tapiola“). Rada města Mikkeli zároveň záruku provedla, a to podepsáním smlouvy o záruce. Záruka byla poskytnuta bez poplatku a jako absolutní záruka, kdy ručitel odpovídá za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, což znamená, že věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou. Úvěr se zárukou byl poskytnut na financování výstavby výrobního zařízení v obvodu Tikkala ve městě Mikkeli (8).
(15)
Záruka byla zajištěna formou již existujících zástavních práv k nemovitostem se zapsanou hodnotou ve výši 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) (9). Při provedení opatření č. 1 byly jako zajištění k dispozici zástavní práva k nemovitostem v hodnotě přibližně 3 milionů FIM. Záruka byla mimoto zajištěna obchodními hypotékami (10) se zapsanou hodnotou ve výši 25 milionů FIM resp. 30,5 milionu FIM, které se vztahovaly na movitý majetek společnosti Karjaportti.
(16)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb ve prospěch banky Tapiola nastoupilo město Mikkeli na místo banky Tapiola jako věřitel společnosti Karjaportti (viz 34. bod odůvodnění).
(17)
Opatření č. 2: V roce 2000 byl společnosti Karjaportti postoupen rovněž pozemek na výstavbu výrobního závodu v Tikkale, a to venkovským okresem Mikkeli (11). Pozemek měl rozlohu 152 366 m2 a město Mikkeli jej společnosti Karjaportti poskytlo bezúplatně, tj. nebyla uhrazena žádná kupní cena. Město Mikkeli se mimoto zavázalo, že převede pozemek, který je připraven na výstavbu. Za tímto účelem město Mikkeli uhradilo společnosti Karjaportti náklady na přípravu pozemku ve výši 2 000 000 FIM (přibližně 336 376 EUR) (12).
(18)
V souvislosti s výstavbou výrobního závodu v Tikkale byla provedena další opatření ve prospěch společnosti Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla úvěry a záruky ve výši 20 000 000 FIM (přibližně 3 363 759 EUR) a Ministerstvo práce a hospodářství (posléze Ministerstvo obchodu a průmyslu) udělilo přímé granty ve výši 15 000 000 FIM (přibližně 2 552 819 EUR).
(19)
Celkově měla opatření popsaná v 14.-18. bodě odůvodnění, která měla být provedena za účelem výstavby výrobního závodu v Tikkale, nominální hodnotu 63 783 719 FIM (přibližně 10 757 652 EUR). Podle přehledu uvedeného v následující tabulce činil hrubý grantový ekvivalent provedených opatření 3 617 143 EUR:
Tabulka II
Hrubý grantový ekvivalent provedených opatření v EUR
Opatření
Částka
Hrubý grantový ekvivalent
Záruka města Mikkeli
4 204 698
345 786
Postoupení pozemku městem Mikkeli
300 000
300 000
Příprava pozemku uhrazená městem Mikkeli
336 376
336 376
Úvěr společnosti Finnvera
1 681 879
82 162
Přímé granty: Ministerstvo obchodu a průmyslu
2 552 819
2 552 819
CELKEM
10 757 652
3 617 143
(20)
Hrubý grantový ekvivalent záruky poskytnuté městem Mikkeli vypočítalo Finsko takto: Porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky (1,75 %) se záruční prémií, kterou skutečně účtovalo město Mikkeli (0 %). Prvek podpory v záruce se rovná rozdílu mezi oběma prémiemi, tj. 1,75 %. Pokud by město Mikkeli účtovalo prémii s touto sazbou, získalo by během desetileté doby platnosti záruky jako prémie částku ve výši 2 406 250 FIM, což by při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí záruky činilo 1 055 949 FIM (přibližně 345 786 EUR).
(21)
Hrubý grantový ekvivalent úvěru společnosti Finnvera vypočítalo Finsko takto: Porovnalo úrokovou sazbu, kterou za úvěr účtovala společnost Finnvera (šestiměsíční EURIBOR plus 1,75 %), s referenční sazbou podle sdělení Komise o způsobu stanovení referenčních a diskontních sazeb (13), jež bylo platné v době poskytnutí úvěru. Prvek podpory odpovídá rozdílu mezi oběma sazbami za dobu trvání úvěru (10 let). Od výsledku výpočtu byla odečtena provize, kterou musela společnost Karjaportti za úvěr zaplatit (0,5 %). Při použití diskontní sazby ve výši 5,7 % ke dni poskytnutí úvěru činil prvek podpory 82 162 EUR.
(22)
Způsobilé investiční náklady byly vypočteny na základě nákladů souvisejících s pořizovacími cenami podle rozdělení uvedeného v tabulce:
Tabulka III
Rozdělení projektových nákladů souvisejících s pořizovacími cenami v EUR
Pozemky a stavby
14 208 192
Stroje a zařízení
11 155 379
Kancelářské vybavení / programové vybavení
572 356
CELKEM
25 935 928
(23)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR.
(24)
Společnost Karjaportti požádala o opatření, která provedlo město Mikkeli, před zahájením prací na investičním projektu (14). Opatření přijalo Finsko na podporu regionálního rozvoje. Nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst z přibližně 400 na 550 až 600.
3.1.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(25)
Dne 28. února 2002 odkoupilo město Mikkeli od společnosti Karjaportti šest pozemků a jednu stavbu i se souvisejícími nájmy. Kupní cena, která byla uhrazena, činila 6 646 787 EUR (15). Ke dni odkupu nemovitostí městem Mikkeli a v případě jednoho pozemku ke dni převodu jeho vlastnictví na město Mikkeli nebyly nemovitosti zatíženy zástavními právy.
3.1.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(26)
Rozhodnutím ze dne 8. března 2004 udělilo zastupitelstvo města Mikkeli záruku pokrývající celý úvěr ve výši 607 054 EUR, který měla poskytnout banka Tapiola. Dne 14. dubna 2004 byl úvěr poskytnut s pevnou úrokovou sazbou ve výši 4 % a s desetiletou dobou trvání. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr poskytnutý bankou Tapiola, pro nějž město Mikkeli původně udělilo záruku rozhodnutím ze dne 2. listopadu 1992. Původní úvěr činil 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) a byl poskytnut s úrokovou sazbou ve výši 4,5 % na dobu 10 let.
(27)
Záruka byla zajištěna formou zástavního práva k nemovitosti, a to výrobnímu závodu v Tikkale, který byl použit jako zajištění již u opatření č. 1. Město Mikkeli mimoto drželo obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou v registru obchodních hypoték ve výši 25 milionů FIM. Rovněž tato obchodní hypotéka byla použita jako zajištění již u opatření č. 1.
(28)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(29)
Rozhodnutím ze dne 10. května 2004 udělilo město Mikkeli absolutní záruku, která se vztahovala na celý úvěr ve výši 1,7 milionu EUR, jenž měla poskytnout banka Tapiola. Dne 8. června 2004 se banka Tapiola rozhodla poskytnout tříletý investiční úvěr ve výši 1,7 milionu EUR s pohyblivou úrokovou sazbou dvanáctiměsíční EURIBOR s připočtením pevného rozpětí ve výši 0,3 %. Záruka byla udělena bez jakéhokoli poplatku a jako absolutní záruka. Záruka byla zajištěna stejným zástavním právem k nemovitosti vztahujícím se na výrobní závod Tikkala jako opatření č. 1 a č. 4 a stejnou obchodní hypotékou (16), kterou drželo město Mikkeli. Město Mikkeli mimoto získalo jako zvláštní zástavu nové zajištění ve formě zástavního práva se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR vztahující se na výrobní závod Tikkala.
(30)
Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem v prosinci 2004 požádala banka Tapiola město Mikkeli na základě záruky o uhrazení nesplacených dluhů společnosti Karjaportti. Po provedení těchto plateb nastoupilo město Mikkeli na místo věřitele společnosti Karjaportti místo banky Tapiola (viz 34. bod odůvodnění).
3.1.5. Opatření přijatá v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(31)
Dne 17. listopadu 2004 podala společnost Karjaportti společně s věřiteli Nordea Bank Finland Abp (dále jen „Nordea Bank“), Nordea Rahoitus Suomi Oy (dále jen „Nordea Financing“) a OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (ode dne 1. března 2008 se tato společnost nazývá Pohjola Pankki Oyj; dále jen „OKO/Pohjola Bank“) u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem. Podle finského práva lze takovouto restrukturalizaci provést za účelem obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti nebo dosažení restrukturalizace dluhu (17). Restrukturalizace společnosti Karjaportti pod soudním dohledem byla na základě rozhodnutí okresního soudu v Mikkeli zahájena dne 1. prosince 2004. Z právního hlediska nesmí dlužník ode dne zahájení splácet restrukturalizované dluhy nebo poskytovat zajištění za takovéto dluhy (18). Restrukturalizovanými dluhy jsou veškeré dluhy, které vznikly přede dnem zahájení restrukturalizace.
(32)
Následně byl okresnímu soudu předložen dne 23. června 2005 program restrukturalizace a dne 30. listopadu 2005 revidovaný program restrukturalizace. Doba trvání programu restrukturalizace, kterou okresní soud schválil dne 30. ledna 2006, činila deset let (do dne 1. července 2015). Mezi rokem 2004 a 2008 ukončila společnost Karjaportti 372 pracovních smluv a zadala některé své činnosti externím dodavatelům, například akvizice a činnosti týkající se jatek a bourání masa.
(33)
Celkově představovalo přibližně [30-70] (19) % restrukturalizovaných dluhů, na něž se vztahovala restrukturalizace pod soudním dohledem, dluhy vůči soukromým věřitelům. Soukromými věřiteli s nejvyššími podíly na těchto dluzích byly výše zmíněné banky Nordea Bank a OKO/Pohjola Bank a rovněž Nordea Financing.
(34)
Dne 16. prosince 2004 požádala banka Tapiola v souvislosti s restrukturalizací pod soudním dohledem město Mikkeli o uhrazení tří nesplacených úvěrů, za něž se město Mikkeli zaručilo a které jsou popsány v bodě 3.1.1, 3.1.3 a 3.1.4. a . Po zaplacení dlužných částek bance Tapiola se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, co se týká celkové částky tří nesplacených úvěrů, která činila 5 356 895 EUR. Na úvěry se vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(35)
V rámci restrukturalizace pod soudním dohledem město Mikkeli mimoto zapsalo pohledávku ve výši 682 087 EUR, která sestávala z poplatků, jež nebyly zaplaceny oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu Mikkeli. Na tuto pohledávku se rovněž vztahovalo zajištění popsané v 15., 27. a 29. bodě odůvodnění.
(36)
Úvěry a ostatní dluhy (nezaplacené poplatky) vůči městu Mikkeli se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem považovaly za velké zajištěné pohledávky (20). Ostatní velké zajištěné pohledávky držely soukromé strany (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) a společnost Finnvera (21).
Tabulka IV
Velké zajištěné pohledávky v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Částka
Podíl v %
Nordea Bank
[…](*)
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[10-40] %
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
[0-20] %
CELKEM
24 579 150
100 %
(37)
Ve vztahu k úvěrům a ostatním dluhům (nezaplaceným poplatkům) vůči městu Mikkeli se v programu restrukturalizace předpokládala tato opatření:
(38)
Úvěr města Mikkeli ve výši 5 356 895 EUR se považoval za „zajištěnou pohledávku“ a byl rozdělen na dvě části. U obou částí byly v souladu s programem restrukturalizace sníženy úrokové sazby: u části ve výši 4,0 milionů EUR činila úroková sazba do dne 31. prosince 2010 […] EURIBOR minus […] % (předpokládalo se však, že úroková sazba nebude vyšší než […] % nebo nižší než […] %). Po tomto datu se účtovala úroková sazba […] EURIBOR. U zbývající části ve výši 1 356 895 milionů EUR byla účtována úroková sazba […] EURIBOR (22). Stejně jako v případě úvěrů se nezaplacené poplatky ve výši 682 087 EUR považovaly za „zajištěnou pohledávku“ a úroková sazba se snížila na […] EURIBOR (23).
(39)
Rovněž u zajištěných pohledávek soukromých věřitelů se v programu restrukturalizace předpokládá úroková sazba […] EURIBOR. U určité částky každého věřitele kromě […] se do dne 31. prosince 2010 předpokládala snížená úroková sazba […] EURIBOR minus […] %; minimální úroková sazba ve výši […] % a maximální úroková sazba ve výši […] %. Po dni 31. prosince 2010 činila úroková sazba u všech zajištěných pohledávek […] EURIBOR.
Tabulka V
Částky úroků u velkých zajištěných pohledávek v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Úroková sazba […] EURIBOR minus […] % do dne 31. prosince 2010; po tomto dni bude účtována úroková sazba […] EURIBOR u částky
Úroková sazba […] EURIBOR u částky
Nordea Bank a Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Město Mikkeli - úvěry v důsledku uplatněných záruk
[…]
[…]
Město Mikkeli - ostatní dluhy (nezaplacené poplatky)
[…]
(40)
Město Mikkeli souhlasilo s odkladem splátek výše uvedených dluhů. Podle programu restrukturalizace se splacení zajištěných pohledávek města Mikkeli předpokládá v roce 2015. První splátka měla být uhrazena dne 1. července 2009, od roku 2010 se předpokládají dvě splátky ročně a v roce 2015 má být zaplacena zbývající velká část zajištěných pohledávek, tj. […] EUR v případě úvěrů v důsledku uplatněných záruk a […] EUR v případě ostatních dluhů (nezaplacené poplatky).
(41)
Rovněž soukromí věřitelé souhlasili s odkladem splátek zajištěných pohledávek.
Tabulka VI
Odklad plateb v EUR
Věřitel s velkými zajištěnými pohledávkami
Dluh
Splátka splatná dne 1.7.2009 a 2.1.2010 a 1.7.2010
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 2.1.2011 a 1.7.2011
% celkové výše dluhů
Splátka splatná co šest měsíců počínaje dnem 2.1.2012 do dne 2.1.2015
% celkové výše dluhů
Splátka splatná dne 1.7.2015
% celkové výše dluhů
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Město Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Celkem
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Podle programu restrukturalizace mělo být splácení úvěrů a nezaplacených poplatků městu Mikkeli dokončeno do roku 2015, přičemž velká část dlužné částky měla být uhrazena v roce 2015. Pokud společnost Karjaportti v roce 2015 na konci restrukturalizace pod soudním dohledem nesplní určité ekonomické požadavky (poměr mezi závazky a provozní marží vyšší než 4), promine město Mikkeli částku nesplacených dluhů ve výši maximálně [0-3] milionů EUR.
(43)
Na konci restrukturalizace pod soudním dohledem se sníží rovněž pohledávky ostatních věřitelů. Nordea Bank odepíše částku ve výši maximálně [0-3 miliony] EUR a Nordea Financing částku ve výši maximálně [0-2 miliony] EUR. Pohledávka společnosti Finnvera se sníží nejvýše o [0-2 miliony] EUR. Pohledávka […] nebude snížena. Podle programu restrukturalizace se částky, o něž mají být zajištěné pohledávky sníženy, zakládají na hodnotě zajištění u zajištěných úvěrů v případě dvou různých scénářů: podle prvního scénáře pokračuje společnost Karjaportti v činnosti; podle druhého scénáře společnost Karjaportti svou činnost změní nebo ukončí, tj. bude nutno zajištění uplatnit. Obě hodnoty byly stanoveny prostřednictvím dvou nezávislých ocenění (24). Konkrétní částka, o niž byla zajištěná pohledávka snížena, pak byla u každého věřitele určena zvlášť s přihlédnutím k jeho pořadí a po srovnání hodnot v případě dvou rozdílných scénářů.
3.1.6. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(44)
Dne 2. září 2005 prodala společnost Karjaportti 50 % akcií v realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki společnosti ve vlastnictví města Mikkeli za kupní cenu ve výši 860 000 EUR.
3.1.7. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(45)
Společnost Karjaportti neplatila u zajištěných pohledávek města Mikkeli úroky za období od 16. prosince 2004 do 19. prosince 2005 (25). Tyto úroky činily 281 982 EUR a rozhodnutím zastupitelstva města Mikkeli ze dne 19. prosince 2005 byly přeměněny na úvěr s dobou trvání do konce roku 2010. Úrokovou sazbou u tohoto úvěru je tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Předpokládalo se, že úvěr začne být splácen v březnu 2009, a ke splácení mělo dojít ve čtyřech stejných splátkách, jež měly být hrazeny dvakrát ročně, tj. v roce 2009 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR a v roce 2010 měla být zaplacena částka ve výši 144 991 EUR (26). Splacení dlužných částek bylo přinejmenším částečně odloženo (viz opatření č. 12).
(46)
Přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 byla v zásadě stanovena v programu restrukturalizace. Podle programu mělo být v této souvislosti zacházeno stejně nejen s městem Mikkeli, nýbrž rovněž se všemi zajištěnými věřiteli. V souladu s tím přeměnil dne 28. prosince 2005 [jeden soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Předpokládalo se, že splácení začne v roce 2009. Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Začátek splácení se předpokládal v roce 2009.
3.1.8. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 (opatření č. 9)
(47)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2007 schválila rada města Mikkeli odepsání pohledávky vůči společnosti Karjaportti ve výši 274 023 EUR v účetních výkazech za rok 2006. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2008 (opatření č. 10)
(48)
Město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 nejistou pohledávku vůči společnosti Karjaportti ve výši 5,7 milionu EUR. Odpis dluhu v účetních výkazech neměl žádný dopad na právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, a město Mikkeli proto nadále usilovalo o splacení tohoto dluhu.
3.1.10. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(49)
Zastupitelstvo města Mikkeli rozhodlo dne 8. prosince 2008 o poskytnutí absolutní záruky ve výši 2,75 milionu EUR k pokrytí budoucího úvěru, který měla společnosti Karjaportti poskytnout banka Tapiola. Zastupitelstvo pověřilo městskou radu, aby rozhodla o podrobných podmínkách týkajících se absolutní záruky, tj. provedení záruky. Podle oznámení měl úvěr činit 5 819 807 EUR s úrokovou sazbou ve výši 3,65 %. Jako odměna za záruku předpokládá oznámené opatření jednorázový poplatek ve výši 4 % a záruka bude udělena na dobu deseti let (27).
(50)
Rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli se nestalo pravomocným, jelikož u správního soudu v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) byla podána stížnost. Na základě této stížnosti soud městu Mikkeli nařídil, aby provádění záruky ukončilo a požádalo Komisi o schválení podpory.
(51)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky nestalo pravomocným, banka Tapiola úvěr společnosti Karjaportti neposkytla. Finsko vzalo oznámení týkající se záruky v březnu 2010 zpět, jelikož společnost Karjaportti stáhla svou žádost o záruku a městská rada dne 22. února 2010 rozhodla o neprovedení rozhodnutí městského zastupitelstva.
3.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(52)
Odklad splácení zajištěných pohledávek: Podle programu restrukturalizace schváleného soudem se předpokládalo, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši […] EUR a v roce 2010 zbývající částku zajištěných pohledávek ve výši […] EUR (viz tabulka VI). Podle oznámení mělo být splacení těchto částek odloženo nejpozději do dne 1. července 2015.
(53)
Odklad splácení úvěru poskytnutého v roce 2005 (přeměna nezaplacených úroků): Předpokládalo se, že společnost Karjaportti uhradí v roce 2009 částku ve výši 140 991 EUR a v roce 2010 stejnou částku nezaplacených úroků přeměněných na úvěr (40. bod odůvodnění). Podle oznámení mělo být uhrazení těchto částek odloženo na roky 2011 až 2013 (28).
(54)
Správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal dne 4. února 2009 provedení rozhodnutí městského zastupitelstva, které se týkalo úpravy splátkového kalendáře. Zdá se však, že k úpravě splátkového kalendáře přesto došlo. Počínaje od května 2009 předkládala společnost Karjaportti městu Mikkeli a ostatním věřitelům pravidelně návrhy na odklad plateb týkajících se splatných dluhů za účelem zachování činnosti družstva (29). Tyto návrhy rada města Mikkeli schválila.
3.2. Opatření provedená společností Finnvera
(55)
Podle informací, které předložilo Finsko, poskytla společnost Finnvera společnosti Karjaportti v letech 2004 až 2008 řadu úvěrů a záruk.
(56)
Finnvera je specializovaná finanční společnost, kterou vlastní Finsko a která je oficiální finskou vývozní úvěrovou agenturou. Činnosti společnosti Finnvera se řídí cíli průmyslové politiky a politiky týkající se vlastnictví, které stanoví stát. K těmto cílům patří: zvýšení počtu začínajících podniků; poskytování financování na změny, s nimiž se setkávají malé a střední podniky, a podpora růstu podniků, internacionalizace a vývozu. Předpokládá se, že společnost Finnvera dodržuje při svých činnostech zásadu ekonomické soběstačnosti. Finsko však hradí část ztrát společnosti Finnvera z úvěrů a záruk; stát je přímo odpovědný za domácí záruky a vývozní úvěrové záruky poskytnuté společností Finnvera a uděluje záruky při získávání finančních prostředků ze strany společnosti Finnvera. Tato státní opatření ve vztahu k společnosti Finnvera nespadají do oblasti působnosti tohoto rozhodnutí; Komise si vyhrazuje právo posoudit je v pozdější fázi. Na společnost Finnvera se vztahuje zákon o správním řízení č. 434/2003.
(57)
Co se týká řízení společnosti Finnvera, vlastníka společnosti, kterým je v případě společnosti Finnvera stát, zastupuje dozorčí rada, která dohlíží na správu společnosti ze strany představenstva a generálního ředitele. Členové dozorčí rady jsou voleni z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Dozorčí rada společnosti Finnvera mimoto zahrnuje zástupce organizací v souladu s cíli průmyslové politiky společnosti. Představenstvo, které má 6-9 členů a 2 náhradníky, potvrzuje strategii společnosti, schvaluje účetní výkazy a průběžnou zprávu, podporuje rozvoj společnosti a zajišťuje, aby její činnosti byly v souladu se zákonem a plnily cíle stanovené vlastníkem. Čtyři členové představenstva a dva náhradníci jsou voleni z kandidátů, které jmenují různá ministerstva. Za správu společnosti odpovídá generální ředitel.
(58)
Společnost Finnvera je ode dne 25. září 2007 osvobozena od placení daně z příjmů. Toto osvobození od daně schválila Komise. Schvalující rozhodnutí se zakládá na závazku finských orgánů, že společnost Finnvera omezí své činnosti na správu režimů státní podpory (30).
3.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(59)
Dne 17. března 2004 udělila společnost Finnvera záruku na celý úvěr ve výši 91 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 3 % ročně. Úvěr, který měl dobu trvání 3 roky, poskytla banka Tapiola s pevnou úrokovou sazbou ve výši [2-5] % ročně. Úvěr resp. záruka měly nahradit úvěr, který banka Tapiola poskytla v roce 1992.
3.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(60)
Dne 12. ledna 2006 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 180 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2 % ročně. Úvěr souvisí s úroky narostlými během procesu restrukturalizace v období od 2. prosince 2004 do 28. února 2008, které byly přeměněny na nový úvěr. Úvěr byl zajištěn zástavními právy k nemovitostem nacházejícím se v obcích Tikkala, Lappeenranta a Kouvola, a akciemi v […]. Úvěr byl poskytnut do konce roku 2010 a splácení mělo začít v roce 2009. Ke dni 23. listopadu 2011 nebyla dosud splacena jistina ve výši […] EUR. Úroky na úvěry současně přeměnili i soukromí věřitelé […] a […].
(61)
Dne 28. prosince 2005 přeměnil [soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 623 000 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úrokovou sazbou je tříměsíční EURIBOR plus 1,5 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
(62)
Dne 29. prosince 2005 přeměnil [další soukromý věřitel] úroky na úvěr ve výši přibližně 1 532 500 EUR s dobou trvání půjčky do konce roku 2010. Úroková sazba činila tříměsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení mělo podle předpokladů začít v roce 2009.
3.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(63)
Dne 14. září 2006 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 300 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 1,65 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. […] zase poskytla společnosti Karjaportti záruku za tutéž částku s úrokovou sazbou ve výši 1,25 %. Tato záruka a protizáruka pokrývaly 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR týkající se smlouvy o subdodávkách uzavřené mezi společnostmi […] a Karjaportti. Doba platnosti záruky společnosti Finnvera činila 8 měsíců. Na zbývající část smlouvy o subdodávkách se vztahovaly záruky od […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), které účtovaly poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %. Společnost Finnvera se na poskytnutí těchto záruk nepodílela, tj. s ohledem na tyto záruky nebyly poskytnuty žádné protizáruky. Platnost protizáruky společnosti Finnvera skončila dne 30. června 2007, aniž by byla tato protizáruka uplatněna. Na základě této záruky proto společnosti Finnvera nevznikly žádné platební povinnosti.
3.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(64)
Dne 6. července 2007 poskytla společnost Finnvera úvěr ve výši 250 000 EUR s úrokovou sazbou šestiměsíční EURIBOR + 2,5 % ročně. Úvěr byl poskytnut na šest měsíců a měl být splacen do dne 15. ledna 2008. Dosud byla splacena pouze část tohoto úvěru (nesplacená částka ke dni 23. listopadu 2011: […]).
(65)
Soukromí věřitelé, […] a […], poskytli současně úvěry ve výši 800 000 EUR resp. 650 000 EUR, rovněž s šestiměsíční dobou trvání. Úrokovou sazbou u těchto úvěrů byl měsíční EURIBOR plus 2 %. Splácení těchto úvěrů je rovněž opožděno (nesplacené částky ke dni 23. listopadu 2011: […] EUR a […] EUR).
(66)
U těchto dvou úvěrů a u úvěru poskytnutého společností Finnvera poskytla společnost Karjaportti toto zajištění: obchodní hypotéku se zapsanou hodnotou ve výši 1 850 067 EUR; akcie ve společnosti […] a bankovní účet. Tato zajištění byla mezi společnosti Finnvera, […] a […] rozdělena podle jejich rizika ve vztahu k těmto úvěrům. Ve skutečnosti měli tito tři věřitelé stejné pořadí a zajištění si rozdělili podle svých procentních podílů (Finnvera: [0-30] %; [první soukromý věřitel]: [10-50] %; [druhý soukromý věřitel]: [10-50] %).
3.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(67)
Dne 9. ledna 2008 udělila společnost Finnvera společnosti […] protizáruku ve výši 280 000 EUR s poplatkem za poskytnutí záruky ve výši 2,5 % ročně, který hradí společnost Karjaportti. Protizáruka pokrývala 80 % záruky ve výši 350 000 EUR, kterou společnosti Karjaportti poskytla dne 11. ledna 2008 společnost […] v souvislosti se smlouvou o subdodávkách uzavřenou mezi […] a […]. Společnost […] účtovala poplatek za poskytnutí záruky ve výši [0-3] %. Společnost Finnvera měla přístup k zajištění ve formě držby akcií ve společnosti […] společností Karjaportti. Podle odhadu společnosti Finnvera ze dne 8. ledna 2008 měly v době udělení protizáruky tyto akcie pro společnost Finnvera hodnotu ve výši […] EUR. Platnost protizáruky skončila dne 28. února 2011 a na základě této záruky se neuskutečnily žádné platby.
4. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(68)
Jak je popsáno v 2., 3. a 6. bodě odůvodnění, Komise se dne 8. dubna 2009 rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení (dále jen „první rozhodnutí o zahájení řízení“). Toto formální vyšetřovací řízení bylo dne 15. prosince 2009 rozšířeno na několik dodatečných opatření (dále jen „druhé rozhodnutí o zahájení řízení“).
4.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
4.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(69)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení Komise o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory ve formě záruk (31) (dále jen „sdělení o zárukách z roku 2000“), které platilo v době provedení opatření, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr by nezměnilo ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti (32). Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze popsat jako chování tržního subjektu.
(70)
Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, že by záruka mohla být způsobilá pro výjimku podle čl. 107 odst. 3 SFEU; podle předběžného posouzení se zdálo, že nejsou splněny podmínky pokynů Společenství o státní podpoře na záchranu a restrukturalizaci podniků v nesnázích (33) (dále jen „pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999“).
4.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(71)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda se prodej uskutečnil v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož nebyly splněny požadavky stanovené ve sdělení Komise o prvcích státní podpory při prodejích pozemků a staveb orgány veřejné moci (34). Usuzovalo se, že nebyla zaplacena tržní cena, jelikož pozemky byly společnosti Karjaportti postoupeny bezúplatně. Společnost Karjaportti nemusela mimoto uhradit náklady na přípravu pozemku.
4.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(72)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila Komise pochybnosti, zda podmínky prodeje vyhovovaly zásadě investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko neposkytlo žádné důkazy, že se odkoupení pozemků uskutečnilo za tržních podmínek, jako je ocenění nemovitostí nezávislým odborníkem.
4.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(73)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle sdělení o zárukách z roku 2000, které bylo v té době v platnosti, může opatření představovat státní podporu, jelikož záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši. Tento závěr nemění ani sdělení o zárukách z roku 2008, které platí v současnosti. Poskytnutí záruky bez poplatku, tj. ve skutečnosti převzetí finančního rizika bez jakéhokoli protiplnění, nelze mimoto popsat jako chování tržního subjektu, zejména v situaci, kdy společnost již měla potíže.
(74)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komisi nebyly poskytnuty dostatečné informace, které by jí umožnily určit, zda byly splněny požadavky stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
4.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(75)
Komise měla podobné pochybnosti jako v případě záruky poskytnuté dne 8. března 2004.
4.1.6. Dohoda o restrukturalizaci pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(76)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda jsou opatření přijatá během restrukturalizace v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství.
(77)
Za prvé, město Mikkeli souhlasilo se snížením úrokových sazeb u zajištěných pohledávek s tím, že účtované úrokové sazby byly mnohem nižší než referenční sazba pro Finsko platná v té době. Jelikož se referenční sazba považuje za tržní sazbu u zdravých podniků a jelikož společnost Karjaportti byla v té době podnikem v obtížích, nepovažuje Komise za pravděpodobné, že by soukromý věřitel poskytl úvěry s tak nízkou úrokovou sazbou.
(78)
Co se týká slučitelnosti opatření, Komise měla v době zahájení řízení pouze omezené poznatky o restrukturalizačních opatřeních, která společnost Karjaportti přijala od roku 2004. Usuzovalo se, že probíhající restrukturalizace nebyla úspěšná, jelikož daňové úřady podaly v prosinci 2008 návrh na vyhlášení úpadkového řízení proti společnosti Karjaportti. Komise měla tudíž pochybnosti, zda lze prostřednictvím přijatých restrukturalizačních opatření dosáhnout dlouhodobé životaschopnosti podniku. Co se týká ostatních kritérií pro podporu na restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (35), bez oznámení a plánu restrukturalizace nemohla Komise posoudit, zda byly splněny ostatní požadavky pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
4.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(79)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení měla Komise pochybnosti, zda je dotyčné opatření v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož Finsko nepředložilo žádné důkazy, že se odkup akcií uskutečnil za tržních podmínek.
4.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(80)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěry, město Mikkeli souhlasilo s účtováním velmi nízké úrokové sazby u tohoto úvěru. Soukromí věřitelé, kteří rovněž přeměnili nezaplacené úroky na úvěry, ve skutečnosti sjednali vyšší úrokové sazby, což vedlo Komisi k otázce, zda může být takovýto přístup v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
4.1.9. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(81)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že pokud by odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 znamenal rovněž zánik právní povinnosti, mohl odpis poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Podle názoru Komise bylo sporné, zda by soukromý investor v tržním hospodářství jednal stejně.
4.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(82)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo při poskytnutí záruky jako soukromý investor v tržním hospodářství, a předběžně usuzovala, že záruka představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je záruka v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že není dodržena zásada „jednou a dost“. Poplatek za poskytnutí záruky a úroková sazba u úvěru byly mimoto příliš nízké, než aby splňovaly bod 25 písm. a) pokynů, a záruka nebyla v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů, jelikož nebyla omezena na šest měsíců.
4.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(83)
V prvním rozhodnutí o zahájení řízení Komise pochybovala, že město Mikkeli jednalo jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, a měla předběžně za to, že opatření představuje státní podporu. Co se týká slučitelnosti, Komise měla pochybnosti, zda je úprava splátkového kalendáře v souladu se zásadou pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, jelikož se zdálo, že nebyla dodržena zásada „jednou a dost“. Mimoto se zdálo, že úprava splátkového kalendáře nesplňuje požadavky vztahující se na podporu na záchranu. Úprava splátkového kalendáře nebyla omezena na šest měsíců, a nebyla tudíž v souladu s bodem 25 písm. c) pokynů.
4.2. Opatření provedená společností Finnvera (opatření č. 13-17)
(84)
Ve druhém rozhodnutí o zahájení řízení se Komise domnívala, že opatření byla provedena ze státních prostředků a že je lze přičíst státu, jelikož společnost Finnvera je zcela ve vlastnictví Finska. Co se týká úvěrů, Komise měla pochybnosti, zda účtovaná úroková sazba překročila příslušné referenční sazby. Komise neměla mimoto dostatek informací, aby mohla posoudit, zda byla opatření provedena společně se soukromými investory a za stejných podmínek. Co se týká záruk, Komise měla pochybnosti, zda byly uděleny na základě stávajících režimů, jelikož záruky poskytnuté velkému podniku v obtížích do těchto režimů nespadají. Pokud byla opatření provedena mimo existující režim podpory, Komise pochybovala, že by byla v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
5. PŘIPOMÍNKY FINSKA
5.1. Opatření, která provedlo město Mikkeli
5.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(85)
Finsko tvrdí, že by se záruka neměla považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti by pravděpodobně byla schopna získat takovouto záruku na soukromých kapitálových trzích. Finsko poukazuje na skutečnost, že banka Tapiola poskytla úvěr, který byl zajištěn dotyčnou zárukou, jako součást celkového financování ve výši 25 milionů EUR určeného na investice do výrobního závodu Tikkala. K financování přispěly i další strany. Státní podpora pro investici spočívala v postoupení pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu ze strany města Mikkeli (viz 89. a 90. bod odůvodnění), úvěrech a zárukách poskytnutých společností Finnvera a rovněž přímých grantech poskytnutých Ministerstvem obchodu a průmyslu.
(86)
Finsko mimoto tvrdí, že město Mikkeli jednalo se všemi společnostmi, které požádaly o záruku, stejně.
(87)
Pokud by se opatření považovalo za státní podporu, zastávalo Finsko názor, že by tato podpora byla slučitelná s vnitřním trhem, jelikož byla poskytnuta v souladu s pokyny k vnitrostátní regionální podpoře (36) (dále jen „pokyny k regionální podpoře z roku 1998“). Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny. Finsko zejména předložilo výpočet, podle něhož byl hrubý grantový ekvivalent nižší než 24 % i s přihlédnutím k veškeré státní podpoře na investici.
5.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(88)
Finsko uvedlo, že současná účetní hodnota pozemku není vhodným ukazatelem pro určení hodnoty pozemku v době převodu. Město Mikkeli odhaduje tržní hodnotu pozemku v době postoupení na 300 000 EUR. Podle Finska činily náklady na přípravu pozemku 2 miliony FIM (336 376 EUR).
(89)
Finsko se domnívá, že převod pozemku a uhrazení nákladů na jeho přípravu jsou v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (viz 87. bod odůvodnění).
5.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(90)
Podle Finska souviselo odkoupení pozemků v roce 2002 s projektem výstavby výrobního závodu v Tikkale, pro nějž společnost Karjaportti potřebovala finanční prostředky. Finsko uvedlo, že nemovitosti byly odkoupeny za tržní cenu. Ocenění přihlédlo ke skutečnosti, že nemovitosti byly pořízeny za účelem jejich přeměny převážně k využití pro obytné účely prostřednictvím změny územních plánů, přičemž část plochy se bude nadále využívat k obchodním účelům. Na nemovitosti se mimoto vztahovala zástavní práva poskytnutá soukromým věřitelům a celková hodnota zástavního práva jen k jedné ze šesti nemovitostí činila přibližně 9,6 milionu EUR, což potvrzuje, že hodnota nemovitostí byla vyšší než kupní cena. Město Mikkeli tudíž dodrželo zásadu investora v tržním hospodářství a odkoupení nezahrnovalo státní podporu.
5.1.4. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(91)
Finsko uvádí, že úvěr se zárukou byl poskytnut za účelem nahrazení staré půjčky na důchody, která byla poskytnuta v roce 1992. V té době poskytlo město Mikkeli společně se společností Finnvera a […] záruku za půjčku na důchody. Jako protizáruku získalo město Mikkeli zástavní právo s hodnotou 7,5 milionu FIM (1 261 409 EUR) vztahující se na nemovitost společnosti Karjaportti. Při vydání záruky dne 8. března 2004 si město Mikkeli tuto protizáruku ponechalo.
(92)
Finsko uvádí, že původní záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska k EU. Když město Mikkeli poskytlo dne 8. března 2004 novou záruku, nejednalo se o novou podporu, jelikož původní záruka byla přeměněna na novou záruku, přičemž zůstaly zachovány dostatečné protizáruky. V té době poskytli rovněž ostatní ručitelé u původní půjčky na důchody z roku 1992 společnosti Karjaportti úvěry.
(93)
Finsko popírá, že by společnost Karjaportti byla na jaře 2004 podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Podle Finska byly tržní prognózy v prvním pololetí roku 2004 uspokojivé a společnost Karjaportti plánovala v roce 2004 zisk ve výši 3 miliony EUR. Společnosti Karjaportti se mimoto na jaře a v létě 2004 podařilo získat od soukromých věřitelů úvěry s poměrně nízkými úrokovými sazbami. V prosinci 2004 se společnost Karjaportti považovala za životaschopný podnik, když její věřitelé schválili restrukturalizaci navzdory dlouhodobým finančním potížím. V opačném případě by společnost Karjaportti vyhlásila úpadek.
5.1.5. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(94)
Finsko považuje záruku za pokračování financování, které v roce 2000 poskytlo město Mikkeli na investici do výrobního závodu Tikkala. Záruka byla poskytnuta s cílem dokončit původní investiční projekt zahájený v roce 2000. V době poskytnutí záruky nebyla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jak již bylo uvedeno u záruky poskytnuté v březnu 2004 (viz 93. bod odůvodnění).
(95)
Podle Finska by se v případě, že by záruka zahrnovala státní podporu, jednalo o slučitelnou podporu, jelikož byla v souladu s pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Velké podniky byly způsobilé pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU, pokud nepřekročily 24 % způsobilých čistých nákladů. Tyto podmínky byly splněny, jelikož prvek podpory v záruce činil pouze 57 835 EUR, zatímco celkové investice společnosti Karjaportti v Tikkale dosáhly výše […] EUR.
5.1.6. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(96)
Finsko uvedlo, že všechna přijatá opatření souvisela se zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. V souladu s judikaturou Soudního dvora neodůvodňuje použití právních předpisů o úpadkovém řízení nebo insolvenčním řízení pod soudním dohledem samo o sobě to, aby se tyto právní předpisy považovaly za státní podporu (37).
(97)
Za druhé, během restrukturalizace nebyly poskytnuty žádné nové úvěry, nýbrž byl upraven splátkový kalendář u dluhů, které vznikly před restrukturalizací, a to v souladu s vnitrostátními právními předpisy o restrukturalizaci podniků, přičemž se s věřiteli zacházelo stejně. Kromě pohledávek města Mikkeli byly během tohoto řízení restrukturalizovány rovněž pohledávky soukromých subjektů. Věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do několika skupin. Pohledávky každé skupiny věřitelů podléhaly vzájemně rovným a obdobným podmínkám. Finsko podotýká, že to platí zejména s ohledem na zajištěné pohledávky města Mikkeli. Zdá se tudíž, že město Mikkeli jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s restrukturalizací pod soudním dohledem.
(98)
Finsko rovněž uvedlo, že město Mikkeli považovalo za ziskovější upravit splátkový kalendář než umožnit, aby společnost Karjaportti vyhlásila úpadek a byla trvale uzavřena, což je prokázáno rovněž v likvidační rozvaze připojené k programu restrukturalizace.
(99)
Co se týká slučitelnosti opatření podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, Finsko tvrdí, že by se společnost, která prochází restrukturalizací, měla obecně považovat za podnik v nesnázích ve smyslu pokynů. Poté opakuje, že restrukturalizace nezahrnovala státní podporu a že město Mikkeli neprovedlo během restrukturalizace žádná opatření podpory.
(100)
Finsko posléze předložilo tvrzení týkající se jednotlivých provedených opatření: Co se týká uplatnění záruky města Mikkeli za úvěr poskytnutý v roce 2000, Finsko uvedlo, že město Mikkeli neposkytlo společnosti Karjaportti žádné nové úvěry, nýbrž na žádost banky Tapiola pouze nastoupilo na počátku restrukturalizace pod soudním dohledem na místo věřitele, což je běžné opatření v rámci takovéto restrukturalizace. Co se týká podmínek splácení úvěru, Finsko podotýká, že tyto podmínky byly stanoveny v programu restrukturalizace a že byly pro všechny věřitele v dané skupině věřitelů stejné.
(101)
Pokud jde o nezaplacené poplatky, Finsko objasnilo, že pohledávky vznikly vůči oddělení správy majetku, oddělení vodního hospodářství a oddělení nakládání s odpady v rámci městského úřadu. Pohledávky spočívají v nezaplacených poplatcích, které vznikly před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem. Město Mikkeli neposkytlo za tyto dlužné částky žádné záruky, jelikož se jednalo o pohledávky splatné městu. Při zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem proto byly v programu restrukturalizace uvedeny jako jedna částka.
5.1.7. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(102)
Finsko uvedlo, že akcie realitní společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly od společnosti Karjaportti odkoupeny za tržní cenu. Finsko předložilo nezávislé prohlášení odhadce, podle něhož hodnota akcií činila na základě převládající výše nájemného přibližně 1 milion EUR. Tato hodnota byla upravena s ohledem na aktuální výši nájemného, a akcie byly proto odkoupeny za cenu 860 000 EUR. Tato majetková transakce tudíž nezahrnovala prvek podpory.
5.1.8. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(103)
Co se týká přeměny nezaplacených úroků na úvěr, Finsko za prvé tvrdí, že neplacení úroků je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Přeměna těchto nezaplacených úroků na úvěry, které budou mít lepší pořadí než ostatní úvěry, se předpokládá ve finských právních předpisech. Finsko se mimoto domnívá, že přeměna nezaplacených úroků na úvěr byla provedena v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli.
5.1.9. Odpisy dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(104)
Finsko potvrdilo, že vykazování dluhů jako ztráty je pouhou účetní operací na straně věřitele, která se provádí v souladu se zásadou obezřetnosti a příslušnými ustanoveními zákona o účetnictví č. 1336/1997. Finsko tvrdí, že odpis dluhů neovlivňuje právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. dluhy nejsou prominuty. Město Mikkeli potvrdilo, že neprominulo dluhy vykazované jako ztráty a že nadále usiluje o jejich splacení. Dluh je součástí zajištěné pohledávky v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem.
5.1.10. Neprovedení záruky, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(105)
Před zpětvzetím oznámení o záruce v březnu 2010 Finsko uvedlo, že záruka je slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Vzhledem k zpětvzetí oznámení nejsou argumenty Finska představeny podrobněji.
5.1.11. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(106)
Finsko uvedlo, že úprava splátkového kalendáře představuje opatření, které je neodmyslitelně spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu. Podle Finska se věřitelé společnosti Karjaportti vzájemně dohodli, že úprava splátkového kalendáře je přiměřenou alternativou v zájmu ochrany jejich pohledávek. Finsko Komisi informovalo, že k oznámené úpravě splátkového kalendáře nikdy nedošlo, jelikož správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) úpravu splátkového kalendáře zastavil. Finsko objasnilo, že dluhy společnosti Karjaportti byly přesto restrukturalizovány, a to na základě řady návrhů společnosti Karjaportti v období 2009-2011, které město Mikkeli přijalo. Finsko uvádí, že tato následná úprava splátkového kalendáře je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli a všichni ostatní věřitelé provedli úpravu splátkového kalendáře za stejných podmínek.
5.2. Opatření provedená společností Finnvera
5.2.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(107)
Finsko se domnívá, že záruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnovala státní podporu. Za prvé se nezvýšilo riziko společnosti Finnvera, jelikož záruka nahradila záruku, kterou společnost Finnvera poskytla na půjčku na důchody již dříve (v roce 1992). Tato půjčka byla v roce 2004 nahrazena novou půjčkou na důchody, pro niž společnost Finnvera poskytla dotyčnou záruku. Současně poskytli společnosti Karjaportti úvěry dva soukromí věřitelé, aby bylo možné financovat odklad plateb z roku 2004. Na záruku se mimoto vztahoval vysoký poplatek a prvek podpory obsažený v záruce byl nižší než strop podpory de minimis. Výhledy společnosti Karjaportti byly v době poskytnutí záruky dobré.
5.2.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(108)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2006 nezahrnuje státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala jako soukromý věřitel v tržním hospodářství, když v souladu s programem restrukturalizace přeměnila nezaplacené úroky na nový úvěr. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na nové úvěry krátce před tím, než tak učinila společnost Finnvera, a to za obdobných podmínek.
5.2.3. Záruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(109)
Finsko se domnívá, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Záruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož pokrývá pouze 16,7 % částky ve výši 1,8 milionu EUR, a zbývající částku pokryli soukromí věřitelé formou záruk.
5.2.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(110)
Finsko se domnívá, že úvěr poskytnutý v roce 2007 nezahrnoval státní podporu, jelikož společnost Finnvera jednala společně se dvěma soukromými věřiteli, kteří ve stejné době poskytli nové úvěry za obdobných podmínek. Úvěr byl mimoto zajištěn hodnotnými zástavními právy k nemovitostem a obchodními hypotékami.
5.2.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(111)
Finsko se domnívá, že protizáruka byla poskytnuta v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Protizáruka každopádně nezahrnuje státní podporu, jelikož druhou zúčastněnou stranou byl soukromý věřitel a poplatek za poskytnutí záruky, který uložila společnost Finnvera, byl podstatně vyšší než poplatek za poskytnutí záruky, který stanovil soukromý věřitel.
6. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(112)
Zúčastněná strana se vyjádřila pouze k opatřením č. 1, č. 2, č. 3, č. 5, č. 7, č. 9 a č. 10.
6.1.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1)
(113)
Zúčastněná strana uvedla, že záruka byla poskytnuta k zajištění úvěru ve výši 25 milionů FIM určeného na investici do nového výrobního závodu.
6.1.2. Postoupení pozemku (opatření č. 2)
(114)
Zúčastněná strana uvedla, že pozemek byl přidělen společnosti Karjaportti a město Mikkeli se zavázalo zajistit inženýrské sítě a další potřebné technické práce, přičemž celkové náklady činily 2,5 milionu FIM. Společnost Karjaportti zaplatila za pozemek částku ve výši 1,2 milionu FIM. V účetních knihách společnosti Karjaportti je pozemek oceněn na 403 000 EUR a zúčastněná strana se dotázala, zda mohlo přidělení pozemku představovat státní podporu.
6.1.3. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(115)
Zúčastněná strana tvrdí, že město Mikkeli odkoupilo v Mikkeli šest opuštěných továrních budov a zaplatilo za ně celkem 6,7 milionu EUR. Investor jednající v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství by neodkoupil majetek společnosti ve vážných finančních potížích za takovouto cenu.
6.1.4. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(116)
Zúčastněná strana uvedla, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruky vážné potíže. Společnost měla velké dluhy vůči městu Mikkeli a skupině společností ve vlastnictví města Mikkeli.
6.1.5. Odkoupení akcií od společnosti Karjaportti (opatření č. 7)
(117)
Zúčastněná strana tvrdí, že cena zaplacená za akcie v realitní společnosti byla vyšší než účetní hodnota těchto akcií.
6.1.6. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(118)
Zúčastněná strana předložila kopii záznamu ze zasedání rady města Mikkeli ze dne 5. února 2007, na němž bylo rozhodnuto o odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006. Zúčastněná strana mimoto uvedla, že bylo přinejmenším neobvyklé, že město Mikkeli odepsalo ve svých účetních výkazech za rok 2008 miliony eur dluhu společnosti Karjaportti, a zejména se ptá, proč bylo město Mikkeli současně ochotno poskytnout společnosti Karjaportti další záruky.
7. POSOUZENÍ
(119)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je stanoveno, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(120)
Podmínky stanovené v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou kumulativní, a musí být tudíž splněny současně, aby se opatření považovalo za státní podporu.
(121)
Zatímco čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví obecný zákaz státních podpor v Unii, v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU jsou uvedeny výjimky z obecného pravidla, že takováto podpora je neslučitelná s vnitřním trhem, jak se uvádí v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(122)
V následujících oddílech posoudí Komise existenci podpory zvlášť u každého z popsaných opatření. Pokud opatření zahrnuje státní podporu, posoudí Komise její slučitelnost. Komise rozlišuje mezi opatřeními, která byla zrušena, opatřeními, která provedlo město Mikkeli, a opatřeními provedenými společností Finnvera. Nejprve je posouzeno, ke kterému okamžiku lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích.
7.1. Podnik v obtížích
(123)
Pro existenci státní podpory i slučitelnost dotyčných opatření je důležité, zda byl příjemce v době provedení opatření podnikem v obtížích. Otázku, zda lze společnost Karjaportti považovat za podnik v obtížích, je nutno posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, a to až do dne 9. října 2004, což je datum, kdy tyto pokyny přestaly platit (38). Ode dne 10. října 2004 jsou použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (39).
(124)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 lze společnost považovat za podnik v nesnázích, pokud splňuje tzv. tvrdá kritéria stanovená v bodě 5 těchto pokynů, tj. v případě, že zmizela více než polovina upsaného kapitálu nebo pokud společnost může být předmětem kolektivního úpadkového řízení podle vnitrostátního práva. Nejsou-li tvrdá kritéria splněna, může přesto společnost vykazovat „obvyklé znaky podniku v nesnázích“ podle bodu 6 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999, jako jsou zvyšující se ztráty, snižující se obrat, rostoucí množství zásob, nadbytečná kapacita, snižující se peněžní tok, rostoucí dluh, rostoucí úrokové platby a klesající nebo nulová čistá hodnota aktiv (tzv. měkká kritéria). Pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 obsahují podobná tvrdá a měkká kritéria v bodech 10 a 11.
(125)
V tomto kontextu Komise podotýká, že v roce 2000 společnost Karjaportti nepřišla o svůj kapitál, ani nevykazovala „obvyklé znaky“ podniku v nesnázích. Ve skutečnosti se zdá, že společnost Karjaportti byla zdravým podnikem, který v období mezi rokem 2000 a 2002 vykazoval vysoký obrat, kladný hospodářský výsledek, stabilní akciový kapitál a rezervy na poměrně vysoké úrovni (viz rovněž tabulka I).
(126)
V následujících letech vypadala situace neutěšeněji. Obrat se snižoval a ztráty se od roku 2003 do roku 2004 významně zvýšily. Dluh narůstal a již počátkem roku 2004 začal příjemce dluhy restrukturalizovat a musel věřitele požádat o odklad plateb (40). Rovněž se zdá, že společnost Karjaportti měla určité nadbytečné kapacity. Mimoto je třeba vzít v úvahu, že již v roce 2004 nebyly ztráty společnosti Karjaportti pokryty rezervním fondem (viz tabulka I).
(127)
Podle účetních výkazů společnosti Karjaportti akciový kapitál společnosti v roce 2004 téměř zmizel, jelikož se v porovnání s rokem 2003 dramaticky snížil na méně než desetinu své hodnoty. Od té doby společnost vykazovala zápornou hodnotu majetku, jež se v posledních letech zvyšovala. Společnost Karjaportti byla od roku 2003 ztrátová s výjimkou roku 2006. Zisk, jehož bylo dosaženo v roce 2006, nelze považovat za známku zotavování společnosti, jelikož nevyplýval z její hlavní činnosti. Provozní zisk společnosti Karjaportti byl i nadále záporný stejně jako v předchozích a následujících letech. Zisk v roce 2006 nepostačoval k vyrovnání výše schodku, který se nahromadil v minulých účetních obdobích, ani k vyrovnání záporné hodnoty majetku. Celková finanční situace společnosti Karjaportti byla i nadále značně nepříznivá. V roce 2008 navrhly daňové úřady dvakrát vyhlášení úpadkového řízení vůči společnosti Karjaportti.
(128)
Na základě skutečností uvedených v 125.-127. bodě odůvodnění lze vyvodit závěr, že se společnost Karjaportti považuje od počátku roku 2004 za podnik v potížích podle bodu 5 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 resp. bodu 11 pokynů k podpoře na záchranu z roku 2004. Rovněž v roce 2008, kdy byla společnost Karjaportti předmětem úpadkového řízení, se považuje za podnik v obtížích podle bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
7.2. Zrušená opatření
7.2.1. Neprovedená záruka, která se plánovala v roce 2009 (opatření č. 11)
(129)
V souladu s článkem 8 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (41) (dále jen „procesní nařízení“), může členský stát po zahájení formálního vyšetřovacího řízení oznámení vzít zpět v přiměřené době před rozhodnutím Komise o tom, zda oznámené opatření představuje státní podporu. V tomto případě Komise rozhodne o ukončení řízení z toho důvodu, že je bezpředmětné.
(130)
Jelikož se rozhodnutí zastupitelstva města Mikkeli o poskytnutí záruky společnosti Karjaportti nestalo pravomocným a městská rada v únoru 2010 rozhodla, že záruka nebude poskytnuta, Finsko vzalo oznámení o záruce v březnu 2010 zpět. Co se týká této záruky, šetření je tudíž bezpředmětné.
7.3. Opatření, která provedlo město Mikkeli
7.3.1. Záruka poskytnutá dne 12. června 2000 (opatření č. 1) a postoupení pozemku (opatření č. 2)
(131)
Záruka (opatření č. 1): Jak je popsáno v (14).-(16). bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo záruku v červnu 2000 a v prosinci 2004 uskutečnilo platby na základě této záruky. Poté, co se město Mikkeli stalo věřitelem společnosti Karjaportti, podmínky úvěru se v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem změnily (podrobnosti viz 34.-39. bod odůvodnění).
(132)
Proto je třeba rozlišovat několik kroků. Zatímco podpora je poskytnuta v okamžiku, kdy je dána záruka, případné platby státu podle podmínek záruky se nepovažují za poskytnutí státní podpory (42). Na druhou stranu by změna podmínek úvěru poté, co se stát, který je ručitelem, stal věřitelem, mohla znamenat státní podporu. Níže je přezkoumáno, zda záruka udělená v červnu 2000 představuje státní podporu. Otázka, zda by změny podmínek úvěru mohly představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(133)
Záruku poskytlo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu.
(134)
Aby opatření zahrnovalo státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí poskytovat výhodu, kterou by podnik za běžných tržních podmínek nezískal. Za účelem tohoto posouzení použije Komise sdělení o zárukách z roku 2000. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak však jednoznačně uvádí judikatura Soudního dvora, „otázka, zda je podpora státní podporou ve smyslu Smlouvy, musí být vyřešena na základě objektivních skutečností, které je třeba posuzovat v okamžiku přijetí rozhodnutí Komise“ (43). V případě dotyčného posouzení proto Komise použije sdělení o zárukách z roku 2008.
(135)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky: „a) dlužník nemá finanční potíže […], b) rozsah poskytnuté záruky lze náležitě změřit, […] c) záruka nepokrývá více než 80 % nesplacené půjčky nebo jiného finančního závazku […], d) za záruku se platí běžná tržní cena […]“.
(136)
V daném případě neměl dlužník v době poskytnutí záruky finanční potíže (viz 123.-128. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka však pokrývá úvěr v plné výši.
(137)
Záruka byla mimoto udělena bez jakéhokoli poplatku, ačkoli se orgán, který záruku poskytl, sám domníval, že znamenala velké riziko (44). Zatímco Finsko tvrdí, že společnost Karjaportti mohla získat podobnou záruku na trhu, Komise zastává názor, že nulovou záruční prémii nelze považovat za prémii, která se blíží tržní prémii platné v době poskytnutí záruky. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(138)
V daném případě se proto Komise v rozporu s názorem Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje žádnou podporu.
(139)
Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno spolu s ostatními stranami, lze zamítnout, jelikož podle informací, které předložilo Finsko, byly ostatní strany, jež se podílely na investici, rovněž ve vlastnictví státu. Usuzuje se proto, že opatření poskytlo společnosti Karjaportti výhodu.
(140)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Posuzované opatření bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření představuje pro příjemce selektivní výhodu.
(141)
Komise musí rovněž posoudit, zda opatření, které přijalo město Mikkeli ve prospěch společnosti Karjaportti, může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy tím, že tuto společnost zvýhodnilo oproti (potenciálním) soutěžitelům, kteří státní podporu neobdrželi. Mezi členskými státy se obchoduje s masnými výrobky, což je oblast působnosti příjemce. Podle Finska vyváží společnost Karjaportti své výrobky především do Ruska, avšak rovněž do členských států. Komise se proto domnívá, že přijaté opatření může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(143)
Postoupení pozemku (opatření č. 2): Finsko nepopírá, že opatření mohlo představovat státní podporu. Příjemci byla jednoznačně poskytnuta výhoda, jelikož nemusel za postoupení pozemku nic platit. Město Mikkeli mimoto uhradilo příjemci náklady na přípravu pozemku. Komise se proto domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu, kterou by na trhu nezískala.
(144)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž postoupení pozemku zahrnuje státní prostředky a lze je přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(145)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(146)
Finsko tvrdí, že záruka spolu s postoupením pozemku na výstavbu výrobního závodu v Tikkale je slučitelná jako regionální podpora. V době provedení opatření č. 1 a č. 2, tj. v roce 2000, platily pokyny k regionální podpoře z roku 1998 (45). Posuzovaná opatření nebyla provedena na základě režimu podpory, nýbrž jako jednotlivá platba podpory ad hoc. Jelikož byla opatření provedena v odvětví, na něž se vztahují pokyny k regionální podpoře z roku 1998, spadají v zásadě do oblasti působnosti těchto pokynů. V době provedení nebyl příjemce podnikem v obtížích, jak je popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění, a nacházel se v oblasti Itä-Suomen, což je region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU. Komise proto posoudila projekt podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998. Toto posouzení vedlo k následujícím připomínkám:
(147)
Podle oddílu 2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 může být regionální podpora slučitelná pouze tehdy, existuje-li rovnováha mezi výslednými narušeními soutěže a výhodami podpory ve smyslu rozvoje znevýhodněného regionu. V této souvislosti Komise podotýká, že se předpokládalo, že dotyčný investiční projekt bude mít kladný dopad na regionální rozvoj. Tento projekt přispěl k dalšímu rozvoji hospodářské činnosti a k vytvoření nových a nepřímých pracovních míst. Jak je popsáno v 24. bodě odůvodnění, nový výrobní závod měl zvýšit počet pracovních míst v regionu ze 400 na 550-600.
(148)
V oddíle 4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 jsou stanoveny podmínky pro poskytování slučitelné regionální podpory.
(149)
Za prvé, podle bodu 4.1 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je cílem regionální podpory zajistit buď produktivní investici (počáteční investici), nebo vytvoření pracovních míst, která souvisejí s investicí. Počáteční investice znamená podle bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 investici do fixního kapitálu, která se vztahuje ke zřizování nové provozovny, rozšíření existující provozovny, nebo zahájení činnosti zahrnující zásadní změnu výrobku nebo výrobního procesu v existující provozovně. Posuzovaná opatření byla použita k výstavbě nového výrobního závodu, což je počáteční investice ve smyslu bodu 4.4 pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(150)
Za druhé, intenzita podpory musí být nižší než strop regionální podpory ve výši 24 % (46). Za účelem výpočtu intenzity podpory je nutno určit hodnotu investice a prvek podpory obsažený v posuzovaných opatřeních.
(a)
Co se týká hodnoty investice, podle bodu 4.5 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 mohou způsobilé náklady v této souvislosti zahrnovat náklady na pozemky, budovy a strojní zařízení. V případě koupě lze uvažovat pouze o nákladech na zakoupení těchto aktiv. Finsko vypočítalo způsobilé náklady podle těchto ustanovení a výsledná částka činila 25 935 928 EUR (viz 22. bod odůvodnění a tabulka III).
(b)
Co se týká prvku podpory, Finsko předložilo výpočet, jehož věrohodnost byla ověřena Komisí. U opatření č. 1, záruky poskytnuté městem Mikkeli, lze k vyčíslení prvku podpory použít sdělení o zárukách z roku 2000. K vyčíslení prvku podpory se předpokládají tři způsoby, přičemž jedním z nich je vypočítat jej „jinou objektivně opodstatněnou a obecně přijímanou metodou“ (bod 3.2 sdělení o zárukách z roku 2000). Finsko porovnalo tržní sazbu u srovnatelné záruky se záruční prémií skutečně účtovanou městem Mikkeli, což se jeví jako objektivně opodstatněná a obecně přijímaná metoda. V případě opatření č. 2 spočívá prvek podpory v hodnotě pozemku a v nákladech na jeho přípravu, což je rovněž přijatelné. Pokud jde o financování poskytnuté společností Finnvera a Ministerstvem obchodu a průmyslu, které není předmětem tohoto rozhodnutí, pokud by se mělo za to, že toto financování obsahuje státní podporu, bylo by nutno vzít v úvahu i tento prvek podpory. Finsko předložilo výpočet pro prvek podpory obsažený v úvěru společnosti Finnvera, který se považoval za věrohodný. U přímých grantů Ministerstva obchodu a průmyslu byla vzata v úvahu celá částka. S přihlédnutím k prvku podpory obsaženému v opatřeních, která provedlo město Mikkeli, společnost Finnvera a Ministerstvo obchodu a průmyslu, činí prvek podpory (vypočítaný jako hrubý grantový ekvivalent) 3 617 143 EUR (viz tabulka II).
(151)
Prvek podpory ve výši 3 617 143 EUR odpovídá intenzitě podpory 13,95 % celkových způsobilých nákladů ve výši 25 935 928 EUR. Intenzita podpory je tudíž nižší než 24 % prahová hodnota.
(152)
Za třetí, podle bodu 4.10 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí být podpora pro počáteční investice podmíněna udržením investice po dobu nejméně pěti let. Finsko potvrdilo, že dotyčná investice má být udržena po dobu nejméně pěti let.
(153)
Za čtvrté, podle bodu 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 musí příspěvek příjemce na financování investice činit alespoň 25 %. Finsko potvrdilo, že tomu tak je.
(154)
Za páté Komise podotýká, že v souladu s bodem 4.2 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 byla žádost o podporu podána před zahájením práce na projektu, byla dodržena pravidla o kumulaci podpor stanovená v bodě 4.18 pokynů k regionální podpoře z roku 1998 a nebyl překročen strop regionální podpory.
(155)
Na základě výše uvedených tvrzení vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 1 a 2 splňují podmínky stanovené v pokynech k regionální podpoře z roku 1998, a jsou proto slučitelná.
7.3.2. Odkoupení pozemků (opatření č. 3)
(156)
Zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje rovněž na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Tento nákup může zahrnovat státní podporu, pokud jej nelze považovat za běžnou obchodní transakci. I v případě, že orgán veřejné moci nakoupí zboží a služby za tržní ceny, může se přesto jednat o státní podporu, pokud se ukáže, že stát ve skutečnosti dotyčné pozemky nebo aktiva nepotřeboval (47).
(157)
Komise proto musí posoudit, zda lze odkoupení pozemků považovat za běžnou obchodní transakci. Za tímto účelem je nutno posoudit, zda cena, kterou zaplatilo město Mikkeli, odrážela hodnotu pořízených pozemků a stavby.
(158)
Podle zúčastněné strany by soukromý investor v tržním hospodářství nebyl ochoten zaplatit částku ve výši 6,7 milionu EUR za tovární budovy, jež za tuto cenu odkoupilo město Mikkeli.
(159)
Finsko poskytlo na druhou stranu Komisi údaje o hodnotě nemovitostí. Podle Finska držela v době odkoupení nemovitostí soukromá banka […] zástavní právo k jedné z prodaných nemovitostí v hodnotě 7,5 milionu EUR (48).
(160)
Finsko Komisi sdělilo, že ocenění pozemků není k dispozici. Komise se domnívá, že hodnota zástavního práva, které držela soukromá banka, může poskytovat údaj o hodnotě nemovitosti. Před přijetím zajištění banka dotyčnou nemovitost ocení, takže v případě, že dlužník není schopen dluh splácet, může být banka uspokojena uplatněním zástavního práva.
(161)
V případě dotyčných nemovitostí zaplatilo město Mikkeli kupní cenu ve výši 6 646 787 EUR, což je méně než zapsaná hodnota zástavního práva k jedné z nemovitostí, které před uzavřením prodeje držela soukromá strana. Kromě této nemovitosti bylo městu Mikkeli prodáno pět jiných pozemků a jedna stavba. Komise mimoto podotýká, že město Mikkeli odkoupilo pozemky za účelem přeměny těchto pozemků na obytnou oblast provedením změn v územních plánech; pozemky se nacházely blízko centra města a v atraktivní obytné oblasti.
(162)
Na základě výše uvedených skutečností jsou rozptýleny pochybnosti Komise ohledně ceny zaplacené za pozemky a stavby, jež byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení. Usuzuje se, že město Mikkeli odkoupilo pozemky a stavbu za cenu, která odrážela jejich hodnotu, a že je splněno kritérium investora v tržním hospodářství. Komise proto vyvozuje závěr, že dotyčné opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.3. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4) a záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(163)
Stejně jako u záruky poskytnuté v červnu 2000 je třeba rozlišovat několik kroků (poskytnutí záruky; platba na základě záruky; změna podmínek úvěru; viz 132. bod odůvodnění). Níže je proto přezkoumáno, zda záruky poskytnuté v březnu 2004 a v květnu 2004 představují státní podporu. Otázka, zda by změna podmínek úvěru mohla představovat státní podporu, je posouzena jako součást opatření č. 6 (viz 188.-195. bod odůvodnění).
(164)
Opatření č. 4: V rozporu s tvrzeními Finska uvedenými v (92). bodě odůvodnění se Komise domnívá, že přeměna existujících závazků na novou záruku může představovat státní podporu. V této souvislosti je nutno rozlišovat mezi existující podporou a novou podporou. Definice existující podpory zahrnuje jednotlivé podpory, které byly zavedeny před vstupem Smlouvy v platnost (čl. 1 písm. b) procesního nařízení), Naopak novou podporou je „každá podpora […], která není existující podporou, včetně změn existující podpory“ (čl. 1 písm. c) procesního nařízení). Podle nařízení Komise (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (49), se změnou rozumí „jakákoli změna kromě úprav čistě formálního či administrativního charakteru, která nemůže ovlivnit hodnocení slučitelnosti opatření se společným trhem“.
(165)
Město Mikkeli udělilo dne 8. března 2004 ve skutečnosti novou záruku, která představovala zajištění nového úvěru poskytnutého bankou Tapiola dne 14. dubna 2004. Novou záruku nelze považovat za pokračování staré záruky, jelikož byla udělena pro nový úvěr s novými podmínkami. Názor Komise nemění ani skutečnost, že tento úvěr nahradil úvěr poskytnutý bankou Tapiola v roce 1992, za který se zaručilo město Mikkeli. Ačkoliv je pravdou, že nový úvěr představoval nesplacenou jistinu starého úvěru, úroková sazba byla pro společnost Karjaportti příznivější (4,5 % ročně u starého úvěru; 4 % ročně u nového úvěru) a došlo ke změně doby trvání půjčky (starý úvěr měl být splacen do deseti let od poskytnutí, tj. v listopadu 2002; nový úvěr umožňoval splácení do roku 2014). Celkově je částka nového úvěru (jistina plus úroky za roky 2004 až 2014) vyšší než u starého úvěru. Poskytnutím nové záruky se riziko pro město Mikkeli, a tudíž i výše záruky, v porovnání se starou zárukou zvýšily. Poskytnutí nové záruky je nutno pokládat za změnu staré záruky, což umožňuje považovat novou záruku za novou podporu. Tvrzení Finska, že stará záruka byla poskytnuta před přistoupením Finska, a lze ji tudíž považovat za existující podporu a že novou záruku nelze považovat za poskytnutí nové podpory, lze proto zamítnout.
(166)
Otázku, zda záruka poskytla příjemci výhodu, lze posoudit na základě sdělení o zárukách z roku 2008. V době provedení opatření platilo sdělení o zárukách z roku 2000. Jak je však objasněno v 134. bodě odůvodnění, Komise použije při posuzování opatření sdělení o zárukách z roku 2008. Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuálních státních záruk vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Posuzovaná záruka pokrývá úvěr v plné výši. To postačuje ke konstatování, že existenci státní podpory nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008. V rozporu s tvrzením Finska se Komise mimoto domnívá, že v březnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), což je další důvod, proč záruka nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(167)
Záruka byla navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli bylo možno považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši, tj. orgán, který záruku poskytl, nesl sám riziko nesplacení příjemcem, a záruka byla udělena jako absolutní záruka, tj. ručitel odpovídal za jistinu, jako by se jednalo o jeho vlastní dluh, a věřitel mohl ručitele požádat o splacení jistiny, jakmile se stala splatnou.
(168)
Finsko se domnívá, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, zejména vzhledem k účasti soukromých stran. Toto tvrzení lze zamítnout. Podle informací předložených Finskem soukromé strany za prvé neposkytly příjemci záruky, nýbrž úvěry. Za druhé, úvěry soukromých stran nebyly poskytnuty ve stejné době jako zaručené půjčky na důchody. Za třetí, úroková sazba, kterou požadovala u úvěru přinejmenším jedna ze soukromých stran, byla vyšší než úroková sazba u půjčky na důchody. Co je důležitější, soukromé strany souhlasily pouze s krátkodobými úvěry trvajícími několik měsíců, zatímco záruka poskytnutá městem Mikkeli se vztahovala na úvěr s desetiletou dobou trvání.
(169)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. Opatření č. 4 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(170)
Opatření č. 5: Tvrzení Finska, že opatření bylo provedeno s cílem pokračovat v investici, která byla zahájena v roce 2000, lze zamítnout, jelikož záruka jednoznačně představovala nové opatření.
(171)
Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, jsou-li splněny čtyři kumulativní požadavky (viz 135. bod odůvodnění). Stejně jako u opatření č. 4 pokrývá posuzovaná záruka úvěr v plné výši a v květnu 2004 již byla společnost Karjaportti podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Záruka proto nemůže spadat do oblasti působnosti bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(172)
Obdobně jako u opatření č. 4 byla záruka navíc udělena bez jakéhokoli poplatku za poskytnutí záruky, ačkoli se společnost potýkala s problémy a riziko pro město Mikkeli lze považovat za značné. Záruka pokrývala dotyčný úvěr v plné výši a byla poskytnuta jako absolutní záruka. V daném případě se proto Komise na rozdíl od názoru Finska domnívá, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(173)
Opatření č. 5 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, rovněž tato záruka zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(174)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 4 a č. 5 představují státní podporu.
(175)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení, pokud jde o slučitelnost opatření č. 4. U opatření č. 5 se Finsko dovolávalo čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU a pokynů k regionální podpoře z roku 1998 (viz 95. bod odůvodnění). Pokyny k regionální podpoře z roku 1998 však nemohou sloužit jako základ slučitelnosti, jelikož v době poskytnutí obou záruk již byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění). Podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998 je nutno podporu pro podniky v potížích posoudit podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci (50). Komise proto za prvé posoudí, zda jsou opatření č. 4 a č. 5 slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení těchto opatření platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (51).
(176)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření obsahuje podporu likvidity ve formě záruky (bod 23 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), úvěry, na něž se příslušné záruky vztahují, nebyly poskytnuty s úrokovou sazbou přinejmenším srovnatelnou s úrokovými sazbami půjček pro zdravé podniky (referenční sazba pro Finsko platná v březnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů; referenční sazba pro Finsko platná v květnu 2004: 4,43 % plus 100 základních bodů).
(b)
Za druhé, záruky nebyly spojeny s půjčkami, které mají být splaceny v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Finsko za třetí neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla žádné závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
Za čtvrté, záruky nebyly ukončeny nejpozději do šesti měsíců, ani nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(e)
K dispozici nejsou rovněž žádné údaje o tom, že záruky byly omezeny na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(177)
Opatření č. 4 a č. 5 nesplňují rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(a)
Za prvé, opatření nebyla podmíněna provedením restrukturalizačního plánu (bod 31 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Podotýká se, že nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu bodu 32 a následujících bodů pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že významně přispějí k restrukturalizačnímu plánu ze svých vlastních zdrojů (bod 40 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo nepřípustnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 37 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999). Takováto opatření nebyla stanovena.
(178)
Komise se proto domnívá, že opatření nebyla provedena v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(179)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 4 a č. 5 mohla být slučitelná na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(180)
Výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU se v daném případě nepoužijí, jelikož dotyčná opatření nemají sociální povahu, nejsou poskytnuta individuálním spotřebitelům, nemají nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebyla poskytnuta hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(181)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(182)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(183)
V době provedení opatření č. 4 a č. 5 byla slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(184)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(185)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(186)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky podle těchto pokynů a sdělení.
(187)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 4 a č. 5 zahrnují státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.4. Restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6)
(188)
Hlavním tvrzením Finska popsaným v 96.-98. bodě odůvodnění je to, že město Mikkeli nebylo velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, nýbrž že jednalo společně se soukromými věřiteli příjemce a za stejných podmínek. Město Mikkeli proto jednalo jako soukromý investor v tržním hospodářství, když souhlasilo s programem restrukturalizace.
(189)
První otázkou, kterou je třeba v této souvislosti ověřit, je, zda se kritérium investora v tržním hospodářství vztahuje na případy, kdy jeden či více veřejných subjektů, jejichž chování lze přičíst státu, provádí několik opatření ve prospěch jednoho podniku. Touto otázkou se zabýval Soud prvního stupně ve věci BP Chemicals v. Komise (52). Podle Soudu neznamená samotná skutečnost, že veřejný podnik již uskutečnil kapitálové injekce do dceřiné společnosti, které se považují za „podporu“, automaticky to, že další kapitálové injekce nemohou být považovány za investici, která splňuje kritérium soukromého investora v tržním hospodářství. Komise však musí určit, zda lze několik opatření ve prospěch jednoho podniku přiměřeně oddělit a posoudit jako samostatná opatření. V této souvislosti je podle Soudu nutno posoudit časovou posloupnost dotyčných opatření, jejich účel a situaci dceřiné společnosti v době přijetí každého rozhodnutí o vložení kapitálu (53).
(190)
V dotyčném případě musí Komise určit, zda lze záruky poskytnuté v březnu a v květnu 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) oddělit od restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6). Ačkoliv je pravdou, že o všech třech opatřeních bylo rozhodnuto během jednoho roku, Komise podotýká, že se tato opatření uskutečnila v jiném kontextu. Mezitím byla zahájena restrukturalizace pod soudním dohledem, jíž se účastnili všichni věřitelé společnosti. Cílem opatření č. 6 proto již nebylo společnosti umožnit, aby obnovila svou životaschopnost bez platební neschopnosti získáním nových peněžních prostředků od soukromých bank. Město Mikkeli stejně jako všichni ostatní věřitelé usilovalo o získání co nejvyšší částky nesplacených pohledávek na základě omezení vnitrostátního úpadkového práva. Komise se proto domnívá, že opatření č. 6 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5.
(191)
Jak je popsáno v 31. bodě odůvodnění, společnost Karjaportti podala společně se svými soukromými věřiteli u okresního soudu v Mikkeli návrh na restrukturalizaci pod soudním dohledem podle zákona o restrukturalizaci podniků č. 47/1993. Soudu byl předložen program restrukturalizace, včetně podrobných údajů o opatřeních, která jsou v současnosti posuzována. Po ověření soud program restrukturalizace schválil. Komise podotýká, že společnost Karjaportti byla předmětem restrukturalizace pod soudním dohledem podle finského práva. Účelem této restrukturalizace pod soudním dohledem je obnovení životaschopného podnikání dlužníka v tísni, zajištění jeho další životaschopnosti a dosažení restrukturalizace dluhů. Komise se proto domnívá, že opatření, která město Mikkeli přijalo během restrukturalizace pod soudním dohledem, lze posoudit podle zásady investora v tržním hospodářství.
(192)
Podle rozsudku ve věci Magefesa (54) mohou v případě, je-li stát velkorysejší než ostatní věřitelé společnosti, opatření v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem představovat státní podporu. Komise proto ověří, zda se v rámci restrukturalizace se soukromými a veřejnými věřiteli skutečně zacházelo stejně.
(193)
Za prvé se uvádí, že celkově představuje […] restrukturalizovaných dluhů (přibližně [30-70] %) dluhy vůči soukromým věřitelům. K hlavním soukromým věřitelům patří Nordea Bank, Pohjola Bank a Nordea Financing. Za druhé je třeba vzít v úvahu, že věřitelé společnosti Karjaportti byli rozděleni do různých skupin podle pořadí. Společně se soukromými věřiteli Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank a Nordea Financing a rovněž specializovanou finanční společností Finnvera, která je ve vlastnictví státu, patřilo město Mikkeli do skupiny věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami. Jak je patrné v tabulce IV, v rámci těchto velkých zajištěných pohledávek má město Mikkeli podíl ve výši [10-40] %, zatímco na soukromé věřitele připadá společně podíl ve výši [30-70] %. Společnost Finnvera má podíl ve výši [10-40] %.
(194)
Níže bude každé z opatření přijatých městem Mikkeli posouzeno podrobněji:
(195)
Snížení úrokových sazeb u zajištěných pohledávek: Jak je patrné v tabulce V, úrokové sazby u úvěrů a ostatních dluhů (nezaplacené poplatky), které se považovaly za „velké zajištěné pohledávky“, byly u soukromých a veřejných věřitelů stejné s výjimkou […]. Tento věřitel získal u všech nesplacených částek od zahájení restrukturalizace úrokovou sazbu […] EURIBOR, zatímco ostatní věřitelé získali u části nesplacených částek do roku 2010 pouze úrokovou sazbu […] EURIBOR minus […] %. Příčinou tohoto rozdílu byla skutečnost, že […] měl nejvyšší pořadí, co se týká zajištění poskytnutého společností Karjaportti. Usuzuje se, že vyšší pořadí […] odůvodňuje rozdíl v použitých úrokových sazbách.
(196)
Úprava splátkového kalendáře: Pohledávky města Mikkeli byly odloženy ve stejném rozsahu jako pohledávky ostatních zajištěných věřitelů. Jak je patrné v tabulce VI, společnost Karjaportti musí všem zajištěným věřitelům hradit splátky od července 2009 do roku 2015, kdy se stane splatnou největší část těchto splátek (43 % jistiny každé zajištěné pohledávky). Splátky, které je nutno každému věřiteli hradit, mají ve vztahu k celkové výši pohledávky příslušného věřitele stejný poměr (2 % dlužné částky u prvních tří splátek; 4 % u dalších dvou splátek; 6 % u zbývající splátky). Poslední splátka představuje u každého ze zajištěných věřitelů 43 % jistiny. S městem Mikkeli se tudíž nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli v podobné situaci.
(197)
Podmíněné prominutí pohledávek: Podle programu restrukturalizace (jak je popsáno v 42. a 43. bodě odůvodnění) jsou částky, které mají být na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominuty v případě, že nebudou splněny určité ekonomické požadavky, založeny na srovnání mezi hodnotou zajištění v případě, že společnost Karjaportti pokračuje v činnosti, a hodnotou zajištění v případě jeho uplatnění, určenou pro každého příslušného věřitele s přihlédnutím k příslušnému pořadí. Hodnota zajištění byla u obou scénářů stanovena dvěma nezávislými odhadci v době vypracovávání programu restrukturalizace, a to na základě srovnatelných cen a údajů o nájemném. V tomto kontextu nemusí […] pohledávky na konci restrukturalizace pod soudním dohledem prominout, jelikož je věřitelem s nejvyšším pořadím. I u ostatních věřitelů byly příslušné částky stanoveny podle zmíněné metodiky, což vedlo k částkám uvedeným v 43. bodě odůvodnění. Metodiku použitou při stanovování příslušných částek lze považovat za věrohodnou, zejména kvůli tomu, že v případě obou scénářů spojuje příslušné pořadí s hodnotou zajištění. V praxi byl výpočet založen na oceněních nezávislého odborníka a u všech věřitelů se při stanovování částek, o něž mohou být restrukturalizované dluhy na konci restrukturalizace pod soudním dohledem maximálně sníženy, použily stejné zásady. Vzhledem k těmto skutečnostem lze mít za to, že se se všemi věřiteli zacházelo stejně.
(198)
Komise se celkově domnívá, že se během restrukturalizace pod soudním dohledem s městem Mikkeli nezacházelo méně příznivě než se soukromými věřiteli. Objevují-li se rozdíly oproti ostatním věřitelům, jsou odůvodněny různou kvalitou zajištění u příslušných věřitelů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se proto vyvozuje závěr, že příjemce nezískal výhodu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU plynoucí z restrukturalizace pod soudním dohledem. Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a opatření popsaná v 31.-43. bodě odůvodnění nepředstavují státní podporu.
7.3.5. Odkoupení akcií (opatření č. 7)
(199)
Komise za prvé podotýká, že odkoupení akcií nebylo součástí restrukturalizace pod soudním dohledem.
(200)
Finsko tvrdí, že město Mikkeli při odkoupení akcií jednalo v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je třeba určit, zda lze v případě opatření č. 7 použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož město Mikkeli provedlo opatření podpory ve prospěch společnosti Karjaportti již v minulosti. V této souvislosti Komise podotýká, že opatření č. 4 a č. 5 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco k odkupu akcií došlo až posléze. Zatímco účelem opatření č. 4 a č. 5 bylo umožnit, aby měl příjemce nadále přístup k likviditě, po zahájení restrukturalizace pod soudním dohledem bylo zřejmé, že tyto potřeby budou řešeny v rámci tohoto řízení. Usuzuje se proto, že opatření č. 7 lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 a že se na opatření č. 7 vztahuje zásada investora v tržním hospodářství.
(201)
Jak je popsáno v 156. bodě odůvodnění, zásada investora v tržním hospodářství se vztahuje na nákup pozemků či jiných aktiv státem. Finsko předložilo ocenění akcií, které provedla společnost […] (55), agentura pro správu nemovitostí se sídlem v Helsinkách. Ocenění ze dne 29. března 2005 stanovilo hodnotu akcií realitní společnosti v rozmezí od 1 milionu EUR do 1,1 milionu EUR. Ocenění vycházelo z hodnoty majetku ve vlastnictví společnosti. K určení hodnoty byly použity dvě metody: kapitálová hodnota při tržním nájemném (podle statistik bydlení sestavených finským statistickým úřadem) a hodnota při dalším prodeji (podle požadovaných cen).
(202)
V době prodeje akcií byla nemovitost pronajata s nájemným nižším, než bylo tržní nájemné. Podle ocenění bylo možné dosáhnout při maximálním ročním zvyšování nájemného do dvou let tržního nájemného. Hodnota nemovitosti byla proto v době prodeje upravena a město Mikkeli nakonec akcie odkoupilo za cenu ve výši 860 000 EUR.
(203)
Ocenění provedl nezávislý odborník. Použitou metodikou bylo (jak bylo popsáno výše) nejprve ověření kapitálové hodnoty při tržním nájemném a poté hodnoty při dalším prodeji. Obě hodnoty vycházely z tržních údajů a obě hodnoty byly použity ke stanovení hodnoty akcií, která byla upravena na úroveň nájemného převládajícího v době prodeje. Tato metodika se považuje za přijatelnou. Komise vyvozuje závěr, že akcie ve společnosti Kiinteistö Oy Suksimäki byly odkoupeny za tržní cenu a že opatření společnost Karjaportti nezvýhodnilo.
(204)
Na základě výše uvedených skutečností byly pochybnosti Komise, které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení, rozptýleny a vyvozuje se závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.3.6. Přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(205)
Finsko tvrdí, že přeměna nezaplacených úroků na úvěry je obvyklým opatřením v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem. Je pravdou, že toto opatření lze považovat za opatření neodmyslitelně spojené s restrukturalizací pod soudním dohledem. V dotyčném případě byla přeměna nezaplacených úroků na úvěry v roce 2005 u všech věřitelů s velkými zajištěnými pohledávkami ([dva soukromí věřitelé] a společnost Finnvera) v zásadě stanovena již v programu restrukturalizace. Vzhledem k tomu nepovažuje Komise přeměnu nezaplacených úroků na úvěr za státní podporu. Je však nutno ověřit, zda úroková sazba, kterou město Mikkeli účtovalo společnosti Karjaportti, tuto společnost nezvýhodňovala.
(206)
V této souvislosti se Finsko domnívá, že město Mikkeli jednalo v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož soukromí věřitelé přeměnili nezaplacené úroky na úvěry společně s městem Mikkeli. Ze stejného důvodu jako v případě restrukturalizace pod soudním dohledem se za prvé usuzuje, že v případě opatření č. 8 je možné použít zásadu soukromého investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4 a č. 5 (viz 189.-191. bod odůvodnění). S ohledem na použití zásady soukromého investora v tržním hospodářství v daném případě Komise podotýká toto: Ačkoliv je pravdou, že se změna týkala nejen města Mikkeli, nýbrž rovněž [soukromých věřitelů], úroková sazba účtovaná u těchto úvěrů nebyla stejná. Ve skutečnosti [jeden soukromý věřitel] požadoval tříměsíční EURIBOR plus 1,5 % a [další] soukromý investor tříměsíční EURIBOR plus 2 %, zatímco město Mikkeli požadovalo pouze tříměsíční EURIBOR plus 0,3 %. Úroková sazba, s níž město Mikkeli souhlasilo u tohoto úvěru, je proto o 1,2 % nižší než úroková sazba účtovaná [jedním soukromým věřitelem] a o 1,7 % nižší než úroková sazba účtovaná [druhým soukromým věřitelem]. Tvrzení, že město Mikkeli jednalo stejně jako soukromí věřitelé, lze tudíž zamítnout. Vzhledem k rozdílu v úrokových sazbách lze rovněž vyloučit, že město Mikkeli účtovalo u úvěru tržní poplatek. Úvěr, na nějž město Mikkeli přeměnilo nezaplacené úroky, proto společnost Karjaportti zvýhodnil.
(207)
Opatření č. 8 mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci podpory. Jak je podrobně popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění, úvěr zahrnuje státní prostředky a lze jej přičíst státu, je selektivní a narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(208)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 8 představuje státní podporu.
(209)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 8. Jelikož v době přeměny nezaplacených úroků byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-129. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je opatření č. 8 slučitelné jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době provedení tohoto opatření byly použitelné pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (56).
(210)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, ačkoliv opatření spočívá v likvidní podpoře ve formě úvěru (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), účtovaná úroková sazba není srovnatelná alespoň se sazbami, které jsou běžné u zdravých podniků (referenční sazba pro Finsko platná v prosinci 2005: 4,08 % plus 100 základních bodů; úrokovou sazbou účtovanou u úvěru byl tříměsíční EURIBOR + 0,3 %, což ke dni 19. prosince 2005 představovalo 2,486 % plus 30 základních bodů).
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí nebyla dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(211)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Ačkoliv je pravdou, že během restrukturalizace pod soudním dohledem byl vypracován program restrukturalizace společnosti Karjaportti, tento program nesplňuje požadavky uvedené v bodě 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (doba trvání 10 let, žádná analýza citlivosti, neobnovení dlouhodobé životaschopnosti v přiměřené lhůtě).
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření neexistují žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Opatření za třetí nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(212)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(213)
Dále je třeba posoudit, zda by mohlo být opatření č. 8 slučitelné na základě některé z výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že se nepoužije žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 8 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.3.7. Odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10)
(214)
Za prvé je nutno ověřit, zda tento odpis dluhů mohl poskytnout společnosti Karjaportti výhodu. Tak by tomu bylo v případě, že by město Mikkeli upustilo od vymáhání dluhů, tj. kdyby společnosti dotyčné dluhy prominulo.
(215)
Jak je popsáno v 105. bodě odůvodnění, Finsko potvrdilo, že odepsání dluhů bylo pouze účetním opatřením, které neovlivní právní vztah mezi věřitelem a dlužníkem, tj. že dluhy nebyly prominuty. Podle dokumentů, které Finsko předložilo, usiluje město Mikkeli i nadále o splacení dluhů.
(216)
V souladu se zásadou obezřetnosti podle správných účetních postupů a zákonem o účetnictví č. 1336/1997 nesmí hodnota pohledávek vykázaných v rozvaze překročit jejich pravděpodobnou hodnotu. Proto pohledávky, které pravděpodobně nemohou být inkasovány, jsou ve výkazu zisků a ztrát uvedeny jako výdaje.
(217)
Na základě výše uvedených skutečností se Komise domnívá, že se odepsání dluhů uskutečnilo v souladu s účetními standardy pouze v účetních výkazech města Mikkeli a příslušné pohledávky jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem i nadále vymáhány.
(218)
Pochybnosti, které Komise uvedla v rozhodnutí o zahájení řízení, byly rozptýleny a lze vyvodit závěr, že opatření neposkytla společnosti Karjaportti žádnou výhodu. Opatření č. 9 a č. 10 proto nezahrnují státní podporu.
7.3.8. Úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(219)
Tvrzení Finska, že opatření je spojeno s restrukturalizací pod soudním dohledem a nezahrnuje státní podporu, lze zamítnout. Za prvé, úprava splátkového kalendáře v roce 2009 se v počátečním programu restrukturalizace nepředpokládala a za druhé, skutečnost, že tato restrukturalizace je prováděna v souladu s vnitrostátními právními předpisy, nepostačuje k vyloučení státní podpory (57).
(220)
Za státní podporu lze v zásadě považovat rovněž opatření snižující poplatky, jež jsou obvykle zahrnuty v rozpočtu daného podniku. Co se týká úpravy splátkového kalendáře, Komise posuzuje takovéto chování pomocí kritéria soukromého věřitele (58). Podle něho je stát posuzován jako veřejný věřitel, který usiluje podobně jako soukromý věřitel o navrácení jemu dlužných částek a který za tímto účelem uzavírá s dlužníkem dohody, podle kterých je pro nahromaděné dluhy stanoven splátkový kalendář nebo jsou jejich platby rozvrženy za účelem usnadnění jejich splácení (59). Příznivé zacházení ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU existuje v případě, že dlužná částka může být veřejnému věřiteli vrácena za příznivějších podmínek, než by připustil soukromý věřitel. Komise bere na vědomí tvrzení Finska, že úprava splátkového kalendáře nebyla provedena, jelikož ji správní soud v Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) zakázal. Jak však uvedlo Finsko, splátkový kalendář byl přesto prodloužen, což vedlo k odkladu splatných plateb. V této souvislosti Komise podotýká, že se skutečně provedená úprava splátkového kalendáře liší od oznámené úpravy splátkového kalendáře, pokud jde o částky a lhůty. Částka, která byla městem Mikkeli skutečně restrukturalizována, je nižší než původně oznámená částka, a úprava splátkového kalendáře byla povolena na kratší dobu, než bylo oznámeno původně. Vzhledem k tomu se usuzuje, že oznámené opatření bylo provedeno se změnami. Bez ohledu na tyto změny Komise uvádí, že by soukromý věřitel nepovolil úpravu splátkového kalendáře v jakékoli formě, a to z důvodů uvedených v tomto bodě odůvodnění.
(221)
Soukromý věřitel obvykle vymáhá své pohledávky, pokud předem uzavřel dohody o úpravě splátkového kalendáře, které dlužník nedodržel (60). Město Mikkeli naproti tomu souhlasilo s další úpravou splátkového kalendáře poté, co společnost Karjaportti nedodržela podmínky úpravy splátkového kalendáře, které byly schváleny během restrukturalizace pod soudním dohledem. Pro nevymáhání mimoto neexistují žádné zvláštní důvody, jako je vyšší zajištění poskytnuté městu Mikkeli. Pokud jde o vyhlídky týkající se budoucí ziskovosti a životaschopnosti společnosti, Komise se domnívá, že finanční situace společnosti byla taková, že neumožňovala domnívat se, že by investice mohly v přiměřené lhůtě dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v úpadkovém řízení a od roku 2004 ve společnosti probíhala restrukturalizace pod soudním dohledem. Vzhledem k těmto skutečnostem Komise podotýká, že by hypotetický soukromý věřitel ve stejné situaci jako město Mikkeli nesouhlasil s další úpravou splátkového kalendáře.
(222)
Finsko v této souvislosti tvrdí, že město Mikkeli jednalo stejně jako ostatní věřitelé společnosti Karjaportti.
(223)
Co se týká oznámené úpravy splátkového kalendáře, dohoda se soukromými věřiteli byla podle Finska podmíněna dohodou s městem Mikkeli. Za druhé se zdá, že zamýšlená úprava splátkového kalendáře nepředpokládala u všech zajištěných věřitelů stejné podmínky. Zatímco město Mikkeli by odložilo splacení dlužných částek na rok 2011, soukromí věřitelé by obdrželi splátku již v roce 2009. Vzhledem k těmto skutečnostem lze tvrzení Finska zamítnout.
(224)
Na základě výše uvedeného vyvozuje Komise závěr, že opatření nesplňuje kritérium soukromého věřitele a poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(225)
Co se týká ostatních požadavků vztahujících se na existenci státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, Komise podotýká, že úpravu splátkového kalendáře schválilo město Mikkeli, a proto zahrnuje státní prostředky a lze ji přičíst státu. Opatření lze považovat rovněž za selektivní. Opatření narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, jak je podrobněji popsáno v 133., 140. a 141. bodě odůvodnění.
(226)
Na základě výše uvedených skutečností dospěla Komise k závěru, že opatření představuje státní podporu.
(227)
Hlavním tvrzením Finska bylo to, že toto opatření nezahrnuje státní podporu; opatření č. 12 však oznámilo rovněž jako podporu na záchranu (viz 1. bod odůvodnění). Když město Mikkeli souhlasilo s úpravou splátkového kalendáře, byla společnost Karjaportti ve skutečnosti podnikem v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-129. bod odůvodnění). Slučitelnost dotyčného opatření je proto nutno posoudit na základě pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(228)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které dotyčné opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, opatření nespočívá v likvidní podpoře ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), nýbrž v odkladu plateb.
(b)
Finsko se za druhé nezavázalo, že do šesti měsíců od schválení podpory sdělí plán restrukturalizace, a doba trvání opatření nebyla omezena na šest měsíců (bod 25 písm. a) a c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(229)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Za druhé se od příjemců podpory očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(230)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(231)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 12 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(232)
V daném případě se nepoužijí výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 SFEU, jelikož toto opatření nemá sociální povahu, není poskytnuto individuálním spotřebitelům, nemá nahradit škody způsobené přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a nebylo poskytnuto hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo postižených rozdělením Německa.
(233)
Další výjimky jsou stanoveny v čl. 107 odst. 3 SFEU.
(234)
V čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomáhat hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádně nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností“. V době provedení opatření se společnost Karjaportti nacházela v takovéto oblasti.
(235)
Slučitelnost státní podpory pro podporované oblasti je upravena pokyny k regionální podpoře z roku 1998. Podle těchto pokynů nejsou podniky v potížích způsobilé pro regionální podporu. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise vyvozuje závěr, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(236)
V čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU je stanoveno, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být prohlášeny „podpory, které mají napomoci uskutečnění některého významného projektu společného evropského zájmu anebo napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Komise podotýká, že dotyčná podpora nemá napomoci uskutečnění významného projektu společného evropského zájmu, a Komise rovněž nezjistila, že by měla napravit vážnou poruchu ve finském hospodářství. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem proto Komise dospěla k závěru, že podpora není způsobilá pro výjimku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. b) SFEU.
(237)
V čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU se uvádí, že za slučitelné se SFEU mohou být prohlášeny podpory určené na pomoc kultuře a zachování kulturního dědictví, jestliže neovlivní podmínky obchodu a hospodářské soutěže v Unii v míře odporující společnému zájmu. Tento článek se v daném případě zjevně nepoužije.
(238)
Ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU umožňuje schválit státní podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Komise vypracovala řadu pokynů a sdělení, jež objasňují, jak bude uplatňovat výjimku obsaženou v tomto článku. Komise se však domnívá, že vzhledem k povaze a charakteru podpory je zjevné, že v daném případě nejsou použitelné výjimky na základě těchto pokynů a sdělení.
(239)
Na základě výše uvedených tvrzení se Komise domnívá, že opatření č. 12 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4. Opatření provedená společností Finnvera
(240)
Na úvod Komise připomíná, že se Finsko v rámci rozhodnutí o státní podpoře N 715/2006 zavázalo, že činnosti společnosti Finnvera budou omezeny na správu režimů státních podpor. Na tomto základě Komise dne 25. září 2007 (datum rozhodnutí Komise) rozhodla, že osvobození společnosti Finnvera od daně z příjmů nepředstavuje státní podporu. Opatření č. 13 až 17 byla provedena před přijetím rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Opatření č. 18 bylo provedeno po přijetí rozhodnutí Komise ve věci N 715/2006. Při posuzování opatření č. 18 musí proto Komise vzít v úvahu závazek finských orgánů přijatý v daném případě.
7.4.1. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(241)
Aby se opatření považovalo za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, musí být provedeno přímo či nepřímo ze státních prostředků a lze je přičíst státu. Finsko nezpochybnilo skutečnost, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Podle judikatury se prostředky podniku musí považovat za státní prostředky, pokud stát může prostřednictvím výkonu svého dominantního vlivu na takové podniky rozhodnout o použití jejich prostředků (61). Opatření provedená zvláštní finanční institucí, kterou je podle jejích stanov možné považovat za subjekt veřejného sektoru, lze obecně přičíst státu (62). Soudní dvůr dále objasnil pojem přičitatelnost v rozsudku ve věci Stardust Marine (63). Soudní dvůr uvedl tyto indicie pro zjištění přičitatelnosti: začlenění veřejného podniku do struktur veřejné správy; druh jeho činnosti a výkon této činnosti na trhu za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty; právní postavení podniku (tedy zda podléhá veřejnému právu, nebo obecnému právu obchodních společností); intenzita dohledu orgánů veřejné moci nad vedením podniku. V této souvislosti Komise podotýká, že činnosti společnosti Finnvera podléhají správnímu právu, což naznačuje, že je úzce spojena s veřejnou správou. Společnost Finnvera je zvláštní finanční společnost zcela ve vlastnictví státu, která využívá státní záruku a poskytuje převážně státní podpory a financování, jež není snadno dostupné na trhu, například vývozní úvěry. Ačkoli se její činnosti mohou okrajově překrývat s obchodními bankami, nevykonává své činnosti za běžných podmínek hospodářské soutěže se soukromými hospodářskými subjekty. Je ustavena podle obecného práva obchodních společností; současně stát vykonává přísný dohled: stát jmenuje členy dozorčí rady z parlamentních skupin politických stran na základě jejich zastoupení ve finském parlamentu. Většinu členů představenstva je nutno vybrat z kandidátů jmenovaných několika ministerstvy (viz 56. a 57. bod odůvodnění). Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že opatření, která přijala společnost Finnvera, zahrnují státní prostředky a lze je přičíst Finsku.
(242)
Pokud jde o otázku, zda opatření č. 13 poskytuje příjemci výhodu, opatření nebylo v rozporu s názorem Finska provedeno spolu se soukromými věřiteli za stejných podmínek. Ačkoli je pravdou, že […] a […] poskytly společnosti Karjaportti v roce 2004 úvěry, Komise nemá k dispozici žádné údaje, že tyto banky poskytly rovněž záruky. Úvěry poskytnuté oběma soukromými věřiteli byly mimoto uděleny až v létě 2004, tj. několik měsíců poté, co společnost Finnvera provedla opatření č. 13, a nelze tudíž mít za to, že společnost Finnvera jednala „společně“ s nimi. Zamítnout lze rovněž tvrzení Finska, že záruka byla udělena v souladu se sdělením o zárukách z roku 2000. Za prvé, jak bylo objasněno výše, Komise při posuzování opatření použila sdělení o zárukách z roku 2008 (viz 134. bod odůvodnění). Podle bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008 lze existenci státní podpory v případě individuální státní záruky vyloučit, pokud dlužník nemá finanční potíže. Jelikož se Komise domnívá, že společnost Karjaportti byla v březnu 2004 podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku1999 (viz 123.-128. bod odůvodnění), lze použití sdělení o zárukách vyloučit. Finsko rovněž uvedlo, že se na záruku vztahoval vysoký poplatek. Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době poskytnutí záruky se však usuzuje, že poplatek za poskytnutí záruky, který účtovala společnost Finnvera, nepředstavuje tržní poplatek. Celkové finanční náklady příjemce u úvěru spolu se zárukou představovaly [5-8] %, zatímco referenční sazba platná v té době činila 4,43 %, přičemž k ní bylo nutno vzhledem k finančním potížím příjemce přičíst nejméně 400 základních bodů. Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se usuzuje, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu.
(243)
Aby se opatření považovalo za státní podporu, musí být specifické nebo selektivní v tom, že zvýhodňuje pouze určité podniky nebo určitá odvětví výroby. Opatření č. 13 bylo provedeno ve prospěch Karjaportti, jedné konkrétní společnosti. Komise proto usuzuje, že poskytuje příjemci selektivní výhodu.
(244)
Komise musí mimoto posoudit, zda opatření č. 13 pravděpodobně narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje podmínky obchodu mezi členskými státy. Finsko v této souvislosti tvrdí, že prvek podpory v záruce byl nižší než strop de minimis. V době provedení opatření č. 13 bylo použitelné nařízení Komise (ES) č. 69/2001 ze dne 12. ledna 2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy ES na podporu de minimis (64) (dále jen „nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis“) (65). Jedním z požadavků pro použití nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je to, že celková výše podpory de minimis poskytnutá jednomu podniku nesmí v období tří let přesáhnout částku 100 000 EUR. Posuzovaná záruka činila pouze 91 000 EUR, tj. dodržovala strop ve výši 100 000 EUR i v případě, že se za prvek podpory považuje celá částka. Je však třeba určit, zda je nutno opatření č. 13 posoudit společně s opatřením č. 4, zárukou, kterou město Mikkeli poskytlo v březnu 2004, jen 9 dnů před provedením opatření č. 13, zárukou poskytnutou společností Finnvera. Ačkoli tyto dvě záruky poskytly dva různé subjekty a vztahovaly se na dva různé úvěry s různou dobou trvání, oba tyto úvěry nahradily jediný úvěr, který v roce 1992 poskytla banka Tapiola. Lze se tudíž domnívat, že opatření č. 4 a opatření č. 13 byla provedena za stejným účelem, kterým bylo umožnit přeměnu úvěru poskytnutého bankou Tapiola v roce 1992 na nové úvěry. Vzhledem k této úzké souvislosti mezi oběma opatřeními se Komise domnívá, že pro účely použití stropu ve výši 100 000 EUR stanoveného v nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis je nutné posuzovat opatření č. 4 a opatření č. 13 jako jedno opatření. Společně přesahuje prvek podpory obsažený v těchto dvou opatřeních 100 000 EUR. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 nespadá do oblasti působnosti nařízení z roku 2001 o podpoře de minimis.
(245)
Finsko rovněž uvedlo, že opatření č. 13 je pokračováním již existujících závazků, že se tudíž expozice společnosti Finnvera nezvýšila. Podobné tvrzení předložilo Finsko ve vztahu k opatření č. 4. Ze stejného důvodu jako u opatření č. 4 nepovažuje Komise opatření č. 13 za pouhé pokračování dříve provedeného opatření (viz 164. a 165. bod odůvodnění).
(246)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření č. 13 představuje státní podporu.
(247)
Finsko nepředložilo žádná tvrzení ohledně slučitelnosti opatření č. 13. Jelikož v době, kdy společnost Finnvera poskytla záruku, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích (viz 123.-128. bod odůvodnění), Komise nejprve posoudí, zda je tato záruka slučitelná jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci. V době poskytnutí záruky platily pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (66).
(248)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka nebyla spojena s půjčkou, která má být splacena v období ne delším než dvanáct měsíců po vyplacení poslední splátky podniku (bod 23 písm. b) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(b)
Finsko za druhé neposkytlo žádné informace o tom, že podpora byla oprávněná na základě vážných sociálních důvodů a že neměla závažné účinky přelévání na ostatní členské státy (bod 23 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(c)
Za třetí, záruka nebyla ukončena do šesti měsíců a nebyl vypracován restrukturalizační plán ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999 (bod 23 písm. d) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(d)
K dispozici nejsou rovněž žádné informace o tom, že záruka byla omezena na částku nezbytnou k udržení podniku v provozu po dobu, během níž je podpora schvalována (bod 23 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999).
(249)
Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 177. a 178. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že opatření č. 13 nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci, které jsou stanoveny v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Komise proto usuzuje, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999.
(250)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 13 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a opatření č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto vyvozuje závěr, že opatření č. 13 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
7.4.2. Úvěr poskytnutý dne 12. ledna 2006 (opatření č. 14)
(251)
Finsko tvrdí, že se opatření předpokládalo v programu restrukturalizace pod soudním dohledem a že společnost Finnvera přijala toto opatření společně se soukromými věřiteli.
(252)
Je pravdou, že se u soukromých i veřejných věřitelů společnosti Karjaportti opatření předpokládalo již v programu restrukturalizace. Podle dokumentů, které poskytlo Finsko, došlo k přeměně úroků koncem roku 2005 a počátkem roku 2006. Rovněž soukromí věřitelé přeměnili úroky na úvěry.
(253)
Za prvé, podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) je nutné určit, zda lze v případě opatření č. 14 použít zásadu investora v tržním hospodářství. Komise v této souvislosti podotýká, že opatření č. 4, č. 5 a č. 13 byla přijata před zahájením restrukturalizace pod soudním dohledem, zatímco opatření č. 14 bylo přijato v jejím průběhu. Z důvodů uvedených v 189.-191. bodě odůvodnění se Komise domnívá, že opatření č. 14 lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13. Opatření č. 14 se mimoto předpokládalo i v samotném programu restrukturalizace, který měl společnosti pomoci opět se postavit na nohy.
(254)
Za druhé, co se týká použití zásady investora v tržním hospodářství v případě dotyčného opatření, Komise má za to, že úvěry poskytnuté soukromými věřiteli […] a […] jsou srovnatelné s úvěrem, který poskytla společnost Finnvera. Jako zajištění věřitelé v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem jsou všechny společnosti v podobné situaci. Jelikož tyto úvěry byly poskytnuty za obdobných podmínek jako úvěr společnosti Finnvera (stejná doba trvání půjčky, srovnatelné období splácení) a úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 4,643 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 1,5 %, což ke dni 1. ledna 2006 představovalo 3,988 %; tříměsíční EURIBOR + 2 % pak 4,488 %), vyvozuje Komise závěr, že opatření neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(255)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.3. Protizáruka poskytnutá dne 14. září 2006 (opatření č. 15)
(256)
Komise se za prvé domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti, ačkoli protizáruka byla udělena společnosti […]. Nízký poplatek, který společnosti Karjaportti účtovala společnost […], naznačuje, že společnost […] poskytla záruku pouze na základě protizáruky udělené společností Finnvera. Záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera ve skutečnosti hradí společnost Karjaportti, a nikoli […].
(257)
Finsko se domnívá, že společnost Finnvera jednala za stejných podmínek jako soukromí věřitelé […] a […]. Je pravdou, že […] a […] byli v podobné situaci jako společnost Finnvera. Všechny tři společnosti jsou v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem zajištěnými věřiteli. Všechny společnosti poskytly společnosti Karjaportti úvěry a záruky před ([…]).
(258)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 15 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství, jelikož toto opatření lze oddělit od opatření č. 4, č. 5 a č. 13 (viz 253. bod odůvodnění).
(259)
Co se týká dotyčného opatření, úvěr se zárukou činil celkem 1,8 milionu EUR. Společnost Finnvera poskytla […] protizáruku pouze na 16,7 % této částky (300 000 EUR). Zbývající část úvěru pokrývaly záruky poskytnuté […] a […] (825 000 EUR resp. 675 000 EUR), pro něž společnost Finnvera protizáruku neposkytla. Z hlediska příjemce, společnosti Karjaportti, byly celkové náklady na záruku s poskytnutou protizárukou vyšší než u záruk poskytnutých […] a […]. Zatímco posledně uvedené dvě společnosti účtovaly společnosti Karjaportti poplatek za poskytnutí záruky ve výši 1,75 %, celkové finanční náklady společnosti Karjaportti na protizáruku představovaly 2,9 % (1,65 % za záruku […] plus 1,25 % za protizáruku). Z toho vyplývá, že opatření společnosti Finnvera neposkytlo společnosti Karjaportti žádnou výhodu.
(260)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.4. Úvěr poskytnutý dne 6. července 2007 (opatření č. 16)
(261)
Jak je popsáno v 110. bodě odůvodnění, Finsko tvrdí, že úvěr nezahrnoval státní podporu, jelikož byl součástí většího opatření k financování společnosti, jehož se účastnili rovněž soukromí věřitelé.
(262)
Ze stejného důvodu jako u opatření č. 14 se podle logiky v rozsudku ve věci BP Chemicals (viz 189.-191. bod odůvodnění) usuzuje, že v případě opatření č. 16 lze použít zásadu investora v tržním hospodářství (viz 253. bod odůvodnění).
(263)
Jak je uvedeno v 254. bodě odůvodnění, Komise se domnívá, že […] a […] jsou ve srovnatelné situaci jako společnost Finnvera. Co se týká konkrétního posuzovaného opatření, je pravdou, že společnost Finnvera poskytla úvěr současně a za obdobných podmínek jako […] a […]. Doba trvání úvěrů byla u všech věřitelů šest měsíců; u všech úvěrů byla platba odložena ve stejném poměru (nesplacená částka u všech věřitelů činí přibližně […] % původní částky). Na všechny tři úvěry se vztahovalo stejné zajištění, jak je popsáno v 66. bodě odůvodnění, a zajištění je mezi věřitele rozděleno podle rizika příslušného věřitele ve vztahu k poskytnutému úvěru. Pokud jde o úrokovou sazbu, zdá se, že úroková sazba, kterou požadovala společnost Finnvera, byla pro tuto společnost ještě příznivější (šestiměsíční EURIBOR + 2,5 %, což ke dni 6. července 2007 představovalo 6,847 %) než úroková sazba, kterou získali soukromí věřitelé (měsíční EURIBOR + 2 %, což ke dni 9. července 2007 představovalo 6,105 %). Lze mít proto za to, že úvěr je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a nezahrnuje státní podporu.
(264)
Na základě výše uvedených skutečností se vyvozuje závěr, že opatření nezahrnuje státní podporu.
7.4.5. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(265)
Za prvé je třeba určit, který subjekt má z dotyčného opatření prospěch, […] nebo společnost Karjaportti. Společnost Finnvera poskytla protizáruku společnosti […], hlavní bance společnosti Karjaportti. Společnost […] zase poskytla záruku společnosti Karjaportti. […] účtovala společnosti Karjaportti za tuto záruku velmi nízký poplatek, což naznačuje, že společnost […] poskytla společnosti Karjaportti záruku jen proto, že se na ni vztahovala protizáruka společnosti Finnvera. Komise rovněž podotýká, že záruční prémii za protizáruku společnosti Finnvera nehradí […], nýbrž společnost Karjaportti. Vzhledem k těmto skutečnostem se Komise domnívá, že příjemcem opatření je společnost Karjaportti.
(266)
Za druhé je třeba posoudit, zda opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Finsko uvedlo, že protizáruka nezahrnuje státní podporu, jelikož se na opatření podílí jiná soukromá strana. Toto tvrzení lze zamítnout, jelikož společnost Finnvera poskytla protizáruku za záruku dotyčné soukromé strany, což znamená, že se společnost Finnvera a soukromá strana nenacházely v podobné situaci.
(267)
Vzhledem k těmto skutečnostem posoudí Komise opatření na základě sdělení o zárukách z roku 2008. Ačkoliv je pravdou, že protizáruka společnosti Finnvera nepokrývá více než 80 % záruky […], příjemce, společnost Karjaportti, byl v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích, jak je podrobněji popsáno v 123.-128. bodě odůvodnění. Existenci státní podpory proto nelze vyloučit na základě bodu 3.2 sdělení o zárukách z roku 2008.
(268)
I když záruka nesplňuje všechny požadavky bodu 3.2 ve sdělení o zárukách z roku 2008, může poplatek zaplacený za záruku odůvodnit závěr, že záruka nepředstavuje státní podporu. V daném případě se Komise každopádně na rozdíl od Finska domnívá, že nelze mít za to, že opatření neobsahuje podporu. Záruka byla poskytnuta s velmi nízkým poplatkem, ačkoli se společnost potýkala s potížemi (viz 123.-128. bod odůvodnění) a riziko pro společnost Finnvera bylo možno považovat za značné. Usuzuje se proto, že opatření poskytuje společnosti Karjaportti výhodu. V této souvislosti Komise rovněž podotýká, že podle závazku, který přijaly finské orgány ve věci N 715/2006, nemohla společnost Finnvera poskytovat tržní financování.
(269)
Opatření mimoto splňuje všechny ostatní požadavky vztahující se na existenci státní podpory. Jak je popsáno v 241. bodě odůvodnění, opatření společnosti Finnvera zahrnují státní prostředky a lze je přičíst státu. Opatření č. 17 je selektivní, jelikož jedinou společností, která z něj měla prospěch, je Karjaportti. Opatření rovněž narušuje hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy.
(270)
Na základě výše uvedených skutečností vyvozuje Komise závěr, že opatření představuje státní podporu.
(271)
Finsko netvrdilo, že opatření č. 17 je slučitelné s vnitřním trhem. V době, kdy společnost Finnvera provedla toto opatření, byla společnost Karjaportti podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 (viz 123.-128. bod odůvodnění). Opatření proto mohlo být slučitelné pouze jako podpora na záchranu a restrukturalizaci podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(272)
Podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004 musí podpora na záchranu splňovat určité požadavky, které posuzované opatření nesplňuje.
(a)
Za prvé, záruka neskončila v období nepřesahujícím šest měsíců od poukázání první splátky (bod 25 písm. a) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(b)
Finsko za druhé nesdělilo do šesti měsíců od prvního provedení opatření plán restrukturalizace nebo likvidace ani nepředložilo doklad o tom, že byla ukončena platnost záruky (bod 25 písm. c) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004).
(c)
Za třetí není dodržena zásada „jednou a dost“ (bod 25 písm. e) pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní státní podporu již při dřívějších potížích.
(273)
Opatření nesplňuje rovněž všechny požadavky vztahující se na podporu na restrukturalizaci stanovené v pokynech k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(a)
Opatření není za prvé podmíněno prováděním plánu restrukturalizace (bod 34 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Podotýká se, že nebyl vypracován plán restrukturalizace ve smyslu bodu 35 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(b)
Od příjemců podpory se za druhé očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů (bod 43 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004), a v případě posuzovaných opatření nejsou k dispozici žádné údaje o vlastním příspěvku příjemce.
(c)
Za třetí, aby se zamezilo přílišnému narušení hospodářské soutěže, je nutno přijmout kompenzační opatření (bod 38 pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004). Žádná takováto opatření nebyla stanovena.
(d)
Opatření za čtvrté nedodržuje zásadu „jednou a dost“, jelikož společnost obdržela neslučitelnou a protiprávní podporu již při dřívějších potížích.
(274)
Komise se proto domnívá, že opatření nebylo provedeno v souladu s pokyny k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004.
(275)
Dále je třeba posoudit, zda by opatření č. 17 mohlo být slučitelné na základě některé z ostatních výjimek stanovených v čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU. Ze stejných důvodů, jaké byly uvedeny u opatření č. 4 a č. 5 (viz 179.-186. bod odůvodnění), se Komise domnívá, že není splněna žádná z výjimek. Komise proto dospěla k závěru, že opatření č. 17 zahrnuje státní podporu, která není slučitelná s vnitřním trhem.
8. VRÁCENÍ PODPORY
(276)
Podle SFEU a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise poté, co zjistila, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem, oprávněna rozhodnout, že dotyčný členský stát musí takovouto podporu zrušit nebo upravit (67). Povinnost členského státu zrušit podporu považovanou Komisí za neslučitelnou s vnitřním trhem slouží podle ustálené judikatury Soudního dvora k obnovení dřívějšího stavu (68). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jakmile příjemce vrátí částky poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztrácí výhodu, kterou měl na trhu ve vztahu ke svým soutěžitelům, a obnoví se stav, který předcházel poskytnutí podpory (69).
(277)
V souladu s touto judikaturou článek 14 procesního nařízení stanoví, že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(278)
Za protiprávní a neslučitelnou podporu je nutno považovat těchto šest opatření:
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
záruka poskytnutá městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
přeměna nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
úprava splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
záruka poskytnutá společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17).
(279)
Tato podpora musí být proto vrácena za účelem obnovení stavu, který na trhu existoval před jejím udělením. Podporu je nutno navrátit od okamžiku, kdy příjemce získal výhodu, tj. od okamžiku, kdy byla příjemci podpora k dispozici, a do dne jejího skutečného navrácení je nutno započítat příslušné úroky.
8.1. Vrácení podpory poskytnuté ve formě záruk
(280)
Prvek neslučitelné podpory obsažený v obou zárukách poskytnutých městem Mikkeli v roce 2004 (opatření č. 4 a opatření č. 5) a v zárukách poskytnutých společností Finnvera v roce 2005 (opatření č. 13) a v roce 2008 (opatření č. 17) se stanoví podle následujících zásad.
(281)
Státní záruka může představovat podporu až do celkové výše příslušné půjčky, pokud příjemce nemá sám přístup na finanční trhy (70). V daném případě však Finsko prokázalo, že společnost Karjaportti měla v době poskytnutí záruk v roce 2004 přístup na finanční trhy, a to předložením informací o úvěrech, které příjemci poskytli soukromí věřitelé (viz 93. bod odůvodnění). K dispozici je jen málo údajů o tom, zda měla společnost Karjaportti přístup na trh i v roce 2008, kdy bylo provedeno opatření č. 17. Komise v této souvislosti podotýká, že protizáruka poskytnutá společností Finnvera pokrývala pouze 80 % záruky, kterou poskytl soukromý věřitel, což znamená, že u 20 % nesl riziko soukromý věřitel. Vzhledem k této skutečnosti lze mít za to, že i bez záruky z roku 2008 měla společnost dosud přístup na finanční trhy.
(282)
Vzhledem k finančním potížím společnosti Karjaportti v době provedení opatření by však obchodní banky účtovaly vyšší úrokovou sazbu, než jaké bylo dosaženo se státními zárukami, jelikož záruky představují pro banky další zajištění. Komise se proto domnívá, že společnost Karjaportti měla výhodu v podobě nižších úrokových sazeb, které získala díky zárukám.
(283)
Podle bodu 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 by se v případě neexistence srovnatelné tržní záruční prémie měly celkové finanční náklady na úvěr se zárukou (úroky a záruční prémie) porovnat s úrokovou sazbou na trhu u obdobného úvěru bez státní záruky. V mnoha případech není takováto tržní úroková sazba k dispozici. Ve sdělení o revizi metody stanovování referenčních a diskontních sazeb (71) (dále jen „sdělení o referenčních sazbách z roku 2008“) proto Komise vypracovala metodiku, kterou lze z důvodů uvedených v bodě 4.2 sdělení o zárukách z roku 2008 použít jako náhradu tržní sazby.
(284)
V daném případě nejsou k dispozici žádné údaje o tom, jakou částku by společnost Karjaportti zaplatila za srovnatelný úvěr bez záruky. Uvedené tři záruky byly mimoto poskytnuty před začátkem hospodářské a finanční krize. Komise navíc zastává názor, že by vzhledem k době, která uplynula od provedení opatření, byl výpočet „skutečné“ tržní sazby pro finského výrobce masných výrobků obtížný. Komise proto jako náhradu tržní sazby použije příslušnou referenční sazbu.
8.1.1. Záruka poskytnutá dne 8. března 2004 (opatření č. 4)
(285)
Co se týká opatření č. 4, zajištění úvěrů společnosti Karjaportti lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. V případě opatření č. 4 poskytla společnost Karjaportti zástavní právo k nemovitosti a obchodní hypotéku. Zapsané hodnoty těchto dvou nástrojů jsou dost vysoké (viz 27. bod odůvodnění). Je však třeba vzít v úvahu, že totéž zajištění bylo použito i u jiných pohledávek města Mikkeli (např. opatření č. 1), takže pro dotyčné opatření by nebyla k dispozici celá částka. V potaz je nutno vzít i to, že skutečná hodnota zástavního práva k nemovitosti i obchodní hypotéky závisí na hodnotě zastaveného majetku a na pořadí města Mikkeli.
(286)
V této souvislosti se uvádí, že Finsko nemohlo předložit odhad hodnoty zajištění v době poskytnutí záruky. Předložilo však dvě nezávislá ocenění týkající se zajištění obecně, která byla použita při vypracovávání programu restrukturalizace, a to ze dne 15. února 2005 (viz 43. bod odůvodnění), což je poměrně blízko datu poskytnutí záruky. V tomto ohledu se uvádí, že vzhledem k pořadí města Mikkeli mohlo zástavní právo k nemovitosti postačovat k uhrazení jeho pohledávek, pokud by se majetek dále používal; v případě, že by byla nutná likvidace společnosti Karjaportti, mohla být hodnota majetku příliš nízká, než aby pokryla pohledávky města Mikkeli. Obchodní hypotéka mohla pokrývat pouze část pohledávek města Mikkeli. Vzhledem k těmto skutečnostem se jeví jako přijatelné pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(287)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je proto referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů, což odráží rizikovou přirážku vztahující se na podnik v obtížích, který poskytl běžné zajištění. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (4 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(288)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.2. Záruka poskytnutá dne 10. května 2004 (opatření č. 5)
(289)
Co se týká opatření č. 5, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla stejné zajištění jako u opatření č. 4, tj. zástavní právo k nemovitosti vztahující se na výrobní závod v Tikkale a obchodní hypotéku. Mimoto byla poskytnuta „zvláštní zástava“ vztahující se na výrobní závod v Tikkale se zapsanou hodnotou ve výši 1 135 268 EUR (viz 29. bod odůvodnění). Pro všechna tato zajištění platí stejné odůvodnění jako u opatření č. 4 a jako přijatelné se jeví pokládat poskytnuté zajištění za běžné zajištění.
(290)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Výši podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut (12měsíční EURIBOR + 0,3 %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 0 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(291)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.3. Záruka poskytnutá dne 17. března 2004 (opatření č. 13)
(292)
Komisi nejsou známy žádné informace o zajištění v případě opatření č. 13, a může tudíž uvést pouze způsob navrácení podpory. Jako první krok je třeba v případě, že opatření č. 13 bylo skutečně zajištěno, určit hodnotu tohoto zajištění podle sdělení o referenčních sazbách.
(293)
Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 4,43 % s připočtením rizikové přirážky zohledňující hodnotu zajištění. Prvek podpory je třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([2-5] %), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 3 %. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(294)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.1.4. Záruka poskytnutá dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17)
(295)
Co se týká opatření č. 17, zajištění lze pro účely sdělení o referenčních sazbách z roku 2008 považovat za běžné. Společnost Karjaportti poskytla zajištění ve formě držby akcií ve společnosti, přičemž společnost Finnvera odhadla hodnotu tohoto zajištění na […] EUR, jak je podrobněji popsáno v (67). bodě odůvodnění. Úrokovou sazbou, kterou by společnost Karjaportti měla za úvěr hradit za tržních podmínek, bez záruky, je opět referenční úroková sazba ve výši 5,19 % s připočtením rizikové přirážky ve výši 650 základních bodů. Prvek podpory je proto třeba vypočítat jako rozdíl mezi touto teoretickou tržní sazbou a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut ([0-3] %, s připočtením úrokové sazby u nesplacených částek na základě smlouvy o subdodávkách), po odečtení ceny skutečně zaplacené za záruku, tj. 250 základních bodů. Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(296)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr se zárukou skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.2. Vrácení podpory poskytnuté ve formě přeměny nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8)
(297)
Je třeba určit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 8, úvěru poskytnutém městem Mikkeli. Jak je popsáno v 45. a 46. bodě odůvodnění, město Mikkeli poskytlo úvěr s nižší úrokovou sazbou než soukromí věřitelé společnosti Karjaportti. U úvěru se prvek podpory v zásadě vypočítá jako rozdíl mezi úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, a tržní sazbou. V daném případě poskytli soukromí věřitelé úvěry společně s městem Mikkeli. Úrokové sazby účtované soukromými věřiteli lze proto považovat za údaj o tržní sazbě.
(298)
Výše podpory by se proto měla vypočítat jako rozdíl mezi průměrnou úrokovou sazbou účtovanou u úvěrů, které poskytli soukromí věřitelé (tříměsíční EURIBOR + 2 % a tříměsíční EURIBOR + 1,5 %), a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut (tříměsíční EURIBOR + 0,3 %).
(299)
Rozdíl mezi těmito sazbami se vypočítá pro období, kdy platila skutečně použitá sazba.
(300)
Podpora je úročena od okamžiku, kdy by byl splatný rozdíl mezi teoretickými úroky a úrokovou sazbou, s níž byl úvěr skutečně poskytnut, až do úplného navrácení podpory.
8.3. Vrácení podpory poskytnuté ve formě úpravy splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12)
(301)
Je třeba zjistit prvek neslučitelné podpory v opatření č. 12, úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 schválené městem Mikkeli. Jak je popsáno v 219.-226. bodě odůvodnění, oznámená úprava splátkového kalendáře byla provedena se změnami. Jelikož Komisi nejsou známy podrobnosti o skutečně provedené úpravě splátkového kalendáře, může uvést pouze způsob navrácení podpory.
(302)
Podpora byla společnosti dána k dispozici od okamžiku, kdy se společnost Osuuskunta Karjaportti odchýlila od splátkového kalendáře dohodnutého během restrukturalizace pod soudním dohledem v roce 2006. Komise se domnívá, že v době poskytnutí podpory již společnost Karjaportti neměla přístup na finanční trhy. Podpora se proto rovná výši restrukturalizovaného dluhu. Částky, které mají být vráceny, se tudíž rovnají částce restrukturalizovaných dluhů vůči městu Mikkeli. Od částek, které mají být vráceny, však lze odečíst platby, které se již uskutečnily.
(303)
Podpora je úročena ode dne, kdy byla dána společnosti k dispozici, až do jejího úplného navrácení.
9. ZÁVĚR
(304)
Komise podotýká, že se formální vyšetřovací řízení týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR, s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, podle článku 8 procesního nařízení stalo bezpředmětným.
(305)
Co se týká záruky poskytnuté v roce 2000 a postoupení pozemku v témže roce ze strany města Mikkeli, Komise má za to, že tato opatření představují státní podporu, která je slučitelná jako investiční podpora podle pokynů k regionální podpoře z roku 1998.
(306)
Odkoupení pozemků, které město Mikkeli provedlo v roce 2002, se nepovažuje za podporu, jelikož se uskutečnilo za tržních podmínek.
(307)
Záruky poskytnuté městem Mikkeli v březnu 2004 a v květnu 2004 lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejich poskytnutí podnikem v nesnázích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(308)
Opatření přijatá městem Mikkeli v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem byla provedena společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Komise proto dospěla k závěru, že byla dodržena zásada investora v tržním hospodářství a že opatření nepředstavují státní podporu.
(309)
Odkoupení akcí městem Mikkeli a odpis dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 lze považovat za opatření, která nezahrnují podporu.
(310)
Přeměnu nezaplacených úroků na úvěr, kterou město Mikkeli provedlo v prosinci 2005, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení tohoto opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU.
(311)
Co se týká úpravy splátkového kalendáře, kterou město Mikkeli schválilo v roce 2009, podotýká se, že se jednalo o následnou úpravu splátkového kalendáře. Vzhledem k této skutečnosti se Komise domnívá, že by soukromý věřitel s touto úpravou splátkového kalendáře nesouhlasil a že opatření představuje státní podporu. Jelikož společnost Karjaportti byla v době provedení opatření podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004, mohlo by být opatření slučitelné pouze na základě těchto pokynů. Jelikož však nejsou splněny všechny požadavky, vyvozuje se závěr, že opatření představuje neslučitelnou státní podporu.
(312)
Záruka, kterou poskytla společnost Finnvera dne 17. března 2004, rovněž představuje státní podporu, která není slučitelná podle pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 1999. Úvěr, který společnost Finnvera poskytla dne 12. ledna 2006, nepředstavuje státní podporu, jelikož byl poskytnut společně se srovnatelnými soukromými věřiteli a za obdobných podmínek. Totéž platí pro záruku, kterou společnost Finnvera udělila v září 2006, a úvěr poskytnutý v červenci 2007.
(313)
Záruku, kterou společnost Finnvera poskytla dne 9. ledna 2008, lze považovat za státní podporu, jelikož společnost Karjaportti byla v době jejího poskytnutí podnikem v obtížích ve smyslu pokynů k podpoře na záchranu a restrukturalizaci z roku 2004. Opatření není slučitelné s vnitřním trhem, jelikož není dodrženo žádné z ustanovení čl. 107 odst. 2 a 3 SFEU,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se záruky ve výši 2,75 milionu EUR (opatření č. 11), s ohledem na niž Finsko podalo oznámení, které posléze vzalo zpět, je ukončeno.
Článek 2
Opatření, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v odkoupení pozemků v roce 2002 (opatření č. 3),
-
v opatřeních přijatých v rámci restrukturalizace pod soudním dohledem (opatření č. 6),
-
v odkoupení akcií od společnosti Osuuskunta Karjaportti (opatření č. 7),
-
v odpisu dluhů v účetních výkazech za rok 2006 a 2008 (opatření č. 9 a opatření č. 10),
-
v úvěru poskytnutém společností Finnvera v červnu 2006 (opatření č. 14),
-
v protizáruce společnosti Finnvera poskytnuté v září 2006 (opatření č. 15) a
-
v úvěru společnosti Finnvera poskytnutém v červenci 2007 (opatření č. 16),
nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 3
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté v červnu 2000 (opatření č. 1) a
-
v postoupení pozemku v témže roce (opatření č. 2),
jsou slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. a) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Článek 4
Opatření státní podpory, která Finsko provedlo ve prospěch společnosti Osuuskunta Karjaportti a která spočívají:
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 8. března 2004 (opatření č. 4),
-
v záruce poskytnuté městem Mikkeli dne 10. května 2004 (opatření č. 5),
-
v přeměně nezaplacených úroků na úvěry (opatření č. 8),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 17. března 2004 (opatření č. 13),
-
v záruce poskytnuté společností Finnvera dne 9. ledna 2008 (opatření č. 17),
-
v úpravě splátkového kalendáře od roku 2009 (opatření č. 12),
zavedlo Finsko protiprávně v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie a tato opatření nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 5
1. Finsko zajistí, aby příjemce navrátil podporu uvedenou v článku 4.
2. Částky, které mají být navráceny, jsou úročeny ode dne, kdy byly příjemci dány k dispozici, do dne jejich skutečného navrácení.
3. Výše úroků se vypočte jako složený úrok podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004.
4. S účinkem ode dne oznámení tohoto rozhodnutí zruší Finsko všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 4.
Článek 6
1. Navrácení podpory uvedené v článku 4 se provede s okamžitým účinkem.
2. Finsko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 7
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí předloží Finsko Komisi tyto informace:
(a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
(b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
(c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Finsko Komisi průběžně informuje o pokroku při provádění vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, dokud nebude podpora uvedená v článku 4 navrácena. Na žádost Komise předloží Finsko okamžitě informace o již přijatých a plánovaných opatřeních k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích z podpory, které již příjemce vrátil.
Článek 8
Toto rozhodnutí je určeno Finské republice.
V Bruselu dne 12. června 2012.
DECIZIA COMISIEI
din 12 iunie 2012
privind măsurile SA. 27420 (C 12/2009) (ex N 19/2009) aplicate de Finlanda
[notificată cu numărul C(2012) 3249]
(Numai versiunile în limbile finlandeză și suedeză sunt autentice)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2013/8/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate anterior și ținând seama de observațiile acestora (1),
întrucât:
1. PROCEDURA
(1)
Prin scrisoarea din 15 ianuarie 2009, Finlanda a notificat Comisiei un ajutor de salvare constând într-o garanție și o reeșalonare a datoriilor în favoarea întreprinderii Osuuskunta Karjaportti (denumită în continuare „Karjaportti”; la momentul notificării, aceasta era cunoscută sub denumirea de Järvi-Suomen Portti Osuuskunta). Finlanda a furnizat Comisiei informații suplimentare prin scrisorile din 5 februarie 2009, 11 februarie 2009, 16 februarie 2009 și 20 februarie 2009.
(2)
Prin scrisoarea din 8 aprilie 2009, Comisia a informat Finlanda asupra deciziei de a iniția procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) (2) în ceea ce privește măsurile notificate și mai multe măsuri acordate anterior. În urma deciziei de inițiere a procedurii, Finlanda a transmis Comisiei informații suplimentare prin scrisoarea din 13 mai 2009.
(3)
Decizia Comisiei de a iniția procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile referitoare la măsurile de ajutor.
(4)
Comisia a primit observații de la o singură parte interesată. Acestea au fost transmise Finlandei, care a avut posibilitatea de a face, la rândul său, observații. Observațiile Finlandei au fost primite prin scrisoarea din 28 august 2009. Finlanda a prezentat informații suplimentare prin e-mailul din 3 noiembrie 2009.
(5)
Prin scrisoarea din 15 decembrie 2009, Comisia a informat Finlanda că a decis să extindă procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE în ceea ce privește măsurile suplimentare de ajutor acordate în trecut. Finlanda a transmis informații suplimentare prin scrisoarea din 12 februarie 2010.
(6)
Decizia Comisiei de a extinde procedura a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (4). Comisia a invitat părțile interesate să prezinte observații cu privire la măsurile de ajutor. Comisia nu a primit alte observații de la părți interesate.
(7)
La 1 martie 2010, Finlanda a informat Comisia că a retras notificarea privind garanția în favoarea Karjaportti. Prin scrisoarea din 26 martie 2010, Comisia a informat Finlanda că va analiza cererea de retragere a notificării în decizia sa finală, împreună cu celelalte măsuri care fac obiectul evaluării. În plus, Comisia a adresat mai multe întrebări Finlandei, la care aceasta a răspuns prin scrisoarea din 22 aprilie 2010. Comisia a transmis Finlandei o cerere de informare la 15 iulie 2010, la care Finlanda a răspuns la 20 august 2010. La 28 septembrie 2010, Comisia a transmis Finlandei o nouă cerere de informare, la care Finlanda a răspuns la 29 noiembrie 2010. În sfârșit, Comisia a solicitat informații suplimentare prin scrisoarea din 16 noiembrie 2011. Finlanda a transmis informațiile solicitate la 16 decembrie 2011.
2. BENEFICIARUL
2.1. Cooperativa Karjaportti
(8)
Karjaportti este o societate cooperativă cu sediul în Mikkeli, având spații de producție în Mikkeli și Kouvola, ambele în zona de est a Finlandei (Itä-Suomi), regiune eligibilă pentru ajutor regional în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE. Cooperativa a fost înființată în 1914. În 1950 a fost denumită Osuusteurastamo Karjaportti; după 31 decembrie 2002 a fost cunoscută ca Järvi-Suomen Portti Osuuskunta, iar la 14 decembrie 2010 a fost redenumită Karjaportti. În prezent, Karjaportti are un 300 de angajați, la care se adaugă între 100 și 120 de lucrători sezonieri în timpul primăverii și verii.
(9)
Karjaportti își desfășoară activitatea în domeniul producției de alimente, mai precis prelucrează carne în formă de produse precum chiftele și cârnați. În plus, cooperativa vinde carne ambalată, carne tranșată și carcase. Volumul exporturilor Karjaportti în alte state membre este scăzut.
2.2. Situația financiară a Karjaportti
(10)
Începând de la 1 decembrie 2004, Karjaportti face obiectul unei proceduri de restructurare sub control judiciar în temeiul Legii restructurării întreprinderilor 47/1993 (5) [denumită în continuare „procedura de restructurare sub control judiciar”; pentru informații suplimentare privind procedura de restructurare sub control judiciar, a se vedea considerentele (31)-(43)].
(11)
Detaliile privind situația financiară a Karjaportti înainte și în cursul procedurii de restructurare sub control judiciar sunt prezentate în tabelul de mai jos:
Tabelul I
datele financiare principale ale Karjaportti (în EUR)
Anul
Cifra de afaceri
Rezultat din exploatare
Rezultat net (profit/pierderi)
Deficit în perioadele contabile anterioare
Capital social / Rezerve și cheltuieli excepționale
Soldul capitalului propriu
2000
139 620 882
8 682
-1 169 091
7 681 411 /10 247 107
8 893 097
2001
139 748 861
2 082 662
549 865
7 812 809 /9 078 473
9 442 963
2002
135 781 234
2 259 488
14 382
7 783 428 /9 559 942
17 357 751
2003
128 354 480
-3 299 914
-6 009 055
7 585 778 /9 506 525
11 083 248
2004
125 849 631
-3 972 464
-10 686 420
7 234 608 /3 497 953
46 141
2005
101 507 619
-6 629 915
-9 235 908
-7 404 955
7 772 913 /216 662
-8 651 289
2006
99 802 293
-3 485 054
4 277 565
-16 640 864
8 141 610 /216 662
-4 005 028
2007
86 962 069
-8 916 539
-7 943 878
-12 363 299
6 244 277 /216 662
-13 846 239
2008
80 901 753
-3 791 985
-2 770 037
-20 307 178
5 768 185 /216 662
-17 092 368
2009
64 793 763
305 936
-2 124 435
-23 077 214
5 077 160 /216 662
-19 907 828
(12)
În anul 2008, autoritățile fiscale finlandeze au solicitat de două ori inițierea procedurii de faliment împotriva Karjaportti. Pentru prima procedură, din 7 octombrie 2008, acestea au prezentat un ordin de plată a sumei de 461 579 EUR. Autoritățile fiscale au retras ulterior această procedură. La 1 decembrie 2008 a fost inițiată o nouă procedură, însoțită de un ordin pentru plata sumei de 981 658 EUR. Procedura de faliment împotriva Karjaportti a fost închisă în iunie 2009, deoarece cooperativa și-a achitat datoriile fiscale.
3. DESCRIEREA MĂSURILOR
(13)
Măsurile care fac obiectul analizei au fost acordate de către municipiul Mikkeli, localitatea în care se află sediul Karjaportti, și de către Finnvera Oyj (denumită în continuare „Finnvera”). Finnvera este o societate de creditare specializată, deținută de statul finlandez, fiind agenția oficială de credit pentru export din Finlanda (6). În continuare sunt descrise măsurile acordate de municipiul Mikkeli (secțiunea 3.1.), apoi măsurile acordate de Finnvera (secțiunea 3.2.).
3.1. Măsuri acordate de municipiul Mikkeli
3.1.1. Garanția acordată la 12 iunie 2000 (măsura nr. 1) și atribuirea de terenuri (măsura nr. 2)
(14)
Măsura nr. 1: prin decizia din 12 iunie 2000, consiliul local Mikkeli a acordat o garanție absolută („takaus”) în favoarea Karjaportti, care acoperea 100 % dintr-un viitor credit în valoare de 25 de milioane FIM (aproximativ 4,2 milioane EUR (7)). Împrumutul a fost oferit întreprinderii Karjaportti în septembrie 2000, la o rată fixă a dobânzii de 5,35 %, pe o durată de 10 ani, de către banca Tapiola Pankki Oy („Tapiola”). În același timp, garanția a fost validată de comitetul executiv al municipiului Mikkeli, prin semnarea convenției de garantare. Garanția a fost oferită fără plata unui comision de garantare și sub formă de garanție absolută, prin care garantul poartă întreaga responsabilitate pentru datoria principală, care devine asimilabilă cu propria sa datorie, astfel încât creditorul poate solicita rambursarea creanței principale de către garant după ce aceasta devine scadentă. Împrumutul garantat a fost furnizat pentru finanțarea construcției unui spațiu de producție în cartierul Tikkala din Mikkeli (8).
(15)
Garanția a fost acoperită prin ipoteci existente asupra unor proprietăți imobiliare, în valoare nominală de 7,5 milioane FIM (1 261 409 EUR) (9). În momentul acordării măsurii nr. 1, aproximativ 3 milioane FIM reprezentând ipoteci imobiliare erau constituite drept gaj. În plus, garanția a fost acoperită prin ipoteci comerciale (10) în valoare nominală de 25 de milioane FIM, respectiv de 30,5 milioane FIM asupra bunurilor mobile ale Karjaportti.
(16)
După inițierea procedurii de restructurare sub control judiciar din decembrie 2004, Tapiola a solicitat municipiului Mikkeli să achite debitele scadente ale Karjaportti, în temeiul garanției. După efectuarea plăților către Tapiola, municipiul Mikkeli a devenit creditor al Karjaportti în locul Tapiola (a se vedea considerentul 34).
(17)
Măsura nr. 2: Tot în anul 2000, Karjaportti a primit o parcelă de teren pentru construcția spațiului de producție Tikkala de la districtul rural Mikkeli (11). Dimensiunea parcelei era de 152 366 m2, iar municipiul Mikkeli a pus-o la dispoziția Karjaportti fără contraprestații, ceea ce înseamnă că nu a fost achitat un preț de cumpărare. În plus, municipiul Mikkeli s-a angajat să transfere terenul pregătit pentru construcție. În acest sens, municipiul Mikkeli a rambursat Karjaportti costurile nivelării terenului, în valoare de 2 000 000 FIM (aproximativ 336 376 EUR) (12).
(18)
Au fost acordate și alte măsuri în favoarea Karjaportti în legătură cu construcția spațiului de producție din Tikkala. Finnvera a oferit împrumuturi și garanții în valoare de 20 000 000 FIM (aproximativ 3 363 759 EUR), iar Ministerul Muncii și Economiei (la momentul respectiv, Ministerul Comerțului și Industriei) a oferit subvenții directe în valoare de 15 000 000 FIM (aproximativ 2 552 819 EUR).
(19)
În total, măsurile descrise la considerentele 14-18 care urmau să fie acordate pentru construcția spațiului de producție din Tikkala aveau o valoare nominală de 63 783 719 FIM (aproximativ 10 757 652 EUR). Echivalentul subvenție brută pentru măsurile acordate a fost de 3 617 143 EUR, conform situațiile prezentate în tabelul următor:
Tabelul II
Echivalent subvenție brută al măsurilor acordate, în EUR
Măsură
Sumă
Echivalent subvenție brută
Garanția acordată de municipiul Mikkeli
4 204 698
345 786
Atribuire teren de către municipiul Mikkeli
300 000
300 000
Nivelarea terenului, achitată de municipiul Mikkeli
336 376
336 376
Împrumutul Finnvera
1 681 879
82 162
Subvenții directe acordate de Ministerul Comerțului și Industriei
2 552 819
2 552 819
TOTAL
10 757 652
3 617 143
(20)
Echivalentul subvenție brută al garanției acordate de municipiul Mikkeli a fost calculat de autoritățile finlandeze după cum urmează: dobânda pieței pentru o garanție comparabilă (1,75 %) a fost comparată cu prima de garantare aplicată de municipiul Mikkeli (0 %). Elementul de ajutor al garanției este egal cu diferența între cele două prime, adică 1,75 %. Dacă municipiul Mikkeli ar fi aplicat această rată, ar fi putut colecta prime în valoare de 2 406 250 FIM pe durata de valabilitate de 10 ani a garanției; după aplicarea unei rate de actualizare de 5,7 % la data acordării garanției, suma ar fi devenit 1 055 949 FIM (aproximativ 345 786 EUR).
(21)
Echivalentul subvenție brută al împrumutului Finnvera a fost calculat de autoritățile finlandeze după cum urmează: dobânda aplicată de Finnvera împrumutului (6 luni EURIBOR plus 1,75 %) a fost comparată cu rata de referință prevăzută în Comunicarea Comisiei privind metoda de stabilire a ratelor de referință și de actualizare (13) valabilă la data acordării împrumutului. Elementul de ajutor este egal cu diferența între cele două rate pe durata împrumutului (10 ani). Comisionul plătit de Karjaportti pentru împrumut (0,5 %) a fost scăzut din rezultatul calculului. După aplicarea unei rate de actualizare de 5,7 % la data acordării garanției, elementul de ajutor a fost stabilit la 82 162 EUR.
(22)
Costurile eligibile ale investiției au fost calculate pe baza costurilor aferente prețurilor de achiziție, conform defalcării din următorul tabel:
Tabelul III
Defalcarea costurilor proiectului în funcție de prețurile de achiziție, în EUR
Terenuri și construcții
14 208 192
Utilaje și echipamente
11 155 379
Echipamente de birotică/programe informatice
572 356
TOTAL
25 935 928
(23)
Elementul de ajutor în valoare de 3 617 143 EUR corespunde unei intensități a ajutorului de 13,95 din costurile eligibile totale, în valoare de 25 935 928 EUR.
(24)
Karjaportti a solicitat măsurile acordate de municipiul Mikkeli înainte de începerea lucrărilor la proiectul de investiții (14). Finlanda a adoptat aceste măsuri pentru stimularea dezvoltării regionale. Noua unitate de producție ar trebui să crească numărul locurilor de muncă din regiune de la aproximativ 400 la 550 sau 600.
3.1.2. Achiziția de terenuri (măsura nr. 3)
(25)
La 28 februarie 2002, municipiul Mikkeli a achiziționat de la Karjaportti șase proprietăți și o clădire, cu contractele de închiriere aferente. Prețul de achiziție a fost de 6 646 787 EUR (15). La data achiziției proprietăților de către municipiul Mikkeli și, în cazul uneia din proprietăți, la data la care a fost transferată municipiului Mikkeli, acestea nu erau ipotecate.
3.1.3. Garanția acordată la 8 martie 2004 (măsura nr. 4)
(26)
Prin decizia din 8 martie 2004, consiliul local Mikkeli a acordat o garanție pentru 100 % din împrumutul în valoare de 607 054 EUR urmând a fi acordat de Tapiola. Împrumutul a fost acordat la 14 aprilie 2004, la o dobândă fixă de 4 %, pe o durată de 10 ani. Garanția a fost acordată fără comision de garantare și sub formă de garanție absolută. Împrumutul, respectiv garanția, au fost oferite pentru înlocuirea unui împrumut acordat de Tapiola, pentru care municipiul Mikkeli acordase inițial o garanție, printr-o decizie din 2 noiembrie 1992. Împrumutul inițial a avut o valoare de 7,5 milioane FIM (1 261 409 EUR) și a fost acordat la o dobândă de 4,5 %, pe o perioadă de 10 ani.
(27)
Garanția a fost acoperită prin ipotecile imobiliare asupra unității de producție de la Tikkala, care fuseseră deja utilizate drept gaj pentru măsura nr. 1. În plus, municipiul Mikkeli deținea o ipotecă comercială, a cărei valoare înregistrată în registrul ipotecar comercial era de 25 de milioane FIM. Și această ipotecă comercială era deja constituită drept gaj pentru măsura nr. 1.
(28)
După inițierea procedurii de restructurare sub control judiciar în decembrie 2004, Tapiola a solicitat municipiului Mikkeli să achite debitele scadente ale Karjaportti, în temeiul garanției. După efectuarea acestor plăți, municipiul Mikkeli a devenit creditor al Karjaportti în locul Tapiola (a se vedea considerentul 34).
3.1.4. Garanția acordată la 10 mai 2004 (măsura nr. 5)
(29)
Prin decizia din 10 mai 2004, consiliul local Mikkeli a acordat o garanție absolută pentru 100 % din împrumutul în valoare de 1,7 milioane EUR urmând a fi acordat de Tapiola. Ulterior, la 8 iunie 2004, Tapiola a decis să acorde împrumutul de investiții pe o perioadă de 3 ani, în valoare de 1,7 milioane EUR, la o dobândă variabilă EURIBOR 12 luni plus o marjă fixă de 0,3 %. Garanția a fost acordată fără comision de garantare și sub formă de garanție absolută. Garanția a fost acoperită cu aceleași ipoteci imobiliare asupra proprietăților de la unitatea de producție din Tikkala ca și măsurile nr. 1 și nr. 4 și cu aceeași ipotecă comercială (16) deținută de municipiul Mikkeli. În plus, municipiul Mikkeli a primit un nou instrument ipotecar garantat asupra unității de producție de la Tikkala, cu o valoare nominală de 1 135 268 EUR, sub formă de garanție specială.
(30)
După inițierea procedurii de restructurare sub control judiciar în decembrie 2004, Tapiola a solicitat municipiului Mikkeli să achite debitele scadente ale Karjaportti, în temeiul garanției. După efectuarea acestor plăți, municipiul Mikkeli a devenit creditor al Karjaportti în locul Tapiola (a se vedea considerentul 34).
3.1.5. Măsurile adoptate în cursul procedurii de restructurare sub control judiciar (măsura nr. 6)
(31)
La 17 noiembrie 2004, Karjaportti, împreună cu creditorii Nordea Bank Finland Abp (denumită în continuare „Nordea Bank”), Nordea Rahoitus Suomi Oy (denumită în continuare „Nordea Financing”) și OKO Osuuspankkien Keskuspankki Oyj (de la 1 martie 2008, această societate a fost redenumită Pohjola Pankki Oyj; denumită în continuare „OKO/Pohjola Bank”) au solicitat o procedură de restructurare sub control judiciar la instanța districtuală din Mikkeli. Conform legislației finlandeze, o astfel de procedură de restructurare poate fi inițiată pentru a reface viabilitatea unui debitor aflat în dificultate, a asigura continuitatea acesteia și a încheia acorduri de plată a datoriilor (17). Procedura sub control judiciar privind Karjaportti a fost inițiată prin hotărârea instanței districtuale din Mikkeli de la 1 decembrie 2004. Conform legii, după inițierea procedurii, debitorul nu poate rambursa datorii de restructurare sau oferi garanții pentru astfel de datorii (18). Datoriile de restructurare reprezintă datorii acumulate anterior datei de inițiere a procedurii.
(32)
Un program de restructurare a fost depus ulterior la instanța districtuală, la 23 iunie 2005, iar un program revizuit de restructurare a fost depus la 30 noiembrie 2005. Durata programului de restructurare, aprobată de instanța districtuală la 30 ianuarie 2006, era de 10 ani (până la 1 iulie 2015). Între anii 2004 și 2008, Karjaportti a reziliat 372 de contracte de muncă și a externalizat unele dintre activități, precum achizițiile, sacrificarea și tranșarea.
(33)
În total, aproximativ [30-70] (19) % din datoriile de restructurare care făceau obiectul procedurii de restructurare sub control judiciar aparțineau unor creditori privați. Creditorii privați cu cele mai mari participări la aceste datorii erau băncile Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank și Nordea Financing, menționate anterior.
(34)
La 16 decembrie 2004, în contextul acestei proceduri de restructurare sub control judiciar, Tapiola a solicitat municipiului Mikkeli să plătească sumele restante ale celor trei împrumuturi garantate de municipiu, descrise în secțiunile 3.1.1, 3.1.3 și 3.1.4. După ce a efectuat aceste plăți către Tapiola, municipiul Mikkeli a devenit creditor al Karjaportti pentru suma totală a celor trei împrumuturi scadente, în valoare de 5 356 895 EUR. Împrumuturile au fost acoperite prin garanțiile descrise la considerentele 15, 27 și 29.
(35)
În plus, în cadrul procedurii de restructurare sub control judiciar, municipiul Mikkeli a cerut rambursarea unei sume de 682 087 EUR, constând în taxe neachitate către departamentul pentru administrarea proprietăților, departamentul de gospodărire a apelor și departamentul de gestionare a deșeurilor ale municipiului Mikkeli. Această creanță a fost garantată, de asemenea, prin garanțiile descrise la considerentele 15, 27 și 29.
(36)
Împrumuturile și alte datorii (taxe neachitate) către municipiul Mikkeli au fost considerate datorii garantate mari (20) în procedura de restructurare sub control judiciar. Celelalte creanțe garantate mari erau deținute de societăți private (Nordea Bank, Nordea Financing, OKO/Pohjola Bank) și de Finnvera (21).
Tabelul IV
Datorii garantate mari, în EUR.
Creditor având creanțe garantate mari
Sumă
Cotă (%)
Nordea Bank
[…]*
[10-40] %
Nordea Financing
[…]
[0-20] %
OKO/Pohjola Bank
[…]
[10-40] %
Finnvera
[…]
[10-40] %
Municipiul Mikkeli - împrumuturi pentru garanții activate
[…]
[10-40] %
Municipiul Mikkeli - alte datorii (taxe neachitate)
[…]
[0-20] %
TOTAL
24 579 150
100 %
(37)
În ceea ce privește împrumuturile și celelalte debite (taxe neachitate) către municipiul Mikkeli, în programul de restructurare au fost prevăzute următoarele măsuri:
(38)
Împrumutul acordat de municipiul Mikkeli, în valoare de 5 356 895 EUR, a fost considerat „creanță garantată” și împărțit în două părți. Dobânzile pentru ambele părți au fost reduse conform programului de restructurare: pentru o tranșă în valoare de 4 milioane EUR, dobânda a fost de […] EURIBOR minus […] % (totuși, dobânda nu trebuia să fie mai mare de […] % sau mai puțin de […] %) până la 31 decembrie 2010. După această dată a fost aplicată o dobândă de […] EURIBOR. Pentru restul de 1 356 895 EUR a fost aplicată o dobândă de […] EURIBOR (22). La fel ca în cazul împrumuturilor, taxele neachitate în valoare de 682 087 EUR au fost considerate „datorii garantate”, iar dobânda a fost redusă la […] EURIBOR (23).
(39)
De asemenea, pentru creanțele garantate ale creditorilor privați, în programul de restructurare este prevăzută o dobândă echivalentă cu […] EURIBOR. A fost prevăzută o dobândă redusă corespunzătoare unei anumite sume pentru fiecare creditor, cu excepția […], până la 31 decembrie 2010, echivalentă cu […] EURIBOR minus […] %; dobândă minimă […] % și dobândă maximă […] %. După 31 decembrie 2010, dobânda pentru toate creanțele garantate a fost […] EURIBOR.
Tabelul V
Dobânzile pentru datoriile garantate mari, în EUR
Creditor având creanțe garantate mari
Dobândă de […] EURIBOR minus […] % până la 31 decembrie 2010; după această dată, dobânda […] EURIBOR va fi aplicată la suma de
Dobândă de […] EURIBOR pentru o sumă de
Nordea Bank și Nordea Financing
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
Municipiul Mikkeli - împrumuturi pentru garanții activate
[…]
[…]
Municipiul Mikkeli - alte datorii (taxe neachitate)
[…]
(40)
Municipiul Mikkeli a acceptat o amânare a plății datoriilor menționate mai sus. Conform programului de restructurare, rambursarea creanțelor garantate ale municipiului Mikkeli este prevăzută pentru 2015. Prima tranșă ar fi trebuit să fie plătită la 1 iulie 2009, începând din 2010 erau prevăzute două tranșe pe an, iar în 2015 trebuie achitată cea mai mare parte a datoriilor garantate, adică […] EUR pentru împrumuturile datorate activării garanțiilor, respectiv […] EUR pentru celelalte datorii (taxe neachitate).
(41)
Amânarea plății creanțelor garantate a fost acceptată și de către creditorii privați.
Tabelul VI
Amânarea plăților, în EUR
Creditor având creanțe garantate mari
Creanță
Tranșă scadentă la 1.7.2009, 2.1.2010 și 1.7.2010
% din totalul creanțelor
Tranșă scadentă la 2.1.2011 și 1.7.2011
% din totalul creanțelor
Tranșă scadentă la fiecare 6 luni, începând de la 2.1.2012 până la 2.1.2015
% din totalul creanțelor
Tranșă scadentă la 1.7.2015
% din totalul creanțelor
Nordea Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Nordea Financing
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
OKO/Pohjola Bank
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Finnvera
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Municipiul Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Municipiul Mikkeli
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Total
24 579 150
500 000
2 %
1 000 000
4 %
1 500 000
6 %
10 579 150
43 %
(42)
Conform programului de restructurare, rambursarea împrumuturilor și taxelor neachitate către municipiul Mikkeli trebuie să aibă loc până în 2015, cea mai mare parte a sumei neachitate fiind scadentă în acest an. În cazul în care, în 2015, Karjaportti nu îndeplinește anumite cerințe economice la sfârșitul procedurii de restructurare sub control judiciar (raportul între pasive și marja de exploatare mai mare de 4), municipiul Mikkeli va renunța la un maximum de [0-3] milioane EUR din creanțele restante.
(43)
Creanțele celorlalți creditori vor fi reduse, de asemenea, la sfârșitul procedurii de restructurare sub control judiciar. Nordea Bank va renunța la maximum [0-3] milioane EUR, iar Nordea Financing va renunța la maximum [0-2] milioane EUR. Creanța Finnvera va fi redusă cu maximum [0-2] milioane EUR. Creanța […] nu va fi redusă. Conform programului de restructurare, sumele cu care se reduc datoriile garantate sunt calculate în funcție de valoarea gajurilor pentru împrumuturile garantate în două scenarii diferite: în primul scenariu, Karjaportti își continuă activitatea; în al doilea scenariu, Karjaportti își modifică sau încetează activitatea, ceea ce presupune executarea garanțiilor. Cele două valori au fost stabilite prin două evaluări independente (24). Suma concretă scăzută din datoria garantată a fost stabilită apoi pentru fiecare creditor în parte, în funcție de rangul creditorului și după compararea valorilor în cele două scenarii diferite.
3.1.6. Achiziționarea de acțiuni de la Karjaportti (măsura nr. 7)
(44)
La 2 septembrie 2005, Karjaportti a vândut 50 % din acțiunile deținute în cadrul societății imobiliare Kiinteistö Oy Suksimäki către o societate deținută de municipiului Mikkeli, la un preț de achiziție de 860 000 EUR.
3.1.7. Conversia dobânzilor neachitate în împrumuturi (măsura nr. 8)
(45)
Karjaportti nu a plătit dobândă pentru creanțele garantate ale municipiului Mikkeli între 16 decembrie 2004 și 19 decembrie 2005 (25). Respectivele dobânzi au o valoare de 281 982 EUR și au fost transformate într-un împrumut scadent la sfârșitul anului 2010, prin decizia consiliului local Mikkeli din 19 decembrie 2005. Dobânda împrumutului este EURIBOR 3 luni plus 0,3 %. Rambursarea ar fi trebuit să înceapă în martie 2009, în patru tranșe egale plătibile de două ori pe an; astfel, în fiecare dintre anii 2009 și 2010 urma să se achite câte o sumă de 144 991 EUR (26). Rambursarea sumelor datorate a fost amânată cel puțin parțial (a se vedea măsura nr. 12).
(46)
Conversia dobânzilor neachitate în împrumuturi în anul 2005 a fost prevăzută, în principiu, în programul de restructurare. Conform programului, de acest tratament urmau să beneficieze, în acest context, atât municipiul Mikkeli, cât și toți creditorii acoperiți de garanții. Astfel, la 28 decembrie 2005, [un creditor privat] a convertit dobânzile într-un împrumut în valoare de aproximativ 1 623 000 EUR, scadent la sfârșitul anului 2010. Dobânda aplicată era EURIBOR 3 luni plus 1,5 %. Rambursarea urma să înceapă în 2009. La 29 decembrie 2005, [un alt creditor privat] a convertit dobânzile într-un împrumut în valoare de aproximativ 1 532 500 EUR, scadent la sfârșitul anului 2010. Dobânda aplicată era EURIBOR 3 luni plus 2 %. Rambursarea urma să înceapă în 2009.
3.1.8. Ștergerea datoriilor în situațiile financiare din 2006 (măsura nr. 9)
(47)
Printr-o decizie din 5 februarie 2007, comitetul executiv al municipiului Mikkeli a convenit ștergerea din situațiile financiare din 2006 a unei creanțe asupra Karjaportti în valoare de 274 023 EUR. Ștergerea creanței nu a avut niciun efect asupra relației juridice între creditor și debitor și, în consecință, municipiul Mikkeli a continuat procedura de colectare a creanțelor.
3.1.9. Ștergerea datoriilor în situațiile financiare din 2008 (măsura nr. 10)
(48)
Municipiul Mikkeli a șters o creanță incertă asupra Karjaportti, în valoare de 5,7 milioane EUR, din situațiile sale financiare din 2008. Ștergerea creanței nu a avut niciun efect asupra relației juridice între creditor și debitor și, în consecință, municipiul Mikkeli a continuat procedura de colectare a creanțelor.
3.1.10. Neaplicarea unei garanții planificate pentru 2009 (măsura nr. 11)
(49)
Consiliul local Mikkeli a decis, la 8 decembrie 2008, să ofere o garanție absolută în valoare de 2,75 milioane EUR în privința unui împrumut pe care Tapiola urma să îl acorde Karjaportti. Consiliul local a mandatat comitetul executiv al municipiului să decidă condițiile de acordare a garanției absolute și, implicit, să aplice această garanție. Conform notificării, împrumutul ar fi trebuit să aibă o valoare de 5 819 807 EUR, la o dobândă de 3,65 %. Măsura notificată prevede o remunerare a garanției prin aplicarea unui comision forfetar de 4 %, iar garanția este valabilă timp de 10 ani (27).
(50)
Decizia consiliului local Mikkeli nu a putut fi adoptată, ca urmare a depunerii unei contestații la instanța administrativă din Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus). În urma acestei contestații, instanța a ordonat municipiului Mikkeli să oprească aplicarea garanției și să solicite aprobarea acestui ajutor de către Comisie.
(51)
Deoarece consiliul local Mikkeli nu a adoptat decizia de oferire a garanției, Tapiola nu a mai acordat Karjaportti împrumutul. În cele din urmă, în martie 2010, Finlanda a retras notificarea garanției, după ce Karjaportti a renunțat la cererea de garantare, iar comitetul executiv al municipiului a decis, la 22 februarie 2010, să nu aplice decizia consiliului local.
3.1.11. Reeșalonarea datoriilor după 2009 (măsura nr. 12)
(52)
Amânarea rambursării datoriilor garantate: Conform programului de restructurare aprobat de instanță, Karjaportti trebuia să ramburseze […] EUR în 2009 și […] EUR în 2010 din datoriile garantate restante (a se vedea tabelul VI). Potrivit notificării, rambursarea acestor sume ar fi trebuit amânată până cel târziu la 1 iulie 2015.
(53)
Amânarea rambursării împrumutului acordat în 2005 (conversia dobânzilor restante): Karjaportti trebuia să ramburseze, în 2009 și 2010, câte 140 991 EUR din suma restantă a dobânzilor convertite în împrumut (a se vedea considerentul 40). Potrivit notificării, rambursarea acestor sume ar fi trebuit amânată până în perioada 2011-2013 (28).
(54)
Instanța administrativă din Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus) a interzis, la 4 februarie 2009, aplicarea deciziei consiliului local privind reeșalonarea datoriei. Cu toate acestea, se pare că o reeșalonare a datoriilor a avut totuși loc. Începând din mai 2009, Karjaportti a propus în mod regulat municipiului Mikkeli și creditorilor să amâne plata datoriilor scadente, permițând astfel continuarea funcționării cooperativei (29). Aceste propuneri au fost aprobate de comitetul executiv al municipiului Mikkeli.
3.2. Măsuri acordate de Finnvera
(55)
Potrivit informațiilor transmise de Finlanda, Finnvera a acordat mai multe împrumuturi și garanții în favoarea Karjaportti în perioada 2004-2008.
(56)
Finnvera este o societate de creditare specializată, deținută de statul finlandez, fiind agenția oficială de credit pentru export din Finlanda. Activitatea Finnvera se desfășoară conform obiectivelor politicilor de stat industriale și în materie de proprietate. Printre aceste obiective se numără: creșterea numărului de întreprinderi noi; furnizarea de fonduri pentru IMM-uri aflate în situații speciale; încurajarea dezvoltării, accesului internațional și exporturilor întreprinderilor. Se așteaptă ca, în cursul operațiunilor sale, Finnvera să adere la principiul autonomiei economice. Cu toate acestea, Finlanda acoperă o parte din pierderile din credite și garanții ale Finnvera; statul este direct responsabil pentru garanțiile interne și garanțiile pentru credit la export acordate de Finnvera, oferind totodată garanții pentru împrumuturile contractate de Finnvera. Aceste măsuri de stat privind Finnvera nu fac obiectul prezentei decizii; Comisia își rezervă dreptul de a le supune evaluării ulterior. Finnvera face obiectul Legii nr. 434/2003 privind procedura administrativă.
(57)
În ceea ce privește guvernarea corporativă a Finnvera, Consiliul de supraveghere, care supraveghează gestionarea activității acestei societăți de către Consiliul director și directorul executiv, reprezintă proprietarul societății; în cazul Finnvera, acesta este statul. Membrii Consiliului de supraveghere sunt selectați din grupurile parlamentare ale partidelor politice, în funcție de reprezentarea acestora în Parlamentul finlandez. În plus, Consiliul de supraveghere al Finnvera include reprezentanți de organizații, în conformitate cu obiectivele de politică industriale ale societății. Consiliul director, format din 6-9 membri și doi membri adjuncți, aprobă strategia societății, situațiile financiare și raportul intermediar, stimulează dezvoltarea societății și se asigură că activitatea se desfășoară în conformitate cu legea și cu obiectivele stabilite de proprietar. Patru dintre membrii consiliului și cei doi membri adjuncți sunt aleși dintre candidații numiți de diferite ministere. Directorul executiv este responsabil pentru administrarea societății.
(58)
Finnvera este scutită de plata impozitului pe profit începând din 25 septembrie 2007. Comisia a aprobat această scutire. Decizia de aprobare se bazează pe angajamentul oferit de autoritățile finlandeze, conform căruia Finnvera își va limita activitățile la administrarea schemelor de ajutor de stat (30).
3.2.1. Garanția acordată la 17 martie 2004 (măsura nr. 13)
(59)
La 17 martie 2004, Finnvera a acordat o garanție de 100 % pentru un împrumut în valoare de 91 000 EUR, cu un comision de garantare de 3 % pe an. Împrumutul, cu o durată de 3 ani, a fost acordat de Tapiola la o dobândă fixă de [2-5] % pe an. Împrumutul și garanția au fost oferite pentru a înlocui un împrumut acordat de Tapiola în 1992.
3.2.2. Împrumutul acordat la 12 ianuarie 2006 (măsura nr. 14)
(60)
La 12 ianuarie 2006, Finnvera a acordat un împrumut în sumă de 180 000 EUR, la o dobândă EURIBOR 6 luni + 2 % pe an. Împrumutul a fost acordat pentru dobânda acumulată pe durata procesului de restructurare, între 2 decembrie 2004 și 28 februarie 2008, care a fost convertită într-o nouă facilitate de credit. Împrumutul a fost garantat cu ipoteci pe proprietăți aflate în Tikkala, Lappeenranta și Kouvola și cu acțiuni la […]. Împrumutul este scadent la sfârșitul anului 2010, iar rambursarea ar fi trebuit să înceapă în 2009. La 23 noiembrie 2011, o sumă de […] EUR din capital era în continuare restantă. În același timp, creditorii privați […] și […] au convertit dobânzile în împrumuturi.
(61)
La 28 decembrie 2005, [un creditor privat] a convertit dobânzile într-un împrumut în valoare de aproximativ 1 623 000 EUR, scadent la sfârșitul lui 2010. Dobânda aplicată este EURIBOR 3 luni plus 1,5 %. Rambursarea urma să înceapă în 2009.
(62)
La 29 decembrie 2005, [un alt creditor privat] a convertit dobânzile într-un împrumut în valoare de aproximativ 1 532 500 EUR, scadent la sfârșitul lui 2010. Dobânda aplicată era EURIBOR 3 luni plus 2 %. Rambursarea urma să înceapă în 2009.
3.2.3. Garanția acordată la 14 septembrie 2006 (măsura nr. 15)
(63)
La 14 septembrie 2006, Finnvera a acordat o contragaranție către […], în valoare de 300 000 EUR, cu un comision de garantare de 1,65 % pe an plătit de Karjaportti. În schimb, […] a acordat o garanție către Karjaportti pentru aceeași sumă, la o dobândă de 1,25 %. Această garanție și contragaranția acopereau 16,7 % din suma de 1,8 milioane EUR a acordului de subcontractare încheiat între […] și Karjaportti. Durata garanției Finnvera era de 8 luni. Restul acordului de subcontractare era acoperit de garanții din partea […] și […] (825 000 EUR, respectiv 675 000 EUR), care au aplicat un comision de garantare de 1,75 %. Finnvera nu a participat la acordarea garanțiilor, ceea ce înseamnă că acestea nu erau contragarantate. Contragaranția Finnvera a expirat la 30 iunie 2007, fără a fi fost invocată. Astfel, Finnvera nu are obligații de plată aferente acestei garanții.
3.2.4. Împrumutul acordat la 6 iulie 2007 (măsura nr. 16)
(64)
La iulie 2007, Finnvera a acordat un împrumut în valoare de 250 000 EUR, la o dobândă EURIBOR 6 luni + 2,5 % pe an. Împrumutul avea o durată de șase luni și ar fi trebuit rambursat până la 15 ianuarie 2008. Până în prezent, împrumutul a fost rambursat doar parțial (sumă restantă la 23 noiembrie 2011: […]).
(65)
În același timp, creditorii privați […] și […] au acordat împrumuturi în valoare de 800 000 EUR, respectiv 650 000 EUR, tot pe o perioadă de șase luni. Dobânda acestor împrumuturi era EURIBOR o lună plus 2 %. Rambursarea împrumuturilor acestora a fost, de asemenea, întârziată (sume restante la 23 noiembrie 2011: […] EUR și […] EUR).
(66)
Pentru aceste două împrumuturi și împrumutul acordat de Finnvera, Karjaportti a prezentat următoarele garanții: o ipotecă comercială cu o valoare nominală de 1 850 067 EUR; acțiuni la societatea […]; și un cont bancar. Aceste garanții au fost împărțite între Finnvera, […] și […], în funcție de participarea la risc. În realitate, cei trei creditori aveau același rang și au împărțit garanția pe bază de procente (Finnvera: [0-30] %; [primul creditor privat]: [10-50] %; [al doilea creditor privat]: [10-50] %).
3.2.5. Garanția acordată la 9 ianuarie 2008 (măsura nr. 17)
(67)
La 9 ianuarie 2008, Finnvera a acordat o contragaranție către […], în valoare de 280 000 EUR, cu un comision de garantare de 2,5 % pe an plătit de Karjaportti. Contragaranția acoperea 80 % dintr-o garanție oferită de […] pentru Karjaportti, la 11 ianuarie 2008, în valoare de 350 000 EUR, aferentă unui acord de subcontractare între […] și […]. […] a aplicat un comision de garantare de [0-3] %. Finnvera avea acces la o garanție sub forma unei participații la Karjaportti, în […]. Conform unei estimări a Finnvera din 8 ianuarie 2008, la momentul acordării contragaranției, aceste acțiuni aveau o valoare de garantare pentru Finnvera de […] EUR. Contragaranția a expirat la 28 februarie 2011, fără să fi fost efectuate plăți.
4. MOTIVELE INIȚIERII PROCEDURII
(68)
Conform descrierii de la considerentele 2, 3 și 6, Comisia a decis la 8 aprilie 2009 să inițieze o procedură oficială de investigare (denumită în continuare „prima decizie de inițiere a procedurii”). La 15 decembrie 2009, această procedură oficială de investigare a fost extinsă pentru a cuprinde mai multe măsuri suplimentare (în continuare, „a doua decizie de inițiere a procedurii”).
4.1. Măsuri acordate de municipiul Mikkeli
4.1.1. Garanția acordată la 12 iunie 2000 (măsura nr. 1)
(69)
În prima sa decizie de inițiere a procedurii, Comisia își exprima îndoiala că măsura în cauză este conformă cu principiul investitorului privat în economia de piață. În primul rând, în conformitate cu Comunicarea Comisiei privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE ajutorului de stat sub formă de garanții (31) (în continuare, „Comunicarea privind garanțiile din 2000”), în vigoare la momentul acordării măsurii, măsura poate constitui ajutor de stat deoarece acoperea 100 % din împrumutul în cauză. Această concluzie nu este modificată de Comunicarea privind garanțiile din 2008, în prezent în vigoare (32). În plus, acordarea garanției fără un comision de garantare, ceea ce înseamnă asumarea unui risc financiar fără nicio măsură compensatorie, nu poate fi considerată caracteristică pentru un operator de piață.
(70)
În ceea ce privește compatibilitatea, Comisia avea îndoieli cu privire la posibilitatea de a califica garanția ca excepție în temeiul articolului 107 alineatul (3) din TFUE; conform unei evaluări preliminare, condițiile orientărilor comunitare privind ajutorul de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor aflate în dificultate (33) (denumite în continuare „Orientările S&R 1999”) nu par a fi fost îndeplinite.
4.1.2. Atribuirea de terenuri (măsura nr. 2)
(71)
În cea de a doua decizie de inițiere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoiala că vânzarea ar fi avut loc în conformitate cu principiul investitorului în economia de piață, deoarece cerințele Comunicării Comisiei privind elementele de ajutor de stat în vânzările de terenuri și clădiri de către autoritățile publice (34) nu au fost îndeplinite. S-a considerat că nu a fost plătit un preț de piață, deoarece terenul a fost atribuit Karjaportti fără plată. În plus, Karjaportti nu a fost nevoită să suporte costurile nivelării terenului.
4.1.3. Achiziția de terenuri (măsura nr. 3)
(72)
În cea de a doua decizie de inițiere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoiala că termenii și condițiile achiziției respectau principiul investitorului în economia de piață, deoarece Finlanda nu a prezentat probe potrivit cărora achiziția proprietăților ar fi avut loc în condiții de piață, precum o evaluare a proprietăților efectuată de către un expert independent.
4.1.4. Garanția acordată la 8 martie 2004 (măsura nr. 4)
(73)
În cea de a doua decizie de inițiere a procedurii, Comisia își exprima îndoiala că măsura în cauză era conformă cu principiul investitorului privat în economia de piață. În primul rând, în conformitate cu Comunicarea privind garanțiile din 2000, în vigoare în momentul acordării, măsura poate constitui ajutor de stat deoarece acoperea 100 % din împrumutul în cauză. Această concluzie nu este modificată de Comunicarea privind garanțiile din 2008, în prezent în vigoare. În plus, acordarea garanției fără un comision de garantare, ceea ce înseamnă asumarea unui risc financiar fără nicio măsură compensatorie, nu poate fi considerată caracteristică pentru un operator de piață, în special într-o situație în care societatea era deja în dificultate.
(74)
În ceea ce privește compatibilitatea măsurii, Comisia nu a primit suficiente informații care să îi permită să constate dacă au fost îndeplinite cerințele prevăzute de Orientările S&R 1999.
4.1.5. Garanția acordată la 10 mai 2004 (măsura nr. 5)
(75)
Comisia avea îndoieli similare în ceea ce privește garanția acordată la 8 martie 2004.
4.1.6. Acordul pentru procedura de restructurare sub control judiciar (măsura nr. 6)
(76)
În prima decizie de inițiere a procedurii, Comisia își exprima îndoiala că măsurile adoptate în timpul restructurării erau în conformitate cu principiul investitorului privat în economia de piață.
(77)
Mai întâi, municipiul Mikkeli a acceptat reducerea dobânzilor pentru datoriile garantate, cu efectul că dobânzile aplicate erau mult inferioare ratei de referință pentru Finlanda de la momentul respectiv. Deoarece se consideră că rata de referință reprezintă rata pieței pentru societățile în bună stare economică, iar Karjaportti era în dificultate în momentul respectiv, Comisia a considerat puțin probabil ca un creditor privat să fi acordat împrumuturile la dobânzi atât de reduse.
(78)
În ceea ce privește compatibilitatea măsurilor, în momentul inițierii deciziei, Comisia avea informații limitate despre măsurile de restructurare adoptate de Karjaportti începând din 2004. S-a considerat că restructurarea continuă nu a avut succes, având în vedere că autoritățile fiscale au solicitat falimentul Karjaportti în decembrie 2008. Astfel, Comisia avea îndoieli că viabilitatea pe termen lung a societății putea fi obținută prin măsurile de restructurare întreprinse. În ceea ce privește celelalte criterii pentru ajutorul de restructurare prevăzute de Orientările S&R din 2004 (35), Comisia nu a putut stabili, în lipsa unei notificări și a unui plan de restructurare, dacă celelalte cerințe ale Orientărilor S&R din 2004 au fost îndeplinite.
4.1.7. Achiziționarea de acțiuni de la Karjaportti (măsura nr. 7)
(79)
În cea de a doua decizie de inițiere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoiala că măsura în cauză era conformă cu principiul investitorului privat în economia de piață, deoarece Finlanda nu a prezentat probe conform cărora achiziționarea acțiunilor a avut loc în condiții de piață.
4.1.8. Conversia dobânzilor neachitate în împrumuturi (măsura nr. 8)
(80)
În ceea ce privește conversia dobânzilor neachitate într-un împrumut, municipiul Mikkeli a acceptat să aplice o dobândă foarte redusă pentru împrumut. În realitate, creditorii privați care își convertesc dobânzile neachitate negociază dobânzi mai mari, motiv pentru care Comisia s-a întrebat dacă o astfel de abordare ar fi putut să fie conformă cu principiul investitorului în economia de piață.
4.1.9. Ștergerea datoriilor în situațiile financiare din 2006 și 2008 (măsura nr. 9 și măsura nr. 10)
(81)
În cea de a doua decizie de inițiere a procedurii, Comisia a considerat că, dacă ștergerea datoriilor din situațiile financiare din 2006 și 2008 includea, de asemenea, încetarea obligației juridice, aceasta conferea un avantaj în favoarea Karjaportti. Comisia avea îndoieli că un investitor privat în economia de piață ar fi acționat în aceeași manieră.
4.1.10. Neaplicarea unei garanții planificate pentru 2009 (măsura nr. 11)
(82)
În prima decizie de inițiere a procedurii, Comisia și-a exprimat îndoiala că municipiul Mikkeli ar fi acționat asemeni unui investitor privat în economia de piață atunci când a acordat garanția și a formulat concluzia preliminară potrivit căreia garanția presupunea ajutor de stat. În ceea ce privește compatibilitatea, Comisia avea îndoieli că garanția respecta Orientările S&R din 2004, deoarece principiul „prima și ultima dată” nu părea să fi fost respectat. În plus, comisionul de garantare și dobânda împrumutului erau prea reduse pentru a îndeplini condițiile de la punctul 25 litera (a) din orientări, iar garanția nu era conformă cu punctul (25) litera (c) din orientări, deoarece nu era limitată la șase luni.
4.1.11. Reeșalonarea datoriilor după 2009 (măsura nr. 12)
(83)
În prima decizie de inițiere a procedurii, Comisia se îndoia că municipiul Mikkeli a acționat asemeni unui creditor privat dintr-o economie de piață atunci când a acceptat reeșalonarea datoriilor și a formulat concluzia preliminară potrivit căreia garanția presupunea ajutor de stat. În ceea ce privește compatibilitatea, Comisia avea îndoieli că reeșalonarea datoriilor respecta Orientările S&R din 2004, deoarece principiul „prima și ultima dată” nu pare a fi fost respectat. În plus, reeșalonarea datoriilor nu îndeplinea condițiile pentru a fi considerată ajutor de salvare. Nu era limitată la o perioadă de șase luni și, astfel, nu respecta punctul 25 litera (c) din orientări.
4.2. Măsurile acordate de Finnvera (măsurile 13-17)
(84)
În cea de a doua decizie de inițiere a procedurii, Comisia a considerat că măsurile au fost acordate din resurse de stat și erau imputabile statului, deoarece Finnvera este deținută în proporție de 100 % de statul finlandez. În ceea ce privește împrumuturile, Comisia și-a exprimat îndoiala că dobânda aplicată depășea ratele de referință relevante. În plus, nu dispunea de suficiente informații pentru a stabili dacă măsurile au fost acordate împreună, în condiții similare cu cele oferite de investitori privați. În ceea ce privește garanțiile, Comisia avea îndoieli că acestea au fost acordate conform schemelor existente, deoarece garanțiile acordate unei societăți mari aflată în dificultate nu se încadrează în astfel de scheme. Dacă măsurile au fost acordate în afara unei scheme de ajutor existente, Comisia se îndoia că acestea respectau principiul investitorului în economia de piață.
5. OBSERVAȚIILE FINLANDEI
5.1. Măsurile acordate de municipiul Mikkeli
5.1.1. Garanția acordată la 12 iunie 2000 (măsura nr. 1)
(85)
Autoritățile finlandeze susțin că garanția nu ar trebui considerată ajutor de stat, deoarece Karjaportti ar fi avut, probabil, capacitatea de a obține o astfel de garanție pe piețele private de capital. Autoritățile finlandeze amintesc că Tapiola a acordat împrumutul care a fost acoperit cu garanția în cauză în cadrul unui pachet de finanțare în valoare de 25 milioane EUR pentru investiții în unitatea de producție Tikkala. La finanțare au contribuit și alte părți. Sprijinul statului pentru investiție a constat în atribuirea terenului și suportarea costurilor de nivelare a terenului de către municipiul Mikkeli (a se vedea considerentele 89 și 90), împrumuturile și garanțiile acordate de Finnvera și subvențiile directe acordate de Ministerul Comerțului și Industriei.
(86)
În plus, Finlanda susține că municipiul Mikkeli trata în mod egal toate societățile care solicitau garanții.
(87)
Finlanda consideră că, în cazul în care măsurile ar fi considerate ajutor de stat, acest ajutor ar fi compatibil cu piața internă, întrucât a fost acordat în conformitate cu orientările privind ajutorul național regional (36) (Orientările privind ajutoarele regionale din 1998). Societățile mari erau eligibile pentru măsuri de ajutor regional în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE dacă măsurile nu depășeau procentul de 24 % din costurile nete eligibile. Această condiție a fost îndeplinită. Finlanda a prezentat un calcul potrivit căruia echivalentul subvenție brută continua să rămână sub 24 % și după luarea în considerare a întregului ajutor de stat acordat pentru investiție.
5.1.2. Atribuirea de terenuri (măsura nr. 2)
(88)
Finlanda susține că valoarea contabilă curentă a parcelei nu este un indicator comparabil pentru stabilirea valorii parcelei la momentul transferului. Municipiul Mikkeli estimează valoarea de piață a terenului în momentul atribuirii la 300 000 EUR. Potrivit autorităților finlandeze, costul nivelării terenului a fost de 2 milioane FIM (336 376 EUR).
(89)
Finlanda consideră că transferul parcelei de teren și suportarea costurilor nivelării terenului sunt conforme cu Orientările privind ajutoarele regionale din 1998 (a se vedea considerentul 87).
5.1.3. Achiziția de terenuri (măsura nr. 3)
(90)
Potrivit autorităților finlandeze, achiziția proprietăților din anul 2002 avea legătură cu proiectul de construcție a unității de producție Tikkala pentru care Karjaportti avea nevoie de finanțare. Finlanda susține că proprietățile au fost achiziționate la prețul pieței. Evaluarea a luat în considerare faptul că proprietățile au fost achiziționate pentru a fi transformate, prin modificarea planurilor, în clădiri predominant pentru uz rezidențial, în timp ce o parte a zonei își păstra destinația comercială. În plus, proprietățile erau grevate de ipoteci acordate unor creditori privați (una dintre cele șase avea o ipotecă totală de aproximativ 9,6 milioane EUR), ceea ce confirmă faptul că valoarea proprietăților era mai mare decât prețul de achiziție. Astfel, municipiul Mikkeli a respectat principiul investitorului în economia de piață, iar achiziția nu a conținut ajutor de stat.
5.1.4. Garanția acordată la 8 martie 2004 (măsura nr. 4)
(91)
Finlanda declară că împrumutul garantat a fost acordat pentru compensarea unui vechi împrumut pentru pensii din 1992. La acel moment, împrumutul pentru pensii era garantat de municipiul Mikkeli, Finnvera și […]. Municipiul Mikkeli a primit o contragaranție sub forma unei ipoteci în valoare de 7,5 milioane FIM (1 261 409 EUR) asupra unei proprietăți a Karjaportti. Atunci când a acordat garanția, la 8 martie 2004, municipiul Mikkeli a păstrat această ipotecă.
(92)
Autoritățile finlandeze argumentează că prima garanție a fost acordată înainte de aderarea Finlandei la UE. Atunci când municipiul Mikkeli a acordat garanția nouă, la 8 martie 2004, nu s-a acordat un ajutor nou, deoarece prima garanție a fost transformată într-o garanție nouă, fiind păstrate și contragaranții suficiente. În plus, în același timp, Karjaportti a primit împrumuturi și din partea altor garanți ai împrumutului pentru pensii din 1992.
(93)
În sfârșit, autoritățile finlandeze contestă că, în primăvara 2004, Karjaportti se afla în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 1999. Potrivit afirmațiilor Finlandei, previziunile privind piața erau pozitive în prima jumătate a anului 2004, iar Karjaportti prevăzuse în buget un profit de 3 milioane EUR pentru 2004. În plus, Karjaportti putea obține împrumuturi de la creditori privați la dobânzi relativ reduse în primăvara și vara 2004. În sfârșit, în decembrie 2004, Karjaportti a fost considerată o întreprindere viabilă atunci când creditorii săi au aprobat restructurarea în pofida dificultăților financiare prelungite. În caz contrar, Karjaportti ar fi fost declarată falimentară.
5.1.5. Garanția acordată la 10 mai 2004 (măsura nr. 5)
(94)
Autoritățile finlandeze consideră garanția ca fiind o continuare a finanțării furnizate de municipiul Mikkeli pentru investiția în unitatea de producție Tikkala din anul 2000. Garanția a fost acordată pentru finalizarea planului original de investiții inițiat în 2000. În momentul acordării garanției, Karjaportti nu se afla în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 1999, după cum se constatase deja pentru garanția acordată în martie 2004 (a se vedea considerentul 93).
(95)
Potrivit autorităților finlandeze, dacă garanția ar fi conținut ajutor de stat, acesta ar fi fost compatibil, deoarece era conform cu Orientările privind ajutoarele regionale din 1998. Societățile mari sunt eligibile pentru măsuri de ajutor regional în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE dacă măsurile nu depășesc procentul de 24 % din costurile nete eligibile. Această condiție era îndeplinită, deoarece elementul de ajutor era de numai 57 835 EUR, în timp ce investiția totală a Karjaportti în Tikkala era de […] EUR.
5.1.6. Procedura de restructurare sub control judiciar (măsura nr. 6)
(96)
Autoritățile finlandeze susțin că toate măsurile au fost adoptate în contextul lansării procedurii de restructurare sub control judiciar. Conform jurisprudenței Curții de Justiție, legislația privind recuperările sub control judiciar și procedurile de insolvență nu justifică, în sine, tratarea respectivei legislații ca reprezentând ajutor (37).
(97)
În al doilea rând, pe durata procedurii nu au fost acordate împrumuturi noi, dar plata datoriilor contractate anterior restructurării a fost reeșalonată în conformitate cu legislația națională privind restructurarea întreprinderilor, care tratează creditorii în mod egal. Pe lângă creanțele municipiului Mikkeli, pe durata procedurii au fost reeșalonate, de asemenea, și creanțele actorilor privați. Creditorii Karjaportti au fost împărțiți în mai multe grupuri. Creanțele fiecărui grup de creditori au făcut obiectul unor condiții egale și similare. Finlanda subliniază că acest lucru este adevărat în special în ceea ce privește creanțele garantate ale municipiului Mikkeli. Astfel, se poate considera că municipiul Mikkeli a acționat asemeni unui investitor privat în economia de piață atunci când a acceptat procedura de restructurare sub control judiciar.
(98)
În plus, conform autorităților finlandeze, municipiul Mikkeli a considerat că este mai avantajos să reeșaloneze datoriile decât să permită Karjaportti să intre în faliment și să se închidă definitiv, fapt subliniat și în bilanțul de lichidare anexat la programul de restructurare.
(99)
În ceea ce privește compatibilitatea măsurilor în temeiul Orientărilor S&R din 1999, autoritățile finlandeze argumentează că o societate supusă procedurii de restructurare ar trebui, în general, să fie considerată drept o societate în dificultate în sensul orientărilor. Finlanda adaugă că procedura de restructurare nu a presupus ajutor de stat și că municipiul Mikkeli nu a acordat măsuri de sprijin pe durata procedurii de restructurare.
(100)
În continuare, autoritățile finlandeze prezintă argumente pentru fiecare din măsurile acordate: în ceea ce privește activarea garanției din partea municipiului Mikkeli pentru împrumutul acordat în 2000, autoritățile finlandeze susțin că municipiul Mikkeli nu a acordat împrumuturi noi în favoarea Karjaportti, ci doar a devenit creditor la solicitarea Tapiola în momentul începerii procedurii de restructurare sub control judiciar, ceea ce a reprezentat o măsură obișnuită în cadrul unei astfel de proceduri de restructurare. În ceea ce privește termenii și condițiile de rambursare a împrumutului, Finlanda precizează că acestea au fost specificate în programul de restructurare și erau similare pentru toți creditorii din cadrul aceluiași grup de creditori.
(101)
În privința taxelor restante, autoritățile finlandeze arată că acestea sunt datorate departamentului pentru impozite pe proprietate, departamentului de gospodărire a apelor și departamentului de gestionare a deșeurilor ale municipiului. Creanțele constau în taxe neachitate care s-au acumulat anterior începerii procedurii de restructurare sub control judiciar. Municipiul Mikkeli nu a acordat garanții pentru sumele restante, deoarece acestea reprezentau creanțe ale municipiului. Astfel, la începerea procedurii de restructurare sub control judiciar, acestea au fost introduse în programul de restructurare sub forma unei singure sume.
5.1.7. Achiziționarea de acțiuni de la Karjaportti (măsura nr. 7)
(102)
Finlanda susține că acțiunile societății imobiliare Kiinteistö Oy Suksimäki au fost achiziționate la prețul pieței de la Karjaportti. Finlanda a prezentat o declarație a unui evaluator independent, conform căreia valoarea acțiunilor se ridica la aproximativ 1 milion EUR, având în vedere nivelul de piață al chiriilor. Această valoare a fost ajustată în funcție de nivelul efectiv de închiriere, iar acțiunile au fost achiziționate la un preț de 860 000 EUR. Prin urmare, transferul de proprietate nu a inclus niciun element de ajutor.
5.1.8. Conversia dobânzilor neachitate în împrumuturi (măsura nr. 8)
(103)
În ceea ce privește conversia dobânzii neachitate în împrumut, Finlanda argumentează mai întâi că neplata dobânzilor este o măsură tipică în cadrul procedurilor de restructurare sub control judiciar. Conversia unor astfel de dobânzi neachitate în împrumuturi, care vor avea un rang superior altor împrumuturi, este permisă de legislația finlandeză. În plus, autoritățile finlandeze consideră că decizia de conversie a dobânzilor neachitate într-un împrumut a fost adoptată cu respectarea principiului investitorului privat în economia de piață, deoarece creditorii privați au convertit creanțele sub formă de dobânzi neachitate în împrumuturi, împreună cu municipiul Mikkeli.
5.1.9. Ștergerea datoriilor în situațiile financiare din 2006 și 2008 (măsura nr. 9 și măsura nr. 10)
(104)
Autoritățile finlandeze confirmă că înregistrarea datoriilor sub formă de pierderi este doar o simplă operațiune contabilă a creditorului, care respectă principiul prudenței și dispozițiile corespunzătoare din Legea contabilității 1336/1997. Finlanda argumentează că ștergerea datoriilor nu are niciun efect asupra relației juridice între creditor și debitor, ceea ce înseamnă că nu s-a renunțat la recuperarea acestora. Municipiul Mikkeli a confirmat că nu a șters datoriile înregistrate sub formă de pierderi și că va continua colectarea acestora. Datoriile fac parte din datoriile garantate incluse în procedura de restructurare sub control judiciar.
5.1.10. Neaplicarea unei garanții planificate pentru 2009 (măsura nr. 11)
(105)
Înainte de a retrage notificarea garanției în martie 2010, Finlanda susținea că garanția era compatibilă cu Orientările S&R din 2004. În contextul retragerii notificării, argumentele Finlandei nu sunt prezentate în mod detaliat.
5.1.11. Reeșalonarea datoriilor după 2009 (măsura nr. 12)
(106)
Finlanda a argumentat că reeșalonarea datoriilor este o măsură caracteristică procedurilor de restructurare sub control judiciar și nu presupune ajutor de stat. Conform autorităților finlandeze, creditorii Karjaportti au acceptat că reeșalonarea datoriilor reprezenta o alternativă rezonabilă de protecție a propriilor creanțe. Finlanda a informat Comisia că reeșalonarea notificată nu a fost aplicată, aceasta fiind oprită de către instanța administrativă din Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus). Autoritățile finlandeze au explicat că datoriile Karjaportti au fost totuși reeșalonate în urma câtorva propuneri ale întreprinderii din perioada 2009-2011, care au fost acceptate de municipiul Mikkeli. Autoritățile finlandeze declară că reeșalonarea respectă principiul investitorului în economia de piață, deoarece municipiul Mikkeli și toți ceilalți creditori au aplicat această măsură în condiții de egalitate.
5.2. Măsurile acordate de Finnvera
5.2.1. Garanția acordată la 17 martie 2004 (măsura nr. 13)
(107)
Autoritățile finlandeze consideră că garanția a fost acordată în conformitate cu Comunicarea privind garanțiile din 2000. În orice caz, garanția nu presupunea ajutor de stat. Mai întâi, riscul Finnvera nu a crescut, deoarece garanția a înlocuit o garanție acordată anterior de Finnvera (în 1992) pentru un împrumut pentru pensii. Acest împrumut a fost înlocuit de un nou împrumut pentru pensii în 2004, pentru care Finnvera a acordat garanția în cauză. În plus, doi creditori privați au acordat simultan facilități de credit în favoarea Karjaportti, pentru a-i permite acesteia să finanțeze amânarea plăților din 2004. În plus, garanția a făcut obiectul unui comision ridicat, iar elementul de ajutor al garanției era inferior pragului de-minimis. În sfârșit, previziunile referitoare la starea economică a Karjaportti erau pozitive în momentul acordării garanției.
5.2.2. Împrumutul acordat la 12 ianuarie 2006 (măsura nr. 14)
(108)
Finlanda consideră că împrumutul acordat în 2006 nu presupunea ajutor de stat, deoarece Finnvera a acționat asemeni unui creditor privat în economia de piață atunci când a convertit dobânda neachitată într-un împrumut nou, conform cu programul de restructurare. În plus, creditorii privați și-au convertit dobânzile neachitate în împrumuturi noi cu puțin timp înainte ca Finnvera să facă același lucru și în condiții similare.
5.2.3. Garanția acordată la 14 septembrie 2006 (măsura nr. 15)
(109)
Finlanda consideră că garanția a fost acordată în conformitate cu Comunicarea privind garanțiile din 2000. În orice caz, garanția nu presupune ajutor de stat, deoarece acoperă doar 16,7 % din suma de 1,8 milioane EUR, iar creditorii privați au acoperit restul acestei sume prin garanții.
5.2.4. Împrumutul acordat la 6 iulie 2007 (măsura nr. 16)
(110)
Finlanda consideră că împrumutul acordat în 2007 nu conținea ajutor de stat, deoarece Finnvera a acționat împreună cu doi creditori privați care au acordat împrumuturi noi în același timp și în condiții asemănătoare. În plus, împrumutul a fost garantat prin ipoteci imobiliare și comerciale de valoare.
5.2.5. Garanția acordată la 9 ianuarie 2008 (măsura nr. 17)
(111)
Finlanda consideră că contragaranția a fost acordată în conformitate cu Comunicarea privind garanțiile din 2000. În orice caz, garanția nu presupune ajutor de stat, întrucât cealaltă parte implicată era un creditor privat, iar comisionul de garantare impus de Finnvera era considerabil mai ridicat decât comisionul impus de creditorul privat.
6. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
(112)
Partea interesată a prezentat observații numai în privința măsurilor 1, 2, 3, 5, 7, 9 și 10.
6.1.1. Garanția acordată la 12 iunie 2000 (măsura nr. 1)
(113)
Partea interesată declară că garanția a fost acordată pentru garantarea unui împrumut în valoare de 25 milioane FIM, pentru investiția într-o unitate nouă de producție.
6.1.2. Atribuirea de terenuri (măsura nr. 2)
(114)
Partea interesată susține că a fost alocată o parcelă în favoarea Karjaportti, iar municipiul Mikkeli s-a angajat să efectueze toate lucrările de construcție urbană și alte lucrări tehnice necesare, în valoare totală de 2,5 milioane FIM. Karjaportti a plătit 1,2 milioane FIM pentru parcela de teren. În contabilitatea Karjaportti, parcela este evaluată la 403 000 EUR, iar partea interesată se întreabă dacă această alocare de teren poate fi considerată ajutor de stat.
6.1.3. Achiziția de terenuri (măsura nr. 3)
(115)
Partea interesată susține că municipiul Mikkeli a achiziționat șase clădiri industriale abandonate din Mikkeli, pentru care a plătit o sumă totală de 6,7 milioane EUR. Un investitor care acționează conform principiului investitorului în economia de piață nu ar fi oferit un astfel de preț pentru proprietăți ale unei societăți aflate în grave dificultăți financiare.
6.1.4. Garanția acordată la 10 mai 2004 (măsura nr. 5)
(116)
Potrivit afirmațiilor părții interesate, Karjaportti avea grave dificultăți în momentul acordării garanției. Societatea avea deja datorii substanțiale față de municipiul Mikkeli și de grupul de societăți deținute de municipiul Mikkeli.
6.1.5. Achiziționarea de acțiuni de la Karjaportti (măsura nr. 7)
(117)
Partea interesată susține că prețul plătit pentru acțiunile societății imobiliare era mai mare decât valoarea contabilă a acțiunilor.
6.1.6. Ștergerea datoriilor în situațiile financiare din 2006 și 2008 (măsura nr. 9 și măsura nr. 10)
(118)
Partea interesată a prezentat o copie a procesului verbal al ședinței comitetului executiv al municipiului Mikkeli din 5 februarie 2007, în care s-a decis ștergerea datoriilor din declarațiile financiare din 2006. În plus, partea interesată precizează că era cel puțin neobișnuit ca municipiul Mikkeli să șteargă milioane de euro din datoria Karjaportti în situațiile financiare din 2008 și se întreabă de ce municipiul Mikkeli era pregătit să ofere, în același timp, garanții suplimentare în favoarea Karjaportti.
7. EVALUARE
(119)
Articolul 107 alineatul (1) din TFUE stipulează că sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
(120)
Condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE sunt cumulative, astfel încât o măsură poate fi considerată ajutor de stat dacă toate condițiile sunt îndeplinite simultan.
(121)
În timp ce articolul 107 alineatul (1) din TFUE interzice în mod general acordarea de ajutor de stat pe teritoriu Uniunii, la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE se prevăd exceptări de la regula generală prevăzută la articolul 107 alineatul (1) din TFUE, potrivit căreia ajutorul de stat este incompatibil cu piața internă.
(122)
În cele ce urmează, Comisia evaluează existența ajutorului de stat pentru fiecare dintre măsurile descrise. Dacă o măsură conține ajutor de stat, Comisia evaluează compatibilitatea respectivei măsuri de ajutor. Comisia face distincție între măsurile retrase, măsurile acordate de municipiul Mikkeli și măsurile acordate de Finnvera. Într-o primă etapă, se stabilește momentul în care Karjaportti poate fi considerată întreprindere în dificultate.
7.1. Întreprindere în dificultate
(123)
În ceea ce privește atât existența ajutorului de stat, cât și compatibilitatea măsurilor în cauză, este relevant dacă beneficiarul se afla în dificultate în momentul acordării măsurilor. Întrebarea dacă întreprinderea Karjaportti se afla dificultate trebuie evaluată în conformitate cu Orientările S&R din 1999, pentru perioada până la 9 octombrie 2004, data la care orientările menționate au expirat (38). Începând de la 10 octombrie 2004 se aplică Orientările S&R din 2004 (39).
(124)
Conform Orientărilor S&R din 1999, o întreprindere poate fi considerată în dificultate atunci când întrunește așa-numitele criterii „extreme” prevăzute la punctul 5 din orientările menționate: atunci când pierde mai mult de jumătate din capitalul social sau când este supusă unor proceduri colective de insolvabilitate în conformitate cu legislația națională. Dacă aceste criterii nu sunt întrunite, o întreprindere poate totuși să prezinte simptomele obișnuite ale unei întreprinderi aflate în dificultate, astfel cum sunt prevăzute la punctul 6 din Orientările S&R din 1999, precum un nivel ridicat de pierderi, diminuarea cifrei de afaceri, creșterea stocurilor, capacitate în exces neutilizată, scăderea fluxurilor de numerar, îndatorare în creștere, creșterea cheltuielilor cu dobânzile și scăderea sau pierderea valorii activelor (așa-numitele criterii „secundare”). Orientările S&R din 2004 conțin criterii „extreme” și „secundare” similare la punctele 10 și 11.
(125)
În acest context, Comisia observă că, în anul 2000, Karjaportti nu a înregistrat pierderi de capital și nici a prezentat „simptomele” unei întreprinderi în dificultate. În fapt, Karjaportti pare să fi fost o întreprindere sănătoasă, cu o cifră de afaceri ridicată, un rezultat operațional pozitiv, capital social stabil și rezerve relativ ridicate în perioada 2000-2002 (a se vedea și tabelul 1).
(126)
Situația a devenit mai îngrijorătoare în următorii ani. Cifra de afaceri era în scădere, iar pierderile au crescut accelerat între 2003 și 2004. Datoriile se acumulau și, deja la începutul lui 2004, beneficiarul a început să reeșaloneze datoriile și a fost nevoit să solicite creditorilor o amânare a plăților scadente (40). De asemenea, Karjaportti pare să fi avut unele capacități în exces. În plus, trebuie luat în considerare faptul că, încă din 2004, pierderile Karjaportti nu mai erau acoperite de fondul de rezervă (a se vedea tabelul I).
(127)
Conform situațiilor financiare ale Karjaportti, capitalul social al întreprinderii aproape a dispărut în 2004, când a scăzut dramatic la mai puțin de o zecime din valoarea sa comparativ cu anul 2003. După acest moment, capitalurile proprii ale întreprinderii au avut valoare negativă, cu tendință de creștere în ultimii ani. Karjaportti a suferit pierderi în fiecare an începând din 2003, cu excepția anului 2006. Profitul înregistrat în 2006 nu poate fi perceput ca semn de redresare a întreprinderii, deoarece nu este rezultatul activității sale principale. Profitul operațional al Karjaportti a rămas negativ, la fel ca în anii precedenți și următori. Profitul din 2006 a fost insuficient pentru a compensa atât deficitul acumulat în exercițiile contabile anterioare, cât și capitalurile proprii negative. În general, situația financiară a Karjaportti a rămas vădit nefavorabilă. În 2008, Karjaportti a fost introdusă de două ori în procedură de insolvență de către autoritățile fiscale.
(128)
Având în vedere elementele prezentate la considerentele 125-127, se poate concluziona că întreprinderea Karjaportti este, de la începutul anului 2004, o întreprindere în dificultate în sensul punctului 5 din Orientările S&R din 1999 și, respectiv, al punctului 11 din Orientările S&R din 2004. În 2008, atunci când Karjaportti a făcut obiectul procedurii de faliment, îndeplinea, de asemenea, criteriile de întreprindere în dificultate prevăzute la punctul 10 litera (c) din Orientările S&R din 2004.
7.2. Măsurile retrase
7.2.1. Neaplicarea unei garanții planificate pentru 2009 (măsura nr. 11)
(129)
În conformitate cu articolul 8 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (41) („regulamentul de procedură”), un stat membru poate retrage notificarea după inițierea procedurii oficiale de investigare, înaintea adoptării de către Comisie a unei decizii privind existența unui ajutor în cazul măsurii notificate. Într-un astfel de caz, Comisia decide închiderea procedurii, întrucât nu are obiect.
(130)
Deoarece decizia consiliului local Mikkeli de a oferi Karjaportti o garanție nu a fost aplicată, iar comitetul executiv al municipiului a decis, în februarie 2010, să nu aplice această garanție, Finlanda a retras notificarea garanției în martie 2010. Astfel, în ceea ce privește garanția, investigația a rămas fără obiect.
7.3. Măsurile acordate de municipiul Mikkeli
7.3.1. Garanția acordată la 12 iunie 2000 (măsura nr. 1) și atribuirea terenului (măsura nr. 2)
(131)
Garanția (măsura nr. 1): astfel cum s-a arătat la considerentele (14)-(16), municipiul Mikkeli a acordat garanția în iunie 2000 și a efectuat plățile în baza garanției în decembrie 2004. După ce municipiul Mikkeli a devenit creditor al Karjaportti, condițiile de împrumut s-au modificat în cursul procedurii de restructurare sub control judiciar (pentru detalii, a se vedea considerentele 34-39).
(132)
Prin urmare, trebuie distinse câteva etape. Întrucât ajutorul este acordat în momentul furnizării unei garanții de stat, plățile efectuate de stat conform condițiilor de garantare nu trebuie considerate ajutor de stat (42). Pe de altă parte, modificarea condițiilor împrumutului după ce garantul, în persoana statului, a devenit creditor poate presupune ajutor de stat. În continuare se analizează dacă garanția acordată în iunie 2000 constituie ajutor de stat. Întrebarea dacă modificarea condițiilor împrumutului ar implica prezența unui ajutor de stat este evaluată împreună cu măsura nr. 6 (a se vedea considerentele 188-195).
(133)
Garanția a fost oferită de municipiul Mikkeli și, în consecință, constă în resurse de stat și este imputabilă statului.
(134)
Pentru a conține ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, o măsură trebuie să confere un avantaj pe care o întreprindere nu l-ar fi obținut în condiții de piață normale. Pentru efectuarea acestei evaluări, Comisia va utiliza Comunicarea privind garanțiile din 2000, în vigoare la momentul acordării măsurii. Totuși, după cum jurisprudența Curții arată în mod clar, „la întrebarea dacă un ajutor este un ajutor de stat în sensul tratatului trebuie să se răspundă pe baza unor elemente obiective care se apreciază la data la care Comisia adoptă decizia” (43). Prin urmare, pentru această evaluare, Comisia va utiliza Comunicarea privind garanțiile din 2008.
(135)
Conform punctului 3.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008, existența unui ajutor de stat în cazul unei garanții individuale de stat poate fi exclusă dacă sunt îndeplinite patru condiții cumulative: „(a) persoana creditată nu se află în dificultate financiară […], (b) gradul de acoperire oferită de garanție poate fi determinat în mod corespunzător în momentul acordării garanției, […] (c) garanția nu acoperă mai mult de 80 % din creditul neachitat sau altă obligație financiară […], (d) pentru garanție se achită prețul corespunzător prețului pieței […]”.
(136)
În cazul de față, persoana creditată nu se afla în dificultate financiară în momentul acordării garanției (a se vedea considerentele 123-128). Cu toate acestea, garanția evaluată acoperă 100 % din împrumut.
(137)
În plus, garanția a fost acordată fără perceperea unui comision de garantare, chiar dacă însăși autoritatea care a oferit garanția recunoștea existența unui factor de risc ridicat (44). În timp ce autoritățile finlandeze argumentează că societatea Karjaportti ar fi putut obține o garanție similară pe piață, Comisia este de părere că o primă de garantare cu valoare zero nu poate fi considerată ca fiind apropiată de prima de pe piață aplicabilă în momentul acordării garanției. Garanția acoperea 100 % din împrumutul în cauză, ceea ce înseamnă că autoritatea care a acordat garanția suporta singură riscul intrării în incapacitate de plată a beneficiarului, iar garanția a fost acordată sub formă de garanție absolută, prin care garantul purta întreaga responsabilitate pentru datoria principală, aceasta devenind asimilabilă propriei sale datorii, astfel încât creditorul putea solicita rambursarea datoriei principale de la garant după ce aceasta devenea scadentă.
(138)
Prin urmare, în cazul de față, contrar opiniei autorităților finlandeze, Comisia consideră că măsura nu poate fi lipsită de elementul de ajutor.
(139)
Argumentul autorităților finlandeze potrivit căruia măsura a fost acordată împreună cu alte părți poate fi respins, deoarece, conform informațiilor furnizate de Finlanda, celelalte părți care au participat la investiție erau deținute tot de stat. Prin urmare, se consideră că măsura conferă un avantaj în favoarea Karjaportti.
(140)
Pentru a fi considerată ajutor de stat, o măsură trebuie să fie specifică sau selectivă în sensul că favorizează anumite întreprinderi sau producția anumitor bunuri. Măsura supusă evaluării a fost acordată în favoarea Karjaportti, o întreprindere specifică. Prin urmare, Comisia consideră că măsura adoptată constituie un avantaj selectiv în favoarea beneficiarului.
(141)
În sfârșit, Comisia trebuie să analizeze dacă măsura adoptată de municipiul Mikkeli în favoarea Karjaportti amenință să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale între statele membre, prin oferirea unui avantaj acestei întreprinderi în detrimentul (posibililor) concurenți care nu beneficiază de sprijin din partea statului. Între statele membre există schimburi comerciale cu produse din carne, care constituie domeniul de activitate al beneficiarului. Potrivit autorităților finlandeze, Karjaportti își exportă produsele în principal în Rusia, dar și în statele membre. Prin urmare, Comisia consideră că măsura adoptată amenință să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale între statele membre.
(142)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsura constituie ajutor de stat.
(143)
Atribuirea de terenuri (măsura nr. 2): Autoritățile finlandeze nu neagă că măsura ar putea constitui ajutor de stat. Beneficiarului i-a fost în mod evident conferit un avantaj, deoarece a primit terenurile gratuit. În plus, municipiul Mikkeli i-a rambursat beneficiarului costurile de nivelare a amplasamentului. Prin urmare, Comisia consideră că măsura conferă un avantaj în favoarea Karjaportti care nu ar fi putut fi obținut pe piață.
(144)
În plus, măsura îndeplinește toate condițiile privind existența ajutorului de stat. Astfel cum s-a precizat în detaliu la considerentele 133, 140 și 141, atribuirea de terenuri constă, de asemenea, în resurse de stat și este imputabilă statului, este selectivă, denaturează concurența și afectează schimburile comerciale între statele membre.
(145)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsura constituie ajutor de stat.
(146)
Autoritățile finlandeze susțin că garanția și atribuirea de terenuri pentru construirea spațiului de producție din Tikkala reprezintă ajutor de stat regional compatibil. În momentul acordării măsurilor nr. 1 și 2, adică în anul 2000, erau în vigoare Orientările privind ajutoarele regionale din 1998 (45). Măsurile supuse analizei nu au fost acordate în cadrul unei scheme, ci sub formă de plăți individuale ad-hoc. Deoarece au fost acordate într-un sector în care se aplică Orientările privind ajutoarele regionale din 1998, măsurile se încadrează, în principiu, în sfera de aplicare a acestora. Beneficiarul nu era în dificultate în momentul acordării, astfel cum se arată la considerentele 123-128, iar sediul său se afla în Itä-Suomen, o regiune eligibilă pentru ajutor regional în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE. Prin urmare, Comisia a evaluat proiectul în conformitate cu prevederile Orientărilor privind ajutoarele regionale din 1998. Această evaluare a condus la următoarele observații:
(147)
Conform secțiunii 2 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998, ajutorul regional poate fi compatibil doar dacă există un echilibru între efectul de denaturare și avantajele sale în ceea ce privește dezvoltarea unei regiuni defavorizate. În acest context, Comisia observă că proiectul de investiții în cauză trebuia să aibă un impact pozitiv asupra dezvoltării regionale. Acesta a contribuit la dezvoltarea în continuare a activității economice și la crearea de locuri de muncă noi și locuri de muncă indirecte. În fapt, după cum se arată la considerentul 24, noua unitate de producție ar trebui să sporească numărul de locuri de muncă din regiune de la 400 la 550-600.
(148)
Secțiunea 4 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998 stabilește condițiile de acordare a ajutorului regional compatibil.
(149)
Mai întâi, conform punctului 4.1 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998, obiectul ajutorului regional este de a stimula investițiile productive (investițiile inițiale) sau crearea de locuri de muncă necesare investiției. La punctul 4.4 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998, o „investiție inițială” este definită ca o investiție în capitaluri fixe necesare pentru crearea unei unități noi, extinderea unei unități existente sau demararea unei activități care implică o schimbare fundamentală a produsului sau a procesului de producție al unei unități existente. Măsurile analizate au fost utilizate pentru construirea unei unități de producție noi, care constituie o investiție inițială în sensul punctului 4.4 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998.
(150)
În al doilea rând, intensitatea ajutorului trebuie să fie sub plafonul de 24 % pentru ajutorul regional (46). Pentru a calcula intensitatea ajutorului, trebuie să se stabilească valoarea investiției și elementul de ajutor conținut în măsuri.
(a)
În ceea ce privește valoarea investiției, punctul 4.5 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998 prevede că, în acest context, costurile eligibile pot include costurile aferente terenului, utilajelor și construirii instalațiilor. În cazul unei achiziții, ar trebui luate în considerare numai costurile de cumpărare a unor astfel de active. Autoritățile finlandeze au calculat costurile eligibile conform acestor dispoziții, ajungând la un rezultat de 25 935 928 EUR (a se vedea considerentul 22 și tabelul III).
(b)
În ceea ce privește elementul de ajutor implicat, autoritățile finlandeze au prezentat un calcul a cărui credibilitate a fost verificată de Comisie. În cazul măsurii nr. 1, garanția acordată de municipiul Mikkeli, elementul de ajutor poate fi cuantificat prin utilizarea Comunicării privind garanțiile din 2000. Aceasta prevede trei metode de calculare a elementului de ajutor, inclusiv „prin orice altă metodă justificabilă în mod obiectiv și general acceptată” (secțiunea 3.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2000). Autoritățile finlandeze au comparat rata de piață a unei garanții comparabile cu prima de garantare aplicată efectiv de municipiul Mikkeli, o metodă ce pare a fi justificabilă în mod obiectiv și general acceptată. În cazul măsurii nr. 2, elementul de ajutor constă în valoarea terenului plus costurile nivelării amplasamentului, de asemenea acceptabil. În ceea ce privește finanțarea oferită de Finnvera și de Ministerul Comerțului și Industriei, care nu face obiectul prezentei decizii, dacă aceasta ar fi considerată ca implicând ajutor de stat, elementul său de ajutor ar trebui, de asemenea, luat în considerare. Autoritățile finlandeze au prezentat un calcul al elementului de ajutor conținut în împrumutul acordat de Finnvera, care este considerat credibil. În cazul subvențiilor directe ale Ministerului Comerțului și Industriei, au fost luate în calcul sumele integrale. În general, având în vedere elementul de ajutor al măsurilor acordate de municipiul Mikkeli, Finnvera și Ministerul Comerțului și Industriei, elementul de ajutor (calculat ca echivalent subvenție brută) este de 3 617 143 EUR (a se vedea tabelul II).
(151)
Elementul de ajutor în valoare de 3 617 143 EUR corespunde unei intensități a ajutorului de 13,95 % din costurile eligibile totale în valoare de 25 935 928 EUR. Prin urmare, intensitatea ajutorului se situează sub pragul de 24 %.
(152)
În al treilea rând, conform punctului 4.10 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998, ajutorul pentru o investiție inițială trebuie să fie condiționat de menținerea investiției în cauză pentru o perioadă minimă de cinci ani. Autoritățile finlandeze au confirmat că investiția respectivă urma să fie menținută pentru o perioadă de minimum cinci ani.
(153)
În al patrulea rând, conform punctului 4.2 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998, contribuția beneficiarului la finanțarea investiției trebuie să fie de cel puțin 25 %. Autoritățile finlandeze au confirmat acest lucru.
(154)
În al cincilea rând, Comisia observă că cererea de acordare a ajutorului a fost transmisă înainte de începerea lucrărilor la proiect, în conformitate cu punctul 4.2 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998, că normele privind cumularea ajutorului de la punctul 4.18 din Orientările privind ajutoarele regionale din 1998 sunt respectate și că plafonul ajutorului regional nu a fost depășit.
(155)
Având în vedere argumentele de mai sus, Comisia concluzionează că măsurile nr. 1 și 2 îndeplinesc condițiile Orientărilor privind ajutoarele regionale din 1998 și, prin urmare, sunt compatibile.
7.3.2. Achiziția de terenuri (măsura nr. 3)
(156)
Teoretic, principiul investitorului în economia de piață se aplică și în cazul achiziției de terenuri sau alte active de către un stat. O astfel de achiziție poate conține ajutor de stat dacă nu poate fi considerată ca fiind o tranzacție comercială normală. Chiar dacă o autoritate publică achiziționează bunuri și servicii la prețul pieții, ajutorul de stat poate fi totuși prezent dacă se constată că statul nu avea nevoie în mod real de terenurile sau activele în cauză (47).
(157)
Prin urmare, Comisia trebuie să evalueze dacă achiziția de terenuri poate fi considerată o tranzacție comercială normală. În acest scop, trebuie să se analizeze dacă prețul achitat de municipiul Mikkeli reflecta valoarea proprietăților și a clădirii achiziționate.
(158)
Potrivit părții interesate, un investitor privat dintr-o economie de piață nu ar fi fost dispus să achite 6,7 milioane EUR pentru clădirile industriale achiziționate de municipiul Mikkeli la acest preț.
(159)
Autoritățile finlandeze, pe de altă parte, au prezentat Comisiei o valoare orientativă a proprietăților. Potrivit afirmațiilor Finlandei, banca privată […] deținea o ipotecă de 7,5 milioane EUR asupra uneia dintre proprietățile vândute în momentul achiziției (48).
(160)
Autoritățile finlandeze au informat Comisia că nu există o evaluare a terenului. Comisia consideră că valoarea ipotecii deținute de o bancă privată poate oferi un indiciu privind valoarea proprietății. Este adevărat că, înainte de a accepta un gaj, o bancă evaluează proprietatea în cauză, astfel încât, în cazul în care debitorul nu își mai poate plăti datoria, banca să își recupereze valoarea împrumutului prin executarea ipotecii.
(161)
Municipiul Mikkeli a plătit un preț de achiziție de 6 646 787 EUR pentru proprietățile în cauză, mai mic decât suma înregistrată a ipotecii pe care o parte privată o deținea asupra uneia din proprietăți anterior încheierii procedurii de vânzare. Pe lângă această proprietate, municipiul Mikkeli a mai cumpărat încă cinci proprietăți și o clădire. Comisia observă, de asemenea, că municipiul Mikkeli a cumpărat proprietățile în vederea transformării terenului într-o zonă rezidențială, prin modificarea planurilor locale; proprietățile se aflau în apropiere de centrul orașului, într-o zonă rezidențială atractivă.
(162)
Având în vedere cele de mai sus, îndoielile privind prețul de achiziție al proprietăților și clădirilor, astfel cum au fost semnalate de Comisie în decizia de inițiere a procedurii, sunt eliminate. Se consideră că municipiul Mikkeli a achiziționat proprietățile și clădirea la un preț care reflecta valoarea acestora, criteriul investitorului în economia de piață fiind astfel îndeplinit. Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura nu conține ajutor de stat.
7.3.3. Garanția acordată la 8 martie 2004 (măsura nr. 4) și garanția acordată la 10 mai 2004 (măsura nr. 5)
(163)
În cazul garanției din iunie 2000, trebuie identificate câteva etape (acordarea garanției; plata în temeiul garanției; modificarea condițiilor împrumutului; a se vedea considerentul 132). Astfel, în continuare se examinează dacă garanțiile acordate în martie 2004 și mai 2004 constituie ajutor de stat. Întrebarea dacă modificarea condițiilor împrumutului presupune ajutor de stat este evaluată împreună cu măsura nr. 6 (a se vedea considerentele 188-195).
(164)
Măsura nr. 4: Contrar argumentelor autorităților finlandeze, prezentate la considerentul (92), Comisia consideră că transformarea datoriilor existente într-o garanție nouă poate constitui ajutor de stat. În acest context este necesar să se facă o distincție între ajutorul existent și ajutorul nou. Definiția ajutorului existent presupune măsuri individuale de ajutor care au fost aplicate înainte de intrarea în vigoare a Tratatului [articolul 1 litera (b) din regulamentul de procedură]. În schimb, ajutorul nou înseamnă „orice ajutor […] care nu este ajutor existent, inclusiv modificările ajutoarelor existente” [articolul 1 litera (c) din regulamentul de procedură]. Conform Regulamentului (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului (49), o modificare înseamnă „orice schimbare, alta decât modificările de natură pur formală sau administrativă care nu pot afecta evaluarea compatibilității măsurii de ajutor cu piața comună”.
(165)
În fapt, municipiul Mikkeli a acordat o garanție nouă la 8 martie 2004, prin care garanta un împrumut nou acordat de Tapiola la 14 aprilie 2004. Noua garanție nu poate fi considerată o continuare a garanției vechi, deoarece a fost acordată pentru un împrumut nou, în condiții noi. Faptul că acest împrumut a înlocuit un împrumut acordat de Tapiola în 1992, care fusese deja garantat de municipiul Mikkeli, nu modifică opinia Comisiei. Deși este adevărat că noul împrumut se ridica la valoarea capitalului datorat din împrumutul vechi, iar dobânda era mai avantajoasă pentru Karjaportti (4,5 % pe an pentru împrumutul vechi comparativ cu 4 % pe an pentru împrumutul nou), durata împrumutului s-a modificat (vechiul împrumut ar fi trebuit rambursat după zece ani de la acordare, adică în noiembrie 2002; noul împrumut putea fi rambursat până în 2014). Valoarea totală a noului împrumut (capital plus dobânda pentru anii 2004-2014) este mai mare decât cea a vechiului împrumut. Astfel, prin acordarea noii garanții, riscul municipiului Mikkeli și, prin urmare, valoarea măsurii au crescut comparativ cu vechea garanție. Acordarea noii garanții trebuie considerată ca o modificare a garanției vechi, fapt care permite clasificarea garanției noi ca ajutor nou. Prin urmare, argumentul autorităților finlandeze, conform căruia vechea garanție a fost acordată înainte de aderarea Finlandei, putând fi așadar considerată ajutor existent, și nu se poate considera că garanția nouă include acordarea unui ajutor nou, poate fi respins.
(166)
Întrebarea dacă garanția a conferit un avantaj beneficiarului poate fi analizată pe baza Comunicării privind garanțiile din 2000, în vigoare în momentul acordării măsurii. Totuși, astfel cum se arată la considerentul ((134), Comisia va utiliza Comunicarea privind garanțiile din 2008 în procesul de evaluare a măsurii. Conform punctului 3.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008, existența unui ajutor de stat în cazul unei garanții individuale de stat poate fi exclusă dacă sunt îndeplinite patru condiții cumulative (a se vedea considerentul 135). Garanția supusă evaluării acoperă 100 % din împrumut. Este suficient pentru a se concluziona că existența ajutorului de stat nu poate fi exclusă pe baza punctului 3.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008. În plus, contrar argumentelor autorităților finlandeze, Comisia consideră că întreprinderea Karjaportti era în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 1999 încă din martie 2004 (a se vedea considerentele 123-128), acesta fiind încă un motiv pentru care garanția nu intră sub incidența punctului 3.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008.
(167)
În plus, garanția a fost acordată fără plata unui comision de garantare, chiar dacă întreprinderea se afla în dificultate și municipiul Mikkeli se expunea unui risc considerat semnificativ. Garanția acoperea 100 % din împrumutul în cauză, ceea ce înseamnă că autoritatea care a acordat garanția suporta singură riscul intrării în incapacitate de plată a beneficiarului, iar garanția a fost acordată sub formă de garanție absolută, prin care garantul purta întreaga responsabilitate pentru datoria principală, care devenea asimilabilă cu propria sa datorie, astfel încât creditorul putea solicita rambursarea creanței principale de către garant după ce aceasta devenea scadentă.
(168)
În plus, autoritățile finlandeze consideră că măsura este conformă cu principiul investitorului în economia de piață, în special deoarece au fost implicate părți private. Acest argument poate fi respins. Informațiile prezentate de autoritățile finlandeze arată că, în primul rând, părțile nu au acordat beneficiarului garanții, ci împrumuturi. În al doilea rând, împrumuturile nu au fost acordate de părțile private în același timp cu împrumuturile garantate pentru pensii. În al treilea rând, dobânda solicitată de către cel puțin una dintre părțile private pentru un împrumut era deja mai ridicată decât dobânda împrumutului pentru pensii. Mai important, părțile private au acceptat doar împrumuturi pe termen scurt, cu o durată de câteva luni, în timp ce garanția acordată de municipiul Mikkeli acoperea un împrumut cu o durată de zece ani.
(169)
Având în vedere cele de mai sus, se consideră că măsura conferă un avantaj în favoarea Karjaportti. În plus, măsura nr. 4 îndeplinește toate celelalte condiții pentru a fi considerată ajutor de stat. Astfel cum s-a explicat în detaliu la considerentele 133, 140 și 141, și această garanție constă în resurse de stat și este imputabilă statului, este selectivă, denaturează concurența și afectează schimburile comerciale între statele membre.
(170)
Măsura nr. 5: Argumentul autorităților finlandeze potrivit căruia măsura a fost acordată pentru continuarea investiției începute în 2000 poate fi respins, deoarece garanția a constituit, în mod evident, o măsură nouă.
(171)
Conform punctului 3.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008, existența unui ajutor de stat în cazul unei garanții individuale de stat poate fi exclusă dacă sunt îndeplinite patru condiții cumulative (a se vedea considerentul 135). Asemeni măsurii nr. 4, garanția supusă evaluării acoperă 100 % din împrumut, iar în mai 2004, Karjaportti se afla deja în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 1999 (a se vedea considerentele 123-128). Prin urmare, garanția nu poate intra sub incidența punctului 3.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008.
(172)
În plus, similar măsurii nr. 4, garanția a fost acordată fără plata unui comision de garantare, chiar dacă întreprinderea se afla în dificultate și municipiul Mikkeli se expunea unui risc considerat semnificativ. Garanția acoperea 100 % din împrumutul în cauză și a fost acordată sub formă de garanție absolută. Astfel, în cazul de față, Comisia consideră, contrar opiniei autorităților finlandeze, că măsura conferă un avantaj în favoarea Karjaportti.
(173)
În plus, măsura nr. 5 îndeplinește toate condițiile pentru a fi considerată ajutor de stat. Astfel cum s-a explicat în detaliu la considerentele 133, 140 și 141, și această garanție constă în resurse de stat și este imputabilă statului, este selectivă, denaturează concurența și afectează schimburile comerciale între statele membre.
(174)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsurile nr. 4 și 5 constituie ajutor de stat.
(175)
Autoritățile finlandeze nu au prezentat argumente privind compatibilitatea măsurii nr. 4. În cazul măsurii nr. 5, acestea au invocat articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE și Orientările privind ajutoarele regionale din 1998 (a se vedea considerentul 95). Cu toate acestea, Orientările privind ajutoarele regionale din 1998 nu pot fi utilizate pentru evaluarea compatibilității, deoarece Karjaportti se afla în dificultate în momentul acordării celor două garanții (a se vedea considerentele 123-128). Conform Orientărilor privind ajutoarele regionale din 1998, ajutorul pentru întreprinderile în dificultate trebuie să fie evaluat în conformitate cu Orientările privind salvarea și restructurarea (50). Astfel, Comisia mai întâi evaluează dacă măsurile nr. 4 și 5 sunt compatibile ca ajutor de salvare și restructurare în conformitate cu Orientările S&R. În momentul acordării se aplicau Orientările S&R din 1999 (51).
(176)
Conform Orientărilor S&R din 1999, un ajutor de salvare trebuie să întrunească anumite condiții, care nu sunt îndeplinite integral de măsurile care fac obiectul analizei.
(a)
Mai întâi, deoarece măsura constă în acordarea de lichidități sub forma unei garanții [punctul 23 litera (a) din Orientările S&R din 1999], împrumuturile acoperite de respectivele garanții nu au fost acordate la o dobândă cel puțin comparabilă cu cea a împrumuturilor pentru întreprinderi care nu se află în dificultate (rata de referință pentru Finlanda în martie 2004: 4,43 % plus 100 de puncte de bază; rata de referință în mai 2004: 4,43 % plus 100 de puncte de bază).
(b)
În al doilea rând, garanțiile nu erau legate de un împrumut care urma să fie rambursat într-o perioadă de maximum 12 luni de la plata ultimei tranșe către întreprindere [punctul 23 litera (b) din Orientările S&R din 1999].
(c)
În al treilea rând, autoritățile finlandeze nu au furnizat informații potrivit cărora împrumutul era justificat din motive de grave dificultăți sociale și că nu avea efecte negative nedorite asupra altor state membre [punctul 23 litera (c) din Orientările S&R din 1999].
(d)
În al patrulea rând, garanțiile nu au fost rambursate în termen de șase luni, nici nu a fost întocmit un plan de restructurare în sensul Orientărilor S&R din 1999 [punctul 23 litera (d) din Orientările S&R din 1999].
(e)
În ultimul rând, nu există indicii că garanțiile au fost limitate la suma necesară pentru menținerea activității întreprinderii în perioada pentru care a fost autorizat ajutorul [punctul 23 litera (e) din Orientările S&R din 1999].
(177)
În plus, măsurile nr. 4 și 5 nu îndeplinesc toate cerințele privind ajutorul de restructurare stabilite de Orientările S&R din 1999.
(a)
Mai întâi, măsurile nu au fost condiționate de punerea în aplicare a unui plan de restructurare (punctul 31 din Orientările S&R din 1999). Se observă că nu a fost întocmit niciun plan de restructurare în sensul punctului 32 și următoarele din Orientările S&R din 1999.
(b)
În al doilea rând, beneficiarii ajutorului trebuie să contribuie semnificativ la planul de restructurare prin resurse proprii (punctul 40 din Orientările S&R din 1999), iar în cazul măsurilor analizate nu există indicii privind existența unei contribuții proprii a beneficiarului.
(c)
În al treilea rând, pentru a evita denaturarea nedorită a concurenței, este necesară adoptarea de măsuri compensatorii (punctul 37 din Orientările S&R din 1999). Nu au fost prevăzute astfel de măsuri.
(178)
Prin urmare, Comisia consideră că măsurile nu au fost acordate în conformitate cu Orientările S&R din 1999.
(179)
În continuare, trebuie să se stabilească dacă măsurile nr. 4 și 5 pot fi compatibile pe baza uneia din celelalte excepții prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE.
(180)
Excepțiile prevăzute la articolul 107 alineatul (2) din TFUE nu se aplică în cazul de față, deoarece măsurile în cauză nu au caracter social, nu au fost acordate în favoarea unor consumatori individuali, nu au rolul să repare pagube provocate de calamități naturale sau alte evenimente extraordinare și nu sunt destinate economiei anumitor regiuni ale Republicii Federale Germania afectate de divizarea acestei țări.
(181)
Alte excepții sunt prevăzute la articolul 107 alineatul (3) din TFUE.
(182)
Articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE prevede că „ajutoarele destinate să favorizeze dezvoltarea economică a regiunilor în care nivelul de trai este anormal de scăzut sau în care există un grad de ocupare a forței de muncă extrem de scăzut” pot fi declarate compatibile cu piața internă. În momentul acordării, Karjaportti era situată într-o astfel de regiune.
(183)
Atunci când au fost acordate măsurile nr. 4 și 5, compatibilitatea ajutorului de stat în favoarea regiunilor asistate era reglementată de Orientările privind ajutoarele regionale din 1998. Conform acestor orientări, întreprinderile în dificultate nu sunt eligibile pentru acordarea de ajutor regional. Astfel, având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că ajutorul nu este eligibil pentru derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE.
(184)
Articolul 107 alineatul (3) litera (b) din TFUE prevede că „ajutoarele destinate să promoveze realizarea unui proiect important de interes european comun sau să remedieze perturbări grave ale economiei unui stat membru” pot fi declarate compatibile cu piața internă. Comisia observă că ajutorul în cauză nu are rolul să promoveze realizarea unui proiect important de interes european comun și nici nu a identificat probe conform cărora ar fi destinat să remedieze perturbări grave ale economiei finlandeze. Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că ajutorul nu este eligibil pentru derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (b) din TFUE.
(185)
Articolul 107 alineatul (3) litera (d) din TFUE prevede că ajutoarele destinate să promoveze cultura și conservarea patrimoniului pot fi declarate compatibile cu piața comună, în cazul în care acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale și de concurență în Uniune într-o măsură care contravine interesului comun. Este evident că acest articol nu se aplică în cazul de față.
(186)
Articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE permite autorizarea ajutorului de stat destinat să faciliteze dezvoltarea anumitor activități sau a anumitor regiuni economice, în cazul în care acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale într-o măsură care contravine interesului comun. Comisia a publicat mai multe orientări și comunicări prin care explică modul de aplicare a derogărilor prevăzute la acest articol. Cu toate acestea, Comisia consideră că, având în vedere natura și caracteristicile ajutorului, este evident că excepțiile stabilite de aceste orientări și comunicări nu se aplică în cazul de față.
(187)
Având în vedere argumentele de mai sus, Comisia consideră că măsurile nr. 4 și 5 conțin ajutor de stat care nu este compatibil cu piața internă.
7.3.4. Procedura de restructurare sub control judiciar (măsura nr. 6)
(188)
Principalul argument al autorităților finlandeze, prezentat la considerentele 96-98, este că municipiul Mikkeli nu a fost mai generos decât alți creditori ai întreprinderii, ci că a acționat împreună și în aceleași condiții cu creditorii privați ai beneficiarului. Astfel, atunci când a acceptat programul de restructurare, acesta s-a comportat asemeni unui investitor din economia de piață
(189)
În acest context, primul aspect care trebuie mai întâi verificat este dacă testul operatorului în economia de piață se aplică în situațiile în care una sau mai multe entități publice, al căror comportament este imputabil statului, aplică măsuri multiple în favoarea unei singure întreprinderi. Tribunalul de primă instanță a abordat această chestiune în cauza BP Chemicals/Comisia (52). Conform Tribunalului, simplul fapt că o întreprindere publică a efectuat deja injecții de capital calificate drept „ajutoare” în una dintre filialele sale nu înseamnă că o injecție de capital ulterioară nu poate fi calificată drept operațiune conformă cu criteriul investitorului privat în economia de piață. Cu toate acestea, Comisia trebuie să stabilească dacă măsurile multiple aplicate în privința unei singure întreprinderi pot fi separate în mod rezonabil și considerate măsuri independente. În acest context, conform Tribunalului, este necesară evaluarea cronologiei măsurilor respective, finalitatea acestora și situația filialei atunci când s-a luat o decizie în cazul fiecărei injecții de capital (53).
(190)
În cazul de față, Comisia trebuie să stabilească dacă garanțiile acordate în martie și mai 2004 (măsura nr. 4 și măsura nr. 5) pot fi separate de procedura de restructurare sub control judiciar (măsura nr. 6). Deși este adevărat că toate cele trei măsuri au fost decise în cursul unui singur an, Comisia observă că au intervenit în contexte diferite. Între timp a fost inițiată o procedură de restructurare sub control judiciar, la care au participat toți creditorii întreprinderii. Prin urmare, scopul măsurii nr. 6 nu mai era de a permite întreprinderii să redevină viabilă fără a intra în insolvență, prin obținerea de fonduri noi de la bănci private. În schimb, municipiul Mikkeli, asemeni tuturor creditorilor, urmărea, în această calitate, să obțină o sumă cât mai mare din creanțele nerecuperate, în limitele prevăzute de legislația națională privind falimentul. Prin urmare, Comisia consideră că măsura nr. 6 poate fi separată de măsurile nr. 4 și 5.
(191)
După cum se arată la considerentul 31, Karjaportti, împreună cu creditorii săi privați, a prezentat cererea de începere a procedurii de restructurare sub control judiciar la instanța districtuală din Mikkeli, în conformitate cu Legea nr. 47/1993 privind restructurarea întreprinderilor. Instanței i-a fost prezentat un program de restructurare, inclusiv detalii privind măsurile care fac obiectul prezentei evaluări. După o verificare a detaliilor, instanța a aprobat programul de restructurare. Comisia observă că întreprinderea Karjaportti a făcut obiectul unei proceduri de restructurare sub control judiciar în temeiul legislației finlandeze. Scopul unei astfel de proceduri este de a reface viabilitatea unui debitor aflat în dificultate, de a asigura continuitatea acesteia și de a încheia acorduri de plată a datoriilor. Prin urmare, Comisia consideră că măsurile adoptate de municipiul Mikkeli în perioada de restructurare sub control judiciar pot fi evaluate în conformitate cu principiul investitorului în economia de piață.
(192)
Conform jurisprudenței Magefesa (54), dacă statul este mai generos decât alți creditori ai întreprinderii, măsurile din cadrul unei proceduri de restructurare sub control judiciar pot constitui ajutor de stat. Prin urmare, Comisia verifică dacă creditorii publici și privați au fost într-adevăr tratați în mod egal în cursul procedurii de restructurare.
(193)
Mai întâi, se observă că […] din toate datoriile legate de restructurare (aproximativ [30-70] %) sunt datorate unor creditori privați. Principalii creditori privați sunt Nordea Bank, Pohjola Bank și Nordea Financing. În al doilea rând, trebuie luat în considerare faptul că creditorii Karjaportti erau împărțiți în grupuri diferite, conform rangului acestora. Municipiul Mikkeli făcea parte, împreună cu creditorii privați Nordea Bank, OKO/Pohjola Bank, Nordea Financing și Finnvera, instituție de creditare specializată deținută de stat, din grupul de creditori având creanțe garantate mari. După cum se observă în tabelul IV, municipiul Mikkeli deținea o cotă de [10-40] % din aceste creanțe garantate mari, în timp ce creditorii privați dețineau împreună o cotă de [30-70] %. Finnvera deține o cotă de [10-40] %.
(194)
În cele ce urmează, fiecare din măsurile adoptate de municipiul Mikkeli este evaluată în detaliu:
(195)
Reducerea dobânzilor pentru datoriile garantate: Astfel cum se observă în tabelul V, dobânzile pentru împrumuturi și alte datorii (taxe neachitate), care au fost considerate „datorii garantate mari” erau similare pentru creditori publici și privați, cu excepția […]. Acest creditor a primit o dobândă de […] EURIBOR pentru toate sumele neachitate de la începerea procedurii de restructurare, în timp ce ceilalți creditori au primit, pentru o parte din sumele restante, doar […] EURIBOR minus […] % până în 2010. Această diferență a fost generată de faptul că […] avea cel mai ridicat rang în ceea ce privește garanțiile constituite de Karjaportti drept gaj. Se consideră că rangul mai ridicat al […] justifică diferența între dobânzile aplicate.
(196)
Reeșalonarea împrumuturilor: creanțele municipiului Mikkeli au fost amânate în aceeași măsură ca și creanțele altor creditori cu garanții. Conform tabelului VI, Karjaportti trebuie să plătească tranșe către toți creditorii cu garanții, începând din iulie 2009 până în 2015, când majoritatea tranșelor devin scadente (43 % din capitalul fiecărei datorii garantate). Toate tranșele care trebuie achitate fiecărui creditor sunt proporționale cu valoarea generală a creanței respectivului creditor (2 % din suma restantă pentru primele trei tranșe; 4 % pentru următoarele două tranșe; 6 % pentru ultima tranșă). Ultima tranșă este egală cu 43 % din capitalul fiecărui creditor cu garanții. Prin urmare, municipiul Mikkeli nu a fost defavorizat în raport cu creditorii privați aflați într-o situație similară.
(197)
Renunțarea condiționată la creanță: Conform programului de restructurare descris la considerentele 42 și 43, sumele la care urma să se renunțe la sfârșitul procedurii de restructurare sub control judiciar, în cazul în care nu sunt îndeplinite anumite condiții economice, se bazează pe o comparație între valoarea garanției, în cazul în care Karjaportti își continuă activitatea, și valoarea garanției, în cazul executării acesteia, stabilită pentru fiecare dintre creditorii respectivi, în funcție de rangul acestora. Valoarea garanției în cele două scenarii a fost stabilită de doi evaluatori independenți, în momentul inițierii programului de restructurare, pe baza unor prețuri comparabile și a informațiilor despre închirieri. În acest context, […] nu trebuie să renunțe la creanțe la sfârșitul procedurii de restructurare sub control judiciar, deoarece este creditorul cu cel mai mare rang. Sumele pentru ceilalți creditori au fost stabilite prin aplicarea aceleiași metodologii, având ca rezultat sumele prezentate la considerentul 43. Metodologia utilizată pentru stabilirea respectivelor sume poate fi considerată credibilă, în special deoarece raportează rangul respectiv la valoarea garanției respective în ambele scenarii. Calculul practic s-a bazat pe evaluări ale unor experți independenți, iar aceleași principii au fost utilizate pentru toți creditorii atunci când s-au stabilit sumele maxime cu care pot fi reduse datoriile legate de restructurare la sfârșitul procedurii de restructurare sub control judiciar. Având în vedere cele de mai sus, se poate considera că toți creditorii au fost tratați egal.
(198)
În general, Comisia consideră că municipiul Mikkeli nu a fost tratat mai puțin favorabil decât creditorii privați în cursul procedurii de restructurare sub control judiciar. Dacă apar diferențe în comparație cu ceilalți creditori, acestea sunt justificate de calitatea diferită a garanțiilor deținute de respectivii creditori. Prin urmare, având în vedere cele de mai sus, se concluzionează că beneficiarul nu a obținut un avantaj în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE în urma procedurii de restructurare sub control judiciar. Îndoielile exprimate de Comisie în decizia de inițiere a procedurii sunt eliminate, iar măsurile descrise la considerentele 31-43 nu constituie ajutor de stat.
7.3.5. Achiziționarea de acțiuni (măsura nr. 7)
(199)
În primul rând, Comisia observă că achiziționarea de acțiuni nu a făcut parte din procedura de restructurare sub control judiciar.
(200)
Autoritățile finlandeze susțin că municipiul Mikkeli a acționat în conformitate cu principiul investitorului în economia de piață atunci când a achiziționat acțiunile. Mai întâi, urmând raționamentele din cauza BP Chemicals (a se vedea considerentele 189-191), trebuie să se stabilească dacă principiul investitorului în economia de piață poate fi aplicat în cazul măsurii nr. 7, având în vedere că municipiul Mikkeli a acordat și anterior măsuri de ajutor în favoarea Karjaportti. În acest context, Comisia observă că măsurile nr. 4 și 5 au fost adoptate înainte de începerea procedurii de restructurare sub control judiciar, în timp ce achiziționarea acțiunilor a avut loc ulterior. În plus, în timp ce scopul măsurilor nr. 4 și 5 era de a permite beneficiarului să aibă în continuare acces la lichidități, după începerea procedurii de restructurare sub control judiciar a devenit clar că această nevoie urma să fie abordată în cadrul respectivei proceduri. Prin urmare, se consideră că măsura nr. 7 poate fi separată de măsurile nr. 4 și 5 și că, teoretic, principiul investitorului în economia de piață se aplică măsurii nr. 7.
(201)
Astfel cum se arată la considerentul 156, principiul investitorului în economia de piață se aplică achiziției de terenuri sau de alte active de către stat. Autoritățile finlandeze au prezentat o evaluare a acțiunilor efectuată de […] (55), o agenție de administrare imobiliară din Helsinki. Această evaluare, din data de 29 martie 2005, estima valoarea acțiunilor în cadrul societății imobiliare ca fiind între 1 și 1,1 milioane EUR. Evaluarea lua în considerare valoarea proprietății deținute de societate. Această valoare a fost estimată prin două metode: valoarea de capital la prețul de piață al închirierii (conform statisticilor locative efectuate de biroul de statistică din Finlanda) și valoarea de revânzare (pe baza prețurilor solicitate).
(202)
În momentul vânzării acțiunilor, proprietatea era închiriată la un preț sub nivelul pieței. Conform evaluării, prețul de piață al închirierii urma să fie atins în doi ani, în condițiile creșterii cu valoarea maximă a chiriei anuale. Astfel, valoarea proprietății a fost ajustată la momentul achiziției, iar municipiul Mikkeli a achiziționat acțiunile la prețul de 860 000 EUR.
(203)
Evaluarea a fost efectuată de un expert independent. Metodologia utilizată, astfel cum a fost descrisă mai sus, a constat în verificarea mai întâi a valorii de capital la prețul de piață al închirierii, apoi a prețului de revânzare. Ambele valori se bazau pe date de piață și au fost utilizate pentru a stabili valoarea acțiunilor, care a fost ajustată apoi în funcție de prețul de piață al chiriilor din momentul achiziției. Această metodologie este considerată plauzibilă. Comisia concluzionează că acțiunile la Kiinteistö Oy Suksimäki au fost achiziționate la prețul pieței, iar măsura nu a conferit un avantaj în favoarea Karjaportti.
(204)
Având în vedere cele de mai sus, îndoielile semnalate de Comisie în decizia de inițiere a procedurii au fost eliminate și se concluzionează că măsura nu conține ajutor de stat.
7.3.6. Conversia dobânzilor neachitate în împrumuturi (măsura nr. 8)
(205)
Autoritățile finlandeze susțin că transformarea dobânzilor neachitate în împrumuturi este o măsură tipică în cadrul procedurilor de restructurare sub control judiciar. Este adevărat că o astfel de măsură poate fi considerată inerentă unei proceduri de restructurare sub control judiciar. În cazul de față, conversia dobânzilor neachitate în împrumuturi în anul 2005 era, în principiu, prevăzută deja în programul de restructurare pentru toți creditorii având creanțe garantate mari ([doi creditori privați] și Finnvera). Prin urmare, Comisia nu consideră că transformarea dobânzilor neachitate într-un împrumut reprezintă ajutor de stat. Totuși, trebuie să se verifice dacă dobânda pe care municipiul Mikkeli a oferit-o Karjaportti reprezintă un avantaj pentru această întreprindere.
(206)
În acest context, autoritățile finlandeze consideră că municipiul Mikkeli a acționat în conformitate cu principiul investitorului privat în economia de piață, deoarece creditorii privați au convertit dobânzile neachitate în împrumuturi împreună cu municipiul Mikkeli. Mai întâi, la fel ca în cazul procedurii de restructurare sub control judiciar, se consideră că, teoretic, principiul investitorului privat în economia de piață poate fi aplicat măsurii nr. 8, întrucât aceasta poate fi separată de măsurile nr. 4 și 5 (a se vedea considerentele 189-191). După ce a aplicat principiul investitorului privat în economia de piață în cazul de față, Comisia observă următoarele: deși este adevărat că atât municipiul Mikkeli, cât și [creditorii privați] au participat la conversie, marja dobânzii aplicate pentru împrumuturi nu a fost similară. În realitate, [un creditor privat] a solicitat o dobândă EURIBOR 3 luni plus 1,5 %, iar [celălalt creditor privat], EURIBOR 3 luni plus 2 %, în timp ce municipiul Mikkeli a solicitat doar EURIBOR 3 luni plus 0,3 %. Astfel, dobânda aplicată de municipiul Mikkeli pentru împrumut este cu 1,2 % mai mică decât dobânda aplicată de [un creditor privat] și cu 1,7 % mai mică decât dobânda aplicată de [alt creditor privat]. Prin urmare, argumentul potrivit căruia municipiul Mikkeli a acționat în aceeași manieră cu creditorii privați poate fi respins. Având în vedere diferența dintre dobânzi, se poate exclude, de asemenea, afirmația că municipiul Mikkeli a încasat un comision de împrumut la valoarea pieței. În consecință, împrumutul rezultat din convertirea dobânzilor neachitate de către municipiul Mikkeli conferă un avantaj în favoarea Karjaportti.
(207)
În plus, măsura nr. 8 îndeplinește toate condițiile pentru a fi considerată ajutor de stat. Astfel cum s-a explicat în detaliu la considerentele 133, 140 și 141, împrumutul constă în resurse de stat și este imputabil statului, este selectiv, denaturează concurența și afectează relațiile comerciale între statele membre.
(208)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsura nr. 8 constituie ajutor de stat.
(209)
Autoritățile finlandeze nu au prezentat argumente privind compatibilitatea măsurii nr. 8. Deoarece Karjaportti era în dificultate în momentul conversiei dobânzilor neachitate (a se vedea considerentele 123-129), Comisia evaluează mai întâi dacă măsura nr. 8 reprezintă ajutor de salvare și restructurare compatibil în sensul Orientărilor S&R. În momentul acordării se aplicau Orientările S&R din 2004 (56).
(210)
Conform Orientărilor S&R din 2004, un ajutor de salvare trebuie să întrunească anumite condiții, care nu sunt îndeplinite integral de măsurile care fac obiectul analizei.
(a)
Mai întâi, deși măsura constă în oferirea de lichidități sub formă de împrumut [punctul 25 litera (a) din Orientările S&R din 2004], dobânda aplicată nu este cel puțin comparabilă cu cea a împrumuturilor pentru întreprinderi fără dificultăți (rata de referință pentru Finlanda în decembrie 2005: 4,08 % plus 100 de puncte de bază; dobânda aplicată pentru împrumut era EURIBOR 3 luni + 0,3 %, ceea ce însemna 2,486 % plus 30 de puncte de bază la 19 decembrie 2005).
(b)
În al doilea rând, autoritățile finlandeze nu au comunicat un plan de restructurare în termen de șase luni de la autorizarea ajutorului, iar durata măsurii nu a fost limitată la șase luni [punctul 25 litera (a) din Orientările S&R din 2004].
(c)
În al treilea rând, principiul „prima și ultima dată” [punctul 25 litera (e) din Orientările S&R din 2004] nu este respectat, deoarece întreprinderea a primit ajutor de stat incompatibil și ilegal și în alte momente când se afla în dificultate.
(211)
În plus, măsura nu îndeplinește nici toate condițiile privind ajutorul de restructurare stabilite de Orientările S&R 2004.
(a)
Mai întâi, măsura nu este condiționată de punerea în aplicare a unui plan de restructurare (punctul 34 din Orientările S&R din 2004). Deși este adevărat că a fost întocmit un program de restructurare a Karjaportti în timpul procedurii de restructurare sub control judiciar, acesta nu îndeplinește cerințele punctului 35 din Orientările S&R 2004 (perioadă de 10 ani, nu s-a efectuat o analiză de sensibilitate, revenirea la viabilitate pe termen lung nu s-a produs într-o perioadă de timp rezonabilă).
(b)
În al doilea rând, beneficiarii ajutorului trebuie să contribuie semnificativ la planul de restructurare prin resurse proprii (punctul 43 din Orientările S&R din 2004), iar în cazul măsurilor analizate nu există indicii privind existența unei contribuții a beneficiarului.
(c)
În al treilea rând, măsura nu îndeplinește principiul „prima și ultima dată”, deoarece întreprinderea a primit ajutor de stat incompatibil și ilegal și în alte momente când se afla în dificultate.
(212)
Prin urmare, Comisia consideră că măsura nu a fost acordată în conformitate cu Orientările S&R din 2004.
(213)
În continuare, trebuie să se stabilească dacă măsura nr. 8 poate fi compatibilă pe baza uneia din celelalte excepții prevăzute la articolul 107 alineatele(2) și (3) din TFUE. Comisia consideră că nu se întrunesc condițiile pentru niciuna dintre excepții, din aceleași motive descrise pentru măsurile nr. 4 și 5 (a se vedea considerentele 179-186). Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura nr. 8 presupune ajutor de stat incompatibil cu piața internă.
7.3.7. Ștergerea datoriilor în situațiile financiare din 2006 și 2008 (măsura nr. 9 și măsura nr. 10)
(214)
Mai întâi, trebuie să se verifice dacă aceste ștergeri ale datoriilor sunt susceptibile să confere un avantaj în favoarea Karjaportti. Un astfel de avantaj ar putea fi conferit dacă municipiul Mikkeli ar renunța la colectarea creanțelor, mai precis dacă ar renunța la creanțele respective.
(215)
Astfel cum s-a arătat la considerentul 105, autoritățile finlandeze au confirmat că ștergerea datoriilor reprezenta doar o măsură contabilă, fără niciun efect asupra relației juridice între creditor și debitor, ceea ce înseamnă că nu s-a renunțat la recuperarea acestora. Conform documentelor prezentate de autoritățile finlandeze, municipiul Mikkeli urmărește în continuare colectarea debitelor.
(216)
În conformitate cu principiul prudenței conținut în bunele practici de contabilitate și cu Legea nr. 1336/1997 a contabilității, valoarea creanțelor introduse în bilanț nu poate depăși valoarea probabilă a acestora. Prin urmare, creanțele cu risc înalt de necolectare sunt înregistrate sub formă de cheltuieli în contul de profit și pierderi.
(217)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că datoriile sunt șterse numai din înregistrările contabile ale municipiul Mikkeli, în conformitate cu standardele contabile, iar în cadrul procedurii de restructurare sub control judiciar se încearcă în continuarea recuperarea acestor creanțe.
(218)
Îndoielile semnalate de Comisie în decizia de inițiere a procedurii au fost eliminate și se poate concluziona că măsurile nu au conferit un avantaj în favoarea Karjaportti. Prin urmare, măsurile nr. 9 și 10 nu conțin ajutor de stat.
7.3.8. Reeșalonarea datoriilor după 2009 (măsura nr. 12)
(219)
Argumentul autorităților finlandeze potrivit căruia măsura este inerentă procedurilor de restructurare sub control judiciar și că nu presupune ajutor de stat poate fi respins. Mai întâi, reeșalonarea datoriilor din 2009 nu a fost prevăzută în programul inițial de restructurare; în al doilea rând, faptul că un astfel de ajutor de restructurare este oferit în conformitate cu legislația națională nu este suficient pentru a exclude ajutorul de stat (57).
(220)
În principiu, și măsurile de reducere a costurilor care în mod normal sunt incluse în bugetul unei întreprinderi pot fi considerate ajutor de stat. În ceea ce privește reeșalonarea datoriilor, Comisia evaluează acest comportament prin aplicarea testului creditorului privat (58). În această situație, statul este considerat mai degrabă un creditor public, care, asemenea unui creditor privat, încearcă să recupereze sume ce îi sunt datorate și care încheie în acest scop acorduri cu debitorul, în temeiul cărora datoriile acumulate vor fi eșalonate sau fracționate în vederea facilitării rambursării (59). Dacă suma datorată poate fi rambursată creditorului public în condiții mai avantajoase decât cele permise de un creditor privat, aceasta reprezintă tratament favorabil în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. Comisa ia notă de argumentul autorităților finlandeze conform căruia reeșalonarea nu a fost aplicată, aceasta fiind oprită de către instanța administrativă din Kuopio (Kuopion Hallinto-Oikeus). Cu toate acestea, după cum declară autoritățile finlandeze, calendarul de rambursare a datoriei a fost totuși prelungit, cu efectul amânării plăților scadente. În acest context, Comisia observă că sumele și perioada de rambursare diferă între planul de reeșalonare și planul notificat. În practică, suma reeșalonată de municipiul Mikkeli este mai mică decât suma notificată inițial, iar reeșalonarea a fost acordată pentru perioade mai scurte decât cele notificate inițial. Prin urmare, se consideră că măsura notificată a fost pusă în aplicare cu modificări. Indiferent de aceste modificări, Comisia observă că niciun creditor privat nu ar fi acceptat o reeșalonare a datoriilor sub orice formă din motivele indicate la prezentul considerent.
(221)
În mod normal, un creditor privat își va recupera creanțele dacă a încheiat acorduri de reeșalonare a datoriilor pe care debitorul nu le-a respectat (60). Municipiul Mikkeli, în schimb, a acceptat o nouă reeșalonare a datoriilor după ce Karjaportti nu a respectat condițiile de reeșalonare convenite în timpul procedurii de restructurare sub control judiciar. În plus, nu există motive speciale pentru neexecutare, cum ar fi oferirea de garanții de valoare mai mare pentru municipiul Mikkeli. În ultimul rând, în ceea ce privește perspectivele de profitabilitate și viabilitate ale întreprinderii, Comisia consideră că situația financiară a societății nu oferea niciun motiv pentru a considera că investițiile vor atinge un nivel de profitabilitate acceptabil într-o perioadă rezonabilă de timp. În momentul acordării, Karjaportti se afla în procedură de faliment și, mai mult, începând din 2004 s-a aflat în procedură de restructurare sub control judiciar. Prin urmare, Comisia observă că un eventual creditor privat, aflat în aceeași situație ca municipiul Mikkeli, nu ar fi acceptat o nouă reeșalonare a datoriilor.
(222)
În acest context, autoritățile finlandeze au declarat că municipiul Mikkeli a acționat în mod similar cu alți creditori ai Karjaportti.
(223)
În realitate, în ceea ce privește măsura notificată de reeșalonare a datoriilor, acordul creditorilor privați era, conform autorităților finlandeze, condiționat de acordul din partea municipiului Mikkeli. În al doilea rând, se pare că reeșalonarea datoriilor preconizată nu prevedea condiții similare pentru toți creditorii cu garanții. În timp ce municipiul Mikkeli ar fi amânat plata datoriilor neachitate până în 2011, creditorii privați ar fi primit totuși o tranșă în 2009. Prin urmare, argumentul prezentat de autoritățile finlandeze poate fi respins.
(224)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsura nu trece testul creditorului privat și că oferă un avantaj în favoarea Karjaportti.
(225)
În ceea ce privește celelalte condiții privind existența ajutorului de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, Comisia observă că reeșalonarea a fost acceptată de municipiul Mikkeli și, în consecință, constă în resurse de stat și este imputabilă statului. În plus, măsura poate fi considerată selectivă. În final, măsura denaturează concurența și afectează schimburile comerciale între statele membre, după cum se arată în detaliu la considerentele 133, 140 și 141.
(226)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsura constituie ajutor de stat.
(227)
Principalul argument al autorităților finlandeze a fost faptul că măsura nu conținea ajutor de stat, totuși, Finlanda a notificat măsura nr. 12 ca ajutor de salvare (a se vedea considerentul 1). În realitate, atunci când municipiul Mikkeli a acceptat reeșalonarea datoriilor, Karjaportti se afla în dificultate în sensul punctului 10 litera (c) din Orientările S&R din 2004 (a se vedea considerentele 123-129). Prin urmare, compatibilitatea măsurii în cauză trebuie să fie evaluată pe baza Orientărilor S&R din 2004.
(228)
În conformitate cu Orientările S&R din 2004, un ajutor de salvare trebuie să întrunească anumite condiții, care nu sunt îndeplinite integral de măsurile care fac obiectul analizei.
(a)
În primul rând, măsura nu constă în oferirea de lichidități sub formă de garanții pentru împrumuturi sau împrumuturi [punctul 25 litera (a) din Orientările S&R din 2004], ci în amânarea plăților.
(b)
În al doilea rând, autoritățile finlandeze nu au comunicat un plan de restructurare în termen de șase luni de la autorizarea ajutorului, iar durata măsurii nu a fost limitată la șase luni [punctul 25 litera (a) din Orientările S&R din 2004].
(c)
În al treilea rând, principiul „prima și ultima dată” [punctul 25 litera (e) din Orientările S&R din 2004] nu este respectat, deoarece întreprinderea a primit ajutor de stat incompatibil și ilegal și în alte momente în care se afla în dificultate.
(229)
În plus, măsura nu îndeplinește toate condițiile privind ajutorul de restructurare prevăzute în Orientările S&R din 2004.
(a)
În primul rând, măsura nu este condiționată de punerea în aplicare a unui plan de restructurare (punctul 34 din Orientările S&R din 2004). Se observă că nu a fost întocmit niciun plan de restructurare în sensul punctului 35 din Orientările S&R din 2004.
(b)
În al doilea rând, beneficiarii ajutorului trebuie să contribuie semnificativ la planul de restructurare prin resurse proprii (punctul 43 din Orientările S&R din 2004), iar în cazul măsurilor analizate nu există indicii privind existența unei contribuții proprii a beneficiarului.
(c)
În al treilea rând, pentru a evita denaturarea nedorită a concurenței, este necesară adoptarea de măsuri compensatorii (punctul 38 din Orientările S&R din 2004). Nu au fost prevăzute astfel de măsuri.
(d)
În al patrulea rând, măsura nu respectă principiul „prima și ultima dată”, deoarece întreprinderea a primit ajutor de stat incompatibil și ilegal și în alte momente când se afla în dificultate.
(230)
Prin urmare, Comisia consideră că măsura nu a fost acordată în conformitate cu Orientările S&R din 2004.
(231)
În continuare, trebuie să se stabilească dacă măsura nr. 12 poate fi compatibilă pe baza uneia dintre celelalte excepții prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE.
(232)
Excepțiile prevăzute la articolul 107 alineatul (2) din TFUE nu se aplică în cazul de față, deoarece măsura în cauză nu are caracter social, nu a fost acordată în favoarea unor consumatori individuali, nu are rolul de a repara pagube provocate de calamități naturale sau alte evenimente extraordinare și nu este destinată economiei anumitor regiuni ale Republicii Federale Germania afectate de divizarea acestei țări.
(233)
Alte excepții sunt prevăzute la articolul 107 alineatul (3) din TFUE.
(234)
Articolul 107 alineatul (3) litera (a) prevede că „ajutoarele destinate să favorizeze dezvoltarea economică a regiunilor în care nivelul de trai este anormal de scăzut sau în care există un grad de ocupare a forței de muncă extrem de scăzut” pot fi declarate compatibile cu piața internă. În momentul acordării, Karjaportti era situată într-o astfel de regiune.
(235)
Compatibilitatea ajutorului de stat în favoarea regiunilor asistate este reglementată de Orientările privind ajutoarele regionale din 1998. Conform acestor orientări, întreprinderile în dificultate nu sunt eligibile pentru acordarea de ajutor regional. Prin urmare, Comisia concluzionează că ajutorul nu este eligibil pentru derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE.
(236)
Articolul 107 alineatul (3) litera (b) din TFUE prevede că „ajutoarele destinate să promoveze realizarea unui proiect important de interes european comun sau să remedieze perturbări grave ale economiei unui stat membru” pot fi declarate compatibile cu piața internă. Comisia observă că ajutorul în cauză nu are rolul de a promova realizarea unui proiect important de interes european comun și nici nu a identificat probe potrivit cărora ar fi destinat să remedieze perturbări grave ale economiei finlandeze. Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că ajutorul nu este eligibil pentru derogarea prevăzută la articolul 107 alineatul (3) litera (b) din TFUE.
(237)
Articolul 107 alineatul (3) litera (d) din TFUE prevede că ajutoarele destinate să promoveze cultura și conservarea patrimoniului pot fi declarate compatibile cu piața comună, în cazul în care acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale și de concurență în Uniune într-o măsură care contravine interesului comun. Este evident că acest articol nu se aplică în cazul de față.
(238)
Articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE permite autorizarea ajutorului de stat destinat să faciliteze dezvoltarea anumitor activități sau a anumitor domenii economice, în cazul în care acestea nu modifică în mod nefavorabil condițiile schimburilor comerciale într-o măsură care contravine interesului comun. Comisia a publicat mai multe orientări și comunicări prin care explică modul de aplicare a derogărilor prevăzute la acest articol. Cu toate acestea, Comisia consideră că, având în vedere natura și caracteristicile ajutorului, este evident că excepțiile stabilite de aceste orientări și comunicări nu se aplică în cazul de față.
(239)
Având în vedere argumentele de mai sus, Comisia consideră că măsura nr. 12 conține ajutor de stat care nu este compatibil cu piața internă.
7.4. Măsurile acordate de Finnvera
(240)
Ca observație preliminară, Comisia reamintește că, în contextul deciziei privind ajutorul de stat N 715/2006, autoritățile finlandeze au garantat că activitățile Finnvera vor fi limitate la administrarea schemelor de ajutor de stat. Pe această bază, Comisia a decis la 25 septembrie 2007 (data deciziei Comisiei) că exceptarea Finnvera de la plata impozitului pe profit nu constituie ajutor de stat. Măsurile nr. 13 și 17 au fost acordate anterior deciziei Comisiei în cazul N 715/2006. Măsura nr. 18 a fost acordată după adoptarea deciziei Comisiei în cazul N 715/2006. Prin urmare, în procedura de evaluare a măsurii nr. 18, Comisia trebuie să ia în considerare garanția oferită de autoritățile finlandeze în acest caz.
7.4.1. Garanția acordată la 17 martie 2004 (măsura nr. 13)
(241)
Pentru a fi considerată ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, o măsură trebuie să fie acordată direct sau indirect din resurse de stat și trebuie să fie imputabilă statului. Autoritățile finlandeze nu au negat că măsurile adoptate de Finnvera constau în resurse de stat și sunt imputabile statului. Conform jurisprudenței, resursele unei întreprinderi sunt considerate resurse de stat atunci când statul este în măsură, prin exercitarea influenței sale dominante asupra întreprinderii respective, să influențeze utilizarea resurselor acesteia (61). Măsurile acordate de o instituție de creditare specializată, care, prin statutul său, poate fi considerată organism public, sunt în general imputabile statului (62). Tribunalul a explicat în detaliu conceptul de imputabilitate în cauza Stardust Marine (63). Acesta a prezentat următorii indicatori de stabilire a imputabilității: integrarea întreprinderii publice în structurile administrației publice; natura activităților acesteia și exercitarea acestora pe piață, în condiții normale de concurență cu operatori privați; statutul juridic al întreprinderii (dacă face obiectul dreptului public sau al dreptului societăților comerciale); intensitatea supravegherii exercitate de autoritățile publice asupra conducerii întreprinderii. În acest context, Comisia observă că acțiunile Finnvera fac obiectul dreptului administrativ, ceea ce indică o legătură strânsă cu administrația. Finnvera este o societate de creditare specializată deținută integral de stat, care beneficiază de o garanție de stat și care oferă în principal ajutoare de stat și finanțări dificil de obținut pe piață, cum ar fi credite de export. Astfel, deși activitățile sale se pot suprapune marginal cu cele ale băncilor comerciale, Finnvera nu își desfășoară activitatea în condiții de concurență obișnuite cu operatori privați. Finnvera este constituită conform dreptului obișnuit al societăților comerciale; în același timp, statul exercită un nivel ridicat de supraveghere: acesta selectează membrii Consiliului de supraveghere din grupurile parlamentare ale partidelor politice, în funcție de reprezentarea în Parlamentul finlandez. Majoritatea membrilor consiliului de administrație trebuie să fie aleși dintre candidații propuși de mai multe ministere (a se vedea considerentele 56 -57). Prin urmare, Comisia consideră că măsurile adoptate de Finnvera constau în resurse de stat și sunt imputabile statului.
(242)
În ceea ce privește întrebarea dacă măsura nr. 13 oferă un avantaj în favoarea beneficiarului, măsurile nu au fost acordate împreună cu creditori privați și în aceleași condiții, contrar opiniei autorităților finlandeze. Deși este adevărat că […] și […] au acordat Karjaportti împrumuturi în 2004, Comisia nu are indicii că aceste bănci ar fi acordat și garanții. În plus, împrumuturile celor doi creditori privați au fost acordate de abia în vara 2004, după două luni de la acordarea măsurii nr. 13 de către Finnvera, ceea ce înseamnă că nu au acționat „împreună” cu Finnvera. Argumentul autorităților finlandeze potrivit căruia garanția a fost acordată în conformitate cu Comunicarea privind garanțiile din 2000 poate fi, de asemenea, respins. Mai întâi, după cum se arată mai sus, Comisia utilizează Comunicarea privind garanțiile din 2008 în procesul de evaluare a măsurii (a se vedea considerentul 134). Conform punctului 3.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008, existența unui ajutor de stat în cazul unei garanții individuale de stat poate fi exclusă atunci când debitorul nu este în dificultate financiară. Deoarece Comisia consideră că, în martie 2004, întreprinderea Karjaportti era în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 1999 (a se vedea considerentele 123-128), aplicarea Comunicării privind garanțiile poate fi exclusă. Autoritățile finlandeze argumentează, de asemenea, că garanția a făcut obiectul unui comision ridicat. Având în vedere dificultățile financiare ale Karjaportti în momentul acordării garanției, comisionul de garantare aplicat de Finnvera nu este considerat un comision la valoarea de piață. În realitate, beneficiarul a avut costuri de finanțare totale de [5-8] % pentru împrumut și garanție, în timp ce rata de referință aplicabilă în momentul respectiv era de 4,43 %, la care ar fi trebuit adăugate cel puțin 400 de puncte de bază, având în vedere dificultățile financiare ale beneficiarului. Având în vedere cele de mai sus, se consideră că măsura conferă un avantaj în favoarea Karjaportti.
(243)
De asemenea, pentru a fi considerată ajutor de stat, o măsură trebuie să fie specifică sau selectivă prin faptul că favorizează anumite întreprinderi sau producția anumitor bunuri. Măsura nr. 13 a fost acordată în favoarea Karjaportti, o întreprindere specifică. Prin urmare, Comisia consideră că măsura constituie un avantaj selectiv în favoarea beneficiarului.
(244)
Pe lângă aceasta, Comisia trebuie să evalueze dacă măsura nr. 13 riscă să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale între statele membre. În acest context, autoritățile finlandeze argumentează că elementul de ajutor al garanției s-a situat sub pragul de minimis. Atunci când a fost acordată măsura nr. 13, se aplicau (64) prevederile Regulamentului (CE) nr. 69/2001 al Comisiei din 12 ianuarie 2001 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din tratatul CE ajutoarelor de minimis (65) („regulamentul de minimis din 2001”). Una dintre condițiile pentru aplicarea regulamentului de minimis din 2001 este că suma totală a ajutorului de minimis acordat unei întreprinderi nu trebuie să depășească 100 000 EUR într-o perioadă de trei ani. Garanția supusă evaluării avea o valoare de 91 000 EUR, ceea ce înseamnă că va respecta plafonul de 100 000 EUR chiar dacă toată suma ar trebui să fie considerată element de ajutor. Totuși, trebuie să se stabilească dacă măsura nr. 13 va fi evaluată împreună cu măsura nr. 4, o garanție acordată de municipiul Mikkeli în martie 2004, cu doar 9 zile înainte de măsura nr. 13 - garanția acordată de Finnvera. Deși cele două garanții au fost acordate de două entități diferite, pentru două împrumuturi separate cu perioade diferite, aceste două împrumuturi înlocuiau împrumutul unic acordat de Tapiola în 1992. Astfel, se poate considera că măsurile nr. 4 și 13 au fost acordate în același scop, de a permite conversia împrumutului furnizat de Tapiola în 1992 într-un împrumut nou. Având în vedere legătura strânsă între cele două măsuri, Comisia consideră că măsura nr. 4 și măsura nr. 13 trebuie considerate o singură măsură în scopul aplicării plafonului de 100 000 EUR prevăzut de regulamentul de minimis din 2001. Elementul de ajutor total al celor două măsuri depășește 100 000 EUR. Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura nr. 13 nu se încadrează în domeniul de aplicare al regulamentului de minimis din 2001.
(245)
În sfârșit, autoritățile finlandeze susțin că măsura nr. 13 reprezintă o continuare a creanțelor deja existente și, prin urmare, expunerea Finnvera nu crește. Autoritățile finlandeze au prezentat un argument similar în ceea ce privește măsura nr. 4. Aplicând același raționament ca și în cazul măsurii nr. 4, Comisia nu consideră măsura nr. 13 ca fiind o simplă continuare a unei măsuri acordate anterior (a se vedea considerentele 164-165).
(246)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsura nr. 13 constituie ajutor de stat.
(247)
Autoritățile finlandeze nu au prezentat argumente privind compatibilitatea măsurii nr. 13. Deoarece Karjaportti era în dificultate în momentul în care Finnvera a acordat garanția (a se vedea considerentele 123-128), Comisia evaluează mai întâi dacă această măsură reprezintă ajutor de salvare și restructurare compatibil în sensul Orientărilor S&R. În momentul acordării se aplicau Orientările S&R din 1999 (66).
(248)
Conform Orientărilor S&R din 1999, un ajutor de salvare trebuie să întrunească anumite condiții, care nu sunt îndeplinite integral de măsurile care fac obiectul analizei.
(a)
Mai întâi, garanția nu acoperea un împrumut care urma să fie rambursat într-o perioadă de maximum 12 luni de la plata ultimei tranșe către întreprindere [punctul 23 litera (b) din Orientările S&R din 1999].
(b)
În al doilea rând, autoritățile finlandeze nu au furnizat informații potrivit cărora împrumutul era justificat din motive de grave dificultăți sociale și că nu avea efecte negative nedorite asupra altor state membre [punctul 23 litera (c) din Orientările S&R din 1999].
(c)
În al treilea rând, garanția nu a fost rambursată în termen de șase luni, nici nu a fost întocmit un plan de restructurare în sensul Orientările S&R din 1999 [punctul 23 litera (d) din Orientările S&R din 1999].
(d)
În ultimul rând, nu există indicii că garanția a fost limitată la suma necesară pentru menținerea activității întreprinderii în perioada pentru care a fost autorizat ajutorul [punctul 23 litera (e) din Orientările S&R din 1999].
(249)
Comisia consideră că măsura nr. 13 nu îndeplinește nici toate condițiile privind ajutorul de restructurare stabilite de Orientările S&R din 1999, din aceleași motive prezentate pentru măsurile nr. 4 și 5 de mai sus (a se vedea considerentele 177-178). Prin urmare, Comisia consideră că măsura nu a fost acordată în conformitate cu Orientările S&R din 1999.
(250)
În continuare, trebuie să se stabilească dacă măsura nr. 13 poate fi compatibilă pe baza uneia dintre celelalte excepții prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE. Comisia consideră că niciuna dintre excepții nu este îndeplinită, din aceleași motive descrise pentru măsurile nr. 4 și 5 (a se vedea considerentele 179-186). Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura nr. 13 presupune ajutor de stat incompatibil cu piața internă.
7.4.2. Împrumutul acordat la 12 ianuarie 2006 (măsura nr. 14)
(251)
Autoritățile finlandeze susțin că măsura a fost prevăzută în programul procedurii de restructurare sub control judiciar și că a fost adoptată de Finnvera împreună cu creditori privați.
(252)
Este adevărat că măsura a fost prevăzută deja în programul de restructurare atât pentru creditorii privați, cât și pentru creditorii publici ai Karjaportti. Conform documentelor prezentate de autoritățile finlandeze, conversia dobânzii a avut loc de fapt la sfârșitul anului 2005 și începutul anului 2006. Creditorii privați și-au convertit, de asemenea, dobânzile în împrumuturi.
(253)
Mai întâi, aplicând raționamentul din cauza BP Chemicals (considerentele 189-191), trebuie să se stabilească dacă principiul investitorului în economia de piață poate fi aplicat în cazul măsurii nr. 14. În acest context, Comisia observă că măsurile nr. 4, 5 și 13 au fost adoptate înainte de începerea procedurii de restructurare sub control judiciar, în timp ce măsura nr. 14 a fost adoptată în cursul acestei proceduri. Comisia consideră, din motivele indicate la considerentele 189-191, că măsura nr. 14 poate fi separată de măsurile nr. 4, 5 și 13. În plus, măsura nr. 14 a fost prevăzută chiar în programul de restructurare, care avea rolul de a reface viabilitatea întreprinderii.
(254)
În al doilea rând, în ceea ce privește aplicarea principiului investitorului privat în economia de piață în cazul acestei măsuri, Comisia consideră că împrumuturile acordate de creditorii privați […] și […] sunt comparabile cu împrumutul acordat de Finnvera. În calitate de creditori cu garanții care participă la procedura de restructurare sub control judiciar, toate societățile se află în aceeași situație. Deoarece aceste împrumuturi au fost acordate în condiții similare cu împrumutul oferit de Finnvera (aceeași perioadă de creditare, perioade de rambursare comparabile) și că Finnvera a solicitat o dobândă mai mare (EURIBOR 6 luni + 2 % era 4,643 % la 1 ianuarie 2006) decât dobânda primită de creditorii privați (la 1 ianuarie 2006, EURIBOR 3 luni + 1,5 % era 3,988 %; EURIBOR 3 luni + 2 % era 4,488 %), Comisia concluzionează că măsura nu a conferit un avantaj în favoarea Karjaportti.
(255)
Având în vedere cele de mai sus, se concluzionează că măsura nu constituie ajutor de stat.
7.4.3. Contragaranția acordată la 14 septembrie 2006 (măsura nr. 15)
(256)
Mai întâi, Comisia consideră că beneficiarul măsurii este Karjaportti, chiar dacă contragaranția a fost acordată […]. Comisionul redus încasat de […] de la Karjaportti demonstrează că […] a acordat garanția doar ca urmare a garanției oferite de Finnvera. Într-adevăr, prima de garantare pentru contragaranția oferită în favoarea Finnvera a fost plătită de Karjaportti, nu de către […].
(257)
În orice caz, autoritățile finlandeze consideră că Finnvera a acționat în aceeași manieră ca și creditorii privați […] și […]. Este adevărat că […] și […] s-au aflat într-o situație similară cu Finnvera. Toate cele trei societăți sunt creditori cu garanții care participă la procedura de restructurare sub control judiciar. Toate au acordat împrumuturi și garanții pentru Karjaportti înainte de ([…]).
(258)
La fel ca în cazul măsurii nr. 14 și aplicând raționamentul din cauza BP Chemicals (a se vedea considerentele 189-191), se consideră că principiul investitorului în economia de piață poate fi aplicat în cazul măsurii nr. 15, aceasta fiind separată de măsurile nr. 4, 5 și 13 (a se vedea considerentul 253).
(259)
În ceea ce privește măsura în cauză, valoarea totală a împrumutului garantat era de 1,8 milioane EUR. Finnvera a contragarantat […] pentru doar 16,7 % din această sumă (300 000 EUR). Restul împrumutului era acoperit de garanții din partea […] și […] (825 000 EUR, respectiv 675 000 EUR), care nu au fost contragarantate de Finnvera. Din perspectiva beneficiarului Karjaportti, costurile totale ale garanției contragarantate erau mai mari decât cele ale garanțiilor acordate de […] și […]. În timp ce acestea din urmă percepeau un comision de garantare de 1,75 % din partea Karjaportti, costurile totale de finanțare ale contragaranției pentru Karjaportti erau de 2,9 % (1,65 % pentru garanția […] plus 1,25 % pentru contragaranție). Prin urmare, măsura adoptată de Finnvera nu a conferit un avantaj în favoarea Karjaportti.
(260)
Având în vedere cele de mai sus, se concluzionează că măsura nu constituie ajutor de stat.
7.4.4. Împrumutul acordat la 6 iulie 2007 (măsura nr. 16)
(261)
Astfel cum se arată la considerentul 110, autoritățile finlandeze argumentează că împrumutul nu presupune ajutor de stat, deoarece face parte dintr-o măsură de finanțare mai amplă la care au participat și creditori privați.
(262)
La fel ca în cazul măsurii nr. 14 și aplicând raționamentul din cauza BP Chemicals (a se vedea considerentele 189-191), se consideră că principiul investitorului în economia de piață poate fi aplicat în cazul măsurii nr. 16 (a se vedea considerentul 253).
(263)
După cum s-a arătat la considerentul 254, în opinia Comisiei, […] și […] se află într-o situație comparabilă cu cea a Finnvera. În ceea ce privește măsura care face obiectul analizei, este adevărat că Finnvera a acordat împrumutul în același timp si în condiții similare cu cele ale […] și […]. Durata împrumuturilor a fost de șase luni pentru toți creditorii; plata pentru toate împrumuturile a fost amânată în aceeași proporție (suma restantă pentru toți creditorii este de aproximativ […] % din suma inițială). Toate cele trei împrumuturi au fost acoperite cu garanții similare, astfel cum se arată la considerentul 66, iar garanțiile au fost împărțite între creditori în conformitate cu participarea respectivului creditor la riscul împrumutului acordat. În ceea ce privește dobânda, se pare că Finnvera a solicitat o dobândă mai mare (EURIBOR 6 luni + 2,5 % era 6,847 % la 6 iulie 2007) decât dobânda primită de creditorii privați (la 9 iulie 2007, EURIBOR 1 lună + 2 % era 6,105 %). Prin urmare, se poate considera că împrumutul respectă principiul investitorului în economia de piață și nu presupune ajutor de stat.
(264)
Având în vedere cele de mai sus, se concluzionează că măsura nu constituie ajutor de stat.
7.4.5. Garanția acordată la 9 ianuarie 2008 (măsura nr. 17)
(265)
Mai întâi, trebuie identificată entitatea care a beneficiat de măsura în cauză, […] sau Karjaportti. Finnvera a acordat contragaranția către […], principala bancă a Karjaportti. […] a acordat, la rândul său, o garanție pentru Karjaportti. […] a încasat un comision foarte scăzut de la Karjaportti pentru această garanție, ceea ce arată că […] a acordat această garanție către Karjaportti doar pentru că era acoperită de contragaranția Finnvera. Comisia mai observă că prima de garantare pentru contragaranția oferită în favoarea Finnvera a fost plătită de Karjaportti, nu de către […]. Prin urmare, Comisia consideră că beneficiarul măsurii este Karjaportti.
(266)
În al doilea rând, trebuie să se evalueze dacă măsura conferă un avantaj în favoarea Karjaportti. În acest context, conform autorităților finlandeze, contragaranția nu presupune ajutor de stat, deoarece în această tranzacție a fost implicată o altă parte privată. Acest argument poate fi respins, deoarece Finnvera a acordat o contragaranție pentru garanția părții private implicate, ceea ce înseamnă că Finnvera și partea privată nu se aflau într-o situație similară.
(267)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia evaluează măsura pe baza Comunicării privind garanțiile din 2008. Deși este adevărat că contragaranția Finnvera nu acoperă mai mult de 80 % din garanția […], beneficiarul, Karjaportti, era în dificultate în momentul acordării, după cum se arată la considerentele 123-128. Prin urmare, existența ajutorului de stat nu poate fi exclusă în temeiul punctului 3.2 al Comunicării privind garanțiile din 2008.
(268)
Chiar dacă o garanție nu îndeplinește toate condițiile de la punctul 3.2 al Comunicării privind garanțiile din 2008, comisionul plătit pentru o garanție poate totuși să justifice concluzia conform căreia garanția nu presupune ajutor de stat. În orice caz, în situația de față, Comisia consideră, contrar opiniei autorităților finlandeze, că măsura conține elemente de ajutor de stat. Garanția a fost acordată cu un comision de garantare redus, chiar dacă întreprinderea se confrunta cu dificultăți (a se vedea considerentele 123-128), iar riscul pentru Finnvera putea fi considerat important. Prin urmare, se consideră că măsura conferă un avantaj în favoarea Karjaportti. În acest context, Comisia mai observă că Finnvera, conform angajamentului oferit de autoritățile finlandeze în cadrul cazului N 715/2006, nu era autorizată să ofere finanțare în condițiile de pe piață.
(269)
În plus, măsura îndeplinește toate condițiile pentru a fi considerată ajutor de stat. După cum s-a arătat la considerentul 241, măsurile acordate de Finnvera constau în resurse de stat și sunt imputabile statului. De asemenea, măsura nr. 17 este selectivă, deoarece singura companie care beneficiază de pe urma sa este Karjaportti. În ultimul rând, denaturează concurența și afectează schimburile comerciale între statele membre.
(270)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia concluzionează că măsura constituie ajutor de stat.
(271)
Autoritățile finlandeze nu au susținut că măsura nr. 17 era compatibilă cu piața internă. Atunci când Finnvera a acordat măsura, Karjaportti era în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 2004 (a se vedea considerentele 123-128). Astfel, măsura putea fi compatibilă exclusiv sub formă de ajutor de salvare și restructurare în sensul Orientărilor S&R din 2004.
(272)
Conform Orientărilor S&R din 2004, un ajutor de salvare trebuie să întrunească anumite condiții, care nu sunt îndeplinite integral de măsura care face obiectul analizei.
(a)
În primul rând, garanția nu a încetat într-o perioadă de cel mult șase luni de la transferul primei tranșe către întreprindere [punctul 25 litera (a) din Orientările S&R din 2004].
(b)
În al doilea rând, autoritățile finlandeze nu au comunicat, în termen de șase luni după prima punerea în aplicare a măsurii, un plan de restructurare sau de lichidare sau dovada că garanția a fost anulată [punctul 25 litera (c) din Orientările S&R din 2004].
(c)
În al treilea rând, principiul „prima și ultima dată” [punctul 25 litera (e) din Orientările S&R din 2004] nu este respectat, deoarece întreprinderea a primit ajutor de stat incompatibil și ilegal și în alte momente când se afla în dificultate.
(273)
În plus, măsura nu îndeplinește nici toate condițiile privind ajutorul de restructurare stabilite de Orientările S&R din 2004.
(a)
Mai întâi, măsura nu este condiționată de punerea în aplicare a unui plan de restructurare (punctul 34 din Orientările S&R din 2004). Se observă că nu a fost întocmit niciun plan de restructurare în sensul punctului 35 din Orientările S&R.
(b)
În al doilea rând, beneficiarii ajutorului trebuie să contribuie semnificativ la planul de restructurare prin resurse proprii (punctul 43 din Orientările S&R din 2004), iar în cazul măsurilor analizate nu există indicii privind existența unei contribuții proprii a beneficiarului.
(c)
În al treilea rând, pentru a evita denaturarea nedorită a concurenței, este necesară adoptarea de măsuri compensatorii (punctul 38 din Orientările S&R din 2004). Nu au fost prevăzute astfel de măsuri.
(d)
În al patrulea rând, măsura nu îndeplinește principiul „prima și ultima dată”, deoarece întreprinderea a primit ajutor de stat incompatibil și ilegal și în alte momente când se afla în dificultate.
(274)
Prin urmare, Comisia consideră că măsura nu a fost acordată în conformitate cu Orientările S&R din 2004.
(275)
În continuare, trebuie să se stabilească dacă măsura nr. 17 poate fi compatibilă pe baza uneia dintre celelalte excepții prevăzute la articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE. Comisia consideră că niciuna dintre excepții nu este îndeplinită, din aceleași motive descrise pentru măsurile nr. 4 și 5 (a se vedea considerentele 179-186). Prin urmare, Comisia concluzionează că măsura nr. 17 presupune ajutor de stat incompatibil cu piața internă.
8. RECUPERARE
(276)
Conform TFUE și jurisprudenței constante a Curții de Justiție, Comisia are competența de a decide dacă statul membru în cauză trebuie să anuleze sau să modifice ajutorul (67) atunci când constată că acest ajutor este incompatibil cu piața internă. De asemenea, Curtea a susținut în mod consecvent că obligația unui stat de a anula ajutorul considerat de Comisie incompatibil cu piața internă este menită să restabilească situația existentă anterior (68). În acest context, Curtea a stabilit că acest obiectiv este atins de îndată ce beneficiarul a rambursat sumele acordate prin autorul ilegal, renunțând astfel la avantajul de care beneficiase în raport cu concurenți săi de pe piață, iar situația anterioară acordării ajutorului este restabilită (69).
(277)
Conform acestei jurisprudențe, articolul 14 din regulamentul de procedură prevede că „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar”.
(278)
Astfel, șase dintre măsurile analizate trebuie considerate ajutor ilegal și incompatibil:
-
garanția acordată la 8 martie 2004 de municipiul Mikkeli (măsura nr. 4);
-
garanția acordată la 10 mai 2004 de municipiul Mikkeli (măsura nr. 5);
-
conversia dobânzilor neachitate în împrumuturi (măsura nr. 8);
-
reeșalonarea datoriilor după 2009 (măsura nr. 12);
-
garanția acordată la 17 martie 2004 de Finnvera (măsura nr. 13);
-
garanția acordată la 9 ianuarie 2008 de Finnvera (măsura nr. 17).
(279)
Prin urmare, acestea trebuie recuperate în vederea restabilirii situației care a existat pe piață înainte de acordarea ajutorului. Așadar, ajutorul trebuie să fie recuperat începând cu momentul în care avantajul a fost conferit beneficiarului, și anume momentul în care ajutorul a fost pus la dispoziția beneficiarului, și poartă dobândă până la momentul la care este efectiv recuperat.
8.1. Recuperarea ajutorului acordat sub formă de garanții
(280)
Elementul de ajutor incompatibil al celor două garanții acordate de municipiul Mikkeli în 2004 (măsura nr. 4 și măsura nr. 5) și garanțiile acordate de Finnvera în anii 2005 (măsura nr. 13) și 2008 (măsura nr. 17) se determină pe baza următoarelor principii.
(281)
În principiu, o garanție de stat poate constitui ajutor de stat până la suma totală a împrumutului subiacent, dacă beneficiarul nu are capacitatea să acceseze piețele financiare prin forțe proprii (70). Totuși, în cazul de față, autoritățile finlandeze au demonstrat că întreprinderea Karjaportti avea încă acces pe piețele financiare în momentul acordării garanțiilor în 2004, prin furnizarea de informații privind împrumuturile acordate beneficiarului de creditori privați (a se vedea considerentul 93). Există puține indicii în ceea ce privește accesul întreprinderii pe piață și în 2008, atunci când a fost acordată măsura nr. 17. În acest context, Comisia ia notă că contragaranția acordată de Finnvera acoperea numai 80 % din garanția furnizată de un creditor privat, ceea ce înseamnă că riscul pentru restul de 20 % era suportat în continuare de creditor. Prin urmare, se consideră că întreprinderea avea în continuare acces la piețele financiare chiar și fără garanția din 2008.
(282)
Totuși, având în vedere dificultățile financiare ale Karjaportti în momentul acordării măsurilor, băncile comerciale ar fi perceput o dobândă proporțional mai ridicată decât cea aplicată în cazul unei garanții de stat, deoarece o astfel de garanție constituie o asigurare suplimentară pentru bănci. Prin urmare, Comisia consideră că întreprinderea Karjaportti a beneficiat de dobânzi mai reduse, pe care le-a primit datorită garanției.
(283)
Conform punctului 4.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008, în lipsa unei prime de garantare de piață comparabile, costurile complete ale finanțării împrumutului garantat (dobândă plus primă de garantare) trebuie să fie comparate cu dobânda de piață pentru un împrumut similar care nu beneficiază de garanție de stat. În multe cazuri, o astfel de dobândă de piață nu este disponibilă Prin urmare, în Comunicarea din 2008 privind revizuirea metodei de stabilire a ratelor de referință și de scont (71) (denumită în continuare „Comunicarea din 2008 privind ratele de referință”), Comisia a elaborat o metodologie financiară care, din motivele prezentate la punctul 4.2 din Comunicarea privind garanțiile din 2008, poate fi utilizată ca substitut pentru dobânda de pe piață.
(284)
În cazul de față, nu există indicii cu privire la cât ar fi plătit Karjaportti pentru un împrumut comparabil negarantat. Mai mult, toate cele trei garanții au fost acordate anterior crizei economice și financiare. În plus, Comisia este de părere că, având în vedere perioada care s-a scurs de la acordarea măsurilor, calcularea unei rate „reale” a pieței pentru un producător finlandez de carne s-ar dovedi un exercițiu dificil. Prin urmare, Comisia va utiliza rata de referință relevantă ca substitut pentru rata pieței.
8.1.1. Garanția acordată la 8 martie 2004 (măsura nr. 4)
(285)
În ceea ce privește măsura nr. 4, garantarea împrumuturilor Karjaportti poate fi considerată normală din perspectiva Comunicării din 2008 privind ratele de referință. Karjaportti a oferit o ipotecă imobiliară și o ipotecă comercială pentru măsura nr. 4. Valorile nominale ale acestor două instrumente sunt destul de ridicate (a se vedea considerentul 27). Totuși, trebuie luat în considerare faptul că aceeași garanție era deja utilizată pentru a acoperi și alte creanțe ale municipiului Mikkeli (cum ar fi măsura nr. 1), astfel încât pentru măsura în cauză nu era disponibilă suma integrală. De asemenea, trebuie să se aibă în vedere că valoarea reală a ipotecii imobiliare și a ipotecii comerciale depinde de valoarea bunurilor ipotecate și de rangul de credit al municipiului Mikkeli.
(286)
În acest context, se observă că autoritățile finlandeze nu au putut oferi o evaluare a gajurilor din momentul acordării garanției. Totuși, Finlanda a prezentat două evaluări independente ale gajurilor generale, utilizate pentru întocmirea programului de restructurare, din 15 februarie 2005 (a se vedea considerentul 43), dată destul de apropiată de data acordării garanției. În acest context, trebuie menționat că, având în vedere rangul de creditor al municipiului Mikkeli, ipoteca imobiliară ar putea fi suficientă pentru acoperirea creanțelor municipiului dacă proprietatea este menținută în uz; în cazul în care Karjaportti ar trebui lichidată, valoarea proprietății ar putea fi prea redusă pentru a acoperi oricare din creanțele municipiului Mikkeli. Ipoteca comercială ar putea acoperi doar parțial creanțele municipiului Mikkeli. Prin urmare, pare plauzibil ca toate garanțiile furnizate să fie considerate garanții normale.
(287)
Prin urmare, dobânda pe care Karjaportti ar fi trebuit să o plătească pentru un împrumut negarantat acordat în condițiile pieței este rata de referință de 4,43 % plus o primă de risc de 650 de puncte de bază, care reflectă prima de risc aplicabilă unei întreprinderi în dificultate care oferă garanții normale. Prin urmare, valoarea ajutorului trebuie calculată ca diferența între această rată de piață teoretică și dobânda la care a fost acordat în realitate împrumutul garantat (4 %), după deducerea prețului plătit efectiv pentru garanție, adică 0 puncte de bază. Diferența între aceste rate se calculează pentru perioada în care a fost aplicată rata efectivă.
(288)
Ajutorul este purtător de dobânzi de recuperare calculate din momentul în care diferența între dobânzile teoretice și dobânda la care a fost acordat împrumutul garantat în realitate devine datorată, până în momentul recuperării efective a ajutorului.
8.1.2. Garanția acordată la 10 mai 2004 (măsura nr. 5)
(289)
În ceea ce privește măsura nr. 5, garantarea poate fi considerată normală din perspectiva Comunicării din 2008 privind ratele de referință. Karjaportti a oferit aceleași garanții ca și în cazul măsurii nr. 4, adică o ipotecă imobiliară asupra unității de producție de la Tikkala și o ipotecă comercială. În plus, a fost acordată o „garanție specială” asupra unității de producție de la Tikkala, cu o valoare nominală de 1 135 268 EUR (a se vedea considerentul 29). În cazul tuturor acestor garanții se aplica același raționament ca și în cazul măsurii nr. 4,și pare plauzibil ca toate garanțiile furnizate să fie considerate garanții normale.
(290)
Dobânda pe care Karjaportti ar fi trebuit să o plătească pentru un împrumut negarantat acordat în condițiile pieței este, din nou, rata de referință de 4,43 % plus o primă de risc de 650 de puncte de bază. Prin urmare, valoarea ajutorului trebuie calculată ca diferența între această rată de piață teoretică și dobânda la care a fost acordat în realitate împrumutul garantat (EURIBOR 12 luni plus 0,3 %), după deducerea prețului plătit efectiv pentru garanție, adică 0 puncte de bază. Diferența între aceste rate se calculează pentru perioada în care a fost aplicată rata efectivă.
(291)
Ajutorul este purtător de dobânzi de recuperare calculate din momentul în care diferența între dobânzile teoretice și dobânda la care a fost acordat împrumutul garantat în realitate devine datorată, până în momentul recuperării efective a ajutorului.
8.1.3. Garanția acordată la 17 martie 2004 (măsura nr. 13)
(292)
Comisia nu deține informații privind garantarea măsurii nr. 13, astfel încât poate doar să ofere detalii privind metoda de recuperare. Dacă măsura nr. 13 a fost garantată, în prima etapă trebuie să fie stabilită valoarea acestei garanții în conformitate cu Comunicarea privind ratele de referință.
(293)
Dobânda pe care Karjaportti ar fi trebuit să o plătească pentru un împrumut negarantat acordat în condițiile pieței este, din nou, rata de referință de 4,43 % plus o primă de risc ce reflectă valoarea gajului. Elementul de ajutor trebuie calculat ca diferența între această rată de piață teoretică și dobânda la care a fost acordat în realitate împrumutul garantat ([2-5] %), după deducerea prețului plătit efectiv pentru garanție, adică 3 %. Diferența între aceste rate se calculează pentru perioada în care a fost aplicată rata efectivă.
(294)
Ajutorul este purtător de dobânzi de recuperare calculate din momentul în care diferența între dobânzile teoretice și dobânda la care a fost acordat împrumutul garantat în realitate devine datorată, până în momentul recuperării efective a ajutorului.
8.1.4. Garanția acordată la 9 ianuarie 2008 (măsura nr. 17)
(295)
În ceea ce privește măsura nr. 17, garantarea poate fi considerată normală din perspectiva Comunicării din 2008 privind ratele de referință. Karjaportti a furnizat garanții sub forma unei participații la o întreprindere, pe care Finnvera a estimat-o la o valoare de […], după cum se arată la considerentul (67). Dobânda pe care Karjaportti ar fi trebuit să o plătească pentru un împrumut negarantat acordat în condițiile pieței este, din nou, rata de referință de 5,19 % plus o primă de risc de 650 de puncte de bază. Prin urmare, valoarea ajutorului trebuie calculată ca diferența între această rată de piață teoretică și dobânda la care a fost acordat în realitate împrumutul garantat ([0-3] % plus dobânda pentru sumele restante în temeiul acordului de subcontractare), după deducerea prețului plătit efectiv pentru garanție, adică 250 de puncte de bază. Diferența între aceste rate se calculează pentru perioada în care a fost aplicată rata efectivă.
(296)
Ajutorul este purtător de dobânzi de recuperare calculate din momentul în care diferența între dobânzile teoretice și dobânda la care a fost acordat împrumutul garantat în realitate devine datorată, până în momentul recuperării efective a ajutorului.
8.2. Recuperarea ajutorului acordat sub forma conversiei dobânzilor neachitate în împrumuturi (măsura nr. 8)
(297)
Mai întâi trebuie să se determine elementul de ajutor incompatibil al măsurii nr. 8, un împrumut acordat de municipiul Mikkeli. După cum s-a arătat la considerentele 45-46, municipiul Mikkeli a acordat împrumutul la o dobândă mai mică decât cea a creditorilor privați ai Karjaportti. În principiu, elementul de ajutor al unui împrumut se calculează ca diferența între dobânda la care a fost acordat împrumutul și dobânda pieței. În cazul de față, creditorii privați au acordat împrumuturi împreună cu municipiul Mikkeli. Dobânzile aplicate de creditorii privați pot fi considerate ca un indiciu pentru dobânzile pieței.
(298)
Prin urmare, suma ajutorului trebuie calculată ca diferența între dobânda medie aplicată pentru împrumuturile acordate de creditorii privați (EURIBOR 3 luni + 2 % și EURIBOR 3 luni + 1,5 %) și dobânda la care a împrumutul a fost acordat în realitate (EURIBOR 3 luni + 0,3 %).
(299)
Diferența între aceste rate se calculează pentru perioada în care a fost aplicată rata efectivă.
(300)
Ajutorul este purtător de dobânzi de recuperare calculate din momentul în care diferența între dobânzile teoretice și dobânda la care a fost acordat împrumutul în realitate devine datorată, până în momentul recuperării efective a ajutorului.
8.3. Recuperarea ajutorului acordat sub forma unei reeșalonări a datoriilor după 2009 (măsura nr. 12)
(301)
Mai întâi trebuie să se determine elementul de ajutor incompatibil al măsurii nr. 12, constând în reeșalonarea datoriilor de către municipiul Mikkeli după 2009. Astfel cum se arată la considerentele 219-226, reeșalonarea datoriilor notificată a fost pusă în aplicare cu modificări. Deoarece Comisia nu deține informații privind reeșalonarea aplicată în realitate, poate doar să ofere detalii privind metoda de recuperare.
(302)
Ajutorul a fost pus la dispoziția întreprinderii din momentul în care Osuuskunta Karjaportti nu a respectat graficul de plăți convenit în procedura de restructurare sub control judiciar din 2006. Comisia consideră că, în momentul acordării ajutorului, Karjaportti nu mai avea acces pe piețele financiare. Prin urmare, ajutorul este egal cu suma datoriei reeșalonate. Așadar, sumele de recuperat sunt echivalente cu datoriile către municipiul Mikkeli care fac obiectul reeșalonării. Cu toate acestea, plățile deja efectuate pot fi deduse din sumele care trebuie recuperate.
(303)
Ajutorul este purtător de dobândă de la data la care a fost pus la dispoziția întreprinderii până în momentul recuperării efective.
9. CONCLUZIE
(304)
Comisia observă că investigația oficială privind garanția în valoare de 2,75 milioane EUR, notificată și ulterior retrasă de autoritățile finlandeze, nu mai este justificată în temeiul articolului 8 din regulamentul de procedură.
(305)
În ceea ce privește garanția acordată în anul 2000 și atribuirea terenurilor în același an de municipiul Mikkeli, Comisia consideră că măsurile respective reprezintă ajutor de stat compatibil ca ajutor de investiții în temeiul Orientărilor privind ajutoarele regionale din 1998.
(306)
Se consideră că achiziția de terenuri efectuată de municipiul Mikkeli în 2002 nu implică ajutor de stat, deoarece a avut loc în condiții de piață.
(307)
Garanțiile acordate de municipiul Mikkeli în martie 2004 și mai 2004 pot fi considerate ajutor de stat, având în vedere că, în momentul acordării, întreprinderea Karjaportti era în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 1999. Aceste măsuri sunt incompatibile cu piața internă, deoarece niciuna dintre dispozițiile articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE nu este îndeplinită.
(308)
Măsurile adoptate de municipiul Mikkeli în cursul procedurii de restructurare sub control judiciar au fost acordate împreună cu creditori privați comparabili, în condiții similare. Prin urmare, Comisia consideră că principiul investitorului în economia de piață a fost respectat și că măsurile nu presupun ajutor de stat.
(309)
Se consideră că nici achiziția de acțiuni de către municipiul Mikkeli, nici ștergerea datoriilor din situațiile financiare din 2007 și 2008 nu conțin elemente de ajutor.
(310)
Conversia dobânzilor neachitate într-un împrumut de către municipiul Mikkeli în decembrie 2005 poate fi considerată ajutor de stat, având în vedere că, în momentul acordării, întreprinderea Karjaportti era în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 2004. Această măsură este incompatibilă cu piața internă, deoarece niciuna dintre dispozițiile articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE nu este îndeplinită.
(311)
În ceea ce privește reeșalonarea datoriilor acceptată de către municipiul Mikkeli în 2009, se observă că aceasta reprezenta o nouă reeșalonare. În acest context, Comisia consideră că un creditor privat nu ar fi acceptat o astfel de reeșalonare și că măsura constituie ajutor de stat. Deoarece, în momentul acordării, întreprinderea Karjaportti era în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 2004, măsura putea fi compatibilă numai în temeiul orientărilor respective. Întrucât nu sunt îndeplinite toate condițiile, se concluzionează că măsura constituie ajutor de stat.
(312)
Garanția acordată de Finnvera la 17 martie 2004 presupune, de asemenea, ajutor de stat incompatibil în temeiul Orientărilor S&R din 1999. Împrumutul acordat de Finnvera la 12 ianuarie 2006 nu constituie ajutor de stat, deoarece a fost acordat împreună cu creditori privați comparabili, în condiții similare. Același lucru este valabil și pentru garanția acordată de Finnvera în septembrie 2006 și împrumutul acordat în iulie 2007.
(313)
În sfârșit, garanția acordată de Finnvera la 9 ianuarie 2008 poate fi considerată ajutor de stat, deoarece, în momentul acordării, Karjaportti era în dificultate în sensul Orientărilor S&R din 2004. Măsura este incompatibilă cu piața internă, deoarece niciuna dintre dispozițiile articolului 107 alineatele (2) și (3) din TFUE nu este îndeplinită,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Procedura oficială de investigare inițiată în temeiul articolului 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în ceea ce privește garanția în valoare de 2,75 milioane EUR (măsura nr. 11), notificată, dar ulterior retrasă de Finlanda, este închisă.
Articolul 2
Măsurile aplicate de Finlanda în favoarea Osuuskunta Karjaportti, constând în:
-
achiziția de terenuri în 2002 (măsura nr. 3),
-
măsurile adoptate în contextul procedurilor de restructurare sub control judiciar (măsura n. 6),
-
achiziționarea de acțiuni de la Osuuskunta Karjaportti (măsura nr. 7),
-
ștergerea datoriilor în situațiile financiare din 2006 și 2008 (măsura nr. 9 și măsura nr. 10),
-
împrumutul acordat de Finnvera în iunie 2006 (măsura nr. 14),
-
contragaranția acordată de Finnvera în septembrie 2006 (măsura nr. 15) și
-
împrumutul acordat de Finnvera în iulie 2007 (măsura nr. 16)
nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
Articolul 3
Măsurile de ajutor de stat aplicate de Finlanda în favoarea Osuuskunta Karjaportti, constând în:
-
o garanție acordată în iunie 2000 (măsura nr. 1) și
-
atribuirea de terenuri în același an (măsura nr. 2)
sunt compatibile cu piața internă în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
Articolul 4
Măsurile de ajutor de stat aplicate de Finlanda în favoarea Osuuskunta Karjaportti, constând în:
-
garanția acordată la 8 martie 2004 de municipiul Mikkeli (măsura nr. 4);
-
garanția acordată la 10 mai 2004 de municipiul Mikkeli (măsura nr. 5);
-
conversia dobânzilor neachitate în împrumuturi (măsura nr. 8);
-
garanția acordată la 17 martie 2004 de Finnvera (măsura nr. 13);
-
garanția acordată la 9 ianuarie 2008 de Finnvera (măsura nr. 17);
-
reeșalonarea datoriilor după 2009 (măsura nr. 12)
au fost puse în aplicare în mod ilegal de către Finlanda, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și sunt incompatibile cu piața internă.
Articolul 5
1. Finlanda recuperează de la beneficiar ajutorul menționat la articolul 4.
2. Sumele care trebuie recuperate sunt purtătoare de dobândă începând de la data la care acestea a fost pus la dispoziția beneficiarului până la data recuperării lor efective.
3. Dobânda se calculează ca dobândă compusă în conformitate cu dispozițiile capitolului V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei.
4. Finlanda anulează toate plățile neefectuate ale ajutorului menționat la articolul 4, începând de la data adoptării prezentei decizii.
Articolul 6
1. Recuperarea ajutorului de stat menționat la articolul 4 este imediată și efectivă.
2. Finlanda se asigură că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării acesteia.
Articolul 7
1. În termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, Finlanda trebuie să comunice Comisiei următoarele informații:
(a)
suma totală (suma principală și dobânda de recuperare) care trebuie recuperată de la beneficiar;
(b)
o descriere detaliată a măsurilor deja adoptate și a celor planificate în vederea conformării cu prezenta decizie;
(c)
documente justificative care să arate că beneficiarul a primit ordinul de a restitui ajutorul.
2. Finlanda informează periodic Comisia cu privire la stadiul măsurilor naționale adoptate în vederea punerii în aplicare a prezentei decizii până la recuperarea ajutorului incompatibil menționat la articolul 4. Finlanda transmite imediat, la solicitarea Comisiei, informațiile privind măsurile deja adoptate și planificate pentru respectarea prezentei decizii. Acesta furnizează, de asemenea, informații detaliate privind sumele recuperate de la beneficiar care reprezintă ajutorul și dobânzile de recuperare aferente acestor sume.
Articolul 8
Prezenta decizie se adresează Republicii Finlanda.
Adoptată la Bruxelles, 12 iunie 2012.