NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 578/2010
ze dne 29. června 2010,
kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritéria pro stanovení výše těchto náhrad
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1216/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o právní úpravě obchodování s některým zbožím vzniklým zpracováním zemědělských produktů (1), a zejména na čl. 8 odst. 3 první pododstavec uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení Komise (ES) č. 1043/2005 ze dne 30. června 2005, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 3448/93, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, a kritérií pro stanovení výše těchto náhrad (2), bylo několikrát podstatně změněno. Vzhledem k tomu, že jsou nezbytné další změny, mělo by být uvedené nařízení nahrazeno.
(2)
Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty („jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (3) stanoví, že v míře nezbytné pro umožnění vývozu některých zemědělských produktů ve formě určitého zpracovaného zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, na základě kurzů nebo cen za tyto produkty na světovém trhu, může být rozdíl mezi těmito kurzy nebo cenami a cenami v Unii pokryt vývozní náhradou. Poskytování náhrad pro všechny tyto zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by proto mělo podléhat společným pravidlům.
(3)
Za účelem zajištění jednotného používání nařízení (ES) č. 1234/2007, pokud jde o poskytování vývozních náhrad, by se tyto náhrady neměly poskytovat na zboží ze třetích zemí používané při výrobě zboží, které se vyváží poté, co bylo ve volném oběhu v Unii.
(4)
Vývozní náhrady by se měly vyplácet na zboží, které se získává přímo ze základních produktů, z produktů získaných zpracováním základních produktů a z produktů obdobných kterékoliv z těchto kategorií. V každém z těchto případů by se měl určit způsob stanovení výše vývozní náhrady.
(5)
Nařízení Komise (ES) č. 612/2009 ze dne 7. července 2009, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (4), a nařízení Komise (EHS) č. 2220/85 ze dne 22. července 1985, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu jistot pro zemědělské produkty (5), se obecně používají u zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Je proto nezbytné vymezit, jak se určitá ustanovení uvedených nařízení mají používat.
(6)
V souladu s nařízením Komise (ES) č. 1670/2006 ze dne 10. listopadu 2006, kterým se stanoví některá prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 1784/2003, pokud jde o stanovení a poskytování náhrad pro obiloviny vyvážené ve formě některých lihovin (6), je sazba vývozní náhrady sazba, která je použitelná v den, kdy jsou obiloviny určené k výrobě lihovin podrobeny celní kontrole. Umístění obilovin určených k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 pod celní dohled by proto mělo být pro účel poskytnutí vývozní náhrady považováno za rovnocenné vývozu.
(7)
Lihoviny jsou ve srovnání s jiným zbožím považovány za méně citlivé na cenu zemědělských produktů používaných při jejich výrobě. Protokol 19 k Aktu o přistoupení Spojeného království, Irska a Dánska však stanoví, že se musí rozhodnout o nezbytných opatřeních, aby se usnadnilo používání obilovin Unie při výrobě lihovin získávaných z obilovin.
(8)
Mnohé zboží, které vyrábí podnik za jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, se řídí obvyklým schématem vývozu. K usnadnění vývozních formalit by se pro takové zboží měl přijmout zjednodušený postup, pomocí něhož by výrobce příslušným orgánům sděloval informace, které tyto orgány považují za nezbytné, pokud jde o podmínky výroby zboží. Pro případy, kdy se množství zemědělských produktů skutečně použitá při výrobě vyváženého zboží evidují u příslušných orgánů, by se mělo začlenit ustanovení týkající se každoročního potvrzování tohoto zaevidování, aby se snížilo riziko spojené s případným nesdělením změn těchto množství.
(9)
Celá řada zemědělských produktů podléhá přírodním a sezónním výkyvům. V důsledku toho se může obsah zemědělských produktů ve vyváženém zboží lišit. Výše náhrady by se proto měla stanovit na základě množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity při výrobě vyváženého zboží. U některého zboží jednoduchého a poměrně stálého složení by se však výše náhrady kvůli správnímu zjednodušení měla určovat na základě pevně stanovených množství zemědělských produktů.
(10)
K získání nároku na náhradu je nutné, aby se použité zemědělské produkty, a zejména zboží vyrobené z těchto produktů, vyvezly. Jakákoli výjimka z tohoto pravidla by měla být vykládána restriktivně. Během procesu výroby zboží však výrobcům mohou vzniknout ztráty u surovin, za které přesto byly zaplaceny ceny Unie, zatímco ztráty vzniklé výrobcům, kteří jsou usazeni mimo Unii, se omezují na ceny na světovém trhu. Kromě toho během procesu výroby vznikají určité vedlejší produkty, které se z hlediska hodnoty výrazně liší od hlavních produktů. V některých případech lze tyto vedlejší produkty používat pouze jako krmivo. Je tudíž nezbytné stanovit společná pravidla pro vymezení pojetí množství produktů skutečně použitých při procesu výroby vyváženého zboží.
(11)
Pro účely čl. 8 odst. 3 druhého pododstavce nařízení (ES) č. 1216/2009 je nezbytné stanovit, že náhrady pro základní produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I, by měly být určeny pro totéž období, jaké je stanoveno pro náhrady pro zemědělské produkty vyvážené nezpracované. Je však rovněž třeba stanovit možnost odchýlit se od uvedeného pravidla za okolností narušení trhu, které se určí v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
(12)
Při stanovování sazby náhrady pro základní produkty nebo obdobné produkty by se měly brát v úvahu podpory nebo jiná opatření s podobným účinkem, použitelná v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
(13)
Bramborový škrob by měl být pro účely stanovení vývozní náhrady považován za obdobný kukuřičnému škrobu. Mělo by však být možné stanovit zvláštní sazbu náhrady pro bramborový škrob v situacích na trhu, kdy je jeho cena podstatně nižší než cena kukuřičného škrobu.
(14)
V souladu s čl. 162 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 nesmí být náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů použitých ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, vyšší než náhrady, které by byly vyplatitelné na tyto produkty v případě, že by se vyvážely nezpracované. Na tuto okolnost by měl být brán ohled při stanovení sazeb náhrad a při vytváření pravidel pro to, aby produkt mohl být považován za obdobný jinému produktu.
(15)
Některé zboží, které má podobné vlastnosti, mohlo být získáno pomocí různých technologií z různých základních materiálů. Od vývozců by se mělo požadovat, aby uvedli povahu základních materiálů a poskytli určité údaje týkající se výrobního procesu, pokud jsou takové informace nezbytné pro stanovení nároku na náhradu či příslušné sazby náhrady, která se má použít.
(16)
Při výpočtu množství zemědělských produktů, které byly skutečně použity, je vhodné brát ohled na obsah sušiny v případě škrobů a některých glukózových a maltodextrinových sirupů.
(17)
Pokud tak vyžaduje situace na světovém trhu nebo zvláštní požadavky některých trhů nebo dohody o mezinárodním obchodu, mělo by být možné rozlišovat náhradu pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, podle místa určení.
(18)
S ohledem na řízení výše náhrad, které mohou být poskytovány během rozpočtového roku pro některé zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by mělo být umožněno stanovit různé sazby pro vývoz se stanovením nebo bez stanovení sazby náhrady předem, a to na základě vývoje na trhu Unie nebo na světových trzích.
(19)
Výše náhrad, kterou lze poskytovat v kterémkoli rozpočtovém roce, je omezena v souladu s mezinárodními závazky Unie. Vývoz zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, by se měl umožnit za podmínek, které jsou známy předem. Zejména by mělo být možné, aby hospodářské subjekty získaly ujištění o tom, že tento vývoz je způsobilý pro náhradu slučitelnou se závazky Unie. V případech, kdy takové ujištění již nemůže být poskytnuto, by měli být vývozci informováni s dostatečným předstihem. Vydávání osvědčení o náhradě umožňuje sledovat žádosti o náhradu a zaručit jejich držitelům, že jim bude poskytnuta náhrada až do výše, na kterou je osvědčení vydáno, pokud splní všechny ostatní podmínky pro náhradu stanovené v právních předpisech Unie.
(20)
Měla by být stanovena řídicí opatření pro systém osvědčení o náhradě. Mělo by se zejména vytvořit ustanovení týkající se koeficientu snížení, který se použije, pokud žádosti o osvědčení o náhradě překročí dostupné částky. Pro některé případy by se mělo vytvořit ustanovení týkající se pozastavení vydávání osvědčení o náhradě.
(21)
Osvědčení o náhradě slouží k zajištění shody s mezinárodními závazky Unie. Rovněž umožňují stanovení náhrady předem, kterou lze poskytovat pro zemědělské produkty použité při výrobě zboží vyváženého do třetích zemí. Tento účel se v některých ohledech liší od záměrů vývozních licencí vydávaných pro základní produkty vyvážené nezpracované, které podléhají mezinárodním závazkům týkajícím se množstevních omezení. Je proto nezbytné přesně stanovit, která obecná ustanovení použitelná u zemědělských licencí a osvědčení, v současné době stanovená v nařízení Komise (ES) č. 376/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu dovozních a vývozních licencí a osvědčení o stanovení náhrady předem pro zemědělské produkty (7), by se neměla vztahovat na osvědčení o náhradě.
(22)
Sazby náhrad se většinou stanovují nebo upravují vždy ve čtvrtek. Je nezbytné snížit nebezpečí, že budou žádosti o stanovení náhrady předem pro produkty předkládány ze spekulativních důvodů. Proto v případě, že je žádost o stanovení náhrady předem předložena ve čtvrtek, měla by být žádost považována za předloženou následující pracovní den.
(23)
Aby se členským státům usnadnil provoz režimu vývozních náhrad, měly by být sazby náhrad pro různé základní produkty použité ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I, simultánně stanoveny předem.
(24)
Žádosti o osvědčení mohou být předkládány pro částky vyšší než částky, které mohou být poskytnuty. Rozpočtový rok by se proto měl rozdělit na období tak, aby se osvědčení mohla dát k dispozici jak hospodářským subjektům, které vyvážejí na konci rozpočtového roku, tak i těm, které vyvážejí na začátku rozpočtového roku. Je-li to vhodné, měl by se u všech částek požadovaných během určitého období uplatňovat koeficient snížení.
(25)
V případech, kdy je celková částka náhrad, o niž se žádá ohledně konkrétní tranše, nižší než částka, která je pro uvedenou tranši k dispozici, mělo by být hospodářským subjektům umožněno předložit každý týden žádosti o osvědčení o náhradě ohledně jakékoliv zbývající částky v rámci dané tranše.
(26)
Je nezbytné stanovit způsob, jakým by se měla některá ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 vztahující se k osvědčením stanovícím vývozní náhradu předem, o které se žádá v souvislosti s nabídkovým řízením vypsaným v dovážející třetí zemi, vztahovat na osvědčení o náhradě.
(27)
Měly by být stanoveny podmínky pro uvolnění jistoty, která je složena v souvislosti s osvědčeními o náhradě. Uvedené podmínky by měly zahrnovat povinnosti považované za základní požadavky, na jejichž základě se jistota skládá, a důkazy, které je třeba předložit, aby se prokázalo splnění uvedených povinností.
(28)
Většině vývozců je v náhradách poskytováno méně než 100 000 EUR ročně. Dohromady má tento vývoz malý hospodářský význam a tvoří jen malou část celkové výše náhrad poskytovaných pro zemědělské produkty vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. V takových případech by proto mělo být možné osvobodit malé vývozce od požadavku předkládat osvědčení. V zájmu zjednodušení by v určitých případech měli být oprávněni využívat osvědčení o náhradě, aniž by pozbyli statusu malého vývozce. V zájmu zamezení zneužívání je však nezbytné používání tohoto osvobození omezit na členský stát, v němž je malý vývozce usazen.
(29)
Měl by se vytvořit režim monitorování, založený na zásadě, že by vývozce při každém vývozu zboží měl učinit prohlášení příslušným orgánům ohledně množství produktů použitých při výrobě vyváženého zboží. Příslušné orgány by měly učinit veškerá opatření, která považují za nezbytná, k ověření správnosti těchto prohlášení.
(30)
Orgány odpovědné za kontrolu prohlášení vývozce nemusí mít k dispozici dostatečné důkazy, které by jim umožňovaly přijmout prohlášení o použitých množstvích, i kdyby se zakládalo na chemické analýze. Tyto situace velmi pravděpodobně vyvstanou v případech, kdy zboží k vývozu bylo vyrobeno v jiném členském státě, než je vyvážející členský stát. Příslušné orgány vyvážejícího členského státu by proto měly být schopny získat v případě potřeby přímo od příslušných orgánů druhého členského státu všechny informace, které jsou příslušné orgány druhého členského státu schopny získat a které se týkají podmínek výroby zboží.
(31)
Po konzultaci s příslušnými orgány členského státu, v němž je zboží vyrobeno, by se hospodářským subjektům mělo povolit podání zjednodušeného prohlášení o použitých produktech, a to ve formě souhrnných množství těchto produktů, pokud povedou podrobné záznamy o použitých produktech a dají je k dispozici uvedeným orgánům.
(32)
Není vždy možné, aby vývozce znal přesná množství použitých zemědělských produktů, ohledně kterých může žádat o náhradu, a to zejména pokud sám není výrobce. Vývozce tudíž není vždy schopen podat prohlášení o těchto množstvích. Je proto nezbytné, aby se stanovila náhradní metoda výpočtu náhrady, o jejíž použití může dotyčná osoba požádat. Tato metoda by se omezovala na některé zboží, a to na základě chemické analýzy tohoto zboží a za použití tabulky za tímto účelem vytvořené.
(33)
V souladu s článkem 28 nařízení (ES) č. 612/2009 nemá být poskytnuta žádná náhrada pro produkty, které nemají řádnou a uspokojivou obchodní jakost v den přijetí vývozního prohlášení. Za účelem zajištění jednotného používání tohoto pravidla by se mělo jasně stanovit, že pro poskytnutí náhrady pro některé produkty živočišného původu, na které se vztahuje nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 852/2004 ze dne 29. dubna 2004 o hygieně potravin (8) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 ze dne 29. dubna 2004, kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu (9), a které jsou uvedeny v příloze II tohoto nařízení, by měly být dotčené produkty živočišného původu připravené v souladu s požadavky uvedených nařízení a nést požadované označení zdravotní nezávadnosti.
(34)
Je nutné, aby Komise byla schopna monitorovat veškerá přijatá opatření, která se týkají poskytnutých vývozních náhrad. Příslušné orgány členských států by proto měly Komisi předávat určité statistické informace. Měl by být přesně stanoven formát a rozsah těchto informací.
(35)
V souladu s čl. 12 odst. 1 a 4 nařízení (ES) č. 612/2009 složky jiné než produkty v odvětví cukru uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě iii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, pro které je poskytnuta vývozní náhrada, musí pocházet z Unie. Měla by být proto stanovena opatření, kterými se zajistí splnění uvedeného požadavku.
(36)
Existuje velké množství žádostí, na jejichž základě se poskytují náhrady v souladu s tímto nařízením. Většina zboží, ohledně kterého se tyto žádosti předkládají, se vyrábí za jasně stanovených technických podmínek, má stálé vlastnosti a jakost, řídí se obvyklým schématem vývozu a jeho výrobní plány zaevidovaly a potvrdily příslušné orgány. Za těchto specifických okolností a s cílem zjednodušit administrativní práci spojenou s poskytováním vývozních náhrad podle tohoto nařízení je vhodné poskytnout členským státům větší flexibilitu používáním článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o maximální hodnoty, pod jejichž úrovní mohou členské státy osvobodit hospodářké subjekty od povinnosti předložit požadovaný doklad, jiný než přepravní doklad.
(37)
Je vhodné, aby se na celém území Unie zajistilo jednotné používání ustanovení o poskytování náhrad pro zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy. Každý členský stát by za tímto účelem měl informovat Komisi o režimu monitorování, který uplatňuje na svém území u různých druhů vyváženého zboží.
(38)
Na přechod od administrativních opatření týkajících se osvědčení o náhradě podle nařízení (ES) č. 1043/2005 k administrativním opatřením stanoveným v tomto nařízení by měla být poskytnuta dostatečná doba. Toto nařízení by se proto mělo použít na žádosti o osvědčení předložené od prvního dne prvního období pro předkládání v rozpočtovém roce 2011 a uvedeného dne vstoupit v platnost.
(39)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Řídícího výboru pro horizontální otázky týkající se obchodu se zpracovanými zemědělskými produkty neuvedenými v příloze I Smlouvy,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT A DEFINICE
Článek 1
1. Tímto nařízením se stanoví prováděcí pravidla k nařízení (ES) č. 1216/2009, pokud jde o režim poskytování vývozních náhrad vytvořený podle nařízení (ES) č. 1234/2007.
Použije se na vývoz základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3 tohoto nařízení, pokud jsou tyto produkty vyváženy ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení.
2. Vývozní náhrada uvedená v odstavci 1 se neposkytuje na zboží propuštěné do volného oběhu v souladu s článkem 29 Smlouvy, které je znovu vyvezeno.
Na toto zboží se neposkytuje žádná náhrada v případě, že se vyváží po zpracování nebo po zapracování do jiného zboží.
3. Kromě případu obilovin se na produkty používané při výrobě alkoholu, který je obsažen v lihovinách uvedených v příloze II a spadajících do kódu KN 2208, neposkytuje žádná náhrada.
Článek 2
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„rozpočtovým obdobím“ období od 1. října jednoho roku do 30. září roku následujícího;
b)
„rozpočtovým rokem“ období od 16. října jednoho roku do 15. října roku následujícího;
c)
„základními produkty“ produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení;
d)
„složkami“ základní produkty, produkty získané jejich zpracováním nebo produkty obdobné těmto dvěma kategoriím, které se používají při výrobě zboží a jsou uvedeny v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodech i), ii), iii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007;
e)
„zbožím“ produkty, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jsou však uvedeny v částech I až V přílohy XX nařízení (ES) č. 1234/2007 a v příloze II tohoto nařízení;
f)
„dohodou“ Dohoda o zemědělství uzavřená během Uruguayského kola mnohostranných obchodních jednání;
g)
„potravinovou pomocí“ projekty potravinové pomoci, které splňují podmínky stanovené v čl. 10 odst. 4 dohody;
h)
„rezidui“ produkty výrobního procesu, jejichž složení se jasně odlišuje od skutečně vyváženého zboží a které nelze uvádět na trh;
i)
„vedlejšími produkty“ produkty nebo zboží získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení nebo vlastnosti se odlišují od skutečně vyváženého zboží a které jsou způsobilé pro uvádění na trh;
j)
„ztrátami“ množství produktů nebo zboží vzniklých z výrobního procesu od fáze, při které se zemědělské produkty používají nezpracované při výrobě, kromě množství skutečně vyváženého zboží a kromě reziduí a vedlejších produktů, a které nelze uvádět na trh.
2. Pro účely odst. 1 písm. h), i) a j) se za uváděné na trh nepovažují produkty získané v průběhu výrobního procesu, jejichž složení je odlišné od zboží skutečně vyváženého a které jsou prodány proti platbě představující výhradně náklady vzniklé v souvislosti s jejich likvidací.
Pro účely odst. 1 písm. j) jsou produkty nebo zboží vzniklé z výrobního procesu, které lze použít pouze jako krmivo, ať už proti platbě nebo nikoli, považovány za obdobné ztrátám.
Článek 3
1. Bramborový škrob kódu KN 1108 13 00 přímo vyráběný z brambor, kromě vedlejších produktů, se považuje za obdobný produktu získanému zpracováním kukuřice.
2. Syrovátka kódů KN 0404 10 48 až 0404 10 62, nezahuštěná, též zmrazená, se považuje za obdobnou syrovátce v prášku uvedené v příloze I (dále jen „skupina produktů 1“).
3. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku nepřesahujícím 1,5 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 2“):
a)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 51 a 0404 90 21, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 0,1 % hmotnostních;
b)
mléko a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 90 11 a 0404 90 21, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nepřesahujícím 1,5 % hmotnostních.
4. Následující produkty se považují za obdobné mléku v prášku o obsahu tuku 26 % uvedenému v příloze I (dále jen „skupina produktů 3“):
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 a 0404 90 23, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, též zmrazené, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 0,1 %, avšak nepřesahujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 a 0404 90 29 v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku vyšším než 1,5 %, avšak nižším než 45 % hmotnostních.
5. Následující produkty se považují za obdobné skupině produktů 6:
a)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 a 0404 90 29, nezahuštěné ani neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku převyšujícím 6 % hmotnostních;
b)
mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 19, 0403 90 19 a 0404 90 29, v prášku, granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, o obsahu mléčného tuku nejméně 45 % hmotnostních;
c)
máslo a ostatní mléčné tuky kódů KN 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10 a 0405 90 90 o obsahu mléčného tuku jiném než 82 % hmotnostních, avšak nejméně 62 % hmotnostních.
6. Mléko, smetana a mléčné výrobky kódů KN 0403 10 11 až 0403 10 19, 0403 90 51 až 0403 90 59 a 0404 90 21 až 0404 90 29, zahuštěné, jiné než v prášku, v granulích nebo v jiné pevné formě, neobsahující přidaný cukr nebo jiná sladidla, se považují za obdobné skupině produktů 2, pokud jde o obsah beztučné sušiny v daném produktu. Pokud jde o složku mléčného tuku v takovém produktu, považuje se za obdobnou skupině produktů 6.
První pododstavec se vztahuje také na sýry a tvaroh.
7. Loupaná rýže kódu KN 1006 20 a poloomletá rýže kódů KN 1006 30 21 až 1006 30 48 se považuje za obdobnou celoomleté rýži kódů KN 1006 30 61 až 1006 30 98.
8. Pokud následující produkty splňují při vývozu v nezpracovaném stavu podmínky způsobilosti pro náhradu stanovené v nařízení (ES) č. 1234/2007 a v nařízení Komise (ES) č. 951/2006 (10), považují se za obdobné bílému cukru kódu KN 1701 99 10:
a)
surový řepný nebo třtinový cukr kódu KN 1701 11 90 nebo kódu KN 1701 12 90 a o obsahu sacharózy v sušině nejméně 92 % hmotnostních podle polarimetrické metody;
b)
cukr kódu KN 1701 91 00 nebo kódu KN 1701 99 90;
c)
produkty uvedené v písm. c) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007;
d)
produkty uvedené v písm. d) a g) části III přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 kromě směsí získaných částečně použitím produktů uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 1234/2007.
Článek 4
Kromě ustanovení tohoto nařízení se použije také nařízení (ES) č. 612/2009 a nařízení EHS) č. 2220/85, pokud čl. 39 odst. 4 a článek 50 tohoto nařízení nestanoví jinak.
KAPITOLA II
VÝVOZNÍ NÁHRADY
ODDÍL 1
Metoda výpočtu
Článek 5
1. Výše náhrady poskytované pro množství každého základního produktu vyváženého ve formě stejného druhu zboží, určené v souladu s oddílem 2, se získá vynásobením uvedeného množství sazbou náhrady pro základní produkt vypočítanou na jednotku hmotnosti v souladu s oddílem 3.
2. Pokud jsou podle čl. 15 odst. 2 stanoveny různé sazby náhrady pro určitý základní produkt, pro každé z množství základního produktu, pro něž existuje odlišná sazba náhrady, se vypočítá samostatná výše.
3. Pokud se při výrobě vyváženého zboží používá zboží, sazba náhrady, která se má použít při výpočtu částky vztahující se ke každému ze základních produktů, k produktům získaným jejich zpracováním nebo produktům obdobným jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly použity při výrobě vyváženého zboží, je sazba použitelná v případě, že se zboží použité při výrobě vyváží nezpracované.
ODDÍL 2
Referenční množství
Článek 6
Co se týče zboží, množství každého ze základních produktů, které má sloužit jako základ pro výpočet výše náhrady (dále jen „referenční množství“), se určí v souladu s články 7, 8 a 9 s výjimkou případů, kdy je učiněn odkaz na přílohu III, nebo případů, kdy se použije čl. 47 odst. 2.
Článek 7
V případě použití základního nezpracovaného produktu nebo obdobného produktu je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, přičemž se zohlední přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII.
Článek 8
1. V případě použití produktu, jehož se týká čl. 1 odst. 1 písm. a) a část I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 nebo čl. 1 odst. 1 písm. b) a část II přílohy I nařízení (ES).1234/2007, je referenční množství množstvím, které se skutečně používá při výrobě vyváženého zboží, upraveným tak, aby odpovídalo množství základního produktu, pomocí použití koeficientů uvedených v příloze V tohoto nařízení, pokud se na dotyčný produkt vztahuje jedno z těchto písmen:
a)
produkt vzniká zpracováním základního produktu nebo produktu obdobného uvedenému základnímu produktu;
b)
produkt je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu;
c)
produkt vzniká zpracováním produktu, který je obdobný produktu vzniklému zpracováním základního produktu.
2. Odchylně od odstavce 1 odpovídá referenční množství u obilných destilátů obsažených v lihovinách kódu KN 2208 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 9
1. S výhradou článku 11 se v případě použití kteréhokoli z následujících produktů referenční množství pro každý ze základních produktů rovná množství, které stanoví příslušné orgány v souladu s článkem 45:
a)
produkt, na nějž se nevztahuje příloha I Smlouvy, získaný zpracováním produktu uvedeného v článku 7 nebo 8 tohoto nařízení;
b)
produkt získaný ze směsi nebo zpracováním několika produktů uvedených v článku 7 nebo 8 nebo produktů uvedených v písmeni a) tohoto pododstavce.
Referenční množství se určí na základě množství produktu, které bylo skutečně použito při výrobě vyváženého zboží.
Za účelem výpočtu uvedeného množství se použijí přepočítací koeficienty uvedené v příloze VII, případně zvláštní pravidla pro výpočet, poměry rovnocennosti a koeficienty uvedené v článku 8.
2. Odchylně od odstavce 1 u lihovin na bázi obilovin obsažených v lihovinách kódu KN 2208 referenční množství odpovídá 3,4 kg ječmene na % objemových alkoholu získaného z obilovin na hektolitr vyvážené lihoviny.
Článek 10
1. Pro účely článků 6 až 9 se produkty, které se používají nezpracované při výrobě vyváženého zboží, považují za skutečně použité.
2. Pokud je během jedné z fází výroby tohoto zboží samotný základní produkt zpracován na jiný důkladněji zpracovaný základní produkt a použit v pozdější fázi, potom se za skutečně použitý považuje pouze tento důkladněji zpracovaný základní produkt.
3. Množství skutečně použitých produktů ve smyslu odstavce 1 se určují pro každé vyvážené zboží.
4. Odchylně od odstavců 1, 2 a 3 v případě pravidelného vývozu zboží, které vyrábí určitý podnik podle jasně definovaných technických podmínek a které má stálé vlastnosti a jakost, lze daná množství na základě dohody s příslušnými orgány určovat buď z výrobního plánu pro zboží, nebo z průměrných množství produktu použitých během stanovené doby při výrobě daného množství tohoto zboží. Množství produktů takto určená zůstávají základem pro výpočet, pokud nedojde k žádné změně podmínek, za kterých se zboží vyrábí.
S výjimkou případu, kdy daná množství úředně schválí příslušný orgán, se množství produktů takto stanovená potvrzují alespoň jednou za rok.
Článek 11
1. Pokud jde o zboží uvedené v příloze III, referenční množství v kilogramech základního produktu na 100 kg zboží je množství v uvedené příloze u každého druhu tohoto zboží.
V případě čerstvých těstovin se však množství základních produktů stanovená v příloze III sníží na rovnocenné množství sušených těstovin vynásobením těchto množství procentním podílem sušiny z těstovin a jejich vydělením číslem 88.
2. Pokud bylo zboží uvedené v příloze III vyrobeno částečně z produktů, u kterých se vyplácení vývozní náhrady řídí nařízením (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů, referenční množství týkající se těchto prvně jmenovaných produktů se určí v souladu s články 6 až 10.
Článek 12
1. Pro účely stanovení skutečně použitých množství zemědělských produktů se použijí odstavce 2 a 3.
2. Všechny zemědělské produkty použité ve smyslu článku 10, u kterých vzniká nárok na náhradu a které se v obvyklém průběhu výrobního procesu ztrácejí v takových formách, jako je pára nebo kouř, nebo přeměnou na neobnovitelný prach nebo popel, jsou způsobilé pro náhradu ohledně všech použitých množství.
3. Každé množství zboží, které není skutečně vyvezeno, není způsobilé pro náhrady ohledně skutečně použitých množství zemědělských produktů.
Pokud má toto zboží stejné složení jako zboží skutečně vyvezené, může se použít poměrné snížení množství zemědělských produktů skutečně použitých při výrobě druhého jmenovaného zboží.
Článek 13
1. Odchylně od čl. 12 odst. 3 jsou ztráty v hodnotě nejvýše 2 % hmotnostních, které jsou nedílnou součástí výroby tohoto zboží, způsobilé pro náhrady.
Prahová hodnota 2 % se vypočítá jako poměr hmotnosti sušiny všech použitých surovin, po odečtení množství uvedených v čl. 12 odst. 2, k hmotnosti sušiny skutečně vyvezeného zboží nebo pomocí použití jakékoli jiné metody výpočtu vhodné s ohledem na podmínky výroby zboží.
2. Pokud jsou ztráty, které jsou nedílnou součástí výroby zboží, vyšší než 2 %, není nadměrná ztráta způsobilá pro náhrady, pokud jde o množství skutečně použitých zemědělských produktů. Příslušné orgány členských států však mohou přijmout řádně odůvodněné vyšší ztráty. Členské státy oznámí Komisi případy, ve kterých příslušné orgány přijaly vyšší ztráty, jakož i důvody, proč tak učinily.
3. Pro náhrady jsou způsobilá skutečně použitá množství zemědělských produktů obsažená v reziduích.
4. V případech, kdy vznikají vedlejší produkty, se množství skutečně použitých zemědělských produktů připisují k vyvezenému zboží a k vedlejším produktům, a to v uvedeném pořadí.
ODDÍL 3
Sazby náhrady
Článek 14
1. Sazbu náhrady pro základní produkty uvedené v příloze I tohoto nařízení, vyvážené ve formě zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, jak je stanoveno v článku 164 nařízení (ES) č. 1234/2007, stanoví Komise na 100 kg základního produktu na stejnou dobu jako v případě náhrad pro takové produkty vyvážené nezpracované.
2. Odchylně od odstavce 1 může být náhrada stanovena podle jiného časového rozvrhu určeného v souladu s postupem uvedeným v čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009.
Článek 15
1. Sazbu náhrady stanoví Komise se zvláštním ohledem na následující skutečnosti:
a)
průměrné náklady vzniklé zpracovatelským odvětvím v souvislosti se získáváním dodávek základních produktů na trhu Unie a ceny existující na světovém trhu;
b)
úroveň náhrady pro vývoz zpracovaných zemědělských produktů uvedených v příloze I Smlouvy, které jsou vyráběny za podobných podmínek;
c)
potřeba zajištění rovných podmínek hospodářské soutěže mezi odvětvími, která používají produkty Unie, a těmi, která používají produkty ze třetích zemí v režimu aktivního zušlechťovacího styku;
d)
na jedné straně vývoj rozpočtových výdajů a na straně druhé vývoj cen základních produktů na trhu v Unii a na světovém trhu;
e)
shoda s omezeními plynoucími z dohod uzavřených v souladu s článkem 218 Smlouvy.
2. Při stanovování sazeb náhrady se, je-li to vhodné, u základních produktů nebo u obdobných produktů berou v úvahu podpory nebo jiná opatření s rovnocenným účinkem použitelná ve všech členských státech v souladu s nařízením (ES) č. 1234/2007.
3. Náhrady poskytované pro vývoz zemědělských produktů obsažených ve zboží, na něž se nevztahuje příloha I Smlouvy, nesmí být vyšší než náhrady, které jsou vyplatitelné na tyto produkty v případě, že se vyvážejí nezpracované.
Článek 16
1. V případě bramborového škrobu kódu KN 1108 13 00 se sazba náhrady stanoví odděleně, v ekvivalentu kukuřice, a to postupem podle čl. 195 odst. 2 nařízení (ES) č. 1234/2007 tak, že se použijí kritéria stanovená v čl. 15 odst. 1 tohoto nařízení. Použitá množství bramborového škrobu se převádějí na ekvivalentní množství kukuřice v souladu s článkem 8 tohoto nařízení.
2. V případě směsí D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60, pokud dotyčná strana nevypracuje prohlášení uvedené v článku 45, v němž uvede informace požadované podle čl. 48 odst. 1 písm. d), nebo pokud dotyčná strana své prohlášení uspokojivě nedoloží, sazba náhrady pro tyto směsi je sazbou pro základní produkt, u něhož se uplatňuje nejnižší sazba náhrady.
Článek 17
1. Náhrada pro škroby kódů KN 1108 11 00 až 1108 19 90 nebo produkty uvedené v písm. d) části I přílohy I nařízení (ES) č. 1234/2007 vzniklé zpracováním těchto škrobů se poskytne pouze na základě předložení prohlášení dodavatele těchto produktů, v němž se potvrzuje, že tyto produkty byly vyrobeny přímo z obilovin, brambor nebo rýže, kromě veškerého použití vedlejších produktů získaných při výrobě jiných zemědělských produktů nebo zboží.
2. Prohlášení uvedené v odstavci 1 se až do odvolání vztahuje ke všem dodávkám téhož výrobce. Ověřuje se v souladu s článkem 45.
Článek 18
1. Pokud obsah sušiny bramborového škrobu obdobného kukuřičnému škrobu podle čl. 3 odst. 1 činí nejméně 80 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 80 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/80 procenta skutečné sušiny.
U všech ostatních škrobů o obsahu sušiny nejméně 87 % je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny nižší než 87 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/87 procenta skutečné sušiny.
2. Pokud obsah sušiny v glukózových nebo maltodextrinových sirupech kódů KN 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 nebo 2106 90 55 činí nejméně 78 %, je sazba vývozní náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14. Pokud je obsah sušiny těchto sirupů nižší než 78 %, je sazba náhrady sazbou stanovenou v souladu s článkem 14, vynásobenou 1/78 procenta sušiny.
3. Pro účely odstavce 1 se obsah sušiny u škrobů určí pomocí metody uvedené v příloze IV nařízení Komise (ES) č. 687/2008 (11) a obsah sušiny glukózových nebo maltodextrinových sirupů se určí pomocí metody 2 uvedené v příloze II směrnice Komise 79/796/EHS (12) nebo kterékoli jiné vhodné metody analýzy, která poskytuje přinejmenším stejné záruky.
4. Je-li předloženo prohlášení uvedené v článku 45, nahlásí žadatel obsah sušiny u použitých škrobů nebo glukózových nebo maltodextrinových sirupů.
Článek 19
1. Náhrady pro kasein kódu KN 3501 10, kaseináty kódu KN 3501 90 90 nebo pro vaječný albumin kódu KN 3502 11 90 a 3502 19 90 vyvážené v nezměněném stavu se mohou lišit podle místa určení, pokud si to vyžaduje některá z těchto skutečností:
a)
situace ve světovém obchodě ohledně těchto druhů zboží;
b)
specifické požadavky určitých trhů;
c)
dohody o mezinárodním obchodu.
2. Sazba náhrad pro zboží kódů KN 1902 11 00, 1902 19 a 1902 40 10 se může lišit podle místa určení.
3. Náhrada se může lišit podle toho, zda je či není stanovena předem v souladu s článkem 26.
Článek 20
1. Sazba náhrady je sazbou platnou v den, kdy se zboží vyváží, s výjimkou následujících případů:
a)
v souladu s článkem 26 byla podána žádost o to, aby sazba náhrady byla stanovena předem;
b)
v souladu s čl. 37 odst. 2 byla podána žádost a sazba náhrady byla stanovena předem v den, kdy byla žádost o osvědčení o náhradě předložena.
2. Pokud se uplatňuje systém stanovení sazby náhrady předem, sazba platná v den, kdy byla předložena žádost o stanovení náhrady předem, se použije u zboží vyváženého později během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s čl. 35 odst. 2.
V případě zpracovaných výrobků z obilovin a rýže se sazba náhrady upraví za použití stejných pravidel, která se použijí při stanovení náhrad předem pro základní produkty vyvážené nezpracované, avšak za použití přepočítacích koeficientů stanovených v příloze V.
3. Na výpisy z osvědčení o náhradě ve smyslu nařízení (ES) č. 376/2008 se nevztahuje stanovení náhrady předem bez ohledu na osvědčení, z nichž pocházejí.
KAPITOLA III
OSVĚDČENÍ O NÁHRADĚ
ODDÍL 1
Obecná ustanovení
Článek 21
1. Členské státy vydávají žadateli bez ohledu na jeho místo usazení v Unii osvědčení o náhradě, která jsou platná na celém území Unie.
Osvědčení o náhradě zaručují vyplacení náhrady za předpokladu, že jsou splněny podmínky stanovené v kapitole V. Podmínky mohou obsahovat i stanovení sazeb náhrad předem. Osvědčení jsou platná pouze na jedno rozpočtové období.
2. Poskytování náhrad pro vývoz základních produktů ve formě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení nebo pro obiloviny umístěné pod celní dohled určené k výrobě lihovin uvedených v článku 2 nařízení (ES) č. 1670/2006 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě vydaným v souladu s článkem 24 tohoto nařízení.
Obiloviny uvedené v prvním pododstavci se považují za vyvezené.
První pododstavec se nepoužije na dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 nebo na vývoz uvedený v kapitole IV tohoto nařízení.
3. Poskytování náhrady v rámci systému stanovení náhrad předem podle čl. 20 odst. 2 je podmíněno předložením osvědčení o náhradě, ve kterém se uvádí stanovení sazeb náhrad předem.
Článek 22
1. Nařízení (ES) č. 376/2008 se vztahuje na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
2. Ustanovení nařízení (ES) č. 376/2008 o právech a povinnostech vyplývajících z osvědčení o náhradě vyjádřených v množstvích se použijí obdobně na práva a povinnosti vyplývající z osvědčení o náhradě uvedených v tomto nařízení pro částky vyjádřené v eurech, přičemž se zohlední příloha VI tohoto nařízení.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 tohoto článku se čl. 7 odst. 2 a 4, články 8, 11 a 13, čl. 17 odst. 1, články 20, 23, 31, 32 a 34, čl. 35 odst. 6 a články 41, 45, 46 a 48 nařízení (ES) č. 376/2008 nepoužijí na osvědčení o náhradě uvedená v tomto nařízení.
4. Pro účely článků 39 a 40 nařízení (ES) č. 376/2008 nelze prodloužit platnost osvědčení, která vyprší 30. září.
V těchto případech se osvědčení na všechny částky, o které nebylo požádáno z důvodu vyšší moci, zruší a příslušná jistota se uvolní.
Článek 23
1. Žádosti o osvědčení o náhradě, kromě žádostí týkajících se projektů potravinové pomoci uvedených v článku 36, jsou platné pouze tehdy, pokud byla složena jistota rovnající se 10 % částky, o kterou se žádá, v souladu s podmínkami stanovenými v článku 14 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. Jistota se uvolňuje v souladu s podmínkami stanovenými v článku 40 tohoto nařízení.
Článek 24
1. Žádost o osvědčení o náhradě a samotné osvědčení o náhradě vychází z tiskopisu „Vývozní licence nebo osvědčení o stanovení náhrady předem“ uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008 a udává částku v eurech.
Uvedené dokumenty se vyplňují v souladu s pokyny uvedenými v příloze VI tohoto nařízení.
2. Pokud žadatel nemá v úmyslu vyvážet zboží z jiného členského státu, než je stát, v němž žádá o osvědčení o náhradě, může příslušný orgán vzniklé osvědčení o náhradě uchovávat, zejména v elektronické podobě. V takovém případě informuje příslušný orgán žadatele o tom, že jeho osvědčení o náhradě bylo zaevidováno, a poskytne mu informace uvedené ve vyhotovení osvědčení o náhradě určeném pro držitele (dále jen „vyhotovení č. 1“). Vyhotovení osvědčení o náhradě určené pro vydávající orgány (dále jen „vyhotovení č. 2“) se nevydává.
Příslušný orgán zaznamená všechny informace z osvědčení o náhradě uvedených v oddílech III a IV přílohy VI a částky požadované na základě osvědčení.
Článek 25
1. Závazky vyplývající z osvědčení nejsou převoditelné. Práva vyplývající z osvědčení může převádět jejich držitel během doby jejich platnosti za předpokladu, že práva vyplývající z každého osvědčení či výpisu z osvědčení jsou převedena pouze na jediného nabyvatele. Tento převod se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu.
2. Nabyvatelé nesmí svá práva dále převádět, mohou je ale převádět zpět na držitele. Zpětný převod na držitele se týká pouze částek, které ještě nejsou zapsány do osvědčení nebo výpisu. V těchto případech zapíše vydávající orgán v kolonce 6 osvědčení jeden z údajů stanovených v příloze VIII.
3. V případě žádosti držitele o převod práv nebo v případě zpětného převodu práv nabyvatelem na držitele uvede vydávající orgán nebo subjekt či subjekty jmenované každým členským státem na osvědčení nebo případně na výpisu z osvědčení toto:
a)
jméno a adresu nabyvatele podle odstavce 1 nebo údaj uvedený v odstavci 2;
b)
datum převodu nebo zpětného převodu na držitele potvrzené razítkem orgánu nebo subjektu.
4. Převod nebo zpětný převod na držitele nabývá platnosti dnem uvedení daného údaje podle odst. 3 písm. b).
Článek 26
1. Žádosti o stanovení sazeb náhrady předem se dotýkají všech platných sazeb náhrady.
2. Žádost o stanovení náhrady předem se může předkládat buď v době žádosti o osvědčení o náhradě, nebo kdykoli po dni, kdy bylo osvědčení o náhradě poskytnuto.
3. Žádosti o stanovení náhrady předem se podávají v souladu s oddílem II přílohy VI za použití tiskopisu uvedeného v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Stanovení náhrady předem se nevztahuje na vývoz, který se uskutečnil přede dnem, kdy byla žádost předložena.
4. Žádosti o stanovení náhrady předem předložené ve čtvrtek se považují za předložené následující pracovní den.
Článek 27
1. Držitel osvědčení o náhradě může žádat o výpis z osvědčení v podobě uvedené v příloze I nařízení (ES) č. 376/2008. Žádost musí obsahovat informace uvedené v bodě 3 oddíle II přílohy VI tohoto nařízení.
Částka, na kterou se o výpis žádá, se zaznamená na původním osvědčení.
2. Aniž je dotčen článek 9 nařízení (ES) č. 376/2008, výpisy platné v celé Unii se mohou vyhotovovat z osvědčení, která se evidují jako platná osvědčení v jednom členském státě.
Článek 28
1. Každý vývozce vyplňuje zvláštní žádost o platbu ve smyslu článku 46 nařízení (ES) č. 612/2009. Předkládá se orgánu, který je odpovědný za platbu, společně s odpovídajícími osvědčeními, s výjimkou případu zaevidování osvědčení podle čl. 24 odst. 2 tohoto nařízení nebo v případě vývozu, který není pokryt osvědčeními o náhradě.
Příslušný orgán nemusí zvláštní žádost považovat za podklady pro výplatu uvedené v čl. 46 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Příslušný orgán může považovat zvláštní žádost za vývozní prohlášení ve smyslu čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009. V takovém případě je den, kdy orgán odpovědný za platbu podle odstavce 2 tohoto článku obdrží zvláštní žádost, dnem, kdy uvedený orgán obdrží vývozní prohlášení. Ve všech ostatních případech musí zvláštní žádost obsahovat podrobné údaje z vývozního prohlášení, včetně referenčního čísla vývozního prohlášení.
2. Orgán odpovědný za platbu určuje částku požadovanou na základě informací obsažených ve zvláštní žádosti, přičemž se za základ považuje výhradně množství a povaha vyváženého(vyvážených) základního(základních) produktu(ů) a platná(é) sazba(y) náhrady(náhrad). Zmíněné údaje se ve vývozním prohlášení uvedou jasně nebo se v něm na ně jasně odkáže.
Orgán odpovědný za platbu zaznamená uvedenou částku na osvědčení o náhradě do šesti měsíců ode dne obdržení zvláštní žádosti.
Osvědčení se zapisuje na zadní straně vyhotovení č. 1. Kolonky 28, 29 a 30 musí obsahovat částku v eurech místo množství.
Třetí pododstavec se použije obdobně na osvědčení vedená v elektronické podobě.
3. Není-li osvědčení o náhradě po zapsání zaevidováno podle čl. 24 odst. 2, vyhotovení č. 1 osvědčení se vrací držiteli nebo je na žádost vývozce uchovává platební orgán.
4. Jistota zadržená ohledně částky, která byla zapsána do osvědčení o náhradě vzhledem k vyvezenému zboží, se může uvolnit nebo může být převedena tak, aby zaručovala vyplacení náhrady předem v souladu s hlavou II kapitolou 2 nařízení (ES) č. 612/2009.
Článek 29
1. O osvědčení o náhradě vydaná pro jediné rozpočtové období se může žádat odděleně v šesti tranších. Žádosti o osvědčení se mohou předkládat nejpozději dne:
a)
7. září, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. října;
b)
7. listopadu, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. prosince;
c)
7. ledna, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. února;
d)
7. března, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. dubna;
e)
7. května, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. června;
f)
7. července, pokud jde o osvědčení k použití ode dne 1. srpna.
2. O osvědčení o náhradě mohou hospodářské subjekty žádat pouze v souvislosti s tranší, která odpovídá prvnímu termínu po dni podání žádosti uvedenému v odst. 1.
Článek 30
Termín pro oznámení žádostí o osvědčení členskými státy Komisi je tento:
a)
14. září, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
14. listopadu, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
14. ledna, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
14. března, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
14. května, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
14. července, pokud jde o osvědčení uvedená v čl. 29 odst. 1 písm. f).
Článek 31
1. Celková částka, ohledně které lze osvědčení o náhradě vydat pro každé rozpočtové období, se určí v souladu s odstavcem 2.
2. Od částky, která představuje maximální výši náhrad, stanovenou v souladu s čl. 9 odst. 2 dohody, se odečítají tyto složky:
a)
částka převyšující maximální částku a neoprávněně poskytnutá během předchozího rozpočtového roku;
b)
částka vyhrazená k pokrytí vývozu podle kapitoly IV tohoto nařízení;
c)
částky, ohledně kterých byla vydána osvědčení o náhradě platná během dotčeného rozpočtového období.
3. Částka, ohledně které byla vydaná osvědčení podle článku 41 vrácena, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
4. Jakákoliv částka vyhrazená k pokrytí vývozu uvedeného v kapitole IV, která zůstává nevyužita, se připočte k číselnému údaji získanému v souladu s odstavcem 2.
5. Pokud ohledně částek uvedených v odst. 2 písm. a), b) a c) panuje nejistota, zohlední se tato skutečnost při určování konečné částky.
Článek 32
Celková částka, ohledně které lze osvědčení vydat pro každou z tranší uvedených v článku 29, je:
a)
30 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. září, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. a);
b)
27 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. listopadu, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. b);
c)
32 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. ledna, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. c);
d)
44 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. března, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. d);
e)
67 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. května, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. e);
f)
100 % částky vypočítané v souladu s článkem 31, stanovené dne 14. července, v případě tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f).
ODDÍL 2
Žádost o vydání osvědčení o náhradě
Článek 33
1. Pokud celková částka požadovaná v žádostech obdržených pro jedno z dotčených období převyšuje maximální částku uvedenou v čl. 31 odst. 2, stanoví Komise koeficient snížení použitelný u všech žádostí předložených před odpovídajícím datem uvedeným v článku 29 tak, aby byla dodržena maximální částka uvedená v článku 31.
Komise zveřejní koeficient v Úředním věstníku Evropské unie do pěti pracovních dnů ode dnů uvedených v článku 30.
2. Pokud Komise stanoví koeficient snížení, osvědčení se vydávají na požadovanou částku vynásobenou 1 mínus koeficient snížení stanovený podle odstavce 1 tohoto článku nebo čl. 34 odst. 3 písm. a).
Pokud však jde o tranše uvedené v čl. 29 odst. 1 písm. f), mohou žadatelé stahovat své žádosti do pěti pracovních dnů od zveřejnění koeficientu v Úředním věstníku Evropské unie.
3. Členské státy oznámí Komisi do 1. srpna částky uvedené v žádostech o osvědčení o náhradě, stažených podle odst. 2 druhého pododstavce.
Článek 34
1. Pokud po termínu pro předložení žádostí o osvědčení o náhradě vzhledem ke konkrétní tranši uvedené v čl. 29 odst. 1 nebyl zveřejněn koeficient snížení podle čl. 33 odst. 1, hospodářské subjekty mohou předložit žádost o vydání osvědčení o náhradě na jakoukoli zbývající částku, která je k dispozici v rámci uvedené tranše a o niž ještě nebylo žádáno.
Žádost se předloží během období do dalšího termínu uvedeného v čl. 29 odst. 1.
2. Členské státy oznámí Komisi žádosti předložené v průběhu každého týdne vždy následující pondělí. Odpovídající osvědčení se mohou vydávat počínaje středou následující po oznámení, nevydá-li Komise jiné pokyny.
3. Pokud celková částka, ohledně které jsou obdrženy žádosti v konkrétním týdnu podávání žádostí, překročí zbývající částku, která je k dispozici, uvedenou v odstavci 1, Komise přijme jedno z následujících opatření:
a)
stanoví koeficient snížení použitelný u žádostí o osvědčení o náhradě, předložených v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které byly oznámeny Komisi a pro které dosud nebyla vydána osvědčení o náhradě;
b)
nařídí členským státům, aby zamítly žádosti předložené v konkrétním týdnu předkládání žádostí, které se teprve musí oznámit Komisi;
c)
pozastaví předkládání žádostí o osvědčení o náhradě.
4. Každé nařízení přijaté podle odstavce 3 se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie do tří dnů po oznámení žádostí uvedených v odstavci 2.
Článek 35
1. Osvědčení o náhradě jsou platná ode dne vydání, jak je stanoveno v čl. 22 odst. 1 nařízení (ES) č. 376/2008.
2. S výhradou druhého pododstavce jsou osvědčení o náhradě platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla podána žádost o osvědčení, nebo do posledního dne rozpočtového období podle toho, který den nastane dříve.
Osvědčení o náhradě uvedená v článku 36 jsou platná do posledního dne pátého měsíce po měsíci, v němž byla žádost o osvědčení podána.
3. Jsou-li sazby náhrady stanoveny předem v souladu s článkem 26, zůstávají v platnosti do posledního dne platnosti osvědčení.
Článek 36
Nařízení Komise (ES) č. 2298/2001 (13) se použije na žádosti o osvědčení o náhradě a osvědčení o náhradě vydaná na vývoz zboží, které je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody.
Článek 37
1. Pro účely článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 se použijí odstavce 2 až 11 tohoto článku.
2. Od 1. října každého rozpočtového období se podle tohoto článku mohou mimo období stanovená v článcích 29 a 34 podávat žádosti o osvědčení v souvislosti s nabídkovým řízením vyhlášeným v dovážející třetí zemi, obsahující stanovení vývozní náhrady předem v den předložení žádosti, pokud souhrn částek odpovídající jednomu nabídkovému řízení, ohledně něhož jeden nebo více vývozců podalo jednu nebo více žádostí o osvědčení o náhradě a ohledně něhož dosud nebylo vydáno žádné osvědčení, nepřevyšuje částku 2 milionů EUR.
Uvedené omezení se však může zvýšit na 4 miliony EUR, pokud žádný z koeficientů snížení zveřejněných od začátku rozpočtového období a uvedených v čl. 33 odst. 1 nebo v čl. 34 odst. 3 nepřesahuje 50 %.
3. Částka, ohledně které se osvědčení žádá nebo žádají, nesmí přesahovat množství uvedené v nabídkovém řízení, vynásobené odpovídající(mi) sazbou(sazbami) náhrady, stanovenou(stanovenými) předem v den předložení žádosti. Nepřihlíží se k přípustným odchylkám nebo k opcím stanoveným v oznámení o nabídkovém řízení.
4. Kromě údajů uvedených v čl. 47 odst. 3 prvním pododstavci nařízení (ES) č. 376/2008 členské státy sdělí neprodleně Komisi částky, ohledně kterých byly podány žádosti o každé osvědčení, a den a dobu předložení každé žádosti.
5. Pokud částky oznámené podle odstavce 4 po připočtení k částkám, ohledně kterých již byly v rámci téhož nabídkového řízení podány žádosti o jedno či více osvědčení, překročí příslušné omezení podle odstavce 2, informuje Komise členské státy do dvou pracovních dnů ode dne obdržení dodatečné informace podle odstavce 4 o tom, že osvědčení o náhradě nebude hospodářskému subjektu vydáno.
6. Komise může pozastavit používání odstavce 2, pokud kumulovaný součet částek v osvědčeních o náhradě, která mohou být vydána v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008, převyšuje 4 miliony EUR v jednom rozpočtovém období. Rozhodnutí o pozastavení se zveřejňuje v Úředním věstníku Evropské unie.
7. Odchylně od čl. 35 odst. 1 a 2 tohoto nařízení jsou osvědčení o náhradě vydaná podle článku 47 nařízení (ES) č. 376/2008 platná ode dne, kdy jsou vydána ve smyslu čl. 22 odst. 2 nařízení (ES) č. 376/2008. Osvědčení o náhradě jsou platná do konce osmého měsíce po měsíci vydání nebo do 30. září podle toho, který den nastane dříve. Sazby stanovené předem jsou platné do posledního dne platnosti osvědčení.
8. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. a) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, zrušil smlouvu, uvolní příslušný orgán jistotu v případech, kdy je sazba náhrady na základní produkt, která je stanovena předem a odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení.
9. Pokud bylo ke spokojenosti příslušného orgánu v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. b) nařízení (ES) č. 376/2008 prokázáno, že, z důvodů vybraným účastníkem nabídkového řízení nezaviněných a nepovažovaných za případ vyšší moci, subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, mu uložil změny ve smlouvě, příslušný orgán může prodloužit dobu platnosti osvědčení a období, během něhož se má použít sazba náhrady stanovené předem, až do 30. září.
10. Pokud vybraný účastník nabídkového řízení předloží důkaz v souladu s čl. 47 odst. 9 písm. c) nařízení (ES) č. 376/2008, že v oznámení o nabídkovém řízení nebo ve smlouvě uzavřené po výběru nabídky je stanovena přípustná odchylka nebo opce vyšší než 5 % a že subjekt, který vyhlásil nabídkové řízení, využil této doložky, je závazek vyvézt považován za splněný, pokud je vyvezené množství nejvíce o 10 % menší než množství odpovídající částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
První pododstavec se použije za podmínky, že sazba náhrady stanovená předem ohledně základního produktu, která odpovídá nejvyšší náhradě v porovnání s ostatními použitými základními produkty, je vyšší nebo se rovná sazbě náhrady platné v poslední den platnosti osvědčení. V těchto případech se sazba ve výši 95 % uvedená v čl. 40 odst. 3 a 5 tohoto nařízení nahrazuje sazbou ve výši 90 %.
11. Pro účely odstavců 1 až 10 tohoto článku činí lhůta 21 dnů uvedená v čl. 47 odst. 5 nařízení (ES) č. 376/2008 44 dnů.
ODDÍL 3
Jistoty
Článek 38
1. Vydání osvědčení o náhradě zavazuje držitele k tomu, aby žádal o náhrady na zboží vyvážené během doby platnosti osvědčení o náhradě rovnající se částce, na kterou bylo osvědčení vydáno.
Složí se jistota uvedená v článku 23, aby se zaručilo dodržení závazku uvedeného v prvním pododstavci.
2. Závazek uvedený v odst. 1 prvním pododstavci tohoto článku se považuje za zásadní požadavek ve smyslu čl. 20 odst. 2 nařízení (EHS) č. 2220/85.
Článek 39
1. Zásadní požadavek se považuje za splněný, pokud vývozce odeslal zvláštní žádost vztahující se na zboží vyvezené během doby platnosti osvědčení o náhradě v souladu s podmínkami stanovenými v článku 28 a v oddílu V přílohy VI.
2. Pokud zvláštní žádost není vývozním prohlášením, musí být předložena do tří měsíců ode dne uplynutí doby platnosti osvědčení o náhradě, jehož číslo je vyplněné na zvláštní žádosti, s výjimkou případů vyšší moci.
Není-li dodržena lhůta tří měsíců stanovená v prvním pododstavci, zásadní požadavek nelze považovat za splněný.
3. Doklad o splnění zásadního požadavku se poskytuje tak, že se příslušnému orgánu předloží vyhotovení č. 1 osvědčení o náhradě řádně zaevidovaného v souladu s čl. 28 odst. 2. Uvedený doklad se předloží do konce dvanáctého měsíce po skončení období platnosti osvědčení o náhradě.
První pododstavec se obdobně použije na osvědčení zaevidovaná podle čl. 24 odst. 2.
4. Odchylně od čl. 22 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2220/85 jistota stanovená v článku 23 tohoto nařízení propadá v poměru k částce, ohledně níž nebyl předložen požadovaný doklad ve lhůtě stanovené v odstavcích 2 a 3 tohoto článku.
Článek 40
1. Pokud se používá koeficient snížení podle čl. 33 odst. 2 nebo čl. 34 odst. 3 písm. a), část jistoty rovnající se složené částce vynásobené koeficientem snížení se uvolní okamžitě.
2. Stáhne-li žadatel svou žádost o osvědčení v souladu s čl. 33 odst. 2 druhým pododstavcem, uvolní se 80 % původní jistoty.
3. Jistota se uvolní v plné výši, jakmile držitel osvědčení požádá o náhrady, které celkem činí 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno.
4. Členské státy mohou na žádost držitele uvolnit jistotu ve splátkách v poměru k částkám, ohledně kterých byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3 za předpokladu, že byl předložen doklad o tom, že bylo požádáno o částku rovnající se nejméně 5 % částky uvedené v osvědčení.
5. Pokud byly podány žádosti o náhrady na méně než 95 % částky, ohledně níž bylo osvědčení vydáno, část jistoty, která se rovná 10 % rozdílu mezi 95 % částky, na niž bylo osvědčení vydáno, a skutečně použitou částkou náhrad, propadá.
6. Je-li částka, ohledně níž byly splněny podmínky uvedené v čl. 39 odst. 1 a 3, nižší než 5 % částky uvedené v osvědčení, celá jistota propadá.
7. Pokud celková částka jistoty, která má propadnout, dosahuje 100 EUR nebo méně na dané osvědčení, dotyčný členský stát uvolní celou jistotu.
Článek 41
1. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající počátečním dvěma třetinám jeho doby platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 40 %, přičemž se pro tyto účely započítává jakákoli část dne jako celý den.
2. Pokud se osvědčení nebo výpis z osvědčení vrátí vydávajícímu orgánu v době odpovídající poslední třetině jeho doby platnosti nebo během měsíce po datu skončení platnosti, odpovídající částka jistoty, která má propadnout, se sníží o 25 %.
3. Odstavce 1 a 2 se použijí pouze na osvědčení a výpisy z osvědčení vrácené vydávajícímu orgánu během rozpočtového období, na které byla tato osvědčení vydána, za předpokladu, že se vrátí nejpozději do 31. srpna uvedeného období.
KAPITOLA IV
VÝVOZ NEKRYTÝ OSVĚDČENÍM
Článek 42
1. Osvědčení se nevyžadují pro vývoz, u kterého žádosti, jež předloží hospodářský subjekt během rozpočtového roku, nezakládají nárok na vyplacení částky vyšší než 100 000 EUR.
2. Osvědčení se nevyžadují pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009.
3. Odstavce 1 a 2 se rovněž použijí na vývoz uskutečňovaný hospodářskými subjekty, které získaly osvědčení o náhradě během dotyčného rozpočtového období nebo které byly držiteli takového osvědčení v den vývozu.
4. Odstavce 1, 2 a 3 se použijí pouze v členském státě, ve kterém je hospodářský subjekt usazen.
Článek 43
1. V každém rozpočtovém období je vývoz uvedený v čl. 42 odst. 1 způsobilý pro výplatu náhrady v rozsahu celkové rezervy 40 milionů EUR pro každý rozpočtový rok.
2. Náhrady pro vývoz, který je součástí fungování mezinárodní potravinové pomoci ve smyslu čl. 10 odst. 4 dohody, a náhrady pro dodávky uvedené v čl. 4 odst. 1 druhém pododstavci třetí odrážce, čl. 33 odst. 1, čl. 37 odst. 1, čl. 41 odst. 1 a čl. 43 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009 se nezohlední při stanovení výše výdajů v rámci rezervy uvedené v odstavci 1.
Článek 44
1. Pokud součet částek, které členské státy oznámí v souladu s článkem 53, dosahuje 30 milionů EUR, může Komise při zohlednění mezinárodních závazků Unie pozastavit používání čl. 43 odst. 1 u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě nejvýše na 20 pracovních dnů.
2. Za podmínek stanovených v odstavci 1 může Komise v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (ES) č. 1216/2009 pozastavit používání čl. 43 odst. 1 tohoto nařízení u vývozu nekrytého osvědčením o náhradě na období delší než 20 pracovních dnů.
KAPITOLA V
ZÁVAZKY VÝVOZCE
Článek 45
1. Před vývozem zboží podává dotyčná strana prohlášení o množstvích základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, které byly skutečně použity, ve smyslu článku 10, při výrobě tohoto zboží, na které bude žádat o náhradu, nebo odkáže na uvedené složení, bylo-li určeno v souladu s čl. 10 odst. 4.
2. Pokud bylo při výrobě zboží k vývozu použito zboží, v prohlášení dotyčné strany se uvede skutečně použité množství zboží a povaha a množství každého ze základních produktů, produktů získaných jejich zpracováním a/nebo produktů obdobných jedné z těchto dvou kategorií v souladu s článkem 3, z níž bylo zboží získáno.
Dotyčná strana poskytne příslušným orgánům na podporu svého prohlášení všechny dokumenty a informace, které tyto orgány považují za důležité. Dotčené dokumenty a informace mohou být uchovávány a předkládány v elektronické podobě.
Příslušné orgány ověří správnost prohlášení jakýmikoli vhodným způsobem.
3. Na žádost příslušných orgánů členského státu, na jehož území se provádějí celní formality při vývozu, jim příslušné orgány jiného členského státu přímo sdělí všechny informace, které jsou schopny získat, aby bylo možné ověřit prohlášení předložené dotyčnou stranou.
Článek 46
Odchylně od článku 45 a po poradě s příslušnými orgány lze prohlášení o použitých produktech nebo zboží nahradit souhrnným prohlášením o množstvích použitých produktů nebo odkazem na prohlášení o těchto množstvích, pokud již byla určena podle čl. 10 odst. 4 a pod podmínkou, že výrobce dá orgánům k dispozici všechny informace nezbytné k ověření prohlášení.
Článek 47
1. Pokud vývozce nevypracuje prohlášení uvedené v článku 46 nebo neposkytne uspokojivé informace na podporu svého prohlášení, nemá nárok na náhradu.
2. Odchylně od odstavce 1 může dotyčná strana na svou výslovnou žádost obdržet náhradu, je-li dotyčné zboží uvedeno ve sloupcích 1 a 2 přílohy IV. Povaha a množství základních produktů vzatých v úvahu pro výpočet této náhrady se určuje z analýzy zboží k vývozu a v souladu s tabulkou v příloze IV. Příslušný orgán rozhodne o podmínkách, za kterých se provede analýza, a o informacích, které se mají poskytnout na podporu žádosti.
3. Náklady na tuto analýzu hradí vývozce.
Článek 48
1. Článek 45 se nepoužije na množství zemědělských produktů určená v souladu s přílohou III, s výjimkou následujícího:
a)
množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 vyvážených ve formě zboží získaného částečně z produktů, u kterých je platba vývozní náhrady upravena v nařízení (ES) č. 1234/2007, a částečně z jiných produktů v souladu s podmínkami stanovenými v čl. 11 odst. 2;
b)
množství vajec nebo vaječných výrobků vyvážených ve formě těstovin kódu KN 1902 11 00;
c)
množství sušiny v čerstvých těstovinách, jak je uvedeno v čl. 11 odst. 1;
d)
povaha základních produktů skutečně použitých při výrobě D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) kódů KN 2905 44 a 3824 60 a, v případě potřeby, podíl D-glucitolu (sorbitolu, sorbitu) získaného ze škrobových produktů a sacharózy;
e)
množství kaseinu vyváženého ve formě zboží kódu KN 3501 90 90;
f)
stupeň Bg piva ze sladu kódu KN 2202 90 10;
g)
množství nesladového ječmene přijatá příslušnými orgány.
Při popisu zboží uvedeného na vývozním prohlášení a v žádosti o náhradu na zboží uvedené v příloze III se zohlední nomenklatura v uvedené příloze.
2. Při analýze zboží pro účely článků 45, 46, 47 nebo odstavců 1 nebo 3 tohoto článku se použijí metody analýzy uvedené v nařízení Komise (ES) č. 904/2008 (14) nebo, v případě jejich neexistence, metody uvedené v nařízení Komise (ES) č. 900/2008 (15) nebo, v případě jejich neexistence, metody použitelné u klasifikace podobného zboží dováženého do Unie podle společného celního sazebníku.
3. Na dokumentu potvrzujícím vývoz se uvedou množství vyvezeného zboží a množství produktů uvedených v čl. 45 odst. 1 nebo odkaz na složení určené v souladu s čl. 10 odst. 4. Pokud se však používá čl. 47 odst. 2, druhá jmenovaná množství se nahradí množstvími základních produktů uvedených ve sloupci 4 přílohy IV, která odpovídají výsledkům analýzy vyvezeného zboží.
4. Aby mohla být poskytnuta náhrada na zboží kódů KN 0403 10 51 až 0403 10 99, 0403 90 71 až 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 a 3502 19 90, musí toto zboží splňovat požadavky nařízení (ES) č. 852/2004 a nařízení (ES) č. 853/2004, včetně požadavku, aby bylo připraveno ve schváleném zařízení a vyhovovalo požadavkům označení zdravotní nezávadnosti uvedeným v oddílu I přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004.
5. Pro účely článků 45 a 46 každý členský stát informuje Komisi o kontrolách různých druhů vyváženého zboží provedených na svém území. Komise podle toho informuje ostatní členské státy.
Článek 49
1. Podle článků 45 a 46 tohoto nařízení a za použití článku 12 nařízení (ES) č. 612/2009, pokud jde o zboží, které obsahuje obiloviny, rýži, mléko a mléčné výrobky nebo vejce uvedené v čl. 162 odst. 1 písm. a) bodě i), ii), v) a vii) a písm. b) nařízení (ES) č. 1234/2007, předloží dotyčná strana prohlášení o tom, že žádná z těchto složek nebyla dovezena ze třetích zemí, nebo přesně stanoví množství těchto produktů dovezených ze třetích zemí.
2. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 10 odst. 4, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
3. Pokud se žádá o to, aby byla daná množství určena v souladu s čl. 11 odst. 1 nebo v souladu s čl. 47 odst. 2, příslušný orgán může přijmout prohlášení dotyčné strany o tom, že obiloviny, rýže a mléčné a vaječné výrobky uvedené v odstavci 1, které byly dovezeny ze třetích zemí, se nepoužijí.
4. Prohlášení podle odstavců 1 až 3 musí být ověřena příslušnými orgány jakýmkoli vhodným způsobem.
KAPITOLA VI
PLATBA NÁHRADY
Článek 50
1. V případě zboží vyvezeného mezi 1. říjnem a 15. říjnem každého roku se náhrady nevyplatí před 16. říjnem.
Pokud se jedná o zboží vyvezené na základě předložení osvědčení o náhradě vydaného na rozpočtové období a pokud se Komise domnívá, že existuje nebezpečí, že Unie nesplní své mezinárodní závazky, platby náhrady naplánované po skončení uvedeného období se neprovedou před 16. říjnem. V tom případě se lhůty uvedené v čl. 46 odst. 8 nařízení (ES) č. 612/2009 mohou dočasně prodloužit na tři měsíce a 15 dní prostřednictvím nařízení, které se vyhlásí přede dnem 20. září v Úředním věstníku Evropské unie.
2. Pro zboží uvedené v příloze II tohoto nařízení a odchylně od článku 24 nařízení (ES) č. 612/2009 platí částka stanovená v čl. 24 odst. 1 písm. a) bodě ii) nařízení (ES) č. 612/2009 bez ohledu na zemi nebo území určení vývozu zboží:
a)
v případě zboží baleného pro maloobchodní prodej spotřebiteli v bezprostředním obalu o čisté hmotnosti nepřevyšující 2,5 kg nebo v nádobách o obsahu nejvýše 2 litry s označením ve smyslu čl. 1 odst. 3 písm. a) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES (16), jež buď uvádí dovozce do země určení, nebo jehož text je v úředním jazyce země určení nebo v jazyce srozumitelném v této zemi;
b)
v případech, kdy určitý vývozce nejméně dvanáctkrát v průběhu dvou let předcházejících datu žádosti o povolení, jak je uvedena v odstavci 3, vyváží zboží, které neobsahuje více než 90 % hmotnostních jakéhokoli jediného základního produktu, na nějž se vyplácí náhrada, které má stejný osmimístný kód KN a směřuje ke stejnému příjemci či stejným příjemcům.
3. V případech uvedených v odstavci 2 mohou členské státy na základě žádosti udělit úřední povolení osvobozující daného vývozce od povinnosti předložit doklady vyžadované podle článku 17 nařízení (ES) č. 612/2009 jiné, než je přepravní doklad.
Povolení uvedené v prvním pododstavci platí, není-li zrušeno, nejdéle po dobu dvou let a je obnovitelné. Členské státy mohou povolení podle vlastního uvážení zrušit a musí je okamžitě odebrat, zejména pokud mají důvodné podezření, že vývozce nedodržel podmínky v něm uvedené.
Osvobození udělená v souladu s prvním pododstavcem se pokládají za rizikové faktory, k nimž je třeba přihlédnout pro účely čl. 2 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 485/2008 (17).
Vývozci, kteří využívají osvobození, uvedou číslo povolení na jednotný správní doklad a na zvláštní žádost o platbu, jak je uvedena v článku 28 tohoto nařízení.
4. Odchylně od odstavce 3 mohou členské státy v případech uvedených v odst. 2 písm. b) osvobodit daného vývozce od povinnosti předložit přepravní doklady na veškerý vývoz, na nějž se vztahuje povolení, pokud se po daném vývozci žádá, aby předložil přepravní doklady k přinejmenším 10 % takových vývozních prohlášení nebo jeden ročně, podle toho, která z hodnot je větší, o čemž rozhodne členský stát podle kritérií stanovených v nařízení Komise (ES) č. 1276/2008 (18).
5. V případě zboží uvedeného v příloze II tohoto nařízení, jehož vývozní prohlášení bylo přijato nejpozději dne 30. září 2007 a k němuž vývozce nemůže předložit průkazní doklad uvedený v čl. 17 odst. 1 nařízení (ES) č. 612/2009, se zboží považuje za dovezené do třetí země po předložení kopie přepravního dokladu a buď jednoho z dokladů uvedených v čl. 17 odst. 2 nařízení (ES) č. 612/2009, nebo bankovního dokladu vydaného schválenými zprostředkovateli usazenými v Unii, který potvrzuje, že platba odpovídající vývozu je připsána na účet vývozce vedený u zprostředkovatelů, nebo dokladu o zaplacení.
6. Pro účely použití článku 27 nařízení (ES) č. 612/2009 členské státy přihlédnou k odstavci 5.
KAPITOLA VII
OZNAMOVACÍ POVINNOST
Článek 51
1. Členské státy oznámí Komisi před desátým dnem každého měsíce toto:
a)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých byla vrácena osvědčení o náhradě během předchozího měsíce v souladu s čl. 41 odst. 1;
b)
částky, vyjádřené v eurech, ohledně kterých bylo během předchozího měsíce stanoveno, že zásadní požadavek uvedený v článku 38 nebyl splněn;
c)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce, jak je uvedeno v článku 35;
d)
osvědčení o náhradě, vyjádřená v eurech, vydaná během předchozího měsíce v souladu s článkem 47 nařízení (ES) č. 376/2008.
Částky uvedené v prvním pododstavci písm. b) se rozlišují podle odkazu na rozpočtové období osvědčení o náhradě, k němuž se vztahují.
2. Před 1. listopadem každého roku oznámí členské státy Komisi celkové částky, vyjádřené v eurech, zapsané před 1. říjnem téhož roku do osvědčení o náhradě vydaných v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího kalendářního roku.
Článek 52
1. Členské státy nejpozději do konce měsíce po každém měsíci kalendářního roku sdělí Komisi prostřednictvím Systému výměny údajů, známého jako DEX (Data Exchange System), statistické údaje o zboží, na které se vztahuje toto nařízení a na něž byly v předchozím měsíci poskytnuty vývozní náhrady, přičemž údaje se rozepisují podle osmimístných kódů KN a zahrnují:
a)
množství tohoto zboží, vyjádřená v tunách nebo jiné stanovené měrné jednotce;
b)
výši vývozních náhrad, vyjádřenou v eurech, poskytnutých v předchozím měsíci na každý z dotyčných základních zemědělských produktů;
c)
množství každého ze základních zemědělských produktů, vyjádřená v tunách, pro která byly poskytnuty náhrady.
2. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky náhrad, vyjádřené v eurech, které skutečně poskytly během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, ve vztahu ke zboží vyvezenému v rozpočtovém období, jež skončilo 30. září předchozího roku, a během jakýchkoli předchozích rozpočtových období, která nebyla dosud oznámena, přičemž dotyčná období uvedou.
3. Pro účely odstavců 1 a 2 poskytnuté náhrady zahrnují platby předem.
4. Členské státy oznámí Komisi před 31. prosincem každého roku celkové částky, vyjádřené v eurech, zpětných uhrazení náhrad vyplacených neoprávněně, jež byly získány během rozpočtového období, jež skončilo 30. září téhož roku, přičemž uvedou dotyčné období (dotyčná období).
Článek 53
Členské státy oznámí Komisi nejpozději do pátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od šestnáctého dne do konce předchozího měsíce a nejpozději do dvacátého dne každého měsíce částky náhrad poskytnutých podle čl. 43 odst. 1 od prvního do patnáctého dne daného měsíce. Je-li to vhodné, členské státy informují Komisi o tom, že mezi příslušnými dny nebyly poskytnuty žádné částky.
KAPITOLA VIII
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 54
Nařízení (ES) č. 1043/2005 se zrušuje.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 55
Toto nařízení vstupuje v platnost druhým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se na žádosti předkládané od 8. července 2010 o osvědčení k použití od 1. října 2010.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 29. června 2010.
REGULAMENTUL (UE) NR. 578/2010 AL COMISIEI
din 29 iunie 2010
privind punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1216/2009 al Consiliului în ceea ce privește regimul de acordare a restituirilor la export pentru anumite produse agricole exportate sub formă de mărfuri care nu sunt incluse în anexa I la tratat, precum și criteriile de stabilire a cuantumurilor sumelor respective
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1216/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 de stabilire a regimului comercial aplicabil anumitor mărfuri rezultate din transformarea produselor agricole (1), în special articolul 8 alineatul (3) primul paragraf,
întrucât:
(1)
Regulamentul (CE) nr. 1043/2005 al Comisiei din 30 iunie 2005 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 3448/93 al Consiliului în ceea ce privește regimul de acordare a restituirilor la export pentru anumite produse agricole exportate sub formă de mărfuri care nu sunt incluse în anexa I la tratat, precum și criteriile de stabilire a cuantumurilor sumelor respective (2), a fost modificat de mai multe ori în mod substanțial. Deoarece sunt necesare noi modificări, respectivul regulament ar trebui înlocuit.
(2)
Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul unic OCP) (3) prevede că, în măsura necesară pentru a permite exportul anumitor produse agricole sub formă de anumite mărfuri prelucrate care nu figurează în anexa I la tratat, pe baza cursurilor sau a prețurilor produselor respective pe piața mondială, diferența dintre aceste cursuri sau prețuri și prețurile din Uniune poate fi acoperită printr-o restituire la export. Prin urmare, este oportun ca acordarea restituirilor pentru toate produsele agricole exportate sub formă de mărfuri neincluse în anexa I la tratat să se supună unor norme comune.
(3)
În scopul de a asigura aplicarea uniformă a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 în ceea ce privește acordarea restituirilor la export, este necesar ca mărfurile provenite din țări terțe folosite la fabricarea unor mărfuri care se exportă după ce au fost puse în prealabil în liberă circulație în Uniune să nu beneficieze de restituirile respective.
(4)
Este oportun să se acorde restituiri la export pentru mărfurile obținute direct din produse de bază, din produse rezultate din prelucrarea unor produse de bază sau din produse asimilate uneia din aceste categorii. Este oportun să se determine metoda de stabilire a sumei restituirii la export pentru fiecare dintre situațiile menționate anterior.
(5)
Regulamentul (CE) nr. 612/2009 al Comisiei din 7 iulie 2009 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (4) și Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 al Comisiei din 22 iulie 1985 de stabilire a normelor comune de aplicare a regimului de garanții pentru produsele agricole (5) se aplică în general mărfurilor neincluse în anexa I la tratat. Prin urmare, este necesar să se specifice modul în care se aplică anumite dispoziții din regulamentele respective.
(6)
În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1670/2006 al Comisiei din 10 noiembrie 2006 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1784/2003 al Consiliului în ceea ce privește stabilirea și acordarea de restituiri adaptate pentru cerealele exportate sub forma anumitor băuturi spirtoase (6) rata de restituire la export este cea aplicabilă în ziua punerii sub control vamal a cerealelor în scopul fabricării băuturilor spirtoase. Prin urmare, punerea sub control vamal a cerealelor destinate fabricării băuturilor spirtoase prevăzute la articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 1670/2006 ar trebui considerată ca echivalentă unui export în scopul acordării de restituiri la export.
(7)
Băuturile spirtoase sunt considerate mai puțin sensibile la prețul produselor agricole utilizate pentru fabricarea acestora decât alte mărfuri. Cu toate acestea, Protocolul 19 la Actul de aderare a Regatului Unit, a Irlandei și a Danemarcei prevede că trebuie adoptate măsurile necesare cu scopul de a facilita utilizarea cerealelor din Uniune pentru fabricarea băuturilor spirtoase obținute din cereale.
(8)
Numeroase mărfuri, fabricate de o întreprindere în condiții tehnice bine definite și prezentând caracteristici și calitate constante, sunt exportate cu regularitate. În scopul facilitării formalităților de export, este necesar să se adopte, pentru mărfurile în cauză, o procedură simplificată, bazată pe comunicarea efectuată de către producător autorităților competente, a informațiilor pe care aceste autorități le consideră necesare, în ceea ce privește condițiile de fabricare a mărfurilor menționate. În caz de înregistrare de către autoritățile competente a cantităților de produse agricole efectiv utilizate pentru fabricarea mărfurilor exportate, este necesar să se prevadă o confirmare anuală a acestei înregistrări, în scopul de a reduce riscurile derivate din lipsa comunicării unei modificări a cantităților respective.
(9)
Numeroase produse agricole sunt supuse unor variații naturale și sezoniere. În consecință, conținutul de produse agricole din mărfurile exportate poate varia. Prin urmare, suma restituirii trebuie determinată în funcție de cantitățile produselor agricole menționate, efectiv utilizate pentru fabricarea mărfurilor exportate. Cu toate acestea, în ceea ce privește anumite mărfuri cu compoziție simplă și relativ constantă, este oportun ca, în scopul simplificării administrative, să se prevadă determinarea sumelor restituirii în funcție de cantitățile de produse agricole stabilite în mod forfetar.
(10)
Pentru a putea beneficia de o restituire, produsele agricole folosite și, în special, mărfurile obținute din aceste produse trebuie să fie exportate. Orice excepție la norma în cauză trebuie interpretată restrictiv. Cu toate acestea, în cursul procesului de fabricare a mărfurilor, producătorii pot suferi pierderi de materii prime pentru care s-au plătit prețurile din Uniune, în timp ce pierderile suferite de producătorii stabiliți în afara Uniunii se limitează la prețurile pieței mondiale. În afară de aceasta, procesul de fabricare generează anumite subproduse a căror valoare este foarte diferită de cea a produselor principale. În anumite cazuri, aceste subproduse pot servi numai pentru hrana animalelor. Prin urmare, este necesar să se stabilească norme comune pentru a determina noțiunea de produse efectiv folosite în procesul de fabricare a mărfurilor exportate.
(11)
În sensul articolului 8 alineatul (3) al doilea paragraf din Regulamentul (CE) nr. 1216/2009, este necesar să se prevadă că restituirile pentru produsele de bază exportate sub formă de mărfuri care nu sunt incluse în anexa I trebuie fixate pentru aceeași perioadă ca și în cazul restituirilor pentru produsele agricole exportate ca atare. Cu toate acestea, este de asemenea necesar să se prevadă o posibilitate de derogare de la această regulă în circumstanțe de perturbare a pieței care urmează să fie determinate în conformitate cu procedura menționată la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1216/2009.
(12)
În momentul stabilirii ratei de restituire pentru produsele de bază sau pentru produsele asimilate, este necesar să se țină cont de ajutoarele sau de alte măsuri cu efect echivalent aplicabile, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1234/2007.
(13)
Fecula de cartofi trebuie asimilată amidonului de porumb în scopul stabilirii restituirilor la export. Cu toate acestea, trebuie să fie posibilă stabilirea unei rate de restituire speciale pentru fecula de cartofi în situațiile de piață în care prețul său este semnificativ mai mic decât cel al amidonului de porumb.
(14)
În conformitate cu articolul 162 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, restituirile acordate pentru exportul produselor agricole încorporate în mărfuri neincluse în anexa I la tratat nu pot depăși restituirile care ar trebui plătite în cazul în care aceste produse ar fi exportate ca atare. Acest lucru ar trebui luat în considerare pentru fixarea ratelor de restituire și pentru stabilirea normelor de asimilare.
(15)
Anumite mărfuri cu caracteristici similare ar fi putut fi obținute prin diferite tehnici pornind de la diferite ingrediente. Este oportun să se solicite exportatorilor să identifice natura acestor ingrediente și să facă anumite declarații referitoare la procesul de fabricare, atunci când informațiile respective sunt necesare pentru a determina dreptul la restituire sau rata de restituire corespunzătoare ce trebuie aplicată.
(16)
În momentul calculării cantităților de produse agricole efectiv utilizate, este oportun să se țină cont de conținutul de substanță uscată în cazul feculei și amidonului, precum și al anumitor siropuri de glucoză sau maltodextrină.
(17)
Atunci când situația comerțului mondial, cerințele specifice ale anumitor piețe sau anumite acorduri comerciale internaționale o impun, restituirea acordată pentru anumite produse agricole exportate sub formă de mărfuri neincluse în anexa I la tratat trebuie să poată fi diferențiată în funcție de destinație.
(18)
În vederea gestionării sumelor restituirilor care pot fi acordate în cursul unui an bugetar pentru exportul anumitor produse agricole sub formă de mărfuri neincluse în anexa I la tratat, ar trebui să fie permisă stabilirea de rate diferite pentru exportul cu sau fără stabilirea în avans a ratei de restituire pe baza evoluției piețelor în Uniune și la nivel mondial.
(19)
Suma restituirilor care pot fi acordate în cursul unui an bugetar este limitată, în conformitate cu angajamentele internaționale contractate de Uniune. Este oportun ca exportul mărfurilor neincluse în anexa I la tratat să se facă în condiții cunoscute în prealabil. În special, ar trebui să fie posibil ca operatorii să aibă o garanție că aceste exporturi sunt eligibile pentru o restituire compatibilă cu respectarea angajamentelor Uniunii. În cazul în care o astfel de garanție nu mai poate fi oferită, exportatorii trebuie informați cu privire la aceasta cu suficient timp înainte. Eliberarea certificatelor de restituire permite urmărirea cererilor de restituire și garantează titularilor lor că vor putea beneficia de o restituire până la concurența sumei pentru care s-a eliberat certificatul, cu condiția ca aceștia să îndeplinească celelalte condiții de restituire stabilite prin normele Uniunii.
(20)
Este oportun să se adopte măsuri de gestionare a regimului certificatelor de restituire. În special, este necesar să se prevadă aplicarea unui coeficient de reducere atunci când cererile de certificate de restituire depășesc sumele disponibile. În anumite circumstanțe, este oportun să se prevadă dispoziții pentru suspendarea eliberării certificatelor de restituire.
(21)
Certificatele de restituire asigură respectarea angajamentelor internaționale contractate de Uniune. Acestea permit, de asemenea, să se determine în avans restituirea care va putea fi acordată pentru produsele agricole utilizate pentru fabricarea mărfurilor exportate spre țări terțe. În anumite aspecte, această finalitate diferă de obiectivele urmărite prin licențele de export eliberate pentru produse de bază, exportate ca atare și care fac parte din angajamente internaționale care implică restricții cantitative. În consecință, este oportun să se precizeze care dispoziții generale aplicabile certificatelor în domeniul agricol, prevăzute în prezent de Regulamentul (CE) nr. 376/2008 al Comisiei din 23 aprilie 2008 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de licențe de import și export și de certificate de fixare în avans pentru produsele agricole (7), nu trebuie să se aplice certificatelor de restituire.
(22)
Pentru cea mai mare parte dintre acestea, ratele de restituire se fixează sau se modifică în zilele de joi. Este necesară reducerea riscului de depunere în scopuri speculative a cererilor de fixare în avans pentru produse. Prin urmare, cererile de fixare în avans depuse într-o zi de joi se consideră ca fiind depuse în ziua lucrătoare următoare.
(23)
Pentru a se ușura operarea regimului de acordare a restituirilor la export de către statele membre, ratele de restituire pentru diferite produse de bază incorporate în mărfuri neincluse în anexa I ar trebui fixate simultan în avans.
(24)
Pot fi primite cereri de certificate pentru sume mai mari decât cele care pot fi acordate. În consecință, este oportun ca anul bugetar să fie divizat în perioade, în scopul de a garanta posibilitatea de a obține certificate atât comercianților care exportă la sfârșitul anului bugetar, cât și celor care exportă la începutul acestuia. De asemenea, este necesar să se prevadă, după caz, aplicarea unui coeficient de reducere tuturor sumelor solicitate într-o anumită perioadă.
(25)
În cazul în care suma din cererile de restituire pentru o anumită tranșă este mai mică decât suma disponibilă pentru această tranșă, operatorii trebuie să fie autorizați să depună, săptămânal, cereri pentru certificate de restituire pentru eventualele sume care sunt încă disponibile pentru tranșa respectivă.
(26)
Este necesar să se precizeze modul în care trebuie să se aplice certificatelor de restituire anumite dispoziții ale Regulamentului (CE) nr. 376/2008 privind certificatele de fixare în avans a restituirii la export, solicitate în legătură cu o invitație de participare la licitație lansată într-o țară terță importatoare.
(27)
Ar trebui stabilite condiții pentru eliberarea garanției depuse în legătură cu certificatele de restituire. Aceste condiții ar trebui să includă obligațiile care sunt considerate cerințe principale și pentru care se constituie o garanție, precum și documentele justificative care trebuie prezentate pentru a demonstra îndeplinirea acestor obligații.
(28)
Majoritatea exportatorilor beneficiază anual de restituiri pentru sume mai mici de 100 000 euro pe an. Totalitatea acestor exporturi prezintă o importanță economică minoră și reprezintă numai o mică parte din suma totală a restituirilor acordate pentru exporturile de produse agricole sub formă de mărfuri neincluse în anexa I la tratat. Prin urmarea, în aceste cazuri, ar trebui să fie posibilă scutirea exportatorilor mici de cerința de a prezenta un certificat. Din motive de simplificare aceștia ar trebui, în anumite circumstanțe, să poată să utilizeze certificatele de restituire fără a-și pierde statutul de mic exportator. Cu toate acestea, în scopul prevenirii abuzurilor, este necesar ca solicitarea scutirii respective să se limiteze la statul membru în care este stabilit exportatorul mic.
(29)
Este necesar să se prevadă modalități de monitorizare bazate pe principiul conform căruia exportatorul trebuie să declare cantitățile de produse utilizate pentru fabricarea mărfurilor exportate autorităților competente, la fiecare export. Autorităților competente le revine sarcina de a lua toate măsurile pe care le consideră necesare pentru a verifica exactitatea acestor declarații.
(30)
Este posibil ca autoritățile însărcinate cu verificarea exactității declarației de export să nu dispună de dovezi suficiente care să le permită să accepte declarația cantităților utilizate, chiar dacă aceasta se bazează pe o analiză chimică. Situații de acest fel pot surveni mai ales atunci când mărfurile destinate exportului au fost fabricate într-un stat membru altul decât statul membru exportator. În consecință, este necesar ca autoritățile competente ale statului membru exportator să poată obține, dacă este nevoie, direct de la autoritățile competente ale celorlalte state membre, toate informațiile de care acestea din urmă pot dispune în ceea ce privește condițiile de fabricare ale mărfurilor respective.
(31)
Cu acordul autorităților competente ale statului membru în care sunt fabricate mărfurile, este oportun să se permită comercianților să facă o declarație simplificată a produselor utilizate, sub formă de cantități cumulate ale acestor produse, cu condiția ca respectivii comercianți să mențină la dispoziția autorităților respective informații detaliate privind produsele utilizate.
(32)
Nu este întotdeauna posibil ca exportatorul mărfurilor, în special atunci când acesta nu este producătorul acestora, să cunoască cu exactitate cantitățile produselor agricole utilizate pentru care poate solicita acordarea unei restituiri. Prin urmare, exportatorul nu este întotdeauna în măsură să întocmească declarația cantităților respective. În consecință, este necesar să se prevadă o metodă alternativă de calculare a restituirii a cărei aplicare să poată fi solicitată de partea interesată și care să fie limitată la anumite mărfuri, bazată pe analiza chimică a mărfurilor respective și aplicată în conformitate cu un tabel stabilit în acest scop.
(33)
În conformitate cu articolul 28 din Regulamentul (CE) nr. 612/2009 nu se pot acorda restituiri atunci când produsele nu sunt de calitate bună, originală și comercială la data acceptării declarației de export. În scopul de a asigura aplicarea uniformă a acestei norme, este oportun să se clarifice faptul că, pentru ca o restituire să poată fi acordată pentru anumite produse de origine animală menționate în Regulamentul (CE) nr. 852/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind igiena produselor alimentare (8) sau în Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a unor norme specifice de igienă care se aplică alimentelor de origine animală (9) și care sunt incluse în anexa II la prezentul regulament, produsele de origine animală în cauză trebuie să fie preparate în conformitate cu cerințele regulamentelor menționate anterior și să poarte marca de sănătate adecvată.
(34)
Este esențial să se poată asigura de către Comisie monitorizarea tuturor măsurilor adoptate în ceea ce privește restituirile acordate la export. Prin urmare, autoritățile competente din statele membre ar trebui să transmită Comisiei anumite informații statistice. Este necesar să se precizeze formatul și domeniul de aplicare al informațiilor respective.
(35)
În conformitate cu articolul 12 alineatele (1) și (4) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009 ingredientele, altele decât produsele din zahăr menționate la articolul 162 alineatul (1) litera (a) punctul (iii) și litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 pentru care se acordă o restituire la export, trebuie să provină din Uniune. Prin urmare, ar trebui prevăzute măsurile necesare pentru asigurarea îndeplinirii acestei cerințe.
(36)
Volumul cererilor pentru care sunt acordate restituiri în conformitate cu prezentul regulament este mare. Majoritatea mărfurilor pentru care sunt depuse aceste cereri sunt fabricate conform unor condiții tehnice clar definite, posedă caracteristici și o calitate constante, sunt exportate cu regularitate și prezintă formule de fabricație care au fost înregistrate și confirmate de autoritățile competente. Luând în considerare aceste circumstanțe speciale și în vederea simplificării activității administrative legate de acordarea restituirilor la export în conformitate cu prezentul regulament, este necesar să se acorde statelor membre o mai mare flexibilitate la aplicarea dispozițiilor de la articolul 24 din Regulamentul (CE) nr. 612/2009 în ceea ce privește limitele maxime sub care statele membre pot scuti exportatorul de prezentarea dovezilor necesare, altele decât documentul de transport.
(37)
Este oportun să se asigure o aplicare uniformă în Uniune a dispozițiilor privind acordarea restituirilor pentru mărfurile neincluse în anexa I la tratat. În acest scop, este oportun ca fiecare stat membru să informeze Comisia cu privire la modalitățile de monitorizare la care se recurge pe teritoriul său pentru diferitele tipuri de mărfuri exportate.
(38)
Este oportun să se acorde suficient timp pentru a permite tranziția între dispozițiile administrative privind certificatele de restituire în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1043/2005 și dispozițiile administrative prevăzute în prezentul regulament. Prin urmare, prezentul regulament ar trebui să se aplice certificatelor transmise începând cu prima dată a primei perioade de transmitere a bugetului pentru perioada 2011 și intră în vigoare la acea dată.
(39)
Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului de gestionare a problemelor orizontale privind schimburile de produse agricole prelucrate neincluse în anexa I la tratat,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
CAPITOLUL I
OBIECT ȘI DEFINIȚII
Articolul 1
(1) Prezentul regulament stabilește normele de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1216/2009 în ceea ce privește regimul de acordare a restituirilor la export stabilite în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1234/2007.
Se aplică exporturilor de produse de bază, de produse obținute din prelucrarea acestora sau din produse asimilate uneia din cele două categorii în conformitate cu articolul 3 din prezentul regulament, atunci când aceste produse sunt exportate sub formă de mărfuri neincluse în anexa I la tratat, dar care sunt menționate în anexa XX părțile I-V din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 și în anexa II la prezentul regulament.
(2) Restituirea la export prevăzută la alineatul (1) nu se acordă pentru mărfurile care au fost puse în liberă circulație în conformitate cu articolul 29 din tratat și reexportate.
Restituirea nu se acordă pentru mărfurile menționate atunci când sunt exportate după ce au fost prelucrate sau sunt încorporate în alte mărfuri.
(3) Cu excepția cerealelor, nu se acordă restituiri pentru produsele utilizate pentru fabricarea alcoolului conținut în băuturile spirtoase prevăzute în anexa II și încadrate la codul NC 2208.
Articolul 2
(1) În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:
(a)
„perioadă bugetară” înseamnă perioada cuprinsă între 1 octombrie a unui an și 30 septembrie a anului următor;
(b)
„an bugetar” înseamnă perioada cuprinsă între 16 octombrie a unui an și 15 octombrie a anului următor;
(c)
„produse de bază” înseamnă produse enumerate în anexa I la prezentul regulament;
(d)
„ingrediente” înseamnă produse de bază, produse derivate din prelucrarea acestora, sau produse asimilate acestor două categorii, utilizate la producerea mărfurilor și enumerate la articolul 162 alineatul (1) litera (a) punctele (i), (ii), (iii), (v) și (vii) și litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007;
(e)
„mărfuri” înseamnă produse neincluse în anexa I la tratat dar enumerate în anexa XX părțile I-V din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 și în anexa II la prezentul regulament;
(f)
„acordul” înseamnă Acordul privind agricultura încheiat în timpul Rundei Uruguay de negocieri comerciale multilaterale;
(g)
„ajutor alimentar” înseamnă operațiuni de ajutor alimentar care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 10 alineatul (4) din acord;
(h)
„reziduuri” înseamnă produsele rezultate din procesul de fabricare, având o compoziție diferită de cea a mărfii efectiv exportate și care nu pot fi comercializate;
(i)
„subproduse” înseamnă produsele sau mărfurile obținute în cursul procesului de fabricare, având compoziție sau caracteristici diferite de cele ale mărfii efectiv exportate și care pot fi comercializate;
(j)
„pierderi” înseamnă cantitățile de produse sau mărfuri rezultate din procesul de fabricare, de la stadiul în care produsele agricole sunt utilizate în stare naturală, altele decât cantitățile de mărfuri care sunt efectiv exportate, cu excepția reziduurilor și subproduselor și care nu pot fi comercializate.
(2) În sensul alineatului (1) literele (h), (i) și (j), produsele obținute în cursul procesului de fabricare, care au o compoziție diferită de cea a mărfurilor efectiv exportate și care sunt vândute la un preț care corespunde numai cheltuielilor efectuate pentru eliminarea lor, nu sunt considerate comercializate.
În sensul alineatului (1) litera (j), produsele sau mărfurile rezultate din procesul de fabricare, de care se poate dispune, contra unei plăți sau nu, numai ca alimente pentru hrana animalelor, se asimilează pierderilor.
Articolul 3
(1) Fecula de cartofi încadrată la codul NC 1108 13 00, obținută direct din cartofi, cu excepția subproduselor, este asimilată unui produs obținut din prelucrarea porumbului.
(2) Zerul, încadrat la codurile NC 0404 10 48 -0404 10 62, neconcentrat, chiar congelat, este asimilat zerului sub formă de pudră menționat în anexa I (denumit în continuare „grup de produse nr. 1”).
(3) Următoarele produse sunt asimilate laptelui praf cu un conținut de grăsimi de maximum 1,5 % prevăzut în anexa I (denumit în continuare „grup de produse nr. 2”):
(a)
laptele și produsele lactate încadrate la codurile NC 0403 10 11, 0403 90 51 și 0404 90 21, neconcentrate și fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori, chiar congelate, cu un conținut de grăsimi din lapte de maximum 0,1 % în greutate;
(b)
laptele și produsele lactate încadrate la codurile NC 0403 10 11, 0403 90 11 și 0404 90 21, sub formă de pudră, granule sau în alte forme solide, fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori, cu un conținut de grăsimi din lapte de maximum 1,5 % în greutate.
(4) Următoarele produse sunt asimilate laptelui praf cu un conținut de grăsimi de 26 % prevăzut în anexa I (denumit în continuare „grup de produse nr. 3”):
(a)
laptele, smântâna și produsele lactate încadrate la codurile NC 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 90 51, 0403 90 53, 0404 90 21 și 0404 90 23, neconcentrate și fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori, chiar congelate, cu un conținut de grăsimi din lapte mai mare de 0,1 % în greutate dar nu mai mult de 6 %;
(b)
laptele, smântâna și produsele lactate încadrate la codurile NC 0403 10 11, 0403 10 13, 0403 10 19, 0403 90 13, 0403 90 19, 0404 90 23 și 0404 90 29 sub formă de pudră, granule sau în alte forme solide, fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori, cu un conținut de grăsimi din lapte mai mare de 1,5 % în greutate dar nu mai mult de 45 %.
(5) Următoarele produse sunt asimilate grupului de produse nr. 6:
(a)
laptele, smântâna din lapte și produsele lactate încadrate la codurile NC 0403 10 19, 0403 90 59, 0404 90 23 și 0404 90 29, neconcentrate și fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori, cu un conținut de grăsimi din lapte mai mare de 6 % în greutate;
(b)
laptele, smântâna și produsele lactate încadrate la codurile NC 0403 10 19, 0403 90 19 și 0404 90 29, sub formă de pudră, granule sau în alte forme solide, fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori, cu un conținut de grăsimi din lapte de minimum 45 % în greutate;
(c)
untul și celelalte grăsimi care provin din lapte încadrate la codurile NC 0405 10, 0405 20 90, 0405 90 10, 0405 90 90, cu un conținut de grăsimi care provin din lapte altul decât 82 %, dar de minimum 62 % în greutate.
(6) Laptele, smântâna și produsele lactate încadrate la codurile NC 0403 10 11 - 0403 10 19, 0403 90 51 - 0403 90 59 și 0404 90 21 - 0404 90 29, concentrate, altfel decât sub formă de pudră, granule sau în alte forme solide, fără adaos de zahăr sau alți îndulcitori, sunt asimilate, în ceea ce privește partea negrasă a conținutului de substanță uscată al produsului, grupului de produse nr. 2. În ceea ce privește conținutul de grăsime din lapte al produsului, acesta este asimilat grupului de produse nr. 6.
Primul paragraf se aplică, de asemenea, brânzei și cașului.
(7) Orezul decorticat încadrat la codul NC 1006 20 și orezul semialbit încadrat la codurile NC 1006 30 21 - 1006 30 48 sunt asimilate orezului albit încadrat la codurile NC 1006 30 61 - 1006 30 98.
(8) În cazul în care îndeplinesc condițiile stabilite prin Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 și prin Regulamentul (CE) nr. 951/2006 al Comisiei (10) pentru a putea beneficia de o restituire în cazul în care sunt exportate ca atare, produsele următoare sunt asimilate zahărului alb încadrat la codul NC 1701 99 10:
(a)
zahărul brut din sfeclă sau trestie de zahăr, încadrat la codul NC 1701 11 90 sau la codul NC 1701 12 90, cu un conținut de zaharoză în stare uscată de minimum 92 % în greutate, determinat prin metoda polarimetrică;
(b)
zahăr încadrat la codurile NC 1701 91 00 sau 1701 99 90;
(c)
produsele menționate în partea III punctul (c) din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, cu excepția amestecurilor obținute în parte din produsele aflate sub incidența anexei I partea I din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007;
(d)
produsele menționate în partea III punctele (d) și (g) din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, cu excepția amestecurilor obținute în parte din produsele aflate sub incidența anexei I la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007.
Articolul 4
În afara dispozițiilor prevăzute în prezentul regulament, se aplică dispozițiile prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 612/2009 și în Regulamentul (CEE) nr. 2220/85, cu excepția cazurilor în care articolul 39 alineatul (4) și articolul 50 din prezentul regulament prevăd altfel.
CAPITOLUL II
RESTITUIRI LA EXPORT
SECȚIUNEA 1
Metoda de calcul
Articolul 5
(1) Suma restituirii acordate pentru o cantitate, determinată în conformitate cu secțiunea 2 pentru fiecare dintre produsele de bază exportate sub forma aceluiași tip de marfă, se obține înmulțind cantitatea respectivă cu rata restituirii aferente produsului de bază în cauză, calculată pe unitate de greutate, după cum rezultă din aplicarea dispozițiilor de la secțiunea 3.
(2) Atunci când, în conformitate cu articolul 15 alineatul (2), pentru același produs de bază se stabilesc mai multe rate de restituire, se calculează o sumă distinctă pentru fiecare dintre cantitățile produsului de bază respectiv la care se aplică o rată de restituire diferită.
(3) Atunci când o marfă a fost utilizată pentru fabricarea mărfii exportate, rata de restituire care trebuie utilizată pentru calcularea sumei aferente fiecăruia din produsele de bază, din produsele rezultate din prelucrarea acestora sau din produsele a căror asimilare la una din aceste două categorii rezultă din dispozițiile articolului 3, care au fost utilizate pentru fabricarea mărfii exportate, este rata aplicabilă în cazul în care prima marfă se exportă ca atare.
SECȚIUNEA 2
Cantitatea de referință
Articolul 6
În ceea ce privește mărfurile, cantitatea din fiecare produs de bază care trebuie luată în considerare pentru calcularea sumei restituirii (denumită în continuare „cantitate de referință”) se stabilește în conformitate cu articolele 7, 8 și 9, cu excepția cazului în care se face trimitere la anexa III sau atunci când se aplică articolul 47 alineatul (2).
Articolul 7
În cazul în care un produs de bază, neprelucrat, sau un produs asimilat se utilizează ca atare, cantitatea de referință este cantitatea efectiv utilizată pentru fabricarea mărfurilor exportate, ținând cont de ratele de conversie stabilite la anexa VII.
Articolul 8
(1) În cazul în care se utilizează un produs care intră sub incidența articolului 1 alineatul (1) litera (a) sau litera (b) și anexei I partea I din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 sau aflat sub incidența articolului 1 alineatul (1) litera (b) și anexei I partea II din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, cantitatea de referință este cantitatea efectiv utilizată pentru fabricarea mărfurilor exportate, ajustată pentru a corespunde la cantitatea produsului de bază prin aplicarea coeficienților stabiliți în anexa V la prezentul regulament, în cazul în care produsului în cauză i se aplică una dintre următoarele condiții:
(a)
produsul este rezultat din prelucrarea unui produs de bază sau a unui produs asimilat produsului de bază respectiv;
(b)
produsul este asimilat unui produs rezultat din prelucrarea unui produs de bază;
(c)
produsul este rezultat din prelucrarea unui produs asimilat unui produs rezultat din prelucrarea unui produs de bază.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), în ceea ce privește alcoolul din cereale conținut în băuturile spirtoase încadrate la codul NC 2208, cantitatea de referință este de 3,4 kg de orz per procent din volumul de alcool provenind din cereale la hectolitru de băutură spirtoasă exportată.
Articolul 9
(1) Sub rezerva articolului 11, în cazul utilizării unuia dintre următoarele produse, cantitatea de referință este egală, pentru fiecare dintre produsele de bază, cu cantitatea stabilită de autoritățile competente în conformitate cu articolul 45:
(a)
un produs neinclus în anexa I la tratat, rezultat din prelucrarea unui produs menționat la articolul 7 sau 8 din prezentul regulament;
(b)
un produs rezultat din amestecarea sau prelucrarea mai multor produse menționate la articolul 7 sau 8 sau a unor produse menționate la litera (a) din prezentul alineat.
Cantitatea de referință se stabilește în funcție de cantitatea de produs efectiv utilizată pentru fabricarea mărfurilor exportate.
Pentru calcularea cantității respective, se aplică ratele de conversie prevăzute în anexa VII sau, după caz, normele speciale de calcul, raporturile de echivalență și coeficienții prevăzuți la articolul 8.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), în ceea ce privește alcoolul din cereale conținut în băuturile spirtoase încadrate la codul NC 2208, cantitatea de referință este de 3,4 kg de orz per procent din volumul de alcool provenind din cereale la hectolitru de băutură spirtoasă exportată.
Articolul 10
(1) În sensul articolelor 6-9, se consideră efectiv utilizate produsele care au fost folosite ca atare în procesul de fabricare a mărfii exportate.
(2) Atunci când, în cursul uneia dintre fazele procesului de fabricare a acestor mărfuri, un produs de bază este el însuși prelucrat într-un alt produs de bază mai elaborat și este utilizat într-o fază ulterioară, doar acest ultim produs de bază se consideră ca efectiv utilizat.
(3) Cantitățile de produse efectiv utilizate în sensul alineatului (1) se stabilesc pentru fiecare marfă care face obiectul unui export.
(4) Prin derogare de alineatele (1), (2) și (3), în cazul exporturilor efectuate în mod regulat și vizând mărfuri care, fabricate de o anumită întreprindere în condiții tehnice bine definite, prezintă caracteristici și calitate constante, aceste cantități se pot stabili cu acordul autorităților competente fie pe baza formulei de fabricare a mărfurilor, fie pe baza cantităților medii de produs utilizate în cursul unei perioade determinate pentru fabricarea unei anumite cantități din aceste mărfuri. Cantitățile de produs astfel determinate rămân baza de calcul atât timp cât nu intervine nicio modificare în condițiile de fabricare a mărfurilor.
Cu excepția unei autorizări formale din partea autorității competente, cantitățile de produse astfel determinate trebuie confirmate cel puțin o dată pe an.
Articolul 11
(1) În ceea ce privește mărfurile menționate în anexa III, cantitatea de referință în kilograme de produs de bază la 100 kilograme de marfă este cea indicată în anexa menționată, pentru fiecare dintre mărfurile respective.
Cu toate acestea, în cazul pastelor făinoase proaspete, cantitățile de produse de bază menționate la anexa III se reduc la o cantitate echivalentă de paste făinoase uscate, înmulțind cantitățile respective cu procentul de substanță uscată din paste și împărțindu-le la 88.
(2) Atunci când mărfurile enumerate în anexa III au fost fabricate parțial din produse pentru care plata restituirii la export este reglementată de Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 și parțial din alte produse, cantitatea de referință pentru primele produse se stabilește în conformitate cu articolele 6-10.
Articolul 12
(1) Pentru stabilirea cantităților de produse agricole efectiv utilizate, se aplică alineatele (2) și (3).
(2) Orice produs agricol, utilizat în sensul articolului 10 și care poate beneficia de o restituire, care este eliminat în derularea normală a unui proces de fabricare, de exemplu prin vapori, fum sau transformare în praf sau cenușă nerecuperabile, poate beneficia de o restituire pentru întreaga cantitate utilizată.
(3) Nicio cantitate de marfă care nu a fost efectiv exportată nu poate beneficia de restituiri pentru cantitățile de produse agricole efectiv utilizate.
În cazul în care mărfurile respective au aceeași compoziție ca mărfurile efectiv exportate, se poate aplica o reducere proporțională a cantităților de produse agricole efectiv utilizate pentru fabricarea acestora din urmă.
Articolul 13
(1) Prin derogare de la articolul 12 alineatul (3), pierderile de maximum 2 % în greutate, inerente fabricării mărfurilor, sunt eligibile pentru restituiri.
Pragul de 2% se calculează ca raportul dintre masa de substanță uscată utilizată a tuturor materiilor prime, după deducerea cantităților menționate la articolul 12 alineatul (2), și masa de substanță uscată a mărfurilor efectiv exportate sau prin orice altă metodă de calcul adecvată condițiilor de fabricare a mărfurilor.
(2) Atunci când pierderile inerente fabricării mărfurilor depășesc pragul de 2 %, excedentul de pierderi nu dă dreptul la restituiri pentru cantitățile de produse agricole efectiv utilizate. Cu toate acestea, autoritățile competente ale statelor membre pot accepta pierderi mai ridicate în cazul în care acestea sunt justificate în mod corespunzător. Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre cazurile în care autoritățile competente au acceptat pierderi mai ridicate, precum și motivele acestora.
(3) Cantitățile de produse agricole efectiv utilizate și încorporate în reziduuri sunt eligibile pentru restituiri.
(4) În cazul în care se obțin subproduse, cantitățile de produse agricole efectiv utilizate se atribuie mărfurilor exportate și, respectiv, subproduselor.
SECȚIUNEA 3
Ratele de restituire
Articolul 14
(1) Rata de restituire pentru produsele de bază enumerate în anexa I la prezentul regulament exportate sub formă de mărfuri neincluse în anexa I la tratat, astfel cum se prevede la articolul 164 din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, se fixează de către Comisie per 100 de kilograme de produs de bază pentru aceeași perioadă ca și în cazul restituirilor pentru produsele exportate ca atare.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), restituirea se poate fixa în conformitate cu o altă planificare stabilită pe baza procedurii prevăzute la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1216/2009.
Articolul 15
(1) Rata de restituire se stabilește de către Comisie ținând cont în special:
(a)
de costurile medii de aprovizionare cu produse de bază a industriilor de prelucrare de pe piața Uniunii și de prețurile practicate pe piața mondială;
(b)
de nivelul restituirilor pentru exporturile de produse agricole transformate incluse în anexa I la tratat, ale căror condiții de fabricare sunt comparabile;
(c)
de necesitatea de a asigura condiții egale de concurență între industriile care utilizează produse din Uniune și cele care utilizează produse din țări terțe aflate în regim de perfecționare activă;
(d)
de evoluția, pe de o parte, a cheltuielilor bugetare, și, pe de altă parte, de evoluția prețurilor produselor de bază din Uniune și de pe piața mondială;
(e)
de respectarea limitelor stabilite de acordurile încheiate în conformitate cu articolul 218 din tratat.
(2) Pentru fixarea ratelor de restituire, se ține seama, după caz, de ajutoarele sau celelalte măsuri cu efect echivalent care sunt aplicabile produselor de bază sau produselor asimilate în toate statele membre, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1234/2007.
(3) Restituirile acordate pentru exportul produselor agricole încorporate în mărfuri neincluse în anexa I la tratat nu pot depăși restituirile care ar trebui plătite în cazul în care aceste produse ar fi exportate ca atare.
Articolul 16
(1) În ceea ce privește fecula de cartofi încadrată la codul NC 1108 13 00, rata de restituire se stabilește separat, în echivalent porumb, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 195 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, prin aplicarea criteriilor prevăzute la articolul 15 alineatul (1) din prezentul regulament. Cantitățile de feculă de cartofi utilizate se convertesc în cantități echivalente de porumb în conformitate cu articolul 8 din prezentul regulament.
(2) În ceea ce privește amestecurile de D-glucitol (sorbitol) încadrate la codurile NC 2905 44 și 3824 60, atunci când partea interesată nu întocmește declarația prevăzută la articolul 45, care trebuie să cuprindă informațiile prevăzute la articolul 48 alineatul (1) litera (d) sau în cazul în care partea în cauză nu furnizează o documentație satisfăcătoare în sprijinul declarației sale, rata de restituire aplicabilă acestor amestecuri este cea aplicabilă produsului de bază în cauză căruia i se aplică rata de restituire cea mai mică.
Articolul 17
(1) În cazul feculei și amidonului încadrate la codurile NC 1108 11 00-1108 19 90 sau în cazul produselor incluse în partea I punctul (d) din anexa I la Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 și rezultate din prelucrarea amidonului sau feculei respective, restituirea se acordă numai în urma prezentării unei declarații a furnizorului produselor respective, care să ateste că acestea au fost fabricate direct din cereale, cartofi sau orez și că nu au fost utilizate subproduse rezultate din fabricarea altor produse agricole sau mărfuri.
(2) Declarația menționată la alineatul (1) este valabilă, până la revocare, pentru toate livrările provenite de la același producător. Declarația se verifică în conformitate cu articolul 45.
Articolul 18
(3) În cazul în care conținutul de substanță uscată din fecula de cartofi asimilată amidonului de porumb în temeiul articolului 3 alineatul (1) este de minimum 80 %, rata restituirii la export este cea stabilită în conformitate cu articolul 14. În cazul în care conținutul de substanță uscată este mai mic de 80 %, rata restituirii este cea stabilită în conformitate cu articolul 14 înmulțită cu 1/80 din procentul efectiv de substanță uscată.
Pentru toate celelalte tipuri de amidon sau feculă, în cazul în care conținutul de substanță uscată este de minimum 87 %, rata restituirii la export este cea stabilită în conformitate cu articolul 14. În cazul în care conținutul de substanță uscată este mai mic de 87 %, rata restituirii este cea stabilită în conformitate cu articolul 14 înmulțită cu 1/87 din procentul efectiv de substanță uscată.
(4) În cazul în care conținutul de substanță uscată din siropurile de glucoză sau de maltodextrină încadrate la codurile NC 1702 30 90, 1702 40 90, 1702 90 50 sau 2106 90 55 este de minimum 78 %, rata restituirii la export este cea stabilită în conformitate cu articolul 14. În cazul în care conținutul de substanță uscată din siropurile respective este mai mic de 78 %, rata restituirii este cea stabilită în conformitate cu articolul 14 înmulțită cu 1/78 din procentul efectiv de substanță uscată.
(3) În sensul alineatului (1), conținutul de substanță uscată din feculă și amidon se calculează după metoda prevăzută în anexa IV la Regulamentul (CE) nr. 687/2008 al Comisiei (11), iar conținutul de substanță uscată din siropurile de glucoză sau maltodextrină se calculează după metoda 2 prevăzută în anexa II la Directiva 79/796/CEE a Comisiei (12) sau după orice altă metodă de analiză adecvată care oferă cel puțin aceleași garanții.
(4) Atunci când prezintă declarația prevăzută la articolul 45, partea interesată trebuie să precizeze conținutul de substanță uscată din amidonul și fecula sau siropurile de glucoză sau maltodextrină utilizate.
Articolul 19
(1) Rata de restituire pentru cazeina încadrată la codul NC 3501 10, pentru cazeinații încadrați la codul NC 3501 90 90 sau pentru ovalbumina încadrată la codurile NC 3502 11 90 și 3502 19 90 exportată ca atare, poate diferi în funcție de destinație, dacă acest lucru este cerut de oricare dintre următoarele:
(a)
situația comerțului mondial în legătură cu aceste produse;
(b)
cerințele specifice ale anumitor piețe;
(c)
acorduri sectoriale internaționale.
(2) Rata de restituire pentru mărfurile încadrate la codurile NC 1902 11 00, 1902 19 și 1902 40 10 se poate diferenția în funcție de destinație.
(3) Restituirea poate varia sau nu în funcție de fixarea în avans a ratei restituirii, în conformitate cu articolul 26.
Articolul 20
(1) Rata restituirii este cea care se aplică la data la care mărfurile sunt exportate, cu excepția următoarelor cazuri:
(a)
s-a depus o cerere de fixare în avans a ratei de restituire în conformitate cu articolul 26;
(b)
s-a depus o cerere în conformitate cu articolul 37 alineatul (2), iar rata de restituire a fost fixată înainte de data depunerii cererii de certificat de restituire.
(5) În cazul în care se aplică sistemul de fixare în avans a ratei de restituire, rata în vigoare în ziua în care se depune cererea pentru fixare în avans se aplică mărfurilor exportate la o dată ulterioară în timpul perioadei de valabilitate a certificatului de restituire conform prevederilor articolului 35 alineatul (2).
În cazul produselor prelucrate pe bază de cereale sau de orez, rata restituirii se ajustează după aceleași norme ca și cele aplicabile în cazul fixării în avans a restituirilor privind produsele de bază exportate ca atare, dar cu ajutorul coeficienților de conversie stabiliți în anexa V.
(6) În sensul Regulamentului (CE) nr. 376/2008, extrasele de certificate de restituire nu pot face obiectul unei fixări în avans independent de certificatele din care au fost extrase.
CAPITOLUL III
CERTIFICATE DE RESTITUIRE
SECȚIUNEA 1
Dispoziții generale
Articolul 21
(7) Statele membre eliberează tuturor solicitanților, indiferent de locul în care sunt stabiliți în Uniune, certificate de restituire valabile în întreaga Uniune.
Certificatele de restituire garantează plata restituirii în măsura în care se îndeplinesc condițiile prevăzute în capitolul V. Aceste condiții pot cuprinde fixarea în avans a ratelor de restituire. Certificatele sunt valabile numai pe durata unei singure perioade bugetare.
(8) Acordarea de restituiri pentru exportul produselor de bază sub formă de mărfuri menționate în anexa II la prezentul regulament sau pentru cereale puse sub control vamal pentru fabricarea băuturilor spirtoase menționate la articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 1670/2006 este condiționată de prezentarea unui certificat de restituire eliberat în conformitate cu articolul 24 din prezentul regulament.
Cerealele menționate în primul paragraf se consideră ca fiind exportate.
Primul paragraf nu se aplică livrărilor prevăzute la articolul 4 alineatul (1) al doilea paragraf a treia liniuță, la articolul 33 alineatul (1), la articolul 37 alineatul (1), la articolul 41 alineatul (1) și la articolul 43 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009 și nici exporturilor prevăzute în capitolul IV din prezentul regulament.
(9) Acordarea restituirii în temeiul fixării în avans prevăzute la articolul 20 alineatul (2) este condiționată de prezentarea unui certificat de restituire care să cuprindă fixarea în avans a ratelor restituirii.
Articolul 22
(1) Regulamentul (CE) nr. 376/2008 se aplică certificatelor de restituire prevăzute în prezentul regulament.
(2) Dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 376/2008 privind drepturile și obligațiile ce decurg din certificatele de restituire indicate în cantități se aplică mutatis mutandis drepturilor ce decurg din certificatele de restituire prevăzute în prezentul regulament pentru sumele exprimate în euro, ținând cont de anexa VI la prezentul regulament.
(3) Prin derogare de la alineatele (1) și (2) din prezentul articol, articolul 7 alineatele (2) și (4), articolele 8, 11 și 13, articolul 17 alineatul (1), articolele 20, 23, 31, 32 și 34, articolul 35 alineatul (6) și articolele 41, 45, 46 și 48 din Regulamentul (CE) nr. 376/2008 nu se aplică certificatelor de restituire prevăzute în prezentul regulament.
(4) În aplicarea articolelor 39 și 40 din Regulamentul (CE) nr. 376/2008, certificatele valabile până la 30 septembrie nu se pot prelungi.
În acest caz, certificatul se anulează pentru toate sumele care nu sunt solicitate pentru cazuri de forță majoră, iar garanția corespunzătoare se eliberează.
Articolul 23
(1) Cererile de certificate de restituire, cu excepția certificatelor privind operațiunile de ajutor alimentar prevăzute la articolul 36, sunt valabile numai în cazul în care s-a constituit o garanție egală cu 10% din suma solicitată în condițiile prevăzute la articolul 14 din Regulamentul (CE) nr. 376/2008.
(2) Garanția se eliberează în condițiile enunțate la articolul 40 din prezentul regulament.
Articolul 24
(1) Cererea de certificat de restituire și certificatul de restituire se întocmesc în conformitate cu modelul „Certificat de export sau de fixare în avans” prevăzut în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 376/2008, iar suma se indică în euro.
Documentele respective se completează în conformitate cu instrucțiunile prevăzute în anexa VI la prezentul regulament.
(2) Atunci când solicitantul nu intenționează să efectueze exportul dintr-un alt stat membru decât cel în care solicită certificatul de restituire, acest certificat poate fi păstrat de autoritatea competentă, în special în format electronic. În acest caz, autoritatea competentă informează solicitantul că certificatul său de restituire a fost înregistrat și îi comunică informația prevăzută pe exemplarul de certificat de restituire destinat titularului (denumit în continuare „exemplarul nr. 1”). Exemplarul certificatului de restituire al organismelor emitente (denumit în continuare „exemplarul nr. 2”) nu se eliberează.
Autoritățile competente înregistrează toate informațiile provenite din certificatele de restituire prevăzute în secțiunile III și IV din anexa VI și sumele solicitate în temeiul certificatului.
Articolul 25
(1) Obligațiile ce decurg din certificate nu sunt transmisibile. Drepturile care decurg dintr-un certificat sunt transmisibile de către titularul certificatului pe durata de valabilitate a acestora, cu condiția ca drepturile care decurg din fiecare certificat sau extras din certificat să nu fie transmise decât unui singur cesionar. Transmiterea se referă la sumele care nu au fost încă înregistrate pe certificat sau pe extras.
(2) Cesionarii nu pot transmite mai departe dreptul primit, dar îl po retroceda titularului. Retrocedările către titular se referă la sume încă neatribuite certificatului sau extrasului. În aceste cazuri, organismul emitent inserează la rubrica 6 a certificatului una dintre mențiunile prevăzute în anexa VIII.
(3) În cazul în care se face o cerere de transmitere de către titular sau de retrocedare de către cesionar, organismul emitent sau organismul (organismele) desemnat(e) de fiecare stat membru consemnează pe certificat sau, după caz, pe extras:
(a)
numele și adresa cesionarului, indicate în conformitate cu alineatul (1) sau mențiunea prevăzută la alineatul (2);
(b)
data transmiterii sau a retrocedării către titular, certificată prin aplicarea ștampilei organismului.
(4) Transmiterea sau retrocedarea către titular produce efecte de la data înscrierii prevăzute la alineatul (3) litera (b).
Articolul 26
(1) Cererile de fixare în avans a ratelor de restituire se referă la toate tipurile de rate de restituire aplicabile.
(2) Cererea de fixare în avans se poate face fie în momentul în care se depune cererea de certificat de restituire, fie în orice alt moment, începând cu data acordării certificatului de restituire.
(3) Cererile de fixare în avans se întocmesc în conformitate cu secțiunea II din anexa VI, utilizând modelul prevăzut la anexa I la Regulamentul (CE) nr. 376/2008. Fixarea în avans nu se aplică exporturilor efectuate înainte de data depunerii cererii.
(4) Cererile de fixare în avans depuse într-o zi de joi se consideră ca fiind depuse în ziua lucrătoare următoare.
Articolul 27
(1) Titularul unui certificat de restituire poate solicita un extras din certificat, întocmit în conformitate cu modelul prevăzut la anexa I la Regulamentul (CE) nr. 376/2008. Cererea trebuie să cuprindă informațiile prevăzute în secțiunea II punctul 3 din anexa VI la prezentul regulament.
Suma pentru care se solicită extrasul se specifică pe certificatul original.
(2) Fără a aduce atingere articolului 9 din Regulamentul (CE) nr. 376/2008, se pot elibera extrase valabile în întreaga Uniune ale unor certificate înregistrate ca valabile într-un singur stat membru.
Articolul 28
(1) Fiecare exportator trebuie să completeze o cerere de plată specifică în sensul articolului 46 din Regulamentul (CE) nr. 612/2009. Cererea respectivă se prezintă agenției de plată, însoțită de certificatele adecvate, cu excepția cazului în care certificatele se înregistrează astfel cum se prevede la articolul 24 alineatul (2) din prezentul regulament sau în cazul exporturilor care nu fac obiectul certificatelor de restituire.
Cererea specifică poate să nu fie considerată de autoritatea competentă ca fiind dosarul de plată menționat la articolul 46 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009.
Cererea specifică poate fi considerată de autoritatea competentă ca fiind declarație de export în sensul articolului 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009. În acest caz, data primirii cererii specifice de către agenția de plată, prevăzută la alineatul (2) din prezentul articol, este data la care agenția de plată a primit declarația de export. În toate celelalte cazuri, cererea specifică trebuie să cuprindă o referire la declarația de export, inclusiv numărul de referință al declarației de export.
(2) Agenția de plată stabilește suma cerută pe baza informațiilor cuprinse în cererea specifică, exclusiv pe baza cantității și a naturii produsului (produselor) de bază exportat(e) și a ratei (ratelor) de restituire aplicabile. Aceste elemente se indică sau se menționează în mod explicit în declarația de export.
Agenția de plată înscrie suma respectivă pe certificatul de restituire, în termen de șase luni de la data primirii cererii specifice.
Înscrierea certificatului se face pe spatele exemplarului nr. 1. La rubricile 28, 29 și 30 se indică suma în euro în locul cantității.
Al treilea paragraf se aplică mutatis mutandis certificatelor păstrate în formă electronică.
(3) După înscriere, în cazul în care certificatul de restituire nu se înregistrează astfel cum se prevede la articolul 24 alineatul (2), exemplarul nr. 1 al certificatului se predă titularului sau se păstrează de agenția de plată, la cererea exportatorului.
(4) Garanția reținută pentru suma pentru care s-a atribuit certificatul de restituire pentru mărfuri exportate se poate elibera sau transfera pentru a garanta plata în avans a restituirii, în conformitate cu titlul II capitolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 612/2009.
Articolul 29
(1) Certificatele de restituire eliberate pentru aceeași perioadă bugetară pot fi solicitate separat în șase tranșe. Cererile de certificate se pot depune cel târziu la:
(a)
7 septembrie în cazul certificatelor destinate a fi utilizate de la 1 octombrie;
(b)
7 noiembrie în cazul certificatelor destinate a fi utilizate de la 1 decembrie;
(c)
7 ianuarie în cazul certificatelor destinate a fi utilizate de la 1 februarie;
(d)
7 martie în cazul certificatelor destinate a fi utilizate de la 1 aprilie;
(e)
7 mai în cazul certificatelor destinate a fi utilizate de la 1 iunie;
(f)
7 iulie în cazul certificatelor destinate a fi utilizate de la 1 august.
(2) În conformitate cu alineatul (1), un comerciant nu poate depune o cerere de certificat de restituire decât pentru tranșa corespunzătoare primei date-limită care urmează datei depunerii cererii respective.
Articolul 30
Datele-limită de notificare a cererilor de certificate de către statele membre către Comisie sunt următoarele:
(a)
14 septembrie pentru certificatele prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (a);
(b)
14 noiembrie pentru certificatele prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (b);
(c)
14 ianuarie pentru certificatele prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (c);
(d)
14 martie pentru certificatele prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (d);
(e)
14 mai pentru certificatele prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (e);
(f)
14 iulie pentru certificatele prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (f).
Articolul 31
(1) Suma totală pentru care se pot întocmi certificate de restituire pentru fiecare perioadă bugetară se stabilește în conformitate cu alineatul (2).
(2) Următoarele elemente se deduc din cifra care reprezintă suma maximă a restituirilor, stabilită în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) din acord:
(a)
suma care depășește suma maximă și acordată în mod necuvenit în cursul anului bugetar precedent;
(b)
suma rezervată pentru a acoperi exporturile prevăzute în capitolul IV din prezentul regulament;
(c)
sumele pentru care s-au eliberat certificate de restituire, valabile în cursul perioadei bugetare în cauză.
(3) Suma pentru care s-au restituit certificatele eliberate prevăzute la articolul 41 se adaugă la cifra obținută în conformitate cu alineatul (2).
(4) Orice sumă rezervată pentru a acoperi exporturile prevăzute în capitolul IV rămasă neutilizată se adaugă la suma obținută în conformitate cu alineatul (2).
(5) În caz de incertitudine în ceea ce privește una dintre sumele prevăzute la alineatul (2), se ține seama de aceasta în calcularea sumei finale.
Articolul 32
Suma totală pentru care se pot elibera certificate pentru fiecare dintre tranșele prevăzute la articolul 29 este de:
(a)
30 % din suma calculată în conformitate cu articolul 31, stabilită la 14 septembrie, în cazul tranșei prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (a);
(b)
27 % din suma calculată în conformitate cu articolul 31, stabilită la 14 noiembrie, în cazul tranșei prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (b);
(c)
32 % din suma calculată în conformitate cu articolul 31, stabilită la 14 ianuarie, în cazul tranșei prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (c);
(d)
44 % din suma calculată în conformitate cu articolul 31, stabilită la 14 martie, în cazul tranșei prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (d);
(e)
67 % din suma calculată în conformitate cu articolul 31, stabilită la 14 mai, în cazul tranșei prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (e);
(f)
100 % din suma calculată în conformitate cu articolul 31, stabilită la 14 iulie, în cazul tranșei prevăzute la articolul 29 alineatul (1) litera (f).
SECȚIUNEA 2
Cererile și eliberările de certificate de restituire
Articolul 33
(1) În cazul în care suma totală solicitată în cererile primite pentru fiecare dintre perioadele în cauză depășește suma maximă prevăzută la articolul 31 alineatul (2), Comisia fixează un coeficient de reducere care se aplică tuturor cererilor depuse până la data corespunzătoare prevăzută la articolul 29, astfel încât să se poată respecta suma maximă prevăzută la articolul 31.
Comisia publică coeficientul respectiv în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene în termen de cinci zile lucrătoare de la data prevăzută la articolul 30.
(2) În cazul în care Comisia fixează un coeficient de reducere, certificatele se eliberează pentru suma solicitată înmulțită cu 1 minus coeficientul de reducere stabilit în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol sau în conformitate cu articolul 34 alineatul (3) litera (a).
Cu toate acestea, în ceea ce privește tranșa prevăzută la articolul 29 alineatul (1) litera (f), solicitanții își pot retrage cererile în termen de cinci zile lucrătoare de la data publicării coeficientului în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(3) Până la 1 august, Comisiei îi sunt notificate de către statele membre sumele reprezentate de cererile de certificate de restituire retrase în conformitate cu alineatul (2) al doilea paragraf.
Articolul 34
(1) În cazul în care, după data-limită de depunere a cererilor pentru certificate de restituire pentru o anumită tranșă prevăzută la articolul 29 alineatul (1), nu s-a publicat nici un coeficient de reducere în conformitate cu articolul 33 alineatul (1), operatorii pot depune o cerere pentru eliberarea unui certificat de restituire pentru orice sumă care a rămas disponibilă pentru această tranșă și care nu a făcut încă obiectul unei cereri.
Cererea trebuie depusă până la data-limită următoare stabilită la articolul 29 alineatul (1).
(2) Cererile depuse în cursul fiecărei săptămâni se comunică de către statele membre Comisiei în următoarea zi de luni. În absența unor instrucțiuni contrare din partea Comisiei, certificatele corespunzătoare se pot elibera începând cu ziua de miercuri care urmează respectivei comunicări.
(3) În cazul în care suma totală pentru care sunt primite cereri în cursul unei anumite săptămâni depășește suma rămasă disponibilă menționată la alineatul (1), Comisia adoptă una sau mai multe din următoarele măsuri:
(a)
aplică un coeficient de reducere cererilor pentru certificate de restituire depuse în cursul săptămânii respective, care nu au transmise Comisiei și pentru care nu s-au eliberat încă certificate de restituire;
(b)
ordonă statelor membre să respingă cererile care au fost depuse în cursul săptămânii respective și care nu au fost încă transmise Comisiei;
(c)
suspendă depunerea cererilor pentru certificate de restituire.
(4) Toate regulamentele adoptate în temeiul alineatului (3) se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene în termen de trei zile de la notificarea cererilor menționate la alineatul (2).
Articolul 35
(1) Certificatul de restituire este valabil de la data eliberării, astfel cum a fost definită la articolul 22 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 376/2008.
(2) Sub rezerva celui de al doilea paragraf, certificatele de restituire sunt valabile până în ultima zi a celei de a cincea luni următoare celei în cursul căreia s-a depus cererea de certificat sau până în ultima zi a perioadei bugetare, luându-se în considerare termenul cel mai scurt.
Certificatele de restituire menționate la articolul 36 sunt valabile până în ultima zi a celei de a cincea luni următoare celei în cursul căreia s-a depus cererea de certificat.
(3) În cazul fixării în avans a ratelor de restituire în conformitate cu articolul 26, ratele respective rămân valabile până în ultima zi a perioadei de valabilitate a certificatului.
Articolul 36
Regulamentul (CE) nr. 2298/2001 al Comisiei (13) se aplică cererilor de certificate de restituire, precum și certificatelor de restituire întocmite pentru exporturile mărfurilor care fac parte dintr-o operațiune de ajutor alimentar internațional în sensul articolului 10 alineatul (4) din acord.
Articolul 37
(1) În sensul articolului 47 din Regulamentul (CE) nr. 376/2008, se aplică alineatele (2)-(11) din prezentul articol.
(2) De la 1 octombrie a fiecărei perioade bugetare, cererile de certificat cu fixare în avans în ziua depunerii cererii în vederea unei licitații deschise într-o țară terță importatoare se pot depune în temeiul prezentului articol în afara perioadelor definite la articolele 29 și 34, atunci când totalul sumelor corespunzătoare unei licitații pentru care s-au depus una sau mai multe cereri de certificate de restituire de către unul sau mai mulți exportatori și pentru care nu s-au eliberat încă certificate nu depășește 2 milioane de euro.
Cu toate acestea, plafonul respectiv poate fi ridicat la 4 milioane de euro în cazul în care niciunul din coeficienții de reducere publicați de la începutul perioadei bugetare și prevăzuți la articolul 33 alineatul (1) sau la articolul 34 alineatul (3) nu depășește 50 %.
(3) Suma pentru care se solicită certificatul (certificatele) nu poate depăși cantitatea specificată în anunțul de participare la licitație înmulțit cu rata (ratele) de restituire corespunzătoare, fixate în avans în ziua în care s-a depus cererea. Nu se ține seama de toleranțele sau de opțiunile prevăzute în anunțul de participare la licitație.
(4) În afara datelor menționate la articolul 47 alineatul (3) primul paragraf din Regulamentul (CE) nr. 376/2008, Comisiei îi sunt imediat comunicate de către statele membre sumele pentru care este solicitat fiecare certificat, precum și data și ora depunerii fiecărei cereri.
(5) Atunci când sumele comunicate în temeiul alineatului (4), adăugate la sumele pentru care unul sau mai multe certificate au fost deja solicitate în cadrul aceleiași licitații, depășesc plafonul aplicabil prevăzut la alineatul (2), Comisia informează statul membru, în termen de două zile lucrătoare de la primirea informației suplimentare prevăzute la alineatul (4), că certificatul de restituire nu se eliberează comerciantului.
(6) Comisia poate suspenda aplicarea alineatului (2) atunci când suma cumulată a cuantumurilor certificatelor de restituire care pot fi eliberate în conformitate cu articolul 47 din Regulamentul (CE) nr. 376/2008 depășește 4 milioane de euro în cursul unei singure perioade bugetare. Deciziile de suspendare se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(7) Prin derogare de la articolul 35 alineatele (1) și (2) din prezentul regulament, certificatele de restituire eliberate în conformitate cu articolul 47 din Regulamentul (CE) nr. 376/2008 sunt valabile de la data eliberării acestora în sensul articolului 22 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 376/2008. Certificatele de restituire sunt valabile până la sfârșitul celei de a opta luni de la data eliberării, dar nu mai târziu de 30 septembrie. Ratele fixate în avans sunt valabile până în ultima zi de valabilitate a certificatului.
(8) Atunci când în conformitate cu articolul 47 alineatul (9) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 376/2008, autoritățile competente s-au asigurat că, pentru motive care nu sunt imputabile ofertantului declarat câștigător și care nu sunt considerate cazuri de forță majoră, organismul care a deschis licitația a reziliat contractul, autoritatea competentă eliberează garanția în cazurile în care rata de restituire fixată în avans pentru produsul de bază corespunzător restituirii celei mai importante față de celelalte produse de bază utilizate este mai mare sau egală cu rata de restituire valabilă în ultima zi de valabilitate a certificatului.
(9) Atunci când s-a făcut dovada acceptată de autoritățile competente că, în conformitate cu articolul 47 alineatul (9) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 376/2008, pentru motive care nu sunt imputabile ofertantului declarat câștigător și care nu sunt considerate cazuri de forță majoră, organismul care a deschis licitația a impus modificări ale contractului, autoritatea competentă poate prelungi durata de valabilitate a certificatului și perioada de aplicabilitate a restituirii fixate în avans până la 30 septembrie.
(10) Atunci când în conformitate cu articolul 47 alineatul (9) litera (c) din Regulamentul (CE) nr. 376/2008, ofertantul declarat câștigător face dovada că, în anunțul de participare la licitație sau în contractul încheiat în urma atribuirii licitației este prevăzută o toleranță sau o opțiune de cel puțin 5 % și că organismul care a deschis licitația utilizează clauza respectivă, obligația de a exporta se consideră ca fiind îndeplinită atunci când cantitatea exportată nu este mai mică cu mai mult de 10 % decât cantitatea corespunzătoare sumei pentru care s-a eliberat certificatul.
Primul paragraf se aplică cu condiția ca rata de restituire fixată în avans pentru produsul de bază corespunzător restituirii celei mai importante în raport cu celelalte produse de bază utilizate să fie mai mare sau egală cu rata de restituire valabilă în ultima zi de valabilitate a certificatului. În acest caz, rata de 95 % prevăzută la articolul 40 alineatele (3) și (5) din prezentul regulament se înlocuiește cu o rată de 90 %.
(11) În sensul alineatelor (1)-(10) din prezentul articol, termenul de 21 de zile prevăzut la articolul 47 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 376/2008 se prelungește la 44 de zile.
SECȚIUNEA 3
Garanții
Articolul 38
(1) Eliberarea unui certificat de restituire îl obligă pe titularul acestuia să ceară restituiri pentru exporturi efectuate pe durata de valabilitate a certificatului, pentru o sumă egală cu suma pentru care se eliberează certificatul de restituire.
Respectarea obligației prevăzute în primul paragraf se asigură prin constituirea garanției prevăzute la articolul 23.
(2) Obligația prevăzută la alineatul (1) primul paragraf din prezentul articol se consideră ca fiind o cerință principală în sensul articolului 20 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2220/85.
Articolul 39
(1) Cerința principală se consideră îndeplinită în cazul în care exportatorul a transmis cererea specifică privind exporturile realizate în perioada de valabilitate a certificatului de restituire și în condițiile enunțate la articolul 28 și în anexa VI secțiunea V.
(2) În cazul în care cererea specifică nu este declarația de export, aceasta trebuie depusă, cu excepția cazurilor de forță majoră, în termen de trei luni de la data expirării certificatului de restituire al cărui număr figurează în cererea specifică.
În cazul în care termenul de trei luni prevăzut în primul paragraf nu este respectat, cerința principală nu poate fi considerată ca fiind îndeplinită.
(3) Dovada că cerința principală a fost îndeplinită se face prezentând autorității competente exemplarul nr. 1 al certificatului de restituire, înregistrat în mod corespunzător în conformitate cu articolul 28 alineatul (2). Dovada trebuie prezentată până la sfârșitul celei de a douăsprezecea luni de la terminarea perioadei de valabilitate a certificatului de restituire.
Primul alineat se aplică mutatis mutandis certificatelor înregistrate în conformitate cu articolul 24 alineatul (2).
(4) Prin derogare de la articolul 22 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 2220/85 garanția prevăzută la articolul 23 din prezentul regulament se execută proporțional cu suma pentru care nu s-a făcut dovada solicitată în termenele menționate la alineatele (2) și (3) din prezentul articol.
Articolul 40
(1) În cazul aplicării unui coeficient de reducere în conformitate cu articolul 33 alineatul (2) sau cu articolul 34 alineatul (3) litera (a), garanția se eliberează imediat până la concurența sumei constituite înmulțită cu coeficientul de reducere.
(2) În cazul în care solicitantul își retrage cererea de certificat în conformitate cu articolul 33 alineatul (2) al doilea paragraf, se eliberează 80 % din garanția totală inițială.
(3) Garanția se eliberează în totalitate atunci când titularul certificatului a solicitat restituiri până la concurența a 95 % din suma pentru care s-a eliberat certificatul.
(4) La cererea titularului, statele membre pot elibera garanția în mod fracționat, în proporție cu sumele pentru care sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul 39 alineatele (1) și (3) și cu condiția prezentării dovezii de solicitare a unei sume egale cu cel puțin 5 % din suma indicată pe certificat.
(5) Atunci când s-au făcut cereri de restituire pentru mai puțin de 95 % din suma pentru care s-a eliberat certificatul, garanția se execută până la concurența a 10 % din diferența dintre 95 % din suma pentru care s-a eliberat certificatul și suma efectiv utilizată.
(6) În cazul în care suma pentru care se îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 39 alineatele (1) și (3) este mai mică de 5 % din suma indicată pe certificat, garanția se execută în totalitate.
(7) În cazul în care suma totală a garanției care ar trebui executată este de maximum 100 de euro pentru un anumit certificat, statul membru eliberează integral garanția.
Articolul 41
(1) În cazul în care certificatul sau un extras din certificat este restituit organismului emitent în perioada corespunzătoare primelor două treimi din perioada sa de valabilitate, garanția corespunzătoare care trebuie executată se reduce cu 40 %; în acest scop, orice parte a unei zile se consideră o zi întreagă.
(2) În cazul în care certificatul sau un extras din certificat este restituit organismului emitent în perioada corespunzătoare ultimei treimi din perioada sa de valabilitate sau în luna imediat următoare ultimei zile de valabilitate, garanția corespunzătoare care trebuie executată se reduce cu 25 %.
(3) Alineatele (1) și (2) nu se aplică decât certificatelor și extraselor din certificate restituite organismului emitent în cursul perioadei bugetare în temeiul căreia s-au eliberat certificatele, cu condiția ca acestea să fie restituite până la data de 31 august a perioadei respective.
CAPITOLUL IV
EXPORTURI CARE NU FAC OBIECTUL UNUI CERTIFICAT
Articolul 42
(1) Nu sunt necesare certificate în cazul exporturilor pentru care cererile depuse de operator în cursul anului bugetar nu dau naștere la plăți de peste 100 000 EUR.
(2) Nu sunt necesare certificate pentru livrările menționate la articolul 4 alineatul (1) al doilea paragraf a treia liniuță, articolul 33 alineatul (1), articolul 37 alineatul (1), articolul 41 alineatul (1) și articolul 43 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009.
(3) Alineatele (1) și (2) se aplică și exporturilor efectuate de operatorii care au deținut un certificat de restituire pe parcursul perioadei bugetare în cauză sau care dețin un astfel de certificat la data exportului.
(4) Alineatele (1) - (3) se aplică numai în statul membru în care este stabilit operatorul.
Articolul 43
(1) Pentru fiecare perioadă bugetară, exporturile menționate la articolul 42 alineatul (1) pot face obiectul plății unei restituiri în limitele unei rezerve globale de 40 de milioane de euro pe an bugetar.
(2) Restituirile pentru exporturile efectuate în cadrul unei operațiuni de ajutor alimentar internațional în sensul articolului 10 alineatul (4) din acord și restituirile pentru livrările prevăzute la articolul 4 alineatul (1) al doilea paragraf a treia liniuță, articolul 33 alineatul (1), articolul 37 alineatul (1), articolul 41 alineatul (1) și articolul 43 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009 nu se iau în considerare la stabilirea nivelului de cheltuieli în cadrul rezervei menționate la alineatul (1).
Articolul 44
(1) În cazul în care suma cuantumurilor comunicate de statele membre în conformitate cu articolul 53 atinge 30 de milioane de euro, Comisia poate, ținând cont de angajamentele internaționale ale Uniunii, să suspende, timp de maximum 20 de zile lucrătoare, aplicarea articolului 43 alineatul (1) exporturilor care nu fac obiectul unui certificat de restituire.
(2) În circumstanțele prevăzute la alineatul (1), Comisia poate, în conformitate cu articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1216/2009, să suspende pentru o perioadă mai lungă de 20 de zile lucrătoare aplicarea articolului 43 alineatul (1) exporturilor care nu fac obiectul unui certificat de restituire.
CAPITOLUL V
OBLIGAȚIILE EXPORTATORULUI
Articolul 45
(1) Atunci când se efectuează exportul de mărfuri, partea interesată trebuie să declare cantitățile de produse de bază, de produse rezultate din prelucrarea acestora sau de produse asimilate la una dintre cele două categorii în conformitate cu articolul 3, care au fost efectiv utilizate, în sensul articolului 10, pentru fabricarea mărfurilor respective și pentru care se solicită acordarea unei restituiri, sau să facă referire la compoziția respectivă în cazul în care aceasta a fost stabilită în conformitate cu articolul 10 alineatul (4).
(2) Atunci când o marfă a fost utilizată pentru fabricarea unui tip de marfă destinat exportului, declarația părții interesate trebuie să precizeze, pe de o parte, cantitatea de marfă efectiv utilizată și, pe de altă parte, natura și cantitatea fiecărui produs de bază, a fiecărui produs rezultat din prelucrarea produselor de bază sau a fiecărui produs asimilat la una dintre cele două categorii în conformitate cu articolul 3, din care este obținută marfa.
În sprijinul declarației sale, partea interesată comunică autorităților competente toate documentele și toate informațiile pe care acestea le consideră necesare. Documentele și informațiile în cauză pot fi păstrate și transmise în format electronic.
Autoritățile competente verifică exactitatea declarației utilizeazând toate mijloacele de control adecvate.
(3) La cererea autorităților competente ale statului membru pe teritoriul căruia se efectuează formalitățile vamale de export, autoritățile competente ale celorlalte state membre comunică direct toate informațiile de care pot dispune pentru a permite verificarea declarației părții interesate.
Articolul 46
Prin derogare de la articolul 45 și cu acordul autorităților competente, declararea produselor sau mărfurilor utilizate poate fi înlocuită cu declararea cumulată a cantităților de produse utilizate sau cu o trimitere la o declarație a cantităților respective, în cazul în care acestea au fost deja determinate în conformitate cu articolul 10 alineatul (4), cu condiția ca producătorul să poată pună la dispoziția autorităților în cauză toate informațiile necesare pentru verificarea declarației.
Articolul 47
(1) Exportatorul care nu întocmește declarația prevăzută la articolul 46, sau care nu furnizează informații satisfăcătoare în sprijinul declarației sale, nu poate beneficia de restituire.
(2) Prin derogare de la alineatul (1), în cazul în care mărfurile în cauză sunt menționate în coloanele 1 și 2 din anexa IV, partea interesată poate să beneficieze de o restituire, la cererea sa expresă. Natura și cantitatea produselor de bază luate în considerare pentru calcularea restituirii respective se stabilesc pe baza analizei mărfurilor care trebuie exportate și conform cu tabelul prevăzut în anexa IV. Autoritatea competentă stabilește condițiile în care se efectuează analiza și informațiile care trebuie furnizate în sprijinul cererii.
(3) Exportatorul suportă cheltuielile analizei.
Articolul 48
(1) Articolul 45 nu se aplică cantităților de produse agricole stabilite în conformitate cu anexa III, cu excepția următoarelor:
(a)
cantitățile de produse prevăzute la articolul 45 alineatul (1) exportate sub formă de mărfuri obținute parțial din produse pentru care plata restituirii la export face obiectul Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 și parțial din alte produse, în condițiile enunțate la articolul 11 alineatul (2);
(b)
cantitățile de ouă sau produse din ouă exportate sub formă de paste făinoase încadrate la codul NC 1902 11 00;
(c)
conținutul de materie uscată din pastele făinoase proaspete menționate la articolul 11 alineatul (1) al doilea paragraf;
(d)
natura produselor de bază efectiv utilizate pentru fabricarea D-glucitolului (sorbitol) încadrat la codurile NC 2905 44 și 3824 60, precum și, după caz, proporțiile de D-glucitol (sorbitol) obținute din substanțe amilacee și din zaharoză;
(e)
cantitățile de cazeină exportate sub formă de mărfuri încadrate la codul NC 3501 90 90;
(f)
gradul plato al berii de malț încadrată la codul NC 2202 90 10;
(g)
cantitățile de orz fără malț acceptate de autoritățile competente.
Descrierea mărfurilor menționate în declarația de export și cererea de restituire privind mărfurile prevăzute în anexa III se efectuează în conformitate cu nomenclatura anexei menționate.
(2) Atunci când mărfurile sunt analizate în sensul articolelor 45, 46, 47 sau al alineatelor (1) sau (3) din prezentul articol, metodele de analiză utilizate sunt cele prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 904/2008 al Comisiei (14) sau, în lipsa acestora, cele prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 900/2008 al Comisiei (15) sau, în lipsa acestora, cele aplicabile pentru clasificarea în Tariful vamal comun a unui tip de marfă similară importată în Uniune.
(3) Documentul care certifică exportul trebuie să menționeze, pe de o parte, cantitățile de mărfuri exportate și, pe de altă parte, cantitățile de produse prevăzute la articolul 45 alineatul (1) sau să facă referire la compoziția determinată în conformitate cu articolul 10 alineatul (4). Cu toate acestea, în cazul aplicării dispozițiilor prevăzute la articolul 47 alineatul (2), documentul trebuie să cuprindă, în locul acestei ultime mențiuni, precizarea cantităților de produse de bază indicate în coloana 4 din anexa IV, corespunzătoare datelor furnizate de analiza mărfii exportate.
(4) Pentru a se acorda o restituire pentru mărfurile încadrate la codurile NC 0403 10 51 - 0403 10 99, 0403 90 71 - 0403 90 99, 0405 20 10, 0405 20 30, 2105 00 99, 3502 11 90 și 3502 19 90, mărfurile trebuie să îndeplinească cerințele din Regulamentul (CE) nr. 852/2004 și din Regulamentul (CE) nr. 853/2004, inclusiv cerința de a fi pregătite într-o unitate autorizată și de a fi conforme cu cerințele privind marca de sănătate enumerate în secțiunea I din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 853/2004.
(5) În sensul articolelor 45 și 46, fiecare stat membru informează Comisia cu privire la controalele pe care le efectuează pe teritoriul său pentru diferitele tipuri de mărfuri exportate. Comisia informează celelalte state membre cu privire la aceasta.
Articolul 49
(1) În conformitate cu articolele 45 și 46 din prezentul regulament și în aplicarea articolului 12 din Regulamentul (CE) nr. 612/2009, pentru mărfurile care conțin cereale, orez, lapte și produse lactate sau ouă menționate la articolul 162 alineatul (1) litera (a) punctele (i), (ii), (v) și (vii) și litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, partea în cauză depune o declarație conform căreia niciunul dintre ingrediente nu a fost importat din țări terțe sau o mențiune care să specifice cantitățile acestor produse importate din țări terțe.
(2) Atunci când se face o cerere pentru cantitățile care trebuie determinate în conformitate cu articolul 10 alineatul (4), autoritatea competentă poate accepta o declarație furnizată de partea interesată conform căreia cerealele, orezul, produsele lactate sau produsele din ouă menționate la alineatul (1) și importate din țări terțe nu vor fi utilizate.
(3) Atunci când se face o cerere pentru cantitățile care urmează să fie determinate în conformitate cu articolul 11 alineatul (1) sau în conformitate cu articolul 47 alineatul (2), autoritatea competentă poate accepta o declarație furnizată de partea interesată conform căreia cerealele, orezul, produsele lactate sau produsele din ouă menționate la alineatul (1) și importate din țări terțe nu vor fi utilizate.
(4) Declarațiile menționate la alineatele (1) - (3) fac obiectul verificării de către autoritățile competente prin orice mijloace corespunzătoare.
CAPITOLUL VI
PLATA RESTITUIRILOR
Articolul 50
(1) În cazul mărfurilor exportate între 1 octombrie și 15 octombrie ale fiecărui an, plata restituirilor nu se poate face înainte de 16 octombrie.
În ceea ce privește mărfurile exportate cu prezentarea unui certificat de restituire eliberat pentru o perioadă bugetară și în măsura în care Comisia consideră că există riscul nerespectării angajamentelor internaționale ale Uniunii, plata restituirilor prevăzute după sfârșitul perioadei respective nu poate avea loc înainte de 16 octombrie. În acest caz, termenul prevăzut la articolul 46 alineatul (8) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009 poate fi prelungit în mod temporar la trei luni și cincisprezece zile printr-un regulament ce trebuie publicat până la data de 20 septembrie în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
(2) Pentru mărfurile enumerate în anexa II la prezentul regulament și prin derogare de la articolul 24 din Regulamentul (CE) nr. 612/2009, suma prevăzută la articolul 24 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009 se aplică indiferent de țara sau teritoriul de destinație către care mărfurile sunt exportate:
(a)
în cazul mărfurilor ambalate pentru vânzarea cu amănuntul consumatorului în ambalaje directe cu un conținut net de cel mult 2,5 kg sau în recipiente de cel mult 2 litri și care au o etichetă în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (a) din Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului (16) care menționează importatorul în țara de destinație sau al cărei text este redactat într-o limbă oficială a țării de destinație sau într-o altă limbă care se înțelege ușor în această țară;
(b)
în cazurile în care un anumit exportator exportă, cel puțin de 12 ori în cursul a doi ani înainte de data solicitării unei autorizații prevăzute la alineatul (3), mărfuri care nu conțin mai mult de 90 % în greutate dintr-un singur produs de bază pentru care se poate plăti o restituire, care au același cod NC de opt cifre și care sunt trimise aceluiași (acelorași) destinatar(i).
(3) În cazurile prevăzute la alineatul (2), statele membre pot, la cerere, să acorde o autorizație formală care să-l dispenseze pe importatorul respectiv de prezentarea documentelor prevăzute la articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 612/2009, altele decât documentul de transport.
Autorizația prevăzută la primul paragraf este valabilă, cu excepția cazului în care a fost anulată, pe o perioadă de cel mult doi ani, după care poate fi reînnoită. Statele membre pot, în cazul în care doresc acest lucru, să anuleze autorizația și, în special, să retragă autorizația imediat atunci când au motive suficiente de a bănui că exportatorul nu a respectat condițiile menționate în autorizație.
Dispensele acordate în conformitate cu primul paragraf sunt considerate factori de risc de care trebuie să se țină seama în sensul articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 485/2008 al Consiliului (17).
Exportatorii care beneficiază de dispensă menționează numărul de autorizație în documentul administrativ unic și în cererea de plată specifică prevăzută la articolul 28 din prezentul regulament.
(4) Prin derogare de la alineatul (3), în cazurile prevăzute la alineatul (2) litera (b), statele membre îl pot scuti pe exportatorul respectiv de prezentarea documentelor de transport pentru toate exporturile incluse într-o autorizație cu condiția ca exportatorul în cauză să fie obligat să prezinte documentele de transport pentru cel puțin 10 % din declarațiile de export respective sau pentru una singură pe an - numărul cel mai mare fiind reținut - la alegerea statelor membre pe baza criteriilor din Regulamentul (CE) nr. 1276/2008 al Comisiei (18).
(5) Pentru mărfurile enumerate în anexa II la prezentul regulament a căror declarație de export a fost acceptată până la 30 septembrie 2007 și pentru care exportatorul nu este în măsură să furnizeze dovada prevăzută la articolul 17 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009, mărfurile sunt considerate ca fiind importate într-o țară terță în cazul în care se prezintă o copie a documentului de transport și, fie unul din documentele enumerate la articolul 17 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 612/2009, fie un document bancar eliberat de către intermediari desemnați stabiliți în Uniune care să certifice că plata corespunzătoare exportului este creditată în contul exportatorului deschis la aceștia, fie o dovadă a plății.
(6) În sensul aplicării articolului 27 din Regulamentul (CE) nr. 612/2009, statele membre trebuie să țină cont de alineatul (5).
CAPITOLUL VII
OBLIGAȚIA DE NOTIFICARE
Articolul 51
(1) Până la data de 10 a fiecărei luni, Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre:
(a)
sumele, exprimate în euro, pentru care s-au eliberat certificate de restituire în cursul lunii precedente în conformitate cu articolul 41 alineatul (1);
(b)
sumele, exprimate în euro, pentru care, în cursul lunii precedente, s-a stabilit că cerința principală menționată la articolul 38 nu a fost îndeplinită;
(c)
certificatele de restituire, exprimate în euro, eliberate în cursul lunii precedente, menționate la articolul 35;
(d)
certificatele de restituire, exprimate în euro, eliberate în cursul lunii precedente în conformitate cu articolul 47 din Regulamentul (CE) nr. 376/2008.
Sumele menționate la alineatul (1) litera (b) sunt diferențiate prin trimiterea la perioada bugetară menționată în certificatul de restituire.
(2) Până la 1 noiembrie a fiecărui an, Comisiei i se comunică de către statele membre totalul sumelor, exprimate în euro, atribuite până la 1 octombrie a anului respectiv pentru certificatele de restituire eliberate în cursul perioadei bugetare care se încheie la 30 septembrie a anului calendaristic precedent.
Articolul 52
(1) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre până la sfârșitul lunii următoare fiecărei luni a anului calendaristic, prin intermediul sistemului de schimb de date numit DEX, date statistice privind mărfurile care fac obiectul prezentului regulament pentru care s-au acordat restituiri la export în cursul lunii precedente, defalcate pe codul NC de opt cifre și cuprinzând:
(a)
cantitățile din mărfurile respective, exprimate în tone sau într-o altă unitate de măsură;
(b)
suma, exprimată în euro, a restituirilor la export acordate în cursul lunii precedente pentru fiecare din produsele agricole de bază în cauză;
(c)
cantitățile, exprimate în tone, din fiecare dintre produsele agricole de bază pentru care s-au acordat restituiri.
(2) Până la 31 decembrie a fiecărui an, Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre totalul sumelor restituite, exprimate în euro, pe care statele le-au acordat efectiv în perioada bugetară care se încheie la 30 septembrie a anului respectiv în ceea ce privește mărfuri exportate în cursul perioadei bugetare care se încheie la 30 septembrie a anului precedent și în toate perioadele bugetare anterioare care nu au fost deja notificate, precizând perioadele în cauză.
(3) În sensul alineatelor (1) și (2), restituirile acordate includ plățile în avans.
(4) Până la 31 decembrie a fiecărui an, Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre sumele totale, exprimate în euro, a rambursărilor restituirilor acordate în mod necuvenit care au fost recuperate în perioada bugetară care se încheie la 30 septembrie a anului respectiv, precizând perioada (perioadele) bugetară(e) în cauză.
Articolul 53
Comisiei i se comunică de către statele membre până la data de 5 a fiecărei luni sumele restituirilor acordate în temeiul articolului 43 alineatul (1), din data de 16 până la sfârșitul lunii precedente și până la data de 20 a fiecărei luni, sumele restituite acordate în temeiul articolului 43 alineatul (1) de la data de 1 până la data de 15 a lunii menționate. Dacă este cazul, Comisia este informată de către statele membre că nu s-a restituit nicio sumă între datele respective.
CAPITOLUL VIII
DISPOZIȚII FINALE
Articolul 54
Regulamentul (CE) nr. 1043/2005 se abrogă.
Trimiterile la regulamentul abrogat se interpretează ca trimiteri la prezentul regulament și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa IX.
Articolul 55
Prezentul regulament intră în vigoare în a doua zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Se aplică cererilor depuse de la data de 8 iulie 2010 pentru certificate care urmează să fie utilizate de la data de 1 octombrie 2010.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 29 iunie 2010.